Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-17 00:00:00

У квітні 2015 року ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» звернулось до суду з позовом до [PERSON] та просило суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 6676 грн. 23 коп. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та [PERSON] 05.02.2013 року укладено кредитниц договір №ICKGMCUI.76208.003, згідно умов якого позивач зобов"язується, протягом 60 днів з моменту укладання цього договору, встановити кредитний ліміт у сумі 2000 грн. 00 коп. на рахунок [NUMBER], який відкритий на підставі приєднання відповідача до умов та правил надання банківських послуг. Банк нараховує проценти в розмірі 36% річних за користування кредитом, крім пільгового періоду, процентна ставка якого складає 0,0001%. Строк дії кредитного договору три роки, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонамисвоїх зобов"язань за вказаним договором. Позивач виконав умови кредитного договору, встановивши 05.02.2013 року кредитний ліміт у сумі 2000 грн. 00 коп. на рахунок [NUMBER], який відкритий на підставі приєднання відповідача до умов та правил надання банківських послуг. Вказана в позовній заяві заборгованість відповідача перед позивачем виникла у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем [PERSON], умов кредитного договору від 05.02.2013 року, а саме: у зв'язку із порушенням строків сплати платежів в рахунок погашення кредиту та нарахованих відсотків. Представник позивача у судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ст.ст.169 ч.4, 224-226 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та [PERSON] 05.02.2013 року укладено кредитниц договір №ICKGMCUI.76208.003, згідно умов якого позивач зобов"язується, протягом 60 днів з моменту укладання цього договору, встановити кредитний ліміт у сумі 2000 грн. 00 коп. на рахунок [NUMBER], який відкритий на підставі приєднання відповідача до умов та правил надання банківських послуг. Банк нараховує проценти в розмірі 36% річних за користування кредитом, крім пільгового періоду, процентна ставка якого складає 0,0001%. Строк дії кредитного договору три роки, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонамисвоїх зобов"язань за вказаним договором. (а.с.10) Частиною 1 ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредити) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач виконав умови згаданого кредитного договору та встановив 05.02.2013 року кредитний ліміт у сумі 2000 грн. 00 коп. на рахунок [NUMBER], який відкритий на підставі приєднання відповідача до умов та правил надання банківських послуг.. Також судом встановлено, що відповідач [PERSON] умови кредитного договору належним чином не виконує, у зв'язку з чим заборгував позивачу станом на 10.02.2015 року кошти у сумі 6676 грн. 23 коп., що складається із поточної заборгованості по тілу кредиту у сумі 2128 грн. 02 коп., простроченої заборгованості по тілу кредиту у сумі 2054 грн. 56 коп., поточної заборгованості за процентами у сумі 102 грн. 98 коп., простроченої заборгованості за процентами у сумі 1736 грн. 07 коп., пені у сумі 654 грн. 60 коп. Наявність вказаної заборгованості підтверджується наданим позивачем розрахунком (а.с.5-9), який перевірено судом. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при цьому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Частиною 2 статті 615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Приписами статті 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом, що встановлено ст.625 ЦК України. Відповідно до ст.610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позика частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. та сплати процентів, належних йому відповідно до кредитного договору. У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Зважаючи на викладене,

Outcome: approved