Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-12 00:00:00

02.02.2016 року [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду із вище зазначеним позовом. В направленому на адресу суду позові позивач [PERSON] зазначила, що вона є на підставі державного акта на право приватної власності на землю [PERSON] ІІ-ПЛ №055806 власницею земельної ділянки в с. Цисево Миргородського району, вул. Миргородська 104 площею 0,52 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства. Дана земельна ділянка складається із двох земельних ділянок площею 0,25000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельної ділянки площею 0,2713 га для ведення особистого селянського господарства. У 2014 році ТОВ «Землецентр-Профі» на дану земельну ділянку виготовлена технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості. З технічної документації вбачається, що її земельна ділянка межує із земельною ділянкою громадянина [PERSON] та землями Великобайрацької сільської ради Миргородського району. Межі суміжних земельних ділянок погоджені з суміжними землекористувачами. При виготовленні технічної документації та підписанні відповідних актів, застережень від посадових осіб сільської ради не надходило. Вона звернулася до Управління Держземагенства у Миргородськогму районі, а саме до державного кадастрового реєстратора з приводу реєстрації даних земельних ділянок. 13.05.2015 року державним кадастровим реєстратором була зареєстрована за нею земельна ділянка площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, якій присвоєно кадастровий номер 5323280404:04:001:0114. При цьому було відмовлено в реєстрації земельної ділянки площею 0,2713 га. наданої для ведення особистого селянського господарства, оскільки належна їй земельна ділянка перетинається із земельною ділянкою кадастровий номер 5323280400:00:006:0002 на 40,4207%, що перебуває в користуванні «Дослідного господарства імені [PERSON] інституту агропромислового виробництва ім. Вавилова УААН». «Дослідне господарство імені [PERSON] інституту агропромислового виробництва ім. Вавилова УААН» користується земельною ділянкою кадастровий номер 5323280400:00:006:0002 на підставі державного акта на право користування землею площею 3488,3 га ., який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №11, 23.06.1995 року . Підприємством було виготовлено технічну документацію на цю земельну ділянку в 2009 році. Відомості про цю земельну ділянку внесені до автоматизованої системи ведення Державного земельного кадастру. Управління Держземагенства їй повідомило, що земельна ділянка кадастровий номер 5323280400:00:006:002 належна ДП «Дослідне господарство ім. Декабристів» не відповідає фактичному місцю розташування, оскільки у відповідності до державного акта на право постійного користування земельною ділянкою, вона знаходиться за межами населеного пункту Великобайрацької сільської ради Миргородського району. Межі населених пунктів не змінювалися. Вважає, що відповідач допустив порушення її права землекористування земельною ділянкою площею 0,2713 га., адже їй відмовлено внести відомості про неї до державного земельного кадастру. Дослідне господарство імені [PERSON] інституту агропромислового виробництва ім. Вавилова УААН» ухиляється від звернення до проектної організації для замовлення робіт повязаних із визначенням меж суміжних земельних ділянок з метою усунення технічної помилки перетину двох земельних ділянок. Просить суд зобовязати «Дослідне господарство імені [PERSON] інституту агропромислового виробництва ім. Вавилова УААН» усунути порушення її права власності на земельну ділянку площею 0,2713 га. шляхом звернення до Державного підприємства «[PERSON] науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут землеустрою» із заявою про проведення робіт повязаних з визначенням меж між суміжними земельними ділянками: належною їй, загальною площею 0,52 га. (складається з двох земельних ділянок площею 0,25000 га та площею 0,2713 га.) та земельною ділянкою кадастровий номер 5323280400:00:006:0002, що перебуває у постійному користуванні відповідача на підставі Державного акта серії ЯЯ №9227648 виданого на підставі розпорядження Миргородської райдержадміністрації від 29.12.2009 року у частині усунення перетину на 40,4207%. Зобовязати відповідача відновити межі користування суміжними земельними ділянками у відповідності до Технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що належить [PERSON] площею 0,2713 га із земельною ділянкою кадастровий номер 5323280400:00:006:0002, що перебуває у користуванні відповідача. Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, але направила на адресу суду заяву про проведення розгляду справи у її відсутності. При судовому розгляді справи представник позивачки [PERSON] [PERSON] зазначив, що технічна документація із землеустрою виготовлена відповідачем неправильно, а тому позов просив задовольнити в повному обємі, як законний та обґрунтований. Представник відповідача Державного підприємства «Дослідне господарство імені [PERSON]» [PERSON] позов не визнав. Пояснив, що технічна документація із землеустрою на земельну ділянку, якою користується підприємство була виготовлена в 2009 році та відповідно затверджена як рішенням Великобайрацької сільської ради Миргородського району так і розпорядженням голови Миргородської районної державної адміністрації в 2009 році. Підприємство має Державний акт на право постійного користування на земельну ділянку. Коли було опубліковано Публічну кадастрову карту України, то виявилося відповідне накладення земельної ділянки, яка перебуває в користуванні підприємства із земельною ділянкою позивачки. В дійсності на місцевості такого накладення немає. На даний час, підприємство звернулося до ДП «[PERSON] науково-дослідного та проектного інституту землеустрою» із відповідною заявою про розробку документації із землеустрою з метою усунення відповідних розбіжностей. 03.02.2016 року укладено договір між підприємством та ДП «[PERSON] науково-дослідним та проектним інститутом землеустрою» про розробку документації із землеустрою. Зважаючи на вище викладене, в задоволенні позову просив відмовити. Представник третьої особи Великобайрацької сільської ради Миргородського району [PERSON] вважала, що позов підлягає до задоволення, оскільки на Публічній кадастровій карті України виявлено накладення земельної ділянки, яка перебуває в користуванні відповідача із земельною ділянкою позивачки, внаслідок неналежного складення технічної документації на земельну ділянку відповідачем. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно положень ст.4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Стаття 12 ЦК України передбачає, що особа вільно, на власний розсуд, обирає способи захисту цивільного права. Як правило, особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Під способом захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення, (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст.16 ЦК України. Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог. Частина 2 даної статті ЦПК України передбачає, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст.158 ЗК України визначені органи, що вирішують земельні спори. За ч.2 ст.158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. За ч.3 ст.158 ЗК України органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. Крім того, наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за № 391/17686, затверджено Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, якою визначено механізм відновлення меж земельних ділянок на місцевості. Як роз'яснено у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», згідно зі статтею 158 ЗК суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Частиною 1 ст.106 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Відповідно до ст.107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації, яка відповідно до ст.193 ЗК України містить сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристику, розподіл серед власників землі та землекористувачів. Виходячи зі змісту ч. 7, ч. 8, ч. 9 ст. 118 ЗК України рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається на підставі документації із землеустрою (технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір, межі та місце розташування земельної ділянки). Відповідно до п. в) ст. 2 Закону України «Про землеустрій» землеустрій забезпечує встановлення і закріплення на місцевості меж земельних ділянок власників і землекористувачів. За змістом п. г) ст. 20 того ж Закону землеустрій проводиться в обов'язковому порядку на землях усіх категорій незалежно від форми власності в разі встановлення в натурі (на місцевості) меж земель, обмежених у використанні і обмежених (обтяжених) правами інших осіб (земельні сервітути). Вимоги до технічної документації із землеустрою передбачені ст. 55 Закону України «Про землеустрій». Зокрема, встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Документація із землеустрою щодо встановлення меж житлової та громадської забудови розробляється у складі генерального плану населеного пункту, проектів розподілу територій і є основою для встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості). Згідно ч. 3 ст. 28 Закону України «Про землеустрій» відповідальність за достовірність та якість документації із землеустрою, в тому числі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки (на місцевості), покладається на її розробників. Водночас, згідно ст. 63 цього Закону функції по проведенню самоврядного контролю при здійсненні землеустрою покладаються на сільські, селищні, міські, районні та обласні ради відповідно до законодавства України. Крім того, згідно п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно до компетенції місцевих рад віднесено вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. За змістом ч. 8 ст. 122 ЗК України у погодженні документації із землеустрою може бути відмовлено внаслідок невідповідністі його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. Рішенням Великобайрацької сільської ради від 08 грудня 2009 року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право постійного користування земельними ділянками ДП «Дослідне господарство ім.. Декабристів» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Великобайрацької сільської ради Миргородського району (а.с.97). Розпорядженням голови Миргородської районної державної адміністрації №264 від 29 грудня 2009 року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право постійного користування земельними ділянками ДП «Дослідне господарство ім. Декабристів» (а.с.96). Технічна документація із землеустрою виготовлена ДП «Дослідному господарству ім.. Декабристів» Державним підприємством «[PERSON] науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» (а.с.86-95). Суд на підставі наявних у справі доказів встановив, що технічна документація із землеустрою на земельну ділянку, що перебуває в користуванні ДП «Дослідному господарстві ім. Декабристів» кадастровий номер 5323280400:00:006:0002 та земельною ділянкою, яка належить [PERSON] виконана таким чином, що допускає часткове накладення їх меж, що суперечить призначенню землеустрою та вимогам щодо достовірності технічної документації із землеустрою (ст. 2, 28 Закону України «Про землеустрій»). З метою усунення розбіжностей відповідачем ДП «Дослідним господарством ім. Декабристів» укладено з Державним підприємством «[PERSON] науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» 03 лютого 2016 року договір №11 на розробку документації із землеустрою (а.с.98). Суд приходить до переконання, що позивачкою [PERSON] вибрано не вірний спосіб захисту свого цивільного права, адже при наявності не скасованих рішення Великобайрацької сільської ради 08 грудня 2009 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право постійного користування земельними ділянками ДП «Дослідне господарство ім. Декабристів» на території Вликобайрацької сільської ради» та розпорядження голови Миргородської районної державної адміністрації №264 від 29 грудня 2009 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право постійного користування земельними ділянками ДП «Дослідне господарство ім. Декабристів» неможливо вирішити в судовому порядку питання про захист порушеного цивільного права позивачки. Крім того, на час розгляду справи судом, підприємство-відповідач, з метою усунення розбіжностей в земельній документації між ним та позивачкою звернулося до відповідної проектної організації по питанню розробки документації із землеустрою. До компетенції проектної організації по виготовленню документації із землеустрою не входить визначення меж між суміжними земельними ділянками. Зважаючи на вище викладене, відсутні правові підстави для задоволення позову [PERSON]

Outcome: dismissed