Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

Представник Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні (надалі ТОККПНЛ ) лікар психіатр [PERSON] звернувся до суду із заявою про примусову госпіталізацію до психіатричного закладу [PERSON], [INFO], жителя [INFO]. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що у [PERSON] наявний психічний розлад, який обумовлює суттєву шкоду його здоровю внаслідок погіршення психічного стану у разі, якщо особі не буде надана психіатрична допомога. Підставою для висновку про необхідність госпіталізації є відомості про поведінку [PERSON], які надійшли від його брата [PERSON]. На підставі цих відомостей [PERSON] був оглянутий комісією лікарів-психіатрів ТОККПНЛ, яка прийшла до висновку, що останній потребує госпіталізації та лікування у психіатричному закладі. Комісія лікарів-психіатрів підтвердила обґрунтованість рішення про госпіталізацію згідно Закону України Про психіатричну допомогу. Згода [PERSON] на госпіталізацію відсутня, тому просить винести рішення про його примусову госпіталізацію. У судовому засіданні представник ТОККПНЛ лікар-психіатр [PERSON] заяву підтримав та просив її задовольнити. Прокурор Галас Н.В. усудовому засіданні підтримав заяву про госпіталізацію [PERSON] у примусовому порядку в Тернопільську обласну комунальну клінічну психоневрологічну лікарню без його згоди. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, вважає, що заяву слід задовольнити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], житель [INFO], поступив на стаціонарне обстеження та лікування в Тернопільську обласну комунальну клінічну психоневрологічну лікарню 27.01.2017 року по направленню психіатра амбулаторно-поліклінічного відділення ТОККПНЛ в супроводі опікуна [PERSON] з приводу - діагноз: Важка розумова відсталість, синдром емоційно-вольової нестійкості. Із анамнезу захворювання встановлено, що хворіє даним захворюванням від народження. З дитинства відставав в психічному та фізичному розвитку від однолітків, із запізненням почав ходити, говорити почав після 3-х років. До школи пішов вчасно, проте навчання давалось вкрай важко; після 4-го класу був переведений та закінчив 9 класів Гримайлівської допоміжної школи інтернату. Ніде не працював. У війську не служив в зв'язку із даним захворюванням. Нічим вдома не займається, байдужий до всього, інтереси обмежуються задоволенням елементарних потреб. Проживає в сім'ї брата, який являється його опікуном. Признаний інвалідом І Б групи по даному захворюванню. ВГ, ТВС, венеричними захворюваннями не хворів. Палить, епізодично вживає алкоголь (пиво). Стаціонарно неодноразово лікувався в умовах ТОККПНЛ, остання виписка із стаціонару у вересні 2016 року. Поступає на лікування повторно - зі слів брата став неспокійним, дратівливим, не втримується вдома, втікає в село, ходить безцільно по селу, агресивно налаштований, чіпляється до односельців, особливо до осіб жіночої статі, не слухає, не виконує інструкцій рідних, побив вдома вікна так як його не випускали з дому, потребує постійного догляду та контролю за його поведінкою. В психічному статусі: В свідомості. Контакт із пацієнтом продуктивний, проте вкрай утруднений, сидить в кріслі, відводить Погляд, дивиться вниз, в цілому говорить дещо сором'язливо, невпевнено, мова дизартрична, із важкістю сприймається співрозмовником; на запитання відповіді вкрай прості, примітивні, в більшій мірі оперує у відповідях іменниками, дієсловами «ходив до села - дивлюсь телевізор - психлікарню показували - я буду чемним, буду слухати, щоби скоро пустили додому - беру лікарства - брат казав їхати на світло» і т.д. В основному мовчить, в розмові стає напруженим, червоніє, дає відповіді вибірково, вкрай скупо, при його спонуканні. Грубо, недостатньо орієнтований в часі. Мислення конкретне, абстрагування не розвинуте взагалі. Називає окремі загальновживані предмети. Судження вкрай прості, примітивні. Знає окремі букви, проте читати, писати не спроможний; називає окремі числа, проте рахункових операцій, самих простих не виконує. Лабільний, емоційно нестійкий, швидко і легко афективно відреаговує; неспокійний, суєтливий, не може втриматись на одному місці, постійно намагається кудись іти. Настрій більше знижений. Психотичних порушень не виявлено. Байдужий до госпіталізації. Критика до стану значно знижена. Даний факт підтверджується висновком комісії лікарів психіатрів, з якого вбачається, що пацієнт [PERSON], [INFO], потребує стаціонарного обстеження та лікування без його усвідомленої згоди в зв'язку із наявністю у нього психічного розладу, внаслідок якого пацієнт не спроможний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. Відповідно до вимог статті 14 Закону України "Про психіатричну допомогу", особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Аналізуючи в сукупності викладені обставини, досліджені докази та вимоги законодавства, суд приходить до переконання про наявність передбачених законом підстав для примусової госпіталізації [PERSON], [INFO], до психіатричного закладу, а тому, заяву представника Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні, слід задовольнити. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 14, 16 Закону України "Про психіатричну допомогу",

Outcome: approved