Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-05 00:00:00

02.02.2021 позивач звернувся до суду з позовом та просить: -визнати неправомірними дії Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» щодо нарахування [PERSON] оплат за опалення квартири та місць загального користування за будинковим лічильником по квартирі [ADDRESS] (особовий рахунок № [NUMBER] ) за опалювальні періоди з 01 квітня 2017 року по 30 квітня 2020 року включно за визначеним АТ «Облтеплокомуненерго» алгоритмом в сумі 7503,91 грн. - зобов`язати АТ «Облтеплокомуненерго» скасувати незаконно нараховану [PERSON] заборгованість по оплаті витрат за опалення квартири та місць загального користування за будинковим лічильником по квартирі [ADDRESS] (особовий рахунок № [NUMBER] ) з 01 квітня 2017 року по 30 квітня 2020 року включно в сумі 7503,91 грн. шляхом проведення відповідного коригування по особовому рахунку № [NUMBER] в сторону зменшення заборгованості на 7503,91 грн. Обґрунтовано позов тим, що позивач є власником квартири [ADDRESS] . Згідно договору про надання послуг з централізованого опалення та водонагрівання (особовий рахунок [NUMBER] ) Позивач був споживачем послуг, які надавало АТ «Облтеплокомуненерго», а саме послуги з централізованого опалення та водонагрівання (п.1 Договору). Об`єктом надання послуг була вищевказана квартира опалювальною площею 96,8 кв. метри (п.2 Договору). Вказаний будинок обладнано будинковим засобом обліку теплової енергії. Пунктом 23 Договору визначено, що точками розподілу в яких здійснюється передача передбачених цим договором послуг від Виконавця споживачеві у багатоквартирному будинку є: з централізованого опалення - стояки в межах квартири; з водонагрівання - перша запірна арматура на воді в квартиру. Згідно акту про відключення від загальнобудинкової системи опалення від 04.10.2007 року квартиру [ADDRESS] відключено від центральних теплових мереж. Жодних лічильників обліку теплової енергії в квартирі не встановлювалось. Зі змісту квитанцій за надані послуги за період з жовтня 2017 року по лютий 2018 року вбачається, що відповідач нараховує позивачеві оплату за опалення за показниками будинкового лічильника, а з березня 2018 року по квітень 2020 року вбачається, що відповідач додатково нараховує оплату за опалення за показниками квартирного лічильника. Відповідно до розрахунку боргу заборгованість позивача перед відповідачем за період з квітня 2017 року по квітень 2020 року включно становить 7503,91 грн. При цьому відповідач посилається на положення Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 р. №630, Методику розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення, затвердженої наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово- комунального господарства України від 31 жовтня 2006 року № 359 та рекомендації щодо застосування Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення, затвердженої наказом Мінбуду від 31.10.2006 N 359 та зареєстрованої в Мін`юсті України 27.11.2006 за N 1237/13111 Наказом Міністерства з питань ЖКГ України № 47 від 22.02.2008 р. Окремо відповідач посилається на рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 18.04.2013 року, а при розрахунку кількості теплової енергії витраченої на опалення на опалення квартир не обладнаних засобами обліку теплової енергії керується постановою НКРЕ від 31.03.2015 року №1171. Позивач зазначає про те, що з аналізу наведеного розрахунку вбачається, що відповідачем спочатку через застосування положень Постанови №1171 математичним шляхом визначається кількість теплової енергії витраченої на опалення одного метра квадратного опалювальної площі частини квартир будинку, що не обладнанні засобами обліку. Отримане значення множилося на площу квартир без лічильників і в такий спосіб визначалася кількість теплової енергії витраченої на опалення квартир без лічильників без окремого визначення витрат теплової енергії на опалення МЗК будинку. При цьому відповідач виходить зі значень загальної опалювальної площі квартир/приміщень будинку, а не загальної опалювальної площі будинку, що включає в себе площі МЗК. В подальшому кількість теплової енергії витраченої на опалення МЗК для квартир обладнаних засобами обліку теплової енергії та квартири в якій проживає позивач, що обладнана індивідуальною системою опалення, розраховується як різниця між показниками загальної кількості теплової енергії витраченої на опалення всього будинку згідно будинкового лічильника, суми показників лічильників квартир обладнаних засобами обліку, та розрахункових значень кількості теплової енергії на опалення квартир не обладнаних засобами обліку теплової енергії з розрахунку за 1 м.кв. опалювальної площі. Отримане значення кількості теплової енергії на думку Позивача є витраченою тепловою енергією на опалення МЗК, що в подальшому розподіляється між квартирами обладнаних індивідуальними засобами обліку теплової енергії та індивідуальним опаленням пропорційно їх площі. При цьому кількість теплової енергії витраченої на опалення МЗК для кожної з квартир будинку у відповідності до положень п. 2.1.4. Методики Відповідачем не розраховується. З огляду на зміст Листа №779-Т відповідача положення Методики ( п.п. 2.1. і 2.1.4.) при розрахунку витрат теплової енергії на опалення МЗК будинку [ADDRESS] останнім застосовано не було, а отже подальше застосування ним п.2.2.1. і 2.2.2. Методики при розподілу визначених величин теплової енергії між окремими помешканнями будинку (без дотримання п.2.1. і 2.1.4 Методики) є неправомірним, оскільки одна із вихідних даних - витрати теплової енергії, спожитої на опалення МЗК розрахована не у відповідності із зазначеною у Методиці формулою, а інша взагалі не розраховувалась в тому числі і з огляду на втрату чинності СНиП 2.04.05-91 «Отопление, вентиляция и кондиционирование», СНиП 2.01.01-82 «Строительная климатология и геофизика» у зв`язку з прийняттям ДБН В 2.5-67:2013 «ОПАЛЕННЯ, ВЕНТИЛЯЦІЯ ТА КОНДИЦІОНУВАННЯ» затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та ЖКЕ України від 25.01.2013 року №24 та від 28.08.2013 року №410 (набрання чинності від 01.01.2014 року). Розділом 2 Методики визначено порядок розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення МЗК для всіх квартир будинку. Відповідач в порушення вимог розділу 2 Методики не проводить окремого розрахунку витрат теплової енергії на МЗК для квартир, що не обладнані засобами обліку теплової енергії, фактично перекладаючи тягар по оплаті за опалення МЗК на споживачів квартири яких обладнані засобами обліку та/або які мають індивідуальні системи опалення. Позивач посилається на те, що застосування при проведенні розрахунків витрат теплової енергії на опалення квартир не обладнаних засобами обліку та/або які мають індивідуальні системи опалення положень постанови № 1171 є не законним, оскільки такий метод нарахування оплати проводиться виключно для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії (пп. 146 п.1 Постанови). Крім того, такий розрахунок не враховує кількість теплової енергії витраченої на опалення МЗК квартирою [PERSON] з огляду на те, що у квартирі третьої особи встановлено індивідуальне опалення внаслідок чого ідуть втрати теплової енергії через стіни, відкриті двері, яка надходить в тому числі у МЗК будинку чим зумовлює їх опалення. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 лютого 2021 року м. Чернігова відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та вирішено справу розглядати без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Представник відповідача у встановлений судом строк надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти позовних вимог у повному обсязі. Позивач подав відповідь на відзив у встановлений судом строк, в якій не погоджується з доводами відповідача та просить задовольнити позовні вимоги. Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши наявні у справі докази, суд встановив наступне. Будинок [ADDRESS] підключений до об`єднаної системи централізованого опалення. Будинок обладнано вузлом комерційного обліку теплової енергії (будинковим лічильником). Квартира № 45 у вказаному будинку обладнана індивідуальною (автономною) системою опалення. Відповідно до п.п 15) п. 20 Договору про надання послуг з централізованого опалення та водонагрівання, що діє між Позивачем та АТ «ОТКЕ» у разі встановлення в квартирі багатоквартирного будинку індивідуальної (автономної) системи опалення - споживач зобов`язується оплачувати послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до методики, затвердженої відповідно до законодавства. Пунктом 28 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630 передбачено, що споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, квартирні засоби обліку теплової енергії, оплачують послуги з централізованого опаленння місць загального користування будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Згідно з ч. 2 ст. 10 Закону «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», визначений за допомогою вузла комерційного обліку обсяг спожитої у будівлі теплової енергії, включає, зокрема, обсяги теплової енергії на опалення місць загального користування, забезпечення функціонування внутрішньо-будинкових систем опалення та гарячого водопостачання та розподіляється між всіма споживачами пропорційно опалюваній площі квартири. Відповідно до ч. 6 ст. 10 Закону «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється відповідно до правил, встановлених цією статтею, також на власників (співвласників) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання. Частиною 2 ст. 10 Закону та підп. 2.1.4 Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування №359 визначено, що загальна кількість теплової енергії на опалення МЗК складається з двох показників, а саме: з кількості теплової енергії на опалення кожного окремого приміщення місць загального користування та утрат теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку, прокладеними у підвалі або на горищі. Відповідно до розділу 6 «Посібника та доповнення до Норм та вказівок по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд...» КТМ 204 Україна 244-94, затвердженим Наказом Держбуду України № 82 від 30.03.2001 р., втрати теплової енергії на ділянці мережі від межі розподілу до місця установки опалювальних приладів відноситься до втрат абонента (споживача). Відповідно до частини другої статті 382 ЦК України власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною. Тому, співвласники квартир повинні брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно займаній площі житла, а відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання не є підставою для звільнення мешканців від такої участі. Таким чином, АТ «ОТКЕ», у спірний період, надавало позивачу послуги з централізованого опалення місць загального користування та на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, а позивач, в силу приписів вищевказаних нормативних актів, зобов`язаний оплатити відповідачу надані послуги. Верховним Судом висловлена позиція в постанові від 22 грудня 2020 року по справі №311/3489/18, де Верховний Суд дійшов висновку, що співвласники квартир повинні брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно займаній площі житла, а відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання не є підставою для звільнення мешканців від такої участі. Споживач, приміщення якого обладнано індивідуальною системою опалення має оплатити надані послуги на забезпечення фукціонування внутрішньобудинкової системи індивідуального (автономного) централізованого опалення виконавцю послуг. Таким чином, обов`язок позивача щодо оплати за централізоване опалення місць загального користування будинку передбачений пп.15 п.20 Договору, що діє між позивачем та АТ «ОТКЕ, п. 28 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630, підп. 2.1.4. п. 2.1 Методики №359, ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання», ч. 4 ст. 319 та ч.І ст. 382 Цивільного кодексу України, п. 6 ч. 1 ст.1 та ч.1, 2 ст. 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». Обсяг відповідної комунальної послуги у спірний період визначався за допомогою вузла комерційного обліку, що встановлений у багатоквартирному житловому будинку [ADDRESS] та розподілявся між всіма споживачами - мешканцями житлового будинку відповідно до положень Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Правил №630. Відповідно до ч. 6 ст. 10 Закону «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється відповідно до правил, встановлених цією статтею, також на власників (співвласників) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання. Згідно з ч. 2 ст. 10 Закону «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» визначений за допомогою вузла комерційного обліку обсяг спожитої у будівлі теплової енергії, включає, зокрема, обсяги теплової енергії на опалення місць загального користування, забезпечення функціонування внутрішньо - будинкових систем опалення та гарячого водопостачання та розподіляються між всіма споживачами пропорційно опалюваній площі квартири. Частиною 2 ст. 10 Закону «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та підп. 2.1.4 Методики №359 визначено, що загальна кількість теплової енергії на опалення місць загального користування складається з двох показників, а саме: з кількості теплової енергії на опалення кожного окремого приміщення місць загального користування та втрат теплової енергії (Q втр.) розподільчими трубопроводами системи опалення будинку, прокладеними у підвалі або на горищі, які розподіляються між всіма споживачами пропорційно опалюваній площі квартири. Відповідно до розділу 6 «Посібника та доповнення до Норм та вказівок по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд...» КТМ 204 Україна 244-94, затвердженим Наказом Держбуду України № 82 від 30.03.2001 р. втрати теплової енергії на ділянці мережі від межі розподілу до місця установки опалювальних приладів відноситься до втрат споживача. Згідно з положеннями ч. 2. ст. 10 Закону «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», втрати теплової енергії розподільчими трубопроводами системи опалення будинку, розподіляються між всіма споживачами пропорційно опалюваній площі квартири. При цьому, забезпечується загальний принцип пропорційності розподілу між споживачами обсягів спожитих комунальних послуг, що покладений в основу проведення нарахувань за послуги з централізованого теплопостачання, а саме: обсяг відповідної комунальної послуги визначається за допомогою вузла комерційного обліку та розподіляється між споживачами пропорційно до площі (об`єму) квартири. У запереченнях на відповідь на відзив на позовну заяву відповідач навів приклад детального розрахунку визначення витрат на опалення місць загального користування, з якого вбачається, що відповідач, визначаючи позивачу кількість теплової енергії на опалення місць загального користування, у спірний період, та розраховуючи розмір оплати керувався Методикою №359, а саме підп. 2.1.4. Методики та ст. 10 Закону «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», що повністю спростовує твердження позивача про те, що витрати теплової енергії на опалення місць загального користування розраховані не у відповідності до вимог чинного законодавства. Крім того, суд бере до уваги те, що позивачем не надано жодного розрахунку оплати за централізоване опалення місць загального користування по формулам наведеним у п. 2.1.4 Методики №359 за спірний період. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими, у зв`язку з чим позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed