Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-31 00:00:00

У березні 2017 року позивач звернулася із зазначеним позовом до суду, обґрунтовуючи позовні вимоги неможливістю для позивача, як для спадкоємця за заповітом своєї матері [PERSON] отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) площею 3,81 га, розташовану на території Василівської сільської ради Семенівського району Полтавської області, що належала матері на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай), через неможливості встановлення кола спадкоємців, неприйняття іншими, окрім неї, двома спадкоємцями відповідної частки земельної частки (паю) та неможливістю оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. У червні 2017 року до суду надійшла зустрічна позовна заява про визнання права на 1/2 частину тієї ж самої земельної частки (паю) спадкодавця [PERSON]. Належно повідомлені про судове засідання сторони у судове засідання не з'явилися, звернулися до суду із заяви про розгляд справи за їх відсутності та підтримання усіма позивачами та відповідачами позовних вимог за первісним позовом з урахуванням вимог зустрічного позову. Треті особи звернулися до суду із заявами про розгляд справи за їх відсутності та вирішення справи на розсуд суду. Ураховуючи зазначені обставини суд, за правилами ч.ч. 1, 2 ст. 158, ч. 1 ст. 169 ЦПК України, ухвалив вирішувати справу за відсутності осіб, які беруть участь у справі, на підставі наявних у ній даних чи доказів. Вивчивши матеріали справи, судом встановлено такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Позивач була дочкою [PERSON], яка померла 03.06.2000 у с. Циганське Полтавського району Полтавської області (а.с. 4). В період часу з 1995 року до дня своєї смерті 03.06.2000 [PERSON] проживала разом із своєю дочкою, позивачкою по справі [PERSON] (а.с.7,10). Після смерті [PERSON] залишилася спадщина, зокрема, земельна ділянка площею 3,81 га на території Василівської сільської ради, що підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) РН №792024 від 14.11.2000 (а.с.5), нормативна грошова оцінка земельної ділянки складає 128542,45 грн (а.с. 8). 14.02.2000 [PERSON] склала заповіт, зареєстрований в реєстрі за №\~15, посвідчений секретарем виконкому Кіровської сільської ради Полтавського району Полтавської області, за яким заповіла належний їй сертифікат на право власності на земельну ділянку (пай) в рівних долях [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). Згідно постанови нотаріуса Полтавської районної державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії 14.11.2005 помер спадкоємець за заповітом [PERSON], 23.02.2015 до нотаріальної контори з зверненням про видачу свідоцтва про право на спадщину звернулась [PERSON], фактичне прийняття спадщини якою підтверджується довідкою Кіровської сільської ради Полтавської області від 06.12.2016 за №1366. Позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв'язку з неможливістю встановлення кола спадкоємців. На час смерті [PERSON] діяв ЦК УРСР. За змістом ст. 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, тобто смерті спадкодавця. Після смерті [PERSON] його дочка (позивач) почала користуватися усім її майном. Зазначені дії, у розумінні п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР, є діями, що свідчать про прийняття позивачем спадщини матері, у т.ч. вказаної земельної ділянки. Більш того, відповідно до довідки Кіровської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 06.12.2016 за №1366 (вказаної в постанові нотаріуса про відмову у чиненні нотаріальної дії) фактично прийняла спадщину після смерті своєї матері [PERSON]. Постановою нотаріуса від 24.02.2017 позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначену земельну ділянку через неможливість встановлення кола спадкоємців, розяснено право звернутися до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування за законом (а.с. 9). Крім позивача, спадкоємцями за заповітом є [PERSON], дошлюбне прізвище [PERSON] (а.с.36) яка є дочкою [PERSON] (а.с.35), та внучкою [PERSON]. [PERSON] не прийняла спадщину після смерті [PERSON], оскільки не здогадувалася і з цих причин не зверталася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Заперечення позивача або його представника щодо зустрічного позову [PERSON] не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, тобто смерті спадкодавця. Відповідно до ст. 550 ЦК УРСР строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. У цих випадках, якщо спадкове майно було прийняте іншими спадкоємцями або перейшло до держави, спадкоємцеві, що пропустив зазначений строк, передається лише те з належного йому майна, яке збереглося в натурі, а також кошти, виручені від реалізації решти належного йому майна. Способами захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права (п.\~1 ч.\~2\~ст.\~16\~ЦК\~України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку (лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.03.2013 № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування"). Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12.06.2009 N 2, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Ураховуючи зазначене, суд частково задовольняє первісний позов та повністю зустрічний.

Outcome: dismissed