Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-19 00:00:00

У березні 2018 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «БГ Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Агро Фактор» (далі - відповідач 2), у якому просила суд визнати припиненою поруку, яка виникла на підставі Договору поруки №133-1 від 05 червня 2008р. за кредитним зобов`язанням [PERSON] за Кредитним договором №133 від 05 червня 2008р., а також вирішити питання розподілу судових витрат. У подальшому, ухвалою суду від 25.02.2019 року було замінено відповідача Публічне акціонерне товариство «БГ Банк» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська Факторингова Компанія Розвитку» (далі - відповідач 1). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05 червня 2008р. між ВАТ «Універсальний банк розвитку та Партнерства» (правонаступником якого є ПАТ «БГ «Банк») та [PERSON] укладено Кредитний договір №133, згідно якого банк надав позивальнику кредит у сумі 21 000, 00 дол. США, для придбання автомобіля зі сплатою 16,0 % річних за користування кредитом. 05 червня 2008р. між ВАТ «Універсальний банк розвитку та Партнерства» (правонаступником якого є ПАТ «БГ «Банк»), [PERSON] та [PERSON] , в забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором, було укладено Договір поруки №133-1. На підставі укладених договорів про відступлення права вимоги, до ТОВ «Факторингова компанія "Агро Фактор" разом з правом вимоги за Кредитним договором №133 від 05.06.2008р. перейшло право вимоги за Договором поруки №133-1 від 05 червня 2008 р. Позивач вказує, що останнім платежем в рахунок погашення кредитної заборгованості була сплата самим позичальником 424,00 дол. США 11.11.2011 р., а відтак строк виконання основного зобов`язання, тобто строк повернення позичальником кредиту настав раніше календарної дати, зазначеної в п.1.3 (04.06.2015 року) в силу положень ч. 2 ст.1050 ЦК України та п. 2.8. Кредитного договору настав 30.12.2011 року. Таким чином, банк протягом 6 місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання, тобто строку повернення позичальником кредиту згідно положень ч.2 ст.1050 ЦК України та п. 2.8. Кредитного договору (до 30.12.2011 року) мав звернутися із позовом у встановленому законом порядку до позивача щодо стягнення заборгованості за кредитом. Оскільки банк не звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитом здо позивача, як солідарного боржника за Договором поруки, то порука [PERSON] , на думку останньої, вважаються припиненою. У відзиві на позовну заяву представник ПАТ «БГ Банк» вказав, що погашення заборгованості за кредитом та відсотках за користування ним здійснювалось позичальником 17.01.2014 року (сплачено 233,17 дол. США заборгованості за кредитом та 191,83 дол. США за нарахованими відсотками). У подальшому, 07.02.2014 року було здійснено повернення кредиту в сумі 419,74 дол. США. Крім того, відповідно до умов кредитного договору та договору поруки, строк повного повернення кредитних коштів є 04.06.2015 року. ТОВ «ФК «Агро Фактор» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості 04.09.2015 року, тобто в межах чотирьох місяців. Також, представником ПАТ «БГ Банк» було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності, на обґрунтування якого зазначено, що в разі порушення боржником своїх зобов`язань за Кредитним договором, як вважає позивач з 30.12.2011 року, строк на пред`явлення позову про припинення поруки за відповідним Кредитним договором в позивача починав обчислюватись з 30.06.2012 року та становить 3 роки, тобто до 30.06.2015 року. [PERSON] звернулась до суду з даним позовом 15.03.2018 року. На підставі вищевикладеного, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача 1 у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідач 2 у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, відзиву на позовну заяву не надав. Згідно положень ч. 1 ст. 211 ЦПК України, розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 17.04.2018 року відкрито провадження у даній справу в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Протокольною ухвалою суду від 08.10.2018 року до матеріалів справи долучено відзив ПАТ «БГ Банк» на позовну заяву та заяву про застосування строків позовної давності. Ухвалою суду від 08..10.2018 року закрито підготовче провадження по даній справі та призначено її до судовий розгляд, а також відмовлено у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі. Ухвалою суду від 25.02.2019 року замінено відповідача Публічне акціонерне товариство «БГ Банк» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська Факторингова Компанія Розвитку». Суд, на основі повного та всебічного дослідження матеріалів справи, дійшов висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступного. Приписами ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що 05 червня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсальний банк розвитку та Партнерства» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 133 (далі - Кредитний договір) (а.с. 9-15), відповідно до пункту 1.1 якого Банк надав Позичальнику кредит в сумі - 21 000,00 доларів США для придбання автомобіля із сплатою 16,0 % річних за користування Кредитом. Згідно п. 1.3 Кредитного договору, строк повернення кредиту - 04.06.2015 року, або в строк встановлений п. 2.7, 2.8 цього Договору. Відповідно до п. 2.3. Кредитного договору, Позичальник повертає Кредит шляхом внесення визначеної згідно Додатку №2 до цього Договору суми грошових коштів не пізніше 10-го числа місяця, наступного за місяцем, вказаним у графіку погашення кредиту та в день закінчення строку погашення готівкою через касу Банку безготівковим шляхом на відповідний рахунок, визначений у договорі. Позичальник зобов`язався повернути Банку кредит в Строк погашення Кредиту, сплачувати частини кредиту в сумі та в строки, передбачені цим договором та додатками до нього, сплатити Банку штрафні санкції та відшкодувати збитки у розмірі, строки та у порядку, які передбачені цим Договором; своєчасно сплачувати нараховані Банком відсотки за користування Кредитом у розмірі, порядку та в строки, передбачені цим Договором, що передбачено п.п. 5.1.1., 5.1.2. Кредитного договору. Згідно пункту 2.8. Кредитного договору, сторони домовились, згідно ст.ст. 212, 1050, 1052 Цивільного кодексу України, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», що зобов`язання Позичальника повернути Банку кредит раніше календарної дати, зазначеної в п. 1.3 цього Договору виникає у Позичальника в разі настання наступних обставин: 2.8.1. несплати або часткової несплати Позичальником, в передбачений цим Договором строк суми Відсотків та/або суми/частини суми Кредиту; та/або несплаті або частковій несплаті Позичальником в строк сум штрафних санкцій; та/або перевищення сум заборгованості по Договору суми кредиту більш як десять відсотків; та/або несплаті Позичальником більше одного обов`язкового платежу, який перевищує п`ять відсотків суми кредиту; при цьому строк погашення Кредиту є 30 (тридцятий) календарний день за останнім днем строку, в який позичальник повинен був виконати зазначені в цьому пункті Договору зобов`язання. В якості забезпечення виконання зобов`язань позичальника за Кредитним договором, 05 червня 2008 року було укладено Договір поруки № 133-1 між Відкритим акціонерним товариством «Універсальний банк розвитку та партнерства» та [PERSON] , [PERSON] (далі - Договір поруки) (а.с.с 16), відповідно до п. 1.1 якого, поручитель зобов`язався солідарно з позичальником відповідати в повному обсязі перед кредитором за виконання усіх зобов`язань позичальника за кредитним договором №133 від 05 червня 2008 року за змінами та доповненнями до нього, що можуть бути внесені протягом його дії, укладеного між кредитором та позичальником, щодо вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом та будь-якого збільшення цієї суми, яке прямо передбачено умовами кредитного договору, сплати процентів у розмірі та у строки, в порядку та на умовах, передбачених кредитним договором, сплати неустойки (штрафу, пені) у розмірі та у випадках, передбачених Кредитним договором, відшкодування збитків та витрат, іншої заборгованості, що можуть виникнути у кредитора у зв`язку з укладенням та виконанням Кредитного договору та цього Договору. Умовами п. 2.1. Договору поруки передбачено, що порукою забезпечуються вимоги Кредитора, що випливають із кредитного договору, зокрема, зобов`язань позичальника щодо повернення в термін до 04 червня 2015 року кредиту у розмірі 21 000,00 доларів США, сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 16,0% річних, використовувати кошти на придбання автомобіля, сплатити неустойку, штраф, пеню, відшкодувати збитки та іншу заборгованість, в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором. П. 7.2. Кредитного договору та п. 7.8. Договору поруки передбачено, що договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє д повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за Договорами. На підставі рішення Загальних Зборів Учасників Національним банком України 11 листопада 2008 року погоджено нову редакцію Статуту Банку, пов`язану зі зміною назви Банку з ВАТ «Універсальний Банк Розвитку та Партнерства» на ВАТ «БГ БАНК». ВАТ «БГ БАНК» виступило правонаступником усіх прав та зобов`язань ВАТ «Універсальний Банк Розвитку та Партнерства ». На виконання вимог Закону України «Про акціонерні товариства», відповідно до рішення Загальних зборів акціонерів Банку від 10.03.2011 року було змінено найменування Банку на ПАТ «БАНК ПЕРШИЙ», яке стало правонаступником усіх прав та зобов`язань ВАТ «БГ БАНК». Відповідно до рішення Загальних зборів акціонерів Банку від 29.07.2014 року було змінено найменування Банку на Публічне акціонерне товариство «БГ БАНК», яке стало правонаступником усіх прав та зобов`язань ПАТ «БАНК ПЕРШИЙ». 12.10.2018 року між ПАТ «БГ Банк» та ТОВ «Європейська Факторингова Компанія Розвитку» укладено Договір №102018/ПУЛ про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, за умовами якого, банк відступив шляхом продажу новому кредитору належні банку, а навий кредитор набув в повному обсязі та на умовах. Визначених цим договором, права вимоги банку до позичальників та/або заставодавців, та/або поручителів, зазначених у Додатку №1 до цього Договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників за кредитними договорами, договорами про надання споживчого кредиту (овердрафту) або/або договорам поруки та або/договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку №1 до цього Договору. Відповідно до виписки з Додатку №1 до Договору №102018/ПУЛ про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 12.10.2018 р., до ТОВ «Європейська Факторингова Компанія Розвитку» перейшло право вимоги за Кредитним договором №133 від 05.06.2008 року та Договором поруки №133-1 від 05.06.2008 року. Ч.1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором Банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договорами поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Відповідно до ч. 2 ст. 554 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно положень ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно з п. 7 ч. 2 ст.16 ЦК України, припинення правовідношення є одним із способів захисту цивільних прав. Як передбачено умовами Кредитного договору, позичальник зобов`язувався здійснювати погашення заборгованості за кредитом шляхом внесення коштів щомісяця рівними частинами до 10 числа наступного місяця. За умовами ч. 4 ст. 559 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов`язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Також згідно із Правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у справі № 6-53цс14, регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв`язку із закінченням строку її чинності, частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, установленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку, який є преклюзивним, жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов`язань, застосоване в ч. 4 ст. 559 ЦК України словосполучення "пред`явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, як умови чинності поруки, слід розуміти, як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання. Отже, виходячи з положень другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням, якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами, або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2 ст. 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання, у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем. Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Враховуючи, що договором передбачено погашення кредиту періодичними платежами, то у разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання порука є припиненою у відповідній частині. Наведене повністю узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12, де серед іншого зазначено, що з огляду на положення другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України можна зробити висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Із платіжного доручення в іноземній валюті № 1 від 11.11.2011 року вбачається, що [PERSON] здійснив погашення заборгованості по Кредитному договору №133 від 05.06.2008 року у сумі 424 доларів США (а.с. 17). Саме з 30.12.2011 року (наступного місяця погашення кредиту) та протягом 6 місяців (до 30.06.2012 року) банк мав право пред`явити позов до поручителя про стягнення боргу за кредитом. Між тим, правонаступник банку ТОВ «ФК «Агро Фактор» звернувся до суду з позовом до позичальника та поручителя лише 04.09.2015 року, про що міститься відмітка Дарницького районного суду м. Києва на позовній заяві про стягнення заборгованості за Кредитним договором №133 від 05 червня 2008 року (а.с. 18-21). Беручи до уваги ту обставину, що кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явив вимоги до поручителя, порука вважається припиненою. Твердження, що позичальником 17.01.2014 року та 07.02.2014 року здійснювалось погашення заборгованості за кредитом не можуть свідчити про те, що кредитор звернувся до суду з позовом до поручителя у межах шестимісячного строку, адже порука припинилась ще у 2012 році, коли з 30.12.2011 року та до 30.06.2012 року банк не скористався правом на звернення до суду з позовом до поручителя про стягнення боргу за кредитом. Крім того, не лише 04.06.2015 року є строком повного повернення кредитних коштів, а і порушення позичальником умов договору в частині сплати коштів, що закріплено у п. 2.8.1. Кредитного договору, з якого фактично і виникає право банку звернутися з позовом до суду. Разом із тим, щодо заяви про застосування строків позовної давності варто вказати, що згідно зі ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно правової позиції висвітленій в Постанові Верховного Суду України від 19.03.2014р. у справі № 6-14цс14 відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Відповідно до ч.ч.3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Приписами ч.ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як підтверджено матеріалами справи, 04.09.2015 року ТОВ «ФК «Агро Фактор» звернулося до суду з позовом до позичальника та поручителя про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач у позові вказала, що підставою для звернення до суду з даним позовом стало звернення кредитора до суд з позовом про стягнення заборгованості. 11.02.2016 року Дарницьким районним судом м. Києва було ухвалено рішення про стягнення заборгованості, яке у подальшому було скасовано ухвалою суду від 12.12.2017 року. У той же час, суд позбавлений можливості встановити факти ухвалення, скасування рішення, перебування на даний час у провадженні інших судів спорів, а також обставин, коли позивач дізналась про існування спорів щодо стягнення з неї та позичальника боргу, адже відповідні копії судових рішень у матеріалах даної справи відсутні. Натомість, з наданих документів можна дійти висновку, що 04.09.2015 року ТОВ «ФК «Агро Фактор» звернулося до суду з позовом до позичальника та поручителя про стягнення заборгованості за кредитним договором, а позивач звернулася до суду з даним позовом 16.03.2018 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності, з того часу, як вона дізналась про те, що стягувач не визнав факту припинення щодо неї поруки. У відповідності до положень ст.ст. 1, 3, 15 ЦПК України завданням цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають, зокрема, з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.11 своєї постанови «Про судове рішення у цивільних справах», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (ч.ч.1, 2 ст. 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Окрім того Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 13.05.1980 року в справі «Артіко проти Італії (пункт 35), рішення від 30.05. 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 32) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. Беручи до уваги ту обставину, що кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явив вимоги до поручителя, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, оскільки пред`явлення позову до неї у той час, коли правовідносини за договором поруки є припиненими, порушує права останньої. У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з відповідачів в рівних частках в дохід держави суму судового збору у розмірі - 704 грн. 80 коп., а саме по 352 грн. 40 коп. з кожного. Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. Враховуючи викладене,

Outcome: approved