Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-23 00:00:00

У жовтні 2019 року [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно. Свої вимоги мотивують тим, що 13.10.2000 року між позивачами, з однієї сторони і [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна №5867, а саме: об`єкту незавершеного будівництва, будинку [ADDRESS] , житловою площею 34,2 кв. м., загальною площею 69,2 кв. м. за суму в розмірі 3 000,00 грн. Договір був посвідчений старшим експертом Одеської товарної біржі відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», який діяв станом на момент укладання договору. Відповідно до вказаного договору купівлі-продажу [PERSON] продав об`єкт незавершеного будівництва готовністю 95%, а [PERSON] і [PERSON] купили зазначений об`єкт. В подальшому, 19.10.2000 року зазначений договір купівлі-продажу був зареєстрований Ізмаїльським міжміським бюро технічної інвентаризації та внесена відмітка до технічного паспорта житлового будинку. Згідно з п. 3 зазначеного договору вказаний будинок належав відповідачу на підставі договору дарування, засвідчений Ізмаїльським державним нотаріусом №2/4392 від 04 жовтня 1988 року, зареєстрований в МБТІ 13 жовтня 2000 року під № 169. Угода між сторонами виконана у повному обсязі, відповідно до п. 5 зазначеного договору, позивачі виплатили відповідачу повну суму грошових коштів за нерухоме майно і ніхто зі сторін Договору з дня його укладення і до цього часу ніяких заперечень не заявляв. Після звільнення відповідачем будинку, вони оселилися в ньому і отримали постійну реєстрацію за вищевказаною адресою, крім того, вони постійно сплачують необхідні платежі, ремонтують будівлю, виготовили державний акт на право приватної власності на земельну ділянку під даною будівлею, витративши на все це значні грошові кошти. Позивачі [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися, подали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечують. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином, до суду повернулася судова повстка з поміткою «адресат відсутній», причина неявки суду не повідома, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, у зв`язку з чим зі згоди позивачів та на підставі ч.1 ст.280, ст. 281 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідачів та постановити заочне рішення на підставі наявних доказів. 24.03.2020 року судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось У відповідності зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд, на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні, дійшов наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що 13.10.2000 року між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна №5867, а саме: об`єкту незавершеного будівництва, будинку [ADDRESS] , житловою площею 34,2 кв. м., загальною площею 69,2 кв. м. за суму в розмірі 3 000,00 грн, зареєстрований на Одеській товарній біржі. Укладений між сторонами договір зареєстровано в Одеській товарній біржі у відповідності до ст.15 Закону України "Про товарні біржі". Всі істотні умови договору до його реєстрації на біржі сторонами виконані. З моменту придбання нерухомого майна позивачі відкрито володіє та користується ним. (а.с.4-5 зворот) Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що всі зобов`язання за договором купівлі-продажу нерухомого майна сторонами виконані в повному обсязі, тому договір купівлі-продажу повинен бути визнаний дійсним. На теперішній час вказаний договір не оскаржений та не скасований. Згідно ст.224 ЦК України (в редакції 1963 року), що діяв на час укладення угоди, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. З аналізу ч.1 ст.227 ЦК України (в редакції 1963 року), Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 р. вбачається, що договори про відчуження нерухомого майна підлягали нотаріальному посвідченню. Недотримання цієї вимоги тягне недійсність договору. Згідно з ч.2 ст.47 ЦК УРСР в редакції 1963 року, який діяв на момент укладення договору, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Оскільки при укладенні договору всі вимоги, передбачені ст. 15 Закону України "Про товарні біржі", між сторонами виконано належним чином, про що свідчить сам договір, однак договір не відповідає вимогам чинного законодавства, що позбавляє можливості в подальшому проводити відчуження нерухомого майна, суд вважає за необхідне визнати укладений між сторонами договір дійсним та визнати за позивачем право власності на придбане нерухоме майно. Таким чином суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved