Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-05 00:00:00

01.03.2016 року позивачка звернулася до Ірпінського міського суду Київської області з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про виселення з належного їй на праві власності приватного житлового будинку та зобовязання у місячний термін переселитись у квартиру, мотивуючи свої вимоги тим, що вона власниця 3/5 частини житлового будинку № 31 по вул. Малиновського в м. Буча, Київської області, інша частина будинку належить [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 28.01.1997 року. В цій частині будинку не зареєстровані, але з 2004 року проживають відповідачі, зокрема, [PERSON] (невістка), [PERSON] (син), вони ж законні представники [PERSON] (2003 р.) та [PERSON] (2006 р.), а також [PERSON] (донька), [PERSON] (зять), вони ж законні представники [PERSON] (2001 р.) та [PERSON] (2002 р.). Зазначає, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 17 квітня 1997 року, квартира загальною площею 45, 0 кв. м. належить їй, [PERSON], та її дітям: [PERSON] та [PERSON] в рівних долях. Вказує, що її діти разом із своєю родиною не пускають її в будинок, частка якого належить їй. Так, протягом декількох років, починаючи з червня 2010 року вона проживала разом з ними в цьому будинку, її, як мати та власницю житла, разом із її речами поселили у літню кімнату, ігнорували, не давали розпоряджатися вільно своїм майном, закривали у цій кімнаті, перешкоджали виходити з кімнати на кухню та у туалет, вільно пересуватися по будинку, не могла приготувати їсти та прати речі, не говорячи про користування ванною кімнатою. Жити спільно вони не могли, це призводило до постійних скандалів та вияснення стосунків, що призвело до погіршення її стану здоров'я. Крім того вказує що, за час проживання в будинку, що належить їй на праві власності (з 2011 року, з моменту її переїзду в Київ) відповідачі розширили межі земельної ділянки, незаконно перемістивши огорожу та вихідні двері на прибудинкову територію, все це порушує її права, як власника цього будинку, адже адміністративні стягнення щодо незаконного заволодіння земельними ділянками без дозвільних документів (правовстановлюючих), накладаються на неї, як на власника. Зазначає, що без її дозволу та письмового погодження, зроблено перепланування будинку, та в усі кімнати поставлені двері із замками, що теж негативно впливає на її права, як власника, ці всі поліпшення не узаконенні у відповідних інстанціях, будь яке порушення правил експлуатації комунікацій та споруд, без дозволу власника, призводить до накладання штрафів на її ім'я. Відповідачі вселилися до її частини будинку з її згоди тимчасово, до вирішення ними питання придбання власного житла, однак до цих пір житлова проблема дітьми не вирішена, тому вона, як власник попереджала неодноразово про виселення заздалегідь. В обґрунтування своїх вимог посилається на частину першу статті 116 Житлового кодексу України, в якій визначено, що якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого житлового приміщення. Частина 2 статті 116 ЖК України передбачає, що осіб які підлягають виселенню без надання іншого житлового приміщення за неможливістю спільного проживання може бути зобовязано судом замість виселення провести обмін займаного приміщення на інше жиле приміщення, вказане заінтересованою в обміні стороною. Статтю 157 Житлового кодексу України, передбачено, що членів сім'ї власника житлового будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 Житлового кодексу України. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого житлового приміщення. Просила виселити [PERSON], [PERSON], вони ж законні представники [PERSON], та [PERSON], а також [PERSON], [PERSON], вони ж законні представники [PERSON] та [PERSON], з належного їй на праві власності приватного житлового будинку, що знаходиться за адресою: вул. Малиновського буд. 31, м. Буча, Київської область, 08292 та зобовязати відповідачів у місячний термін переселитися у квартиру за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON] просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, пояснила, що відповідачі заселилися до частини її будинку як члени сім'ї, а також проживають в ньому на даний час. В судовому засіданні представник відповідачів [PERSON] просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач [PERSON] просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач [PERSON] просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач [PERSON] просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач [PERSON] просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28.01.1997 року позивачці [PERSON] на праві власності належить 3/5 частини житлового будинку № 31 по вул. Малиновського в м. Буча Київської області. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 17.04.1997 року № 977 квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної спільної власності [PERSON] та членам її сім'ї [PERSON] та [PERSON] в рівних долях. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання, складеного депутатом Бучанської міської ради від 09.07.2014 року [PERSON] дійсно проживає та зареєстрована в будинку в місті Буча, вул. Малиновського, 31/2. Також встановлено, що заявниця є власницею будинку. Дочка заявниці [PERSON] та зать [PERSON] пускають заявницю [PERSON] тільки в одну кімнату, яка не пристосована для проживання, в інші приміщення будинку заявницю не пускають. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання, складеного депутатом Бучанської міської ради від 08.02.2011 року в будинку не зареєстровані, але проживають крім [PERSON] ще [PERSON], [PERSON], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON], [PERSON], [PERSON] [INFO], [PERSON], [INFO] Дані акти суд не приймає до уваги, зважаючи на рік їх складання та те, що складені вони зі слів [PERSON] та підписи свідків (сусідів) відсутні. Як вбачається із заяв від 20.11.2014 та від 04.09.2014 року [PERSON] зверталася до начальника МВ ГУ МВС України в Київській області для врегулювання її житлово-побутових питань. Згідно відповіді Ірпінського МВ ГУМВС України в Київській області від 21.01.2015 року № 608 [PERSON] було повідомлено, що в ході перевірки, ознак кримінального правопорушення не виявлено. Відповідно до висновку про відсутність кримінального правопорушення ЄО №213 від 10.01.2015 року та висновку про відсутність кримінального правопорушення за матеріалами перевірки звернення громадянки [PERSON] (ЄО № 11975 від 02.09.2015 року) перевірки за повідомленням громадянки [PERSON] закінчено у звязку із відсутністю ознак кримінального правопорушення. Заочним рішенням Ірпінського міського суду від 06.03.2012 року з позовних вимогах [PERSON] до [PERSON], [PERSON], вони ж законні представники їх малолітніх дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], вони ж законні представники їх малолітніх дітей [PERSON], [PERSON], треті особи Виконком Бучанської міської ради Київської області, [PERSON], про виселення з частини будинку без надання іншого житла було відмовлено. Рішенням Ірпінського міського суду від 06.03.2012 року встановлено, що [PERSON], [PERSON], вони ж законні представники [PERSON], та [PERSON], а також [PERSON], [PERSON], вони ж законні представники [PERSON] та [PERSON] заселилися в частину будинку, яка належить [PERSON], як члени її сім'ї. Відповідно до постанови Ірпінського міського суду Київської області від 09.11.2015 року справу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП відносно [PERSON] закрито у звязку із відсутністю складу правопорушення в її діях. Відповідно до постанови Ірпінського міського суду від 05.10.2015 року провадження по справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 ч. 1КУпАП закрито. Згідно постанови Ірпінського міського суду Київської області від 04.12.2015 року адміністративну справу відносно [PERSON] закрито, у звязку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання, складеного депутатом Бучанської міської ради від 20.11.2012 року [PERSON] дійсно проживає, але не зареєстрований в приватному будинку в місті Буча, вул. Малиновського, 31/2. Також за вищевказаною адресою проживають, але не зареєстровані: жінка [PERSON], 1982 р. н., син [PERSON], 2003 р. н., дочка [PERSON], 2006 р. н. Як вбачається з акту обстеження матеріально-побутових умов проживання, складеного депутатом Бучанської міської ради від 03.04.2013 року [PERSON] дійсно проживає з 1999 року, але не зареєстрована в [INFO]. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання, складеного депутатом Бучанської міської ради від 03.04.2013 року [PERSON] дійсно проживає з 1999 року, але не зареєстрований в [INFO]. Відповідно до довідки № 43 від 14.04.2016 року [PERSON] навчається в Бучанській [PERSON] ступенів № 2 Київської області у 8 класі. Відповідно до довідки № 44 від 14.04.2016 року [PERSON] навчається в Бучанській [PERSON] ступенів № 2 Київської області у 9 класі. Згідно акту обстеження по факту проживання (не проживання) особи в приміщенні за адресою: 08292, м. Буча вул. Малиновського, буд. 31/2 фактично проживають [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], а фактично не проживають [PERSON] з 1981 року, а проживає у м. Київ. Згідно наданих квитанцій відповідачі сплачують за надані комунальні послуги, за адресою проживання [INFO]. Відповідно до ст. 156 Житлового кодексу Української РСР (далі ЖК УРСР) члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Згідно з ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Підстави для виселення членів сімї власника жилого будинку передбачені ст. 157 ЖК УРСР, де зазначено, що членів сімї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Відповідачі вселилися до приміщення позивачки не як тимчасові мешканці, а як члени її сім'ї, що вона підтвердила в судовому засіданні. Крім того, навіть якщо на даний час відповідачі перестали бути членами сімї позивачки (хоч доказів на підтвердження цього суду не надано), то це згідно ст. 156 ЖК УРСР не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Позивачкою не доведено систематичного руйнування чи псування жилого приміщення, або використання його не за призначенням, або систематичного порушення правил співжиття відповідачами. Суд не приймає до уваги подані позивачкою через канцелярію суду після закінчення зясування обставин у справі та перевірки їх доказами та переходу до судових дебатів оскільки вони не були досліджені в судовому засіданні диск з аудіозаписами та додаткові пояснення позивача. Відповідно до положень Житлового кодексу України, до членів сім'ї власника жилого приміщення належать дружина (чоловік) власника житла, його (її) діти і батьки (ч.2 ст.64, ч.3 ст.156 ЖК України). Як визначає ст. 156 ЖК України, припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Пункт 1 ст.8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеним чи позбавленим житла. Позивачкою не надано доказів того, що на даний час відповідачі не пускають її до будинку, не дають вільно користуватися своїм майном, вільно пересуватися по будинку, користуватися ванною кімнатою, кухнею та влаштовують сварки, систематично порушують правила співжиття, роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що дії відповідачів не створюють позивачу [PERSON], перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні своїм майном, а тому позов про виселення з належного їй на праві власності приватного житлового будинку та зобовязання у місячний термін переселитись у квартиру не підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed