Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-03 00:00:00

У травні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому, враховуючи уточнення нею позовних вимог, просила розірвати шлюб між нею і [PERSON] , який зареєстрований 02 березня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Прилуцького міськрайонного управління юстиції у Чернігівській області, актовий запис № 79, та стягувати з відповідача на її користь аліменти на малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частки усіх видів його доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позову зазначала, що 02 березня 2013 року вона і [PERSON] уклали шлюб, від шлюбу вони мають сина [PERSON] , [INFO] , який проживає із матір`ю. Сімейне життя з відповідачем у них не склалося, через різні характери та погляди на спільне сімейне життя, відсутність з цих підстав взаєморозуміння та взаємоповаги. Після народження сина між ними почалися постійні конфлікти і суперечки, відповідач періодично зловживав спиртними напоями, жодної уваги їй та синові не приділяв. Вона неодноразово намагалася говорити з [PERSON] про їхні сімейні проблеми, однак позитивних результатів це не дало. Із травня 2019 року сторони проживають окремо, спільного господарства вони не ведуть, подружніх відносин не підтримують. Шлюб носить формальний характер, його збереження є недоцільним та суперечить її інтересам. Спір про поділ майна подружжя відсутній. З моменту припинення подружніх відносин, відповідач участі у вихованні дитини не приймає, матеріальної допомоги синові він не надає. Домовленості щодо утримання дитини батьком, який проживає окремо, між ними не досягнуто. На момент подачі позову вона не має достовірних відомостей щодо місця роботи відповідача, раніше він працював на різних посадах в Українській телекомпанії "Київтелефільм". Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, у якій зазначала, що позов вона підтримує повністю, просила суд його задовольнити та розглянути справу за її відсутності. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином за останнім відомим місцем його проживання та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про причини неявки суд він не повідомив, відзив на позов і заяву про розгляд справи за його відсутності до суду теж не подавав. За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки та не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Провівши заочний розгляд справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. 02 березня 2017 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Прилуцького міськрайонного управління юстиції у Чернігівській області, актовий запис № 79. Від цього шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає із матір`ю. Судом встановлено, що з травня 2019 року сторони подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Примиритися подружжя не бажає. Їхній малолітній син [PERSON] проживає із матір`ю та перебуває на повному її утриманні. Згоди щодо утримання та виховання дитини батьком, який проживає окремо, між сторонами не досягнуто. За змістом положень ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У ч. 3 ст. 56 СК України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно із ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони подружніх відносин не підтримують, спільне господарства не ведуть, тривалий час проживають окремо, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, так як подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. У ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України закріплено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання сина [PERSON] позивачу не надає, а також те, що обов`язок по утриманню дитини законом покладено на обох батьків у рівній мірі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення із [PERSON] на її користь аліментів на дитину теж є обґрунтованими та підлягають задоволенню. У ч. 1 ст. 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За змістом п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішень у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" у справах про стягнення аліментів позивачі від сплати судового збору звільняються. Виходячи з наведеного, із відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved