Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-27 00:00:00

У вересні 2020 року [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить витребувати від [PERSON] належне йому на праві власності майно: грабалку кінну вартістю 2 000 грн., косарку кінну вартістю 3000 грн., картоплекопача кінного вартістю 3000 грн. та стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позовних вимог вказав, що на даний час він проживає по [ADDRESS] разом із батьком [PERSON] . У 2004 році він разом з дружиною під час спільного проживання за власні кошти придбали для особистого користування грабалку, косарку та картоплекопач кінні. Відповідно до ухвали Червоноармійського районного суду від 28.05.2013, він та [PERSON] добровільно домовились про поділ рухомого майна, згідно якого йому залишено на праві власності: грабалку кінну вартістю 2 000 грн., косарку кінну вартістю 3000 грн., картоплекопача кінного вартістю 3000 грн. На протязі червня-липня 2019 року його брат [PERSON] без будь-яких договірних відносин взяв із домоволодіння батька вказане належне йому майно, яке добровільно повернути відмовляється. Ухвалою від 04.09.2020 відкрито загальне провадження у справі та призначено підготовче засідання на 11 год. 06.10.2020. Ухвалою від 06.10.2020 підготовче провадження у даній справі закрито та призначено до судового розгляду по суті на 14 год. 29.10.2020. Ухвалою від 12.11.2020 по даній справі було вирішено повернутись до стадії підготовчого засідання та проведення підготовчого засідання призначено на 11 год. 19 листопада 2020 року. Ухвалою від 19.11.2020 підготовче провадження у даній справі закрито та призначено до судового розгляду по суті на 10 год. 10.12.2020, яке було відкладено на 11 год. 30 хв. 28.12.2020. 30.09.2020 відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] за їх необґрунтованістю та безпідставністю, оскільки у його власності є кінна грабалка, косарка та картоплекопач кінні, які він придбав більше як 10 років тому. Він ніколи не брав, не крав та не позичав вказаний інвентар у позивача. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити у їх задоволенні. Вислухавши пояснення позивача, його представника, відповідача, його представника та свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.117 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Зі змісту ст. 319 ЦК України вбачається, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ст. 320 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно п.п. 19, 23 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред`явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений. Відповідно до статті 387 ЦК та частини третьої статті 10 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. При цьому суди повинні мати на увазі, що право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача. Судом встановлено, що згідно ухвали Червоноармійського районного суду Житомирської області від 28.05.2013, між [PERSON] та [PERSON] було укладено мирову угоду з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і стосується прав та обов`язків сторін щодо житлового будинку та прибудинкових господарських споруд, розташованого за адресою: [ADDRESS] та іншого рухомого майна, вказаного відповідно до переліку в позовній заяві від 22.01.2013. На ряду з іншим майном за [PERSON] було залишено на праві власності грабалку кінну, косарку кінну та картоплекопача кінного (а.с.7-8). Відповідно до повідомленням Пулинського відділення поліції Новоград-Волинського ВП ГУНП в Житомирській області № 4089/224/01-20 від 28.07.2020, розглянуто звернення [PERSON] та повідомлено, що для повернення майна, яке тривалий період часу знаходиться на території домоволодіння брата [PERSON] , потрібно звернутися до суду (а.с.9). З довідки про склад сім"ї № 586 від 27.07.2020, виданої Мартинівською сільською радою Пулинського району Житомирської області вбачається, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] та до складу його сім"ї (зареєстровані) входить батько - [PERSON] , [INFO] (а.с.10). Свідок [PERSON] дав суду показання про те, що він є батьком позивача та відповідача і дійсно його син [PERSON] у 2019 році забрав із подвір`я по [ADDRESS] , належні сину [PERSON] грабалку кінну, косарку кінну та картоплекопач кінний, які відмовляється повертати. Зазначив, що вказане майно придбане [PERSON] особисто і після розлучення зберігалось у нього на подвір`ї за вищевказаною адресою. [PERSON] до 2019 року з дозволу [PERSON] періодично користувався спірним майном, яке повертав, однак у 2019 року майно забрав і не повертає. Допитаний свідок [PERSON] показав, що проживає в [ADDRESS] і йому відомо, що [PERSON] мав у власності грабалку, косарку та картоплекопач кінні, які також йому доводилось використовувати для власних потреб та допомагав їх ремонтувати. Після розлучення в 2013 році позивача із попередньою дружиною, вказані речі знаходились на подвір`ї за місцем проживання батька останнього [PERSON] . Відповідач зазначеним інвентарем також постійно користувався, в останнє осінню 2020 року бачив, як [PERSON] трактором тягнув картоплекопач належний позивачу. Зазначив, що якщо б відповідач мав у власності грабалку, косарку та картоплекопач, то не використовував інвентар належний позивачу. Свідок [PERSON] показала, що проживає разом із позивачем з 2012 року. Після розлучення із попередньою дружиною у 2013 році, позивачу залишились грабалка, косарка та картоплекопач, які постійно знаходились на подвір`ї за місцем проживання батька позивача [PERSON] . Вказані речі постійно брав відповідач, але після використання повертав. У власності [PERSON] подібного інвентарю не було. Більше року всі спірні речі знаходились за місцем проживання [PERSON] , і останній у червні 2020 року відмовився провертати інвентар, у зв`язку із чим [PERSON] звертався у поліцію, а в подальшому подав позовну заяву в суд. Допитаний свідок [PERSON] показав, що позивач у 2003-2004 роках придбав у смт. Ємільчино для використання у власному господарстві грабалку та косарку кінні, які він допомагав розвантажувати та у подальшому з позивачем їх ремонтував та переробляв. Пізніше, [PERSON] також придбав і картоплекопач кінний. Після розлучення із першою дружиною, позивач вказаний інвентар перевіз до батька [PERSON] , де він і знаходився. В 2015 році доглядав за пасікою, яка знаходилась за місцем проживання [PERSON] та на подвір`ї бачив грабалку, косарку та картоплекопач позивача. Зазначив, що у відповідача таких речей не було, а тому останній користувався зазначеним інвентарем та бачив спірні речі на подвір`ї за місцем проживання [PERSON] в [ADDRESS]. Також, в 2019 році бачив, як відповідач косаркою на тракторі косив у полі траву. За правилами ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно вимог ст. 76 цього Кодексу, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Як вбачається зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На спростування позовних вимог, відповідач подав суду видаткову накладну №001235 від 23.03.2010, згідно якої ПП [PERSON] поставив [PERSON] косарку кін., копач кін, гребку кін. на загальну суму 7560 грн. Видаткова накладна складена в [ADDRESS] . Також, відповідач надав копію газетного оголошення, згідно якого [PERSON] (регіональний представник) в [ADDRESS] продає косарки, грабарки, трактори та інше. [PERSON] зазначив, що по даному оголошенню ним і було придбано в 2010 році відповідний інвентар зазначений у накладній. Суд, надані відповідачем докази відхиляє, оскільки вважає їх сумнівними. У відзиві на позовну заяву, [PERSON] не зазначав, де, у кого та за яку суму придбав відповідні речі і не повідомляв про наявність у нього відповідних підтверджуючих про це документів. Крім того, згідно копії газетного оголошення продажем займався [PERSON] по [ADDRESS] , а згідно наданої видаткової накладної продав відповідні речі ПП [PERSON] , який знаходився за цією ж адресою. У той же час, відповідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та має право займатись такими видами діяльності: пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення (основний), прісноводне рибництво (аквакультура). Також, допитані у суді свідки заперечили перебування у власності відповідача грабалки, косарки та картоплекопача кінних, а у видатковій накладній відсутні дані про ідентифікуючі ознаки відповідних речей (торгова марка, рік виробництва, країна походження та інше). З огляду на наведене, суд вважає, що позивачем [PERSON] , який є власником спірного майна, доведено, що належне йому майно перебуває у відповідача, а тому приходить до висновку про витребування вищевказаного майна у [PERSON] , який незаконно, без відповідної правової підстави ним заволодів. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 840 грн. 80 коп. сплаченого ним судового збору.

Outcome: approved