Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-04 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із вказаним позовом, в якому зазначив, що 29 квітня 2018 року між позивачем та відповідачкою [PERSON] укладено договір № 3325700480-002219 про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Вказаний договір було укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідачки на інтернет сайті товариства, а також виконання певних дій, які свідчать про укладення договору. Позивач свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, а саме видав відповідачу позику у розмірі 1000 гривень. Так, відповідачу було надано позику 29 квітня 2018 року, на строк 2 дні, отже дата повернення коштів - 23:00 год. 30 квітня 2018 року включно. Сума процентів за користування позикою за вказаним договором склала 6,60 грн. за 2 дні. Проценти за користуванням позикою становлять 2% за кожен день користування позикою, що становить 730 процентів річних. Відповідно до умов договору, в разі порушення відповідачем зобов'язань за договором, позивач має право додатково стягнути з відповідача пеню в розмірі 3,00% річних від залишку суми позики за кожен день прострочення, починаючи з першого дня прострочення. Оскілки відповідач свої зобов'язання не виконав, станом на 18 жовтня 2018 року відповідач має заборгованість за договором в розмірі 9543,40 грн., яка складається з наступного: 1000,00 грн. - заборгованість за кредитом, 3413,40 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 5130,00 грн - заборгованість за пенею. Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, тому позивач просить суд стягнути з нього заборгованість за кредитним договором у вказаній сумі, а також стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 1762,00 грн. та витрати на юридичні послуги в сумі 1500 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, направив заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримує позовні вимоги та просить задовольнити в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про день розгляду справи був повідомлений належним чином. Відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують його відзив відповідач не надав. У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку із тим, що відповідач своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду представника позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом, встановлено, що 29 квітня 2018 року, між [PERSON] та ТОВ "ФК Є ГРОШІ" був укладений кредитний договір № 3325700480-002219 про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Цей договір було укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на Інтернет сайті https//e-groshi.com і виконання ним певних дій, які свідчать про укладення кредитного договору. Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію». Зокрема, в ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:-надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;-заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; -вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко розяснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці розяснення логічно повязані з нею. Статтею 12 цього закону регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п.12, ч. 1 ст. З Закону одноразовий ідентифікатор - алфавітно- цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі субєкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися субєктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом звязку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Таким ідентифікатором є СМС повідомлення з кодом 593552, який зазначений у тексті договору у розділі «Підписи сторін». Приписами ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобовязання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.11 ЦК України, якою зазначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно з приписами ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до приписів ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку (ст. 207 ЦК України). Вищевикладене кореспондується також із положенням п. 2.7 Правил про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, затвердженого наказом позивача за №7 від 27 листопада 2017 року, які відповідно до п. 12.8 Договору є публічною офертою на укладання цього Договору. Додатково, сторона позивача зазначає, що відповідно до Розділу 1 Договору, заявка - анкета в особистому кабінеті Клієнта на веб-сайті позивача, встановленої форми, яка виражає намір Клієнта отримати грошові кошти у позику та є невідємною частиною цього Договору та узгоджений Сторонами в Додатку 1 до цього договору. Так, виходячи з вищезазначеного, договір 3325700480-002219 від 29 квітня 2018 року є письмовим правочином, який відповідає формі передбаченої ст.ст. 207,208,1047, 1055 ЦК України, оскільки він вчинений в письмовій формі, підписаний уповноваженими особами, що підтверджується досягнення всіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно п. 2.1. Договору Позикодавець на умовах цього Договору надає Позичальнику коштів у позику на умовах фінансового кредиту, що виражена у грошових коштах у національній валюті України, відповідно до заявки на отримання позики, та відповідно до умов цього Договору, а Позичальник зобовязується отримати (прийняти) та повернути Позику та сплатити Суму процентів користування позикою в порядку і в строк визначений цим Договором. Позивач свої зобов'язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу позику шляхом перерахування коштів в розмірі 1000 рн. На картковий рахунок [NUMBER] Відповідно до умов п. 10.1.3. Договору позичальник зобов'язується вчасно повернути позику та сплатити суму процентів за користування позикою. Строк надання послуг за цим договором (строк на який надається позика) розпочинається з моменту отримання позичальником коштів відповідно до умов Договору. (п.5.1 Договору). Строк, на який надається позика за цим договором становить 2 дні.(5.2. договору). Факт перерахування грошових коштів відповідачу підтверджується повідомленням платіжним дорученням №634 від 29.04.2018 року. Відповідно до ст.526 ЦК України, сторони мають виконувати зобов'язання належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 628, ст. 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені між ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідач, укладаючи договір, погодився з зазначеними в ньому умовами, оскільки заява (анкета) на оформлення позики, оформлена ним, про що виразив свою згоду. Станом на 18 жовтня 2018 року сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором складає 9543,40 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 1000 грн., заборгованості за відсотками 3413,40 грн., заборгованості за пенею 5130,00 грн. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно позову, позивач до суми заборгованості відповідача включив - пеню (штраф) у розмірі 5130,00 грн. Оскільки відповідач порушив строки платежів за зобов'язаннями як по сплаті кредиту, так і по сплаті процентів за користування кредитом, позивач з цього приводу 01 листопада 2018 року звернувся до суду, тому відповідач [PERSON] повинен відповідно до п. 7.1 кредитного договору , ст. 6, ст. 546, ст. 549 ЦК України сплатити позивачу пеню, яка на час розгляду справи судом складає 5130,00 грн. Із положення ст.625 ЦК України вбачається, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший відсоток не встановлений договором. Відповідач порушив умови укладеного договору, внаслідок чого заборгованість перед банком за кредитним договором від 29 квітня 2018 року на час розгляду справи судом відповідно до ст. 11 ЦПК України складає 12491,10 грн. Відповідно до частини 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Тобто вимоги позивача про повернення відповідачем кредиту, оскільки він прострочив строки виконання зобов'язання, частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів є такими, що ґрунтуються на законі. Розрахунок заборгованості, наданий позивачем відповідає умовам кредитного договору та відповідачем не спростований. Між тим, позивач, звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, просить стягнути з відповідача пеню в сумі 5130,00 грн., але зазначені штрафні санкції нараховані після 14 квітня 2014 року особі, яка зареєстрована у населеному пункті, у якому проводилась антитерористична операція, а тому в такому випадку нарахування штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами забороняється законом. Так, згідно із ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року №1669-VII на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам-підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Згідно з Переліком населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженим розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р , м.Маріуполь Донецької області віднесено до вказаного переліку. Відповідачка зареєстрована за адресою: [ADDRESS], отже, на підставі вказаного Закону він має бути звільнений від сплати штрафних санкцій за вказаним договором кредиту в сумі 5130,00 грн., які нараховані після 14 квітня 2014 року. З врахуванням викладеного, позов задоволено шляхом стягнення суми заборгованості, процентів з відповідача в сумі 4413,40 грн. Стягнення заявленої заборгованості за пенею в розмірі 5130,00 грн. задоволенню не підлягає. Щодо вимог позивача про стягнення витрат на юридичні послуги в розмірі 1500 грн. суд виходить з наступного. Так, на підставі договору про надання юридичних послуг №01/08-2 від 01 серпня 2018 року, позивачу ТОВ «ФК Є ГРОШІ» надано ФОП [PERSON] юридичні послуги. Відповідно до акту приймання - передачі наданих послуг №178 до Договору про надання юридичних послуг №01/08-2 від 01 серпня 2018 року, проведено усну консультацію тривалість 1 година (200 грн.), аналіз документів кредитної справі - 2 години (600 грн.), підготовлено позовну заяву, клопотання про розгляд справи в спрощеному провадженні, друкування документів та їх формування для подачі до суду - 4 години (700 грн). Платіжним дорученням №1471 від 12 жовтня 2018 року підтверджено факт оплати позивачем юридичних послуг щодо боржника [PERSON] за кредитним договором № 3325700480-002219 на суму 1500 грн. На підставі наданих документів, суд робить висновок про доведеність вимог позивача, отже з відповідача підлягають стягненню витрати на юридичні послуги в розмірі 1500 грн. Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ст. 4 Закону України "Про судовий збір" із позовних заяв майнового характеру юридичними особами справляється судовий збір в розмірі 1,5% ціни позову, але не менше мінімальної заробітної плати. З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 1762 грн., а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати за сплату судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги підлягають задоволенню на: 4413,40 грн. *100% : 9543,40 грн. ціни позову = 46%), тобто 46 % від ціни позову 46 % *1762 грн. :100%), що складає 810,52 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial