Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-04 00:00:00

01.10.2019 позивач, [PERSON] , звернулася до суду з позовом до відповідача, [PERSON] , в якому просила поділити спільне майно подружжя та визнати право власності за позивачем на спільне нажите майно подружжя, а саме: на квартиру за адресою: [ADDRESS] , шляхом виділення частки та визнання права власності за [PERSON] у розмірі 2/3 частини та за [PERSON] 1/3 частини; на квартиру у висотній будівлі [ADDRESS] шляхом виділення частки та визнання права власності за [PERSON] у розмірі 2/3 частини та за [PERSON] 1/3 частини; стягнути компенсацію в розмірі 500 000(п`ятсот тисяч) гривень за - легковий автомобіль Mitsubishi, Pajero Sport, реєстраційний номер [NUMBER] , залишивши його у користуванні відповідача. 19.11.2019 року позивач звернулась із уточненими позовними вимогами та просила в порядку поділу спільного майна подружжя: визнати право власності за [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS] та автомобіль марки - Mitsubishi, Pajero Sport 2.5 TD, реєстраційний номер [NUMBER] , рік випуску - 2015; визнати право власності за [PERSON] на грошове паєнакопичення на придбання будівельного об`єкту (квартири в Індії) [NUMBER] у висотній будівлі [ADDRESS] . Позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 20.07.2001 між Позивачкою та Відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу народилися двоє дітей - [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Спільною сумісною власністю подружжя є: квартира за адресою: [ADDRESS] , вартістю згідно Звіту від 12.11.2019 р. - 1 300 000,00 грн; автомобіль марки - Mitsubishi, Pajero Sport 2.5 TD, реєстраційний номер [NUMBER] , рік випуску - 2015, вартістю згідно Звіту від 12.11.2019 р. - 550 000,00 грн; грошове паєнакопичення у сумі 2 865 684,00 грн. на придбання будівельного об`єкту (квартири в Індії) [NUMBER] у висотній будівлі [ADDRESS] на сьогодні не здана в експлуатацію, право власності на неї не оформлено. Паєнакопичення здійснено на ім`я чоловіка за рахунок грошей які позивачка заробляла, оскільки чоловік ні де не працював та не має доходу; загальна сума паєнакопичення складає 2 865 684,00 грн. що підтверджується платіжними квитанціями по сплаті вартості квартири та повідомленням про попереднє володіння із нотаріально посвідченим перекладом. Зазначає, що відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Заперечуючи проти позову відповідач, [PERSON] , надав письмові пояснення, в яких він вказує, що з позовними вимогами не згоден у повному обсязі, квартира [ADDRESS] , належить йому за правом особистої власності і поділу не підлягає оскільки придбана за його власні кошти; автомобіль Mitsubishi Pajero він придбав за свої власні кошти за 37000 доларів США; квартира в Індії придбана матір`ю відповідача за її власні кошти і поділу не підлягає. Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, представник позивача надав суду заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, представник відповідача надав суду заяву про слухання справи за його відсутності. Статтями 12,13 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та диспозитивності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновками експертів. Згідно ч.1ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні докази у справі, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних мотивів. Судом встановлено: Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.07.2001, який було розірвано рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова 03.03.2020 (справа №638/10073/19). Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщені осіб від 29.10.2019 року діти подружжя [PERSON] та [PERSON] проживають разом із позивачкою. Під час перебування у зареєстрованому шлюбі сторони придбали майно, а саме: квартиру за адресою: [ADDRESS] ; автомобіль марки Mitsubishi, Pajero Sport 2.5 TD, реєстраційний номер [NUMBER] ; грошові конти (паєнакопичення) внесені на придбання будівельного об`єкту [NUMBER] у висотній будівлі [ADDRESS] . Згідно звіту про оцінку майна від 12.11.2019 р. ринкова вартість квартири за адресою: [ADDRESS] складає 1 300 000,00 грн. Право власності на квартиру зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07.05.2008 року яке видане Дзержинською районною в м. Харкові радою V скликання. Згідно звіту про оцінку майна від 12.11.2019 р. ринкова вартість автомобіля марки - Mitsubishi, Pajero Sport 2.5 TD, реєстраційний номер [NUMBER] складає 550 000,00 грн. Право власності на автомобіль зареєстровано за [PERSON] згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 16.04.2015 року та договору від 16 квітня 2015 року. Згідно наданих позивачкою платіжних квитанцій за період із 23.09.2015 року по 16.10.2018 року від імені [PERSON] були здійснені грошові платежі на придбання будівельного об`єкту [NUMBER] у висотній будівлі [ADDRESS] . Загальна сума грошових коштів у гривні складає 2 865 684,00 грн. Засади шлюбу, а також особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, визначає СК України. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Статтею 63 СК України, встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Перелічене майно придбано позивачем та відповідачем під час перебування у зареєстрованому шлюбі тому є їх спільною сумісною власністю. Вказане узгоджується із розясненнями, викладеними в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», згідно з яким спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Пояснення відповідача відносно того, що квартира за адресою: [ADDRESS] та автомобіль марки Mitsubishi Pajero придбані за його особисті кошти тому є особистою приватною власністю відповідача не підтверджуються матеріалами справи. Згідно правової позиції викладеної Верховним судом України у постанові від 24 травня 2017 року по справі № 6-843цс17 конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідач не надав суду жодного доказу на підтвердження своїх пояснень, зустрічного позову по справі не заявлено, альтернативних варіантів поділу спільного майна подружжя не подано. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. З урахуванням встановлених обставин справи, суд прийшов до висновку про можливість задоволення позовних вимог про розподіл спільного майна подружжя, набутого за час перебування у шлюбі, в повному обсязі, як таких, що знайшли своє підтвердження в ході судового засідання. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Зокрема, суд вважає необхідним стягнути з відповідача судові витрати на користь позивача відповідно до матеріалів справи, а саме судовий збір 5763,08 гривень.

Outcome: approved