Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-30 00:00:00

У серпні 2017 року надійшла до суду позовна заява [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання правочинів недійсними. Позивач, з врахуванням зміни предмету позову зазначив, у березні 2016 року став учасником (стороною) договорів купівлі-продажу 3-ох легкових автомобілів, які оформлялися його донькою [PERSON] (надалі - відповідач) у територіальних сервісних центрах МВС України (колишні МРЕВ УДАІ МВС України), а саме: Автомобіль LAND ROVER RANGE ROVER SPORT, 2012 року випуску, кузов [NUMBER], дата реєстрації - 02.03.2016, договір купівлі- продажу №4448/8046, укладений 01.03.2016 в територіальному сервісному центрі №8046 РСЦ МВС в м. Києві. Автомобіль PORSCHE CAYENNE, 2011 року випуску, кузов [NUMBER], дата реєстрації - 02.03.2016, договір купівлі-продажу №4449/8046, укладений 02.03.2016 в ТСЦ №8046 РСЦ МВС в м. Києві. Автомобіль HONDA ACCORD, 2010 року випуску, кузов [NUMBER], дата реєстрації - 05.03.2016, договір купівлі-продажу №00012/04/7141/2016, укладений 05.03.2016 в ТСЦ №7141 РСЦ МВС у Черкаській області. За вищевказаними договорами покупцем легкових автомобілів виступив позивач, у зв'язку з чим ці транспортні засоби були зареєстровані у територіальних сервісних центрах РСЦ МВС України за [PERSON] Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 208 цього ЦК України правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу, належить вчиняти у письмовій формі. Слід вказати, що всі належні транспортні засоби [PERSON] були переоформлені нею у територіальних сервісних центрах РСЦ МВС України на свого батька - [PERSON], у зв'язку з від'їздом відповідачки разом із сім'єю (включно із чоловіком [PERSON]Г.), на проживання на тривалий час до США. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України). Правове регулювання договору купівлі-продажу здійснюється Главою 54 ЦК України, ГК України, Законом України "Про захист прав споживачів" та іншими актами цивільного законодавства. Метою договору купівлі-продажу є перенесення права власності на конкретну річ, яка є товаром, покупцеві. Обов'язками покупця за договором купівлі-продажу є: 1) прийняти товар; якщо покупець без достатніх підстав зволікає з прийняттям товару або відмовився його прийняти, то продавець має право: а) вимагати від нього прийняти та оплатити товар; б) відмовитися від договору (статті 689 і 692 ЦКУ); 2) сплатити за нього певну грошову суму; якщо покупець не оплатив товар, то продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами (ст. 692 ЦКУ). Проте, в цьому випадку з боку відповідача в дійсності не було передано вище перелічені транспортні засоби на користь позивача, натомість вони до самого приїзду відповідачки (у вересні 2016 року) перебували на зберіганні на паркувальних місцях у ДП «Київтранспарксервіс-1» ПрАТ «Київміськбуд». Натомість позивач не сплачував ніяких коштів своїй доньці, оскільки остання попрохала батька тимчасово переоформити легкові автомобілі, знайти на них покупців та терміново продати означені ТЗ за вигідною ринковою ціною. Кошти від продажу легкових автомобілів позивач повинен був передати (переслати) до місця тодішнього проживання своєї доньки [PERSON] - в США для облаштування її сім'ї в нових умовах. Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Згідно п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними» за удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Фактично під договорами купівлі-продажу легкових автомобілів від 02.03.2016 р. та від 05.03.2016 р. в дійсності приховувався зміст іншого правочинів - договорів доручення на розпорядження й управління автомобілями марки LAND ROVER RANGE ROVER SPORT, PORSCHE CAYENNE, HONDA ACCORD, відповідно до яких позивач повинен був організувати процес відчуження майна своєї доньки після її термінового виїзду за кордон. Тож, підписання сторонами договорів купівлі-продажу легкових автомобілів носило формальний характер та мало на меті виключно перереєстрацію ТЗ на довірену особу (позивача), яка повинна була управляти цим майном на період відсутності відповідачки, яка виїздила разом із сім'єю за кордон, і по можливості, продати його за вигідною ціною. Одночасно [PERSON] видав довіреність на свого зятя [PERSON], який також мав право відчужувати транспортні засоби у будь-який час (без попередньої згоди позивача). Слід зауважити, що вищевказані транспортні засоби в дійсності відповідачка не передавала позивачу у власність, а лише переоформила на нього реєстраційні документи, у зв'язку зі своїм терміновим виїздом за кордон, а також доручала продати легкові автомобілі за прийнятною ринковою ціною. В той же час, плани Відповідачки, щодо облаштування усією родиною на постійне проживання у США, не здійснились, в оформленні відповідних документів їй було відмовлено. Ще один транспортний засіб марки HONDA ACCORD був згодом відчужений зятем позивача - гр. [PERSON] (діяв за довіреністю від позивача) на користь реального покупця - гр. [PERSON] Останній передав грошові кошти справжньому продавцю - [PERSON], а не номінальному власнику (за документами) [PERSON], який навіть не знав про вчинення вказаного правочину. База даних стосовно відчуження наведених транспортних засобів у сервісних центрах МВС України містить наступні договори відчуження вказаних транспортних засобів: договір купівлі-продажу автомобіля LAND ROVER RANGE ROVER SPORT №8046/2017/385406, укладений 24.03.2017 р. в ТСЦ №8046 РСЦ МВС в м. Києві; договір купівлі-продажу автомобіля PORSCHE CAYENNE №8046/2017/350333, укладений 28.02.2017 р. в ТСЦ №8046 РСЦ МВС в м. Києві; договір купівлі-продажу автомобіля HONDA ACCORD №8043/2016/072304, укладений 15.09.2016 р. в ТСЦ №8043 РСЦ МВС в м. Києві. Згідно реєстраційно-облікової картки ТЗ договір купівлі-продажу автомобіля HONDA ACCORD [NUMBER] відбулася за участі [PERSON], [INFO], який оформив на себе вказаний легковий автомобіль. Відтак, вказана особа має бути залучена до участі у цивільній справі в якості третьої особи на стороні відповідачки. Зайвим доказом удаваності правочинів та їхньої належності відповідачці є нинішнє місце перебування легкових автомобілів марки LAND ROVER RANGE ROVER SPORT, PORSCHE CAYENNE в орендованих [PERSON] парко-місцях в м. Києві, про що свідчать довідка ДП «Київтранспарксервіс-1» ПрАТ «Київміськбуд»_від 10.08.2017 р. й договір оренди паркувальних місць від 01.01.2017 р. №Б16А/О/Б16А/500501_(копії надаються до позову). Відповідно до ч.1 ст.1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. Наведені вище договори купівлі-продажу автомобілів є удаваними правочинами, оскільки вчинені вони для приховання інших правочинів, які дійсно мали місце - договори доручення щодо управління й розпорядження транспортними засобами відповідачки на період її тимчасового перебування за кордоном та не мали на меті реального переходу права власності на означені ТЗ до позивача. Зазначені відносини сторін, слідуючи вимогам ч.2 ст.235 ЦК України, регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили, - договору доручення (ст.ст.1000-1010 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. У березні 2016 року став учасником (стороною) договорів купівлі-продажу 3-ох легкових автомоблів, які оформлялися його донькою [PERSON] (надалі - відповідач) у територіаільних сервісних центрах МВС України (колишні МРЕВ УДАІ МВС України), а саме: Автомобіль LAND ROVER RANGE ROVER SPORT, 2012 року випуску, кузов [NUMBER], дата реєстрації - 02.03.2016, договір купівлі- продажу №4448/8046, укладений 01.03.2016 в територіальному сервісному центрі №8046 РСЦ МВС в м. Києві. Автомобіль PORSCHE CAYENNE, 2011 року випуску, кузов [NUMBER], дата реєстрації - 02.03.2016, договір купівлі-продажу №4449/8046, укладений 02.03.2016 в ТСЦ №8046 РСЦ МВС в м. Києві. Автомобіль HONDA ACCORD, 2010 року випуску, кузов [NUMBER], дата реєстрації - 05.03.2016, договір купівлі-продажу №00012/04/7141/2016, укладений 05.03.2016 в ТСЦ №7141 РСЦ МВС у Черкаській області. За вищевказаними договорами покупцем легкових автомобілів виступив позивач, у зв'язку з чим ці транспортні засоби були зареєстровані у територіальних сервісних центрах РСЦ МВС України за [PERSON] Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 208 цього ЦК України правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу, належить вчиняти у письмовій формі. Слід вказати, що всі належні транспортні засоби [PERSON] були переоформлені нею у територіальних сервісних центрах РСЦ МВС України на свого батька - [PERSON], у зв'язку з від'їздом відповідачки разом із сім'єю (включно із чоловіком [PERSON]Г.), на проживання на тривалий час до США. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України). Правове регулювання договору купівлі-продажу здійснюється Главою 54 ЦК України, ГК України, Законом України "Про захист прав споживачів" та іншими актами цивільного законодавства. Метою договору купівлі-продажу є перенесення права власності на конкретну річ, яка є товаром, покупцеві. Обов'язками покупця за договором купівлі-продажу є: 1) прийняти товар; якщо покупець без достатніх підстав зволікає з прийняттям товару або відмовився його прийняти, то продавець має право: а) вимагати від нього прийняти та оплатити товар; б) відмовитися від договору (статті 689 і 692 ЦКУ); 2) сплатити за нього певну грошову суму; якщо покупець не оплатив товар, то продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами (ст. 692 ЦКУ). Проте, в цьому випадку з боку відповідача в дійсності не було передано вище перелічені транспортні засоби на користь позивача, натомість вони до самого приїзду відповідачки (у вересні 2016 року) перебували на зберіганні на паркувальних місцях у ДП «Київтранспарксервіс-1» ПрАТ «Київміськбуд». Натомість позивач не сплачував ніяких коштів своїй доньці, оскільки остання попрохала батька тимчасово переоформити легкові автомобілі, знайти на них покупців та терміново продати означені ТЗ за вигідною ринковою ціною. Кошти від продажу легкових автомобілів позивач повинен був передати (переслати) до місця тодішнього проживання своєї доньки [PERSON] - в США для облаштування її сім'ї в нових умовах. Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Згідно п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними» за удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Фактично під договорами купівлі-продажу легкових автомобілів від 02.03.2016 р. та від 05.03.2016 р. в дійсності приховувався зміст іншого правочинів - договорів доручення на розпорядження й управління автомобілями марки LAND ROVER RANGE ROVER SPORT, PORSCHE CAYENNE, HONDA ACCORD, відповідно до яких позивач повинен був організувати процес відчуження майна своєї доньки після її термінового виїзду за кордон. Тож, підписання сторонами договорів купівлі-продажу легкових автомобілів носило формальний характер та мало на меті виключно перереєстрацію ТЗ на довірену особу (позивача), яка повинна була управляти цим майном на період відсутності відповідачки, яка виїздила разом із сім'єю за кордон, і по можливості, продати його за вигідною ціною. Одночасно [PERSON] видав довіреність на свого зятя [PERSON], який також мав право відчужувати транспортні засоби у будь-який час (без попередньої згоди позивача). Слід зауважити, що вищевказані транспортні засоби в дійсності відповідачка не передавала позивачу у власність, а лише переоформила на нього реєстраційні документи, у зв'язку зі своїм терміновим виїздом за кордон, а також доручала продати легкові автомобілі за прийнятною ринковою ціною. В той же час, плани Відповідачки, щодо облаштування усією родиною на постійне проживання у США, не здійснились, в оформленні відповідних документів їй було відмовлено. Ще один транспортний засіб марки HONDA ACCORD був згодом відчужений зятем позивача - гр. [PERSON] (діяв за довіреністю від позивача) на користь реального покупця - гр. [PERSON] Останній передав грошові кошти справжньому продавцю - [PERSON], а не номінальному власнику (за документами) [PERSON], який навіть не знав про вчинення вказаного правочину. База даних стосовно відчуження наведених транспортних засобів у сервісних центрах МВС України містить наступні договори відчуження вказаних транспортних засобів:договір купівлі-продажу автомобіля LAND ROVER RANGE ROVER SPORT №8046/2017/385406, укладений 24.03.2017 р. в ТСЦ №8046 РСЦ МВС в м. Києві; договір купівлі-продажу автомобіля PORSCHE CAYENNE №8046/2017/350333, укладений 28.02.2017 р. в ТСЦ №8046 РСЦ МВС в м. Києві; договір купівлі-продажу автомобіля HONDA ACCORD №8043/2016/072304, укладений 15.09.2016 р. в ТСЦ №8043 РСЦ МВС в м. Києві. Згідно реєстраційно-облікової картки ТЗ договір купівлі-продажу автомобіля HONDA ACCORD [NUMBER] відбулася за участі [PERSON], [INFO], який оформив на себе вказаний легковий автомобіль. Відтак, вказана особа має бути залучена до участі у цивільній справі в якості третьої особи на стороні відповідачки. Зайвим доказом удаваності правочинів та їхньої належності відповідачці є нинішнє місце перебування легкових автомобілів марки LAND ROVER RANGE ROVER SPORT, PORSCHE CAYENNE в орендованих [PERSON] парко-місцях в м. Києві, про що свідчать довідка ДП «Київтранспарксервіс-1» ПрАТ «Київміськбуд»_від 10.08.2017 р. й договір оренди паркувальних місць від 01.01.2017 р. №Б16А/О/Б16А/500501_(копії надаються до позову). Відповідно до ч.1 ст.1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. Наведені вище договори купівлі-продажу автомобілів є удаваними правочинами, оскільки вчинені вони для приховання інших правочинів, які дійсно мали місце - договори доручення щодо управління й розпорядження транспортними засобами відповідачки на період її тимчасового перебування за кордоном та не мали на меті реального переходу права власності на означені ТЗ до позивача. Зазначені відносини сторін, слідуючи вимогам ч.2 ст.235 ЦК України, регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили, - договору доручення (ст.ст.1000-1010 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Представник Позивача підтримали позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача та відповідач визнали позов в повному обсязі. Після поданих заяв сторін про обставини справи, судом було з'ясовано, що відповідачі визнають позов у повному обсязі. Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як роз'яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки під час розгляду справи відповідачі визнали позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Outcome: approved