Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-23 00:00:00

У вересні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 24 травня 2001 року на гараж [ADDRESS] , розташований у гаражному кооперативі «Надія» в м. Павлограді Дніпропетровської області, загальною площею 37,8 кв.м., придбаний позивачем у відповідача через Павлоградську товарну біржу Дніпропетровської області, за реєстраційним номером 05/34-НД. В обґрунтування заявленого позову позивач посилалася на те, що 24 травня 2001 року між ним та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: гараж № [NUMBER] , розташований у гаражному кооперативі «Надія» в м. Павлограді Дніпропетровської області, загальною площею 37,8 кв.м. Цей договір купівлі-продажу нерухомого майна був складений та зареєстрований на Павлоградській товарній біржі 24 травня 2001 року, реєстраційний номер 05/34-НД. Сторонами було виконано всі істотні умови договору купівлі-продажу нерухомого майна, тобто позивач прийняв майно та сплатив за нього відповідачу належну за договором грошову суму. Відповідач у свою чергу втратив інтерес до цього правочину та не бажає посвідчувати зазначений договір нотаріально. Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2019 року відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Згідно письмової заяви від 09 грудня 2019 року відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала. У відповідності до частини 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Положеннями ст. 47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу. Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконувала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. У відповідності до вимог ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до п. п. 1, 3 Договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного на Павлоградській товарній біржі 24 травня 2001 року, продавець [PERSON] продала, а [PERSON] купив гараж № [NUMBER] , розташований в м. Павлограді [ADDRESS] області в кооперативі «Надія», загальною площею 37,8 кв.м., за 1500 грн. Пунктом 4 даного договору засвідчено, що зазначений гараж до цього часу нікому не проданий, не подарований, у спорі та під арештом не знаходиться. 25 травня 2001 року позивачем в КП «Павлоградське МБТІ» було зареєстровано право власності на гараж № [NUMBER] , розташований в м. Павлограді Дніпропетровської області в кооперативі «Надія». Таким чином, сторони відповідно до вимог ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), яка діяла на час укладання вказаного договору, виконали вказану норму матеріального права та вимоги ч. 2 ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року), яка діяла на час укладання договору, сторони повністю виконали угоду і в цьому випадку суд вправі за вимогою сторони, яка виконувала угоду, визнати угоду дійсною. У цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" від 10 грудня 1991 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 48 Закону України "Про власність" від 07 лютого 1991 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків. Статтею 49 вказаного закону передбачено, що володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Згідно вимог ч. 1 ст. 50 даного закону власник має право вимагати повернення (віндикації) свого майна з чужого незаконного володіння. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача доведені матеріалами справи, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved