Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-25 00:00:00

01 жовтня 2019 року Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просять стягнути суму вартості необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу у розмірі 6312,52 грн. В обґрунтування свого позову позивач зазначає, що відповідач є побутовим споживачем послуг з розподілу природного газу, які надаються позивачем відповідно до ліцензії, об`єкту, який розташований за адресою: [ADDRESS] , де зареєстровані 4 особи. 17.01.2017 року за адресою відповідача припинено газопостачання шляхом перекриття запірного крана на ввідному газопроводі та опломбованого його за порушення, про що складено акт № 0320081260 , в якому зазначені показники лічильника газу на момент його відключення 02793 м3, споживач особисто розписалася в акті без зауважень. 22.01.2019 року працівниками ПАТ «Дніпропетровськгаз», під час перевірки раніше відключених абонентів від системи газопостачання, за адресою відповідача було виявлено наявність несанкціонованого газопроводу. Про фіксування даного порушення в присутності споживача був складений акт №1131, в якому [PERSON] розписалася без зауважень. На момент складання акту про порушення показники лічильника не змінилися, газопостачання абоненту було припинено. 13.02.2019 року на засіданні комісії з розгляду акту про порушення було прийнято рішення про його задоволення та складення акту-розрахунку необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу і його вартості, після доведення ціни ВТВ на лютий місяць, який був складений 27.02.2019 року. Таким чином, за період з 22.07.2018 року по 21.01.2019 року, позивачу було завдано збитків на суму 6312,52 грн., тому надавач послуг звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача суму необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу у вищезазначеному розмірі, а також понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1921,00 грн. Ухвалою від 12 листопада 2019 року відкрито провадження у справі, за правилами загального позовного провадження (а.с.25-26). Представник позивача в судове засідання не з`явився, звернувшись до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, згідно якої позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.35). Відповідач відзив на позов не подала, в судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання (а.с.30,33), причина неявки суду не відома, тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи, за наявними у справі доказами. Згідно з ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Правовідносини між споживачем та постачальником газу врегульовані Законом України «Про ринок природного газу», Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2494, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 6 листопада 2015 року за №1379/27824. У відповідності до виписки фінансового стану (а.с.7) [PERSON] є побутовим споживачем послуг з розподілу природного газу, які надаються позивачем за місцем реєстрації відповідача - [ADDRESS] , де зареєстровано місце проживання чотирьох осіб. Згідно Кодексу газорозподільних систем, затверджених постановою НКРЕКП №2494 від 30.09.2015 року (далі - Кодекс), оператор газорозподільної системи (далі - Оператор ГРМ) - це суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка находиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління. Статтею 714 ЦК України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Пунктом 2 глави 1 Розділу 6 Кодексу передбачено, що доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до газорозподільної мережі (далі - ГРМ) для споживання (постачання) природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та Оператором ГРМ договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року №2498. Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України «Про ринок природного газу» споживач зобов`язаний: укласти договір про постачання природного газу; забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів; не допускати несанкціонованого відбору природного газу; забезпечувати безперешкодний доступ уповноважених представників оператора газотранспортної системи, оператора газорозподільної системи до вузлів обліку природного газу та з метою встановлення вузлів обліку газу; припиняти (обмежувати) споживання природного газу відповідно до вимог законодавства та умов договорів. Частиною 3 вказаної статті передбачено, що у разі порушення або невиконання своїх обов`язків споживач несе відповідальність згідно із законом. Згідно пункту 4 глави 3 Розділу 6 Кодексу, договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу. В пункті 7 глави 3 Розділу 6 Кодексу зазначено, що актом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунку Оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу. Отже, відповідач, здійснюючи оплату оператора ГРМ, як споживач, приєднався до умов розподілу природного газу. 17.01.2017 року за вказаною адресою представниками Оператора ГРМ було виявлено несанкціоноване відновлення газоспоживання, вказане порушення усунено шляхом встановлення заглушки перед газовим приладом з пломбою № 29246354 , про що представниками позивача, як оператором ГРМ, за участю споживача [PERSON] , було складено акт про порушення за №0320081260 від 17.01.2017 року. (а.с.8). Далі, 22.01.2019 року працівниками ПАТ «Дніпропетровськгаз» під час перевірки раніше відключених абонентів від системи газопостачання, за адресою відповідача було виявлено наявність несанкціонованого газопроводу, що стверджується відповідним актом про порушення №1131, в якому наявний підпис [PERSON] . Газопостачання абоненту було припинено (а.с.9). Згідно п. 8 глави 5 розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем, акт про порушення має бути розглянутим комісією з розгляду актів про порушення Оператора ГРМ, яка визначає його правомірність та приймає щодо них відповідне рішення. Пунктом 11 глави 5 розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем передбачено, що за результатами розгляду акта про порушення на засіданні комісії може бути прийнято рішення про його задоволення (повністю або частково), або необхідність додаткового обстеження чи перевірки, або додаткових пояснень тощо, або скасування акта про порушення. При задоволенні комісією акта про порушення складається акт - розрахунок необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу і його вартості. 13.02.2019 року на засіданні комісії ПАТ по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» з розгляду актів про порушення, складених з приводу несанкціонованого втручання в роботу ЗВТ, було прийнято рішення виконати донарахування за актом про порушення після доведення ціни ВТВ на січень, за адресою [ADDRESS] споживачу [PERSON] . Згідно акту-розрахунку від 27.02.2019 року (а.с.16) за період з 22.07.2018 року по 21.01.2019 року відповідачу донарахованого об`єм та обсяг природного газу і його вартість на суму 6312,52 грн. Вказана сума боргу була зарахована на особовий рахунок відповідача № [NUMBER] (а.с.7). Рахунок на оплату збитків від 12.03.2019 року був направлений [PERSON] 14.03.2019 року поштовим відправленням за її зареєстрованим місцем проживання, що стверджується рекомендованим повідомленням (а.с.17,18). Даних про сплату відповідачем вказаної суми збитків, судом не встановлено. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Так, згідно з частинами першою і другою статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. За змістом статті 1166 вказаного Кодексу, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини боржника. Наявність перших трьох з числа зазначених елементів доводиться особою, яка звернулася з вимогою про відшкодування збитків. Такий висновок застосування матеріального права висловила колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду 20.11.2018 року у справі №905/2191/15. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Поряд з цим, відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах В свою чергу, відповідачем по справі до суду не надано жодного належного та допустимого в розумінні ст.ст. 76-81 ЦПК України доказу на спростування обставин, викладених позивачем у позові. Отже, в судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що в результаті несанкціонованого втручання в роботу ЗВТ, відповідачем було завдано позивачу збитків на суму 6312,52 грн., а тому суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, з відповідача на користь позивача належить стягнути суму необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу у розмірі 6312,52 грн. Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути сплачений позивачем при подачі позову судовий збір у розмірі 1921,00 грн. (а.с.1). На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved