Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-15 00:00:00

У травні 2018 року позивач Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 02.09.2011 року у розмірі 11 911,74 грн., яка складається з тіла кредиту - 3 807,37 грн., процентів за користування кредитом - 7754,37 грн. та пені у розмірі - 350,00 грн. А також судових витрат по сплаті судового збору - 1762,00 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що між ПАТ «КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір б/н від 02.09.2011 року відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 12000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на вказаному банківському сайті, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 Умов та Правил надання банківських послуг. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав [PERSON] кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідно до п. 2.1.1.12.1 Умов та правил надання банківських послуг, під борговими зобов'язаннями за Кредитом Сторони узгодили зобов'язання клієнта з повернення тіла Кредиту, відсотків за користування кредитом, комісії, пені та штафів, тобто загальну заборгованість клієнта. Власник картрахунку зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафу, згідно п.2.1.1.5.7 Умов та правил надання банківських послуг, а у разі невиконання зобов'язань за Договором, у відповідності до п.2.1.1.5.6 даних Умов, на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Банку. [PERSON] своєчасно позивачу грошові кошти не повернув, відсотки за користування кредитом не сплатив, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 11911,74 грн. [INFO] року позичальник, [PERSON] помер, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть. 05.10.2017 року позивачем була направлена претензія кредитора до Третьої Київської державної нотаріальної контори. На яку, 15.12.2017 року позивачем було отримано відповідь, про перенаправлення її за належністю до приватного нотаріуса за місцем заведення спадкової справи. 06.02.2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» отримав відповідь від приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Палагути Л. О., в якій зазначалось, що спадкоємцем після померлого [PERSON] є відповідач - [PERSON] 11.03.2018 року відповідачу [PERSON] було направлено Банком лист-претензію, в якій позивач пред'явив вимоги про стягнення заборгованості за договором укладеним між ПАТ КБ «Приватбанк» і [PERSON] № б/н від 02.09.2011 року у розмірі 11 911,74 грн. Проте, дана вимога залишилась без відповідного реагування, що змушує позивача звернутись з даним позов до суду. Посилаючись на ч. 2 ст. 1281, ст. 1282 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача вказану заборгованість. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 14.05.2018р. відкрито провадження у цивільній справі та призначено справу до підготовчого засідання на 07.08.2018 року. ( а.с.67). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 07.08.2018р. витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Палагути Л.О. належним чином завірені копії матеріалів спадкової справи, щодо майна померлого [INFO] р. [PERSON](а.с.77) А також, закінчено підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.(а.с.76). 04.10.2018 р. на адресу суду надійшли належним чином завірені копії матеріалів спадкової справи №19/2017 щодо майна померлого [PERSON] 30.10.2018 р. від відповідача [PERSON] на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просила відмовити в задоволені позову, як необґрунтованому. Мотивуючи тим, що [INFO] р. помер її син [PERSON] Інших спадкоємців після померлого крім неї немає. Вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт укладання між [PERSON] та ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» договору приєднання б/н від 02.09.2011 р. Оскільки на офіційному сайті позивача станом на момент підписання [PERSON] заяви від 02.09.2011 р. були відсутні Умови і Правил банківських послуг та лише 01.04.2012 р. розміщена редакція Умов і Правил надання банківських послуг. Таким чином, на думку відповідача, позивачем не надано доказів, які підтверджують, які саме Умови були обговорені з її сином та на які він дав згоду. А отже, і що саме становить предмет договору надання банківських послуг і які умови були узгоджені між сторонами при укладені правочину. Посилається, що позивачем до матеріалів справи долучено Витяг Умов і Правил надання банківських послуг у незрозумілій редакції. Тому, встановити наскільки надані до суду Умови і Правила надання банківських послуг відповідають тим Умовам і Правилам з якими був ознайомлений її син є не можливим. 22.11.2018 р.,18.12.2018 р. та 27.12.2018 р. від представника позивача на адресу суду надійшли відповіді на відзив, в яких він просить задовольнити позов у повному обсязі та додатково зазначає, що [INFO] р. помер [PERSON] Після його смерті відкрилась спадщина, спадкоємцем, який отримав спадщину є його мати [PERSON] Тому вона зобов'язана виконати усі права і обов'язки, які належали спадкодавцеві. З анкети заяви долученої до матеріалів справи від 02.09.2011 року чітко убачається, що позичальник висловив свою згоду про укладання договору та виявив бажання оформити на своє ім'я Кредитну карту «Універсальна», про що свідчить відповідна відмітка на Анкеті -заяві та особистий підпис, яким засвідчено «Я згоден з тим, що ця заява, разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та Банком Договір про надання банківських послуг. Я ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані мені на ознайомлення в письмовому вигляді…». Крім того, згідно довідки про видачу кредитних карт Позичальник отримав кредитні карти № [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], остання з яких має термін дії до останнього дня місяця 05.2020 р., що підтверджує факт укладання кредитного договору 02.09.2011 року. 16.01.2019 р. від відповідача [PERSON] на адресу суду надійшли доповнення до відзиву, з яких убачається, що позивачем не надано жодних доказів про ознайомлення [PERSON] з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які начебто були надані спадкодавцю [PERSON] для ознайомлення в письмовому вигляді. У зв'язку з чим у відповідача є підстави вважати, що на момент підписання Анкети-заяви від 02.09.2011 р. позичальнику [PERSON] фактично не було надано для ознайомлення Умови та Правил надання банківських послуг та тарифів банку, а також не було надано Пам'ятки клієнта. Отже Анкета-заява про приєднання Умов та Правил надання банківських послуг, підписана [PERSON] не може вважатися договором в розумінні ст. 626 ЦК України. Тому із наведеного свідчить, що між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» договір не було укладено. Відповідно до витягу Умов та Правил надання банківських послуг на які посилається позивач не є належним та допустимим доказом. Позивачем не надано жодних доказів щодо отримання і використання [PERSON] платіжної картки Кредитка «Універсальна» чи будь-якої іншої. Відповідач зауважив на тому що, [PERSON] за посиланням Банку, користувався платіжною карткою за період з 01.08.2014р. по 14.03.2018 р., тобто в період часу коли позичальник [PERSON] вже помер. Більше того, станом на 21.09.2017 р. позивачу було відомо про відкриття спадщини, після померлого [INFO] року [PERSON], що підтверджується Листом банку до Третьої київської державної нотаріальної контори. За положеннями ч. 2 ст. 1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. За ч. 4 ст. 1281 ЦК України, кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Єдиним фактичним доказом звернення кредитора спадкодавця - позивача, до спадкоємця - [PERSON], є подана до суду 07.05.2018 року позовна заява, оскільки належних доказів на підтвердження звернення позивача до відповідача із вимогою-претензією від 11.03.2018 року суду не надано. Таким чином, позивачем пропущено шестимісячний строк встановлений ч. 2 ст. 1281 ЦК України для звернення із вимогою до спадкоємця, що на підставі ч. 4 ст. 1281 ЦК України є наслідком позбавлення Банку права вимоги до відповідача. З огляду на означене у задоволенні позову просила відмовити в повному обсязі. Представник позивача у судове засідання не з'явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Направив до суду заяву з проханням проводити розгляд справи у відсутність його представника та задовольнити позов в повному обсязі, виходячи із доводів, якими обгрунтовується позовна заява та відповіді на відзив. У судовому засіданні представники відповідача [PERSON] - Курдалевська О.В. та Новік С.В. заперечували проти задоволення позову, з підстав викладених у відзиві та доповненнях до відзиву і просили відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, приходить до наступного висновку. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що 02.09.2011 року між ПАТ «КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір б/н відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 12000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві та Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами. (а.с.10, 11-44). Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Заявою позичальника підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в Приватбанку, які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна умов договору не допускається. Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Умовами договору та Правилами надання банківських послуг, зокрема п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 передбачено, що банк може в односторонньому порядку змінювати кредитний ліміт, а клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, та надає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Згідно із п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Як убачається із розрахунку заборгованості у зв'язку із порушенням [PERSON] зобов'язань за кредитним договором, у нього утворилась заборгованість. Позичальник [PERSON] помер [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис про смерть № 10234 від [INFO] року. (а.с.47) Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості заборгованість за кредитним договором № б/н від 02.09.2011 року становить 11 911,74 грн., яка складається з тіла кредиту - 3 807,37 грн., процентів за користування кредитом - 7754,37 грн. та пені у розмірі - 350,00 грн. Як зазначає позивач, та підтверджується матеріалами справи, ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся із претензією кредитора від 21.09.2017 року до Третьої державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у м. Києві в порядку ст. 1281 ЦК України, в якій просив повідомити чи заводилась спадкова справа після померлого [INFO] року [PERSON] (а.с.51). Третя державна нотаріальна контора Головного територіального управління юстиції у м. Києві 10 жовтня 2017 року листом № 1346/01-16, повідомила позивача про перенаправлення його претензії до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Палагути Л.О. для виконання за належністю. ( а.с. 52). Листом № 3502-14/2018 від 02.02.2018 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Палагута Л.О. повідомила, що після смерті [INFO] року [PERSON] заведена спадкова справа № 19/2017. Спадкоємцем після померлого є [PERSON] (а.с. 53). Із матеріалів спадкової справи № 19/2017 щодо майна померлого [INFO] року [PERSON] убачається, що заповіт на випадок своєї смерті [PERSON] не складав. Спадкоємцями першої черги його дружина [PERSON], яка 25.12.2017 року подала заяву про відмову від прийняття спадщини, що лишилася після смерті її чоловіка та відкликає подану нею заяву 27.07.2017 року про прийняття нею спадщини після померлого [INFO] року [PERSON]. Інший спадкоємець першої черги - є мати померлого [INFO] року [PERSON] - відповідач [PERSON], яка заявою від 11.01.2018 року повідомила нотаріус про прийняття нею спадщини після померлого сина. 11.01.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Палагутою Л.О. видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого [INFO] року [PERSON]. Інших спадкоємців після померлого [INFO] року [PERSON] судом не встановлено. Згідно із ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві та момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як убачається із ч.1, ч. 2 ст.1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Відповідно до ч.1ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Оскільки зі смертю боржника зобов'язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов'язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми. Саме на підставі норм статей 1281, 1282 ЦК України кредитор заявив вимоги до спадкоємців. Разом з тим положення зазначеної норми ст. 1282 ЦК України, застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред'явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб'єктивне право. Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією висловленою Верховним Судом України в постанові від 12 квітня 2017 року у цивільній справі № 6-2962. Позивач ПАТ КБ "ПриватБанк" просить суд стягнути з відповідача [PERSON], як спадкоємця, заборгованість, яка виникла внаслідок невиконання спадкодавцем [PERSON] зобов'язань за кредитним договором. Позивач вказує, що 24.02.2018 року на адресу відповідача [PERSON] направив лист-претензію про необхідність погашення заборгованості за кредитним договором № б/н від 02.09.2011 року укладеним між ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] у розмірі 11 911,74 грн. На підтвердження направлення даного листа -претензії позивач надає реєстр згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів і копію квитанції про їх сплату. Разом з тим, під час дослідження судом даного реєстру, встановлено, що відсутні відомості про направлення на адресу відповідача рекомендованих листів за наданим позивачем реєстром. Під час судового розгляду сторона відповідача заперечувала обставини направлення або отримання нею будь-яких листів-претензій від ПАТ Комерційний банк «Приватбанк». Статтями 76-80 ЦПК України, визначено поняття доказів, їх належність, допустимість, достовірність та достатність. Згідно із ч.3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За положенням ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може грунтуватися на припущеннях. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. .2 ст. 80 ЦПК України). А відтак, оцінюючи наданий позивачем лист-претензію від 24.02.2018 року і реєстр згрупованих рекомендованих поштових відправлень, в якому відсутні прізвище і адреса відповідача, інші ідентифікуючі особу дані, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено перед судом належними та достатніми доказами факт направлення на адресу [PERSON] вказаного листа-претензії від 24.02.2018 року про необхідність погашення заборгованості за кредитним договором № б/н від 02.09.2011 року укладеним між ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] За положеннями ч. 2 ст. 1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. За ч. 4 ст. 1281 ЦК України, кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Таким чином, з матеріалів справи убачається, що позивачу станом на 21.09.2017 року було відомо про відкриття спадщини після померлого [INFO] року позичальника [PERSON], що підтверджується направленим Банком листом до Третьої державної нотаріальної контори про необхідність отримання інформації щодо спадкової справи після майна померлого позичальника. Належних та достатніх доказів на підтвердження факту направлення на адресу відповідача листа-претензії від 24.02.2018 року про необхідність погашення заборгованості за кредитним договором № б/н від 02.09.2011 року укладеним між ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] позивачем не надано. З даним позовом до суду Банк звернувся 07.05.2018 року. А тому, позивачем пропущено шестимісячний строк від дня, коли він дізнався про відкриття спадщини після померлого [INFO] року позичальника [PERSON], встановлений ч. 2 ст. 1281 ЦК України для звернення із вимогою до спадкоємця, що на підставі ч. 4 ст. 1281 ЦК України є наслідком позбавлення Банку права вимоги до відповідача. З огляду на означене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. У зв'язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати позивача ПАТ КБ "ПриватБанк" відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed