Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-31 00:00:00

У листопаді 2020 року приватне акціонерне товариство «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» (далі - ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ») звернулось до суду з указаним позовом, просило стягнути з [PERSON] та [PERSON]. солідарно заборгованість за період з березня 2013 року по вересень 2020 року включно в розмірі 66 538 грн 47 коп, в тому числі інфляційні збитки - 16585 грн 22 коп та три проценти річних - 4 728 грн 47 коп, а також вирішити питання про розподіл судових витрат. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на позивача покладено обов`язок із забезпечення підприємств, установ, організацій та населення міста Черкаси тепловою енергією для потреб опалення та гарячого водопостачання, у тому числі й квартири [ADDRESS] . Споживачі за вказаною адресою не вносять оплати за надані послуги, тому станом на 1 жовтня 2020 року мають заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в розмірі 66 538 грн 47 коп. Крім того, борг внаслідок інфляції зріс на 16 585 грн 22 коп. До того ж, з відповідачів підлягають стягненню три проценти річних від простроченої суми боргу - 4 728 грн 47 коп. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 грудня 2020 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 16 січня 2021 року від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позов. Відповідач зазначає, що розрахунок заборгованості до 17 вересня 2019 року проведений позивачем без урахування попереднього рішення Черкаського міськвиконкому щодо розміру оплати за комунальні послуги, яке діяло на той час, а саме рішення міськвиконкому №1021 від 17 вересня 2019 року позивачем не надано. Також позивачем не надано будь-яких даних, на підставі чого він та відповідач [PERSON] мають здійснювати якісь внески за встановлення, обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку комунальних послуг з постачання теплової енергії та гарячої води, який розмір цих внесків та який порядок їх внесення. У відзиві [PERSON] також просить до заявлених позовних вимог застосувати строк позовної давності. 22 січня 2021 року представник позивача - Марцішевський Б.Р. подав до суду відповідь на відзив [PERSON] . У судовому засіданні 1 квітня 2021 року представник ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» - Марцішевський Б.Р. позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити. З урахуванням поданої заяви відповідача [PERSON] , в якій заявлено про застосування судом строків позовної давності, представник позивача на вимогу суду надав уточнений розрахунок заборгованості відповідачів за відповідний період. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала. Вказала, що з 4 квітня 2017 року була зареєстрована в квартирі [ADDRESS] , однак з дня реєстрації в квартирі не проживала та послугами позивача не користувалась. Зазначила, що з 10 лютого 2021 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] в судове засідання 1 квітня 2021 року не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, причини неявки суду не повідомив. Заслухавши думку представника позивача, відповідача [PERSON] , дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» є виконавцем послуг з опалення та гарячого водопостачання будинку [ADDRESS] . Частиною 1 статті 6 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (далі - Закон) визначено, що учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. Згідно із п.6 ч.1 ст.1 Закону індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно до п.5 ч.2 ст. 7 Закону індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Згідно із ч.1 ст. 9 Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Нормативне регулювання надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води передбачено статтями 21-22 Закону. При цьому, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Обов`язок споживача укласти договір про надання житлово-комунальних послуг та оплачувати надані послуги передбачено також п. 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630. Таким чином, обов`язок укласти договір законодавець покладає саме на споживача, який отримує житлово-комунальні послуги. Згідно із ч. 5 ст. 13 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що не зважаючи на відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг з позивачем, відповідачі отримували такі послуги і повинні їх оплачувати. Оскільки відповідачі є споживачами комунальних послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, які надаються позивачем, то між сторонами виникли правовідносини, які регулюються ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», ЗУ «Про теплопостачання», та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ України № 630 від 21.07.2005. Відповідно до свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] відповідач [PERSON] 17 серпня 2018 року зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила своє прізвище на « [PERSON] ». Згідно з відомостями відділу реєстрації місця проживання Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради від 29 вересня 2020 року відповідач [PERSON] зареєстрований у квартирі [ADDRESS] з 21 січня 1987 року, а [PERSON]. - із 4 квітня 2017 року. Відповідно до ст. 162 Житлового кодексу Української РСР плата за користування жилим приміщенням і за комунальні послуги в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Суд ураховує, що [PERSON] не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що вона не користувалась послугами позивача за місцем своєї реєстрації з 4 квітня 2017 року (день реєстрації в квартирі) по жовтень 2020 року (заявлений позивачем граничний період нарахування оплати за надані послуги), а тому вона разом з іншим відповідачем [PERSON] мають оплачувати житлово-комунальні послуги, як споживачі таких послуг та солідарні боржники. Жодних належних та допустимих доказів щодо надання відповідачам відповідних послуг позивачем не у повному обсязі чи неналежної якості - суду не надано. Доводи відповідача [PERSON] про те, що позивач безпідставно вимагає з відповідачів внесення оплати за внески за встановлення, обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку комунальних послуг з постачання теплової енергії, гарячої води - суд вважає необгрунтованими, оскільки зазначена житлово-комунальна послуга та розмір її оплати встановлені рішенням Черкаського міськвиконкому № 1021 від 17 вересня 2019 року, а розрахунок вартості наданої послуги - зазначено позивачем у доданому до позовної заяви листі-розрахунку, який є належним доказом. Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Із наданого позивачем розрахунку заборгованості за надані послуги встановлено, що відповідачі несвоєчасно та не в повному обсязі проводять їх оплату. Станом на 1 жовтня 2020 року заборгованість [PERSON] та [PERSON] за послуги з централізованого опалення, гарячого водопостачання та внесків за період з березня 2013 року по вересень 2020 року включно складає 66 538 грн 47 коп, в тому числі інфляційні збитки - 16585 грн 22 коп та три проценти річних - 4 728 грн 47 коп. Водночас, під час розгляду справи по суті відповідач [PERSON] подав письмову заяву про застосування строку позовної давності до вимог позивача, яку також підтримала інший відповідач [PERSON] . Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Оскільки заборгованість за послуги з опалення та гарячого водопостачання нараховувались позивачем щомісяця, то трирічний строк позовної давності треба відраховувати від кожного такого щомісячного платежу. Таким чином, з [PERSON] та [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за період із грудня 2017 року (в межах строку позовної давності) по вересень 2020 року включно (в межах заявлених позивачем позовних вимог). Згідно із ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Борг внаслідок інфляції за період у межах строку позовної давності зріс на 1 455 грн 67 коп, а 3% річних складають 1 195 грн 29 коп. Відповідно до ст. 141 ЦПК України та Закону України "Про судовий збір" судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на часткове задоволення позову, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню й судові витрати пропорційно до задоволених вимог по 368 грн 80 коп з кожного.

Outcome: partial