Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

У березні 2015 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив визнати частки в праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] за померлими [PERSON] та [PERSON] по 1/4 частці за кожним з них. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Службою приватизації житлового фонду військової частини\~ [NUMBER] від 27.01.1998 року, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності його батьку [PERSON] , який помер [INFO] , його матері [PERSON] , яка померла [INFO] , йому- [PERSON] та його сестрі [PERSON] . Він своєчасно звернувся до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, а його сестра (відповідач по справі) відмовилася від прийняття спадщини на його користь. При зверненні до нотаріальної контори з питання отримання свідоцтва про право на спадщину за законом йому відмовлено з тих підстав, що в цілому квартира, частина якої спадкується, належить на праві спільної сумісної власності чотирьом особам, двоє з яких є померлими;\~ частка спадкодавців у спадковому сумісному майні невідома.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ З урахуванням вимоги статті 372 Цивільного кодексу України - майно у спільній сумісній власності може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, на підставі договору про поділ нерухомого майна, який має бути укладений у письмовій формі і нотаріально посвідчений. Однак у зв`язку з тим, що двоє із співвласників квартири [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] померли, то встановити саме їх ідеальну частку в праві спільної сумісної власності без їх письмової згоди неможливо. Враховуючи характер правовідносин, що склалися між сторонами, позивач вважає, що до останніх слід застосовувати положення ст. 357 ЦК України, тобто посилається на те, що частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. В судове засідання позивач не з`явився, направив для участі у справі свого представника, яка позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві та просила позов задовольнити. Відповідачка в судове не з`явилася, однак подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги визнала в повному обсязі. Вислухавши думку представника позивача та дослідивши докази по справі, судом встановлено такі обставини та відповідні правовідносини. Квартира [ADDRESS] - в цілому, належить на праві спільної сумісної власності чотирьом особам: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] - на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Службою приватизації житлового фонду військової частини\~ [NUMBER] від 27.01.1998 року, зареєстрованого у Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації 23.03.1998 року за реєстровим номером 19837. Відповідно до свідоцтв про смерть двоє з чотирьох співвласників квартири померли: [PERSON] помер [INFO] , [PERSON] померла [INFO] . Після їх смерті відкрилася спадщина на частки спірної квартири. Позивач є сином та спадкоємцем за законом відповідно до заяви про прийняття спадщини. Другий спадкоємець- відповідач по справі [PERSON] від належної їй частки спадщини відмовилася на користь брата- позивача у справі [PERSON] . Однак враховуючи, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] не визначені, а двоє із співвласників померли, тому виділити частку померлих співвласників в іншому порядку, крім судового, неможливо. У відповідності до частини 1 статті 368 Цивільного кодексу України: спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Право спільної сумісної власності відрізняється від права спільної часткової власності за підставами виникнення, характером внутрішніх правовідносин, а також і за підставами припинення сумісної або часткової власності. Згідно з частиною 1 статті 369 Цивільного кодексу України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Право спільної сумісної власності є безчастковим (бездольовим) правом спільної власності. Тому кожен з учасників спільної сумісної власності не має права на частку в праві власності на спільну річ і не має повноважень у відношенні часток інших співвласників на спільну річ. Приписами частини 2 статті 370 Цивільного кодексу України визначено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. При праві спільної сумісної власності розмір частки кожного із співвласників не визначений. Разом з тим, кожний із співвласників має право на виділ частки з майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, в натурі. При виділі частки одного із співвласників необхідно попередньо визначити розмір частки в праві спільної сумісної власності, що належить цьому співвласникові. Згідно з частиною 1 статті 372 Цивільного кодексу України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними.\~ Частиною 2 статті 372 Цивільного кодексу України визначено: у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Відповідно до частини 3 статті 372 Цивільного кодексу України: у\~ разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Згідно з частиною 4 статті 372 Цивільного кодексу України договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі підлягає нотаріальному посвідченню. Враховуючи вимоги статті 372 Цивільного кодексу України, суд встановив, що майно у спільній сумісній власності може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, на підставі договору про поділ нерухомого майна, який має бути укладений у письмовій формі і нотаріально посвідчений. Отже, такий договір може бути укладений лише за життя всіх співвласників спільної сумісної власності. Листом ВССУ "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування"\~ за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 р. визначено, що відповідно до ст. 1226 ЦК частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати тільки свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Враховуючи характер правовідносин, що склалися між сторонами, суд вважає, що до останніх слід застосовувати положення ст. 357 ЦК України. Так, згідно зі ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Оскільки власники в рівних частках користувалися, володіли сумісним майном, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги та визначити, що частки померлих [PERSON] та [PERSON] в праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] складала по 1/4 частці кожному.

Outcome: approved