Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-11 00:00:00

ТОВ «Агентство нерухомості Естейт-сервіс» звернулось до суду з позовом, в якому просить звільнити квартиру [ADDRESS] з-під арешту, накладеного 29.12.2007 ПН Київського міського нотаріального округу Анохіною В.М. на підставі постанови ВДВС Комінтернівського району м. Харкова від 24.04.2003, відшкодувати судові витрати. До суду надійшла заява представника позивача ТОВ «Агентство нерухомості Естейт-сервіс» - Подвезько Л.Ф. про підтримання позовних вимог в повному обсязі, клопотання про розгляд справи за її відсутності та ухвалення рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце судового засідання у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомили, відзиву на позовну заяву не подавали. Представник третьої особи - Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) у судове засідання не з`явились, пояснення по суті позовних вимог не подавали. За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] звернулась в Комінтернівський районний суд м. Харкова із позовом до свого брата [PERSON] про визнання недійсною проведеної 08 травня 2001 року приватизації, про визнання права власності на квартиру у порядку спадкоємства. В подальшому, сторона [PERSON] неодноразово уточнювала заявлені позовні вимоги, змінювала склад осіб, які брали участь у справі, та, врешті решт, у серпні 2003 року Комінтернівським районним судом м. Харкова вже розглядалась цивільна справа за остаточно уточненим позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсними договорів купівлі-продажу квартири від 25 березня 2002 року та від 03 липня 2002 року, про визнання недійсною проведеної 08 травня 2001 року приватизації, про визнання права власності на квартиру у порядку спадкоємства, стягнення матеріальної та моральної шкоди. Предметом спору вказаної цивільної справи була трикімнатна квартира [ADDRESS] , власником якої була на той час третя особа в даному позові [PERSON] , яка купила її 03 липня 2002 року у [PERSON] на підставі відповідного нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири за реєстровим № 4400. Попередній власник квартири [PERSON] придбала спірну квартиру у [PERSON] та його батька [PERSON] також на підставі відповідного договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 25 березня 2002 року приватним нотаріусом ХМНО Буханевич О.В. В рамках вказаної цивільної справи 21 квітня 2003 року районним судом була постановлена ухвала про забезпечення позову, якою суд вирішив накласти арешт на зазначену вище трикімнатну квартиру [ADDRESS] , що раніше належала [PERSON] та продана по договору купівлі-продажу квартири третій особі - [PERSON] . Вказана ухвала про забезпечення позову була направлена до відділу державної виконавчої служби Комінтернівського районного управління юстиції у м. Харкові для відома та виконання. Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Комінтернівського районного управління юстиції у м. Харкові Басалигіним Є. В. від 24 квітня 2003 року серія АА № 170437 було накладено арешт на трикімнатну квартиру [ADDRESS] , що раніше належала [PERSON] та продана по договору купівлі-продажу квартири третій особі. Вказаний арешт був зареєстрований 29 грудня 2007 року об 11:20:12 реєстратором Першої харківської державної нотаріальної контори в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстровим записом № 6354096. За наслідками розгляду остаточно уточненого позову [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсними договорів купівлі-продажу квартири від 25 березня 2002 року та від 03 липня 2002 року, про визнання недійсною приватизації, проведеної 08 травня 2001 року, про визнання права власності на квартиру у порядку спадкоємства, стягнення матеріальної та моральної шкоди, 26 жовтня 2005 року Комінтернівський районний суд м. Харкова ухвалив рішення, яким у задоволенні позовних ВИМОГ було відмовлено у повному обсязі. За наслідками апеляційного перегляду рішення районного суду, 14 лютого 2006 року апеляційний суд Харківської області постановив ухвалу, якою апеляційну скаргу позивачів [PERSON] , [PERSON] відхилив, а оскаржуване ними рішення районного суду - залишив без змін. У зв`язку з тим, що у задоволенні позовних вимог було відмовлено, 27 березня 2009 року власник зазначеної квартири [PERSON] звернулась до суду із письмовою заявою, в якій просила скасувати заходи забезпечення позову у вигляді арешту та заборони відчуження належної їй квартири [ADDRESS] . За наслідками розгляду вказаної заяви [PERSON] 11 червня 2009 року Комінтернівський районний суд м. Харкова постановив ухвалу, якою заяву було задоволено та вирішено зняти арешт з квартири [ADDRESS] , який було накладено ухвалою районного суду від 21 квітня 2003 року; дане судове рішення набрало законної сили. З метою фактичного виконання вказаної ухвали від 11 червня 2009 року та зняття арешту з належної на час винесення Комінтернівський районним судом м. Харкова ухвали від 11 червня 2009 року про зняття арешту нерухомого майна [PERSON] квартири, 28 лютого 2019 року [PERSON] через представника звернулась в Департамент реєстрації Харківської міської ради із заявою для проведення державної реєстрації обтяження, припинення арешту нерухомого майна на квартиру [ADDRESS] . Однак, рішенням державного реєстратора Департаменту реєстрації Харківської міської ради Березняк О. М. від 01 березня 2019 року за № 45764037 було відмовлено [PERSON] у державній реєстрації припинення обтяження (арешту) належної їй квартири. Відмовляючи [PERSON] у припиненні арешту майна на підставі ухвали районного суду від 11 червня 2009 року, державний реєстратор посилався на те, що за результатами здійснених державним реєстратором пошуків в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна встановлено, що в зазначених Реєстрах інформація щодо накладення обтяження на об`єкт нерухомого майна - квартиру [ADDRESS] на підставі ухвали Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21 квітня 2003 року - відсутня. При цьому, в результаті проведених пошуків державним реєстратором було встановлено, що в Реєстрі наявна наступна інформація: Дата, час державної реєстрації: 29.12.2007; Підстава виникнення обтяження: постанова, серія та номер: б/н, виданий 24.04.2003, видавник: ВДВС Комінтернівського району; Вид обтяження: арешт нерухомого майна; Опис предмета обтяження: квартира, адреса: [ADDRESS] . Тобто, виходячи з мотивів відмови державним реєстратором Департаменту реєстрації Харківської міської ради у задоволенні заяви колишнього власника вказаної квартири, скасувати наявний в державному реєстрі арешт нерухомого майна на підставі наданої заявником ухвали районного суду від 11 червня 2009 року неможливо, оскільки зазначений арешт був зареєстрований саме на підставі постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Комінтернівського районного управління юстиції у м. Харкові Басалигіна Є. В. від 24 квітня 2003 року серія АА № 170437. Відповідно до п. 6 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову. Отже, оскільки ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11 червня 2009 року були скасовані заходи забезпечення позову, накладених ухвалою цього ж суду від 21 квітня 2003 року, то постанова державного виконавця відділу державної виконавчої служби Комінтернівського районного управління юстиції у м. Харкові Басалигіна Е. В. від 24 квітня 2003 року серія АА № 170437, яка була винесена на виконання ухвали про забезпечення позову, підлягала скасуванню. У зв`язку з цим, 13 березня 2019 року [PERSON] через канцелярію звернулась до Начальника Міжрайонного ВДВС по Основ`янському та Слобідському районах м. Харків ГТУЮ у Харківській області із письмовою заявою про скасування зазначеної вище постанови про арешт майна - квартири [ADDRESS] . У відповідь на свою заяву, 02 квітня 2019 року на поштовому відділенні, що обслуговує будинок за її адресою, [PERSON] отримала лист, вкладенням до якого було повідомлення виконуючого обов`язки начальника відділу Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах міста Харків Бардіна І. С. від 20 березня 2019 року за реєстровим № 24-29/7134/ДВ-10, в якому було зазначено, що згідно відомостей з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень та автоматизованої системи виконавчого провадження, у Відділі відсутня будь-яка інформація щодо існування виконавчих проваджень, за якими виносилась постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 24 квітня 2003 року. Крім того, у вказаному повідомленні було зазначено, що до поданої заяви [PERSON] були додані незасвідчені копії документів, через що не вбачалось за можливе встановити належність таких документів до обтяження, яке зареєстроване 29 грудня 2007 року за № 6354096. Як на підставу відмови у винесенні постанови про зняття арешту виконуючий обов`язки начальника відділу Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах міста Харків Бардін І. С., крім іншого, посилався на те, що згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, квартира [ADDRESS] не належить [PERSON] з 01 листопада 2016 року. Наразі право власності на вищезазначену квартиру [ADDRESS] належить ТОВ «Агентство нерухомості Естейт-сервіс» на підставі акта приймання-передачі нерухомого майна, серія та номер: 01-31/10-16-П2, виданого 31 жовтня 2016 року та зареєстрованого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною В. М., індексний номер: 32297777 від 09 листопада 2016 року. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону або за рішенням суду. За ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. На теперішній час ТОВ «Агентство нерухомості Естейт-сервіс» не має можливості реалізувати свої передбачені законом права власника квартири [ADDRESS] , оскільки відділом державної виконавчої служби Комінтернівського районного управляння юстиції у місті Харкові (правонаступником якого є Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на зазначену квартиру було накладено обтяження у вигляді арешту нерухомого майна, що перешкоджає і унеможливлює реалізацію власником квартири його законних прав як власника щодо володіння, користування та розпорядження вищезазначеною квартирою. Згідно положення п. 2 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення Крім того, відповідно до положень ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» і п. 24 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред`явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може бути залученим судом до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Відповідно до статті 15 ЦК України встановлено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа в розумінні частини четвертої статті 55 Конституції України має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі конвенційних прав і свобод, зокрема і права власності, гарантованого статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Європейський суд з прав людини неодноразово, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання статті 13 Конвенції, вказував, що для того, аби бути ефективним, національний засіб юридичного захисту має бути: незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (див. рішення від 6 вересня 2005 року у справі «Гурепка проти України» (Gurepka v. Ukraine, заява № 61406/00, § 59);«ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоби його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (див. рішення від 10 грудня 1996 року у справі «Аксой проти Туреччини» (Aksoy v. Turkey, заява № 100/1995/606/694, § 95); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваного порушення чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (див. рішення від 26 жовтня 2000 року у справі «Кудла проти Польщі» (Kudla v. Poland, заява № 30210/96, § 158) (§ 29 рішення Європейського суду з прав людини від 16 серпня 2013 року у справі «Гарнага проти України» (Garnaga v. Ukraine, заява № 20390/07). У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Враховуючи викладене, суд вважає, що наявні підстави для задоволення позовних вимог ТОВ «Агентство нерухомості Естейт-сервіс». Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до положень ст.ст. 141, 142 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved