Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

У червні 2014 року Приватний підприємець [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення суми та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він, як фізична особа-підприємець є керівником агентства нерухомості. 04.03.2014 року між ним та [PERSON] був укладений договір № 09 про надання послуг, пов'язаних з придбанням нерухомості на вторинному ринку житла. Згідно п.1.1 даного договору він, як виконавець, був зобов'язаний за винагороду надати відповідачу комплекс послуг, пов'язаних з придбанням (купівля-продаж, дарування, міна) об'єкту нерухомості: кімнати в Жовтневому районі м.Запоріжжя. Ним виконані зобов'язання за даним договором належним чином і в повному обсязі, однак відповідач в односторонньому порядку відмовився від виконання взятих на себе зобов'язань. Так, з метою виконання взятих на себе зобов'язань, зазначених у п.п.2.1.4, 2.1.5, 2.1.6, 2.1.7, 2.1.8 договору, ним був проведений ряд дій, спрямованих на придбання кімнати, а саме: розміщено заявку (заказ) відповідача у власній комп»ютерній базі даних, проведений збір, систематизація і обробка інформації про ринок нерухомості з метою пошуку потенційних об»єктів нерухомості, які б відповідали вимогам замовника, проведені огляди, за результатами огляду складений протокол огляду, брав участь у переговорах з продавцем об»єкту нерухомості з боку замовника з метою обговорення умов майбутньої купівлі-продажу (дарування, міни) кімнати. Згідно із п.2.2.2 договору, [PERSON] зобов'язаний протягом трьох місяців з моменту проведення огляду кожного об»єкту нерухомості, не вступати з їх продавцями або третіми особами у перемови по організації відчуження (купівлі-продажу, дарування, міни) зазначених об»єкту нерухомості без участі виконавця. 04.03.2014 року за участю замовника був проведений огляд об»єкту нерухомості - кімнати в квартирі [ADDRESS] вартістю 12000 доларів США. [PERSON] вартість і сама кімната задовольнили, однак він виявив бажання обдумати оглянутий варіант продажу. Тривалий час [PERSON] в агентство нерухомості не з»являвся, на телефонні дзвінки не відповідав. Через деякий час повідомив, що моїх послуг більш не потребує. Тобто [PERSON] без попередження була заявлена відмова від виконання умов договору в односторонньому порядку. Ще через деякий час продавець кімнати в квартирі [ADDRESS] повідомив його, що кімната вже продана саме [PERSON] та її продаж було оформлено договором дарування на прохання [PERSON] Згідно із п.6.2 договору, одностороння відмова від виконання договору не допускається. Договір підлягає розірванню шляхом підписання замовником і виконавцем відповідної угоди про розірвання договору. Такої угоди між ним та [PERSON] укладено не було, [PERSON] не розрахувалися за фактично надані послуги. Згідно із п.4.2 договору, за невиконання своїх зобов'язань, передбачених п.п.2.2.1-2.2.7, 6.2 даного договору, [PERSON] повинний сплатити виконавцю штраф у розмірі 50% від суми винагороди. Згідно п.3.1 договору, за виконання послуг, передбачених п.2.1 договору, замовник сплачує виконавцю винагороду в розмірі 3% від вартості об»єкту нерухомості, якщо вартість перевищує 35000 доларів США. Якщо вартість не перевищує зазначеної суми, то сума винагороди складає 1000 доларів США. В даному випадку вартість кімнати складає 12000 доларів США, відповідно сума винагороди буде 1000 доларів США, що в еквіваленті складає 11790 грн. (за курсом 11,79 грн. за 1 долар США), штраф складає 5895 грн. (11790 : 50% = 5895 грн.) Відповідно до п.4.4 договору, в разі придбання замовником запропонованого виконавцем об»єкту нерухомості без участі виконавця, замовник зобов'язаний сплатити виконавцю подвійну суму винагороди, передбачену п.3.1 договору, тобто 2000 доларів США, що в еквіваленті складає 23580 грн. (2000 доларів х 11,79 грн. = 23580 грн.) Крім того, позивач вважає, що дією відповідача у справі йому завдана моральна шкода, яку він оцінює у 5000,00 грн., оскільки вважає, що відповідачем було принижено його ділову репутацію, підірвано довіру клієнтів до його діяльності, в результаті чого він за свою роботу не отримав гроші, що ображає його тв ставить у ніякове становище, як керівника агентства нерухомості. Вважає, що якби відповідач взагалі відмовився від купівлі зазначеної кімнати, він би її продав іншим людям, яким вона була потрібна, отримав би передбачену договором винагороду. А так відповідач ввів в оману його, продавця кімнати, залишив без заробітку агентство нерухомості. Він фактично виконував свою роботу безкоштовно, витрачав свій час і гроші на показ цієї кімнати відповідачу і на пошук інших варіантів, яки б задовольнили вимоги відповідача. Крім того, він вимушений витрачати час та кошти на отримання юридичної допомоги, на збір документів для звернення до суду. На підставі викладеного, просить суд стягнути з [PERSON] на його користь суму винагороди за договором № 09 від 04 березня 2014 року в розмірі 11790 гривень 00 копійок, штраф за порушення умов договору № 09 від 04 березня 2014 року в розмірі 5895 гривень 00 копійок, моральну шкоду в розмірі 5000 гривень 00 копійок, а також сплачений при зверненні з позовом до суду судовий збір в розмірі 538 гривень 35 копійок Представник позивача надала суду заяву, в якій просить суд розглянути справу за її відсутності; позовні вимоги підтримує у повному обсязі; у разі повторної неявки відповідача у судове засідання просить ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідач по справі [PERSON] у судове засідання не з'явився, хоча про час день та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Причину неявки суду не повідомив. Заперечень стосовно позовних вимог позивача, суду не надав. Статтею 157 ЦПК України визначено, що суд розглядає справу протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів - одного місяця. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду справи, суд ухвалою може подовжити розгляд справи, але не більш як на п»ятнадцять днів. Крім того, однією з основних вимог до поведінки судді, закріплених у ст. 6 Закону України « Про статус суддів» : - при здійсненні правосуддя дотримуватися вимог Конституції та законів України, забезпечувати повний, всебічний та об»єктивний розгляд судових справ з дотриманням установлених законом строків. Виходячи з зазначених нормативно-правових актів України та з урахуванням того, що справа перебуває в провадженні суду значний час, її розгляд неодноразово відкладався у зв'зку з неявкою у судове засідання відповідача по справі, взявши до увагу заяву представника позивача, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін по справі та ухвалою від 20 жовтня 2014 року ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, взявши до уваги заяву представника позивача, приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON], як фізична особа-підприємець є керівником агентства нерухомості та 04 березня 2014 року між ним та [PERSON] був укладений договір № 09 про надання послуг, пов'язаних з придбанням нерухомості на вторинному ринку житла. (а.с. 6-9) Згідно п.1.1 даного договору ПП [PERSON], як виконавець, був зобов'язаний за винагороду надати [PERSON] комплекс послуг, пов'язаних з придбанням (купівля-продаж, дарування, міна) об'єкту нерухомості: кімнати в Жовтневому районі м.Запоріжжя. Відповідно до ст. ст. 526, 629 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов'язковим до виконання. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). ПП [PERSON] виконані зобов'язання за даним договором належним чином і в повному обсязі, однак [PERSON] в односторонньому порядку відмовився від виконання взятих на себе зобов'язань. Так, з метою виконання взятих на себе зобов'язань, зазначених у п.п.2.1.4, 2.1.5, 2.1.6, 2.1.7, 2.1.8 договору, ПП [PERSON] був проведений ряд дій, спрямованих на придбання кімнати, а саме: розміщено заявку (заказ) [PERSON] у власній комп»ютерній базі даних, проведений збір, систематизація і обробка інформації про ринок нерухомості з метою пошуку потенційних об»єктів нерухомості, які б відповідали вимогам замовника, проведені огляди, за результатами огляду складений протокол огляду, брав участь у переговорах з продавцем об»єкту нерухомості з боку замовника з метою обговорення умов майбутньої купівлі-продажу (дарування, міни) кімнати. 04.03.2014 року за участю [PERSON] був проведений огляд об»єкту нерухомості - кімнати в квартирі [ADDRESS] вартістю 12000 доларів США, вартість якої та її стан задовольнили, однак [PERSON] виявив бажання обдумати оглянутий варіант продажу. Тривалий час [PERSON] в агентство нерухомості не з»являвся, на телефонні дзвінки не відповідав. Через деякий час повідомив, що у послугах ПП [PERSON] більш не потребує. (а.с. 7-зв) Згідно із п.2.2.2 договору, [PERSON] зобов'язаний протягом трьох місяців з моменту проведення огляду кожного об»єкту нерухомості, не вступати з їх продавцями або третіми особами у перемови по організації відчуження (купівлі-продажу, дарування, міни) зазначених об»єкту нерухомості без участі виконавця. Ще через деякий час продавець кімнати в квартирі [ADDRESS] повідомив ПП [PERSON], що кімната вже продана саме [PERSON] та її продаж було оформлено договором дарування на прохання [PERSON] (а.с. 24) Згідно із п.6.2 договору, одностороння відмова від виконання договору не допускається. Договір підлягає розірванню шляхом підписання замовником і виконавцем відповідної угоди про розірвання договору. Такої угоди між ПП [PERSON] та [PERSON] укладено не було, [PERSON] не розрахувався за фактично надані послуги. Згідно із п.4.2 договору, за невиконання своїх зобов'язань, передбачених п.п.2.2.1-2.2.7, 6.2 даного договору, [PERSON] повинний сплатити виконавцю штраф у розмірі 50% від суми винагороди. Згідно п.3.1 договору, за виконання послуг, передбачених п.2.1 договору, замовник сплачує виконавцю винагороду в розмірі 3% від вартості об»єкту нерухомості, якщо вартість перевищує 35000 доларів США. Якщо вартість не перевищує зазначеної суми, то сума винагороди складає 1000 доларів США. В даному випадку вартість кімнати складає 12000 доларів США, відповідно сума винагороди буде 1000 доларів США, що в еквіваленті складає 11790 грн. (за курсом 11,79 грн. за 1 долар США), штраф складає 5895 грн. (11790 : 50% = 5895 грн.) Відповідно до п.4.4 договору, в разі придбання замовником запропонованого виконавцем об»єкту нерухомості без участі виконавця, замовник зобов'язаний сплатити виконавцю подвійну суму винагороди, передбачену п.3.1 договору, тобто 2000 доларів США, що в еквіваленті складає 23580 грн. (2000 доларів х 11,79 грн. = 23580 грн.) Згідно ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов"язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов"язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Аналізуючи перелічені норми матеріального права, дослідивши письмові докази сторін по справі та перевіривши їх відповідність вимогам ЦПК України, взявши до уваги заяву представника позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПП [PERSON] до [PERSON] про стягнення подвійного розміру винагороди та штрафу за договором № 09 від 04 березня 2014 року є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Стосовно вимоги позивача щодо стягнення на її користь з відповідача по справі моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн., суд приходить до наступного. Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку зі знищенням чи пошкодженням майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто, відшкодування моральної шкоди може здійснюватися не тільки в силу договору, але й закону. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.3 постанови "«Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995р. № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку зі знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством (п.5 Постанови). Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.2 постанови "«Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995р. № 4, спори про відшкодування моральної шкоди розглядаються судами, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Аналізуючи вищевикладені норми матеріального права, враховуючи викладені та встановлені в суді обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди не підлягають задоволенню, оскільки виходячи з вимог, передбачених ст. 1167 ЦК України, які регулюють позадоговірні відносини і до договірних відносин, які виникли між ПП [PERSON] та [PERSON], не можуть бути застосовані, як підстави відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов'язаних з розглядом справи. До витрат пов'язаних з розглядом справи відносяться витрати на правову допомогу. При подачі позовної заяви до суду позивач по справі сплатив судовий збір у розмірі 538 грн. 35 коп. (а.с. 1-2) Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки позовні вимоги позивача до відповідача задоволені частково, суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь позивача слід стягнути судовий збір за подання позовної заяви майнового характеру в сумі 294 гривень 75 копійок.

Outcome: partial