Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-16 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» ( далі - ТОВ «ВЕЛЛФІН») звернулось до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики № 131998 від 02 лютого 2017 року. В обґрунтування позову зазначено, що 02 лютого 2017 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та відповідачем було укладено договір позики в електронній формі № 131998 на суму 500 грн. строком на 3 календарних днів шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок відповідача. Відповідач не виконав своїх зобов`язань щодо сплати боргу, в зв`язку з чим заборгованість за вказаним договором станом на 05 лютого 2020 року становить 21349,25 грн., з яких: 500 грн. - заборгованість за основною сумою позики, 5245,50 грн. - заборгованість за відсотками, 15 603,75 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Посилаючись на викладене, позивач просить стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості за договором позики. Ухвалою Барвінківського районного суду Харківської області від 14 лютого 2020 року справу прийнято до провадження та відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся, відповідно до ч.7 ст. 130 ЦПК України, надав заяву, відповідно до якої з розміром заборгованості не згоден, крім того вказав, що ним було загублено паспорт в 2017 році. Клопотання, в порядку передбаченому ч. 13 ст. 212 ЦПК України, відповідачем заявлено не було. Враховуючи що розгляд справи відбувся за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «ВЕЛЛФІН», відповідно до свідоцтва про реєстрацію фінансової установи від 27 жовтня 2015 року, серія ІК №148 виданого Національною комісією, що здійснює Державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, зареєстровано як фінансову установу (а.с.8). 02 лютого 2017 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та [PERSON] було укладено Договір позики №131998. Відповідно до умов якого позика надається строком на 3 дні з нарахуванням відсотків за таким механізмом: 0,95% від суми позики, але не менше 30,00 грн. за перший день користування позикою; 0,95% від суми позики щоденно, починаючи з другого дня в межах строку зазначеного в п.1.3 цього Договору; 3,8% від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк зазначений в п.1.3 цього Договору, у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником своїх зобов`язань за цим Договором. Строк дії договору 3 днів, але в будь-якому разі цей Договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим Договором (а. с. 20-24). Позивачем в порядку встановленому Договором позики виконано умови кредитного договору та перераховано на картковий рахунок відповідача суму позики в розмірі 500 грн. ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яке надає ТОВ «Велфін» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайер здійснює зарахування коштів, згідно договору про організацію переказу грошових коштів № ВП-180516-3 від 18.05.2016 року (а.с.26-28). Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Частиною 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12цього Закону. Згідно ст. 3, 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Стаття 13 цього Закону визначає, що розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України. Способи, строки та порядок розрахунків у сфері електронної комерції визначаються в електронному договорі з урахуванням вимог законодавства України (ч. 2 ст. 13 Закону України «Про електронну комерцію». Суд не бере до уваги посилання відповідача щодо того, що ним втрачено паспорт у 2017 році, оскільки відповідних доказів, відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, [PERSON] не надано. Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що за умовами укладеного сторонами договору позики №131998 від 02 лютого 2017 року ТОВ «Веллфін», як фінансова установа, надало позичальнику суму позики, а останній зобов`язувався повернути надану позику у повному обсязі до 05 лютого 2017 року. Відповідач [PERSON] належним чином не виконав умов договору позики у встановлений строк. Станом на 05 лютого 2020 року в нього утворилася заборгованість у розмірі 21 349, 25 грн., з яких: 500 грн. основного боргу, 5245,50 грн. заборгованість за відсотками та 15 600,75 грн. заборгованість за простроченими відсотками, що підтверджується довідкою щодо заборгованості за договором № 131998 від 02 лютого 2017 року (а. с. 6). Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Виходячи з того, що матеріали справи містять належні докази на підтвердження факту надання відповідачу позики за Договором №131998 від 02 лютого 2017 року та враховуючи відсутність будь-яких заперечень щодо зворотного з боку відповідача, вимога про стягнення основного боргу (суми по договору) у розмірі 500 грн. є обґрунтованою. Проте, щодо вимоги про стягнення нарахованих та не виплачених відсотків з відповідача [PERSON] ( в частині стягнення основних та додаткових процентів за користування позикою) за користування позикою за Договором №№131998 від 02 лютого 2017 року, суд зазначає, що нарахування відсотків за ставкою визначеною Договором відбувається лише у період строку кредитування. Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені ст.625, 1050 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплати суму боргу кредитору. За положеннями статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку, на який надається позика. Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, провадження №14-10цс18; від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, провадження №4-154цс18; від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц, провадження №14-318цс18. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. Оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, тому заявлена позикодавцем ТОВ «Веллфін» вимога в частині стягнення з відповідача заборгованості по процентах за користування позикою за період з 06 лютого 2017 року по 05 лютого 2017 року є безпідставною. Таким чином, суд вважає, що позикодавець ТОВ «ВЕЛЛФІН», відповідно до статті 1048 ЦК України, має право на стягнення заборгованості по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, яка, враховуючи наявний в матеріалах графік розрахунків, складає 39,50 грн. (а.с.24). Сукупність наведених доказів, наданих позивачем та їх належна оцінка дають суду підстави для задоволення заявлених позивачем вимог щодо стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 592,47 грн. Згідно ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Згідно платіжного доручення позивачем при пред`явленні позову до суду сплачений судовий збір у розмірі 2102 грн.(а. с. 1). Таким чином, у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог (2,52%), з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог у розмірі 52,97 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial