Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-27 00:00:00

01 жовтня 2020 року [PERSON] звернулась до Володимир-Волинського міського суду Волинської області з позовними вимогами до свого батька [PERSON] про стягнення аліментів на її утримання у зв`язку з продовженням нею навчання. В обґрунтування позову зазначила, що її батьки [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 01 грудня 2011 року було розірвано. За час перебування батьків у шлюбі [INFO] народилась вона, [PERSON] . Після розірвання шлюбу вона залишилась проживати із матір`ю. Відповідачу було присуджено аліменти, які він сплачував на її утримання до досягнення нею повноліття з 2015 до 2020 року в розмірі по 350 гривень щомісячно. 17 червня 2020 року вона стала повнолітньою, а тому виплата аліментів припинилась. Однак, вона продовжує навчатись, є студенткою 2 курсу Східноєвропейського національного університету імені Лесі Українки факультету фізичної культури, спорту та здоров`я денної форми навчання на платній формі. Вартість навчання згідно договору за 2019-2020 рр. становить 14700 гривень. Оскільки вона продовжує навчатись, не має можливості працювати у зв`язку із навчанням, а відповідач не надає матеріальної допомоги на її утримання, в той час як він має таку можливість, просила стягувати з відповідача аліменти на її утримання до закінчення нею навчання або до досягнення двадцяти трьох років в розмірі 1/5 частки усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму, починаючи з 17 червня 2020 року. Ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 11 листопада 2020 року відкрито провадження у справі та постановлено проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, до суду подала заяву, в якій позовні вимоги підтримала з вищенаведених підстав, просила позов задовольнити та розгляд справи проводити у її відсутності. Не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не подавав, хоча був вчасно і належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи про що свідчить розписка про отримання судової повістки. За погодженням позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступних висновків. Позивач [PERSON] народилась [INFO] у селі Микуличі Володимир-Волинського Волинської області, що підтверджується копією її паспорта громадянина України № [NUMBER] та витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання № 0712-1091490-2017. Відповідно вказаними документами підтверджується і той факт, що 17 червня 2020 року позивач досягнула повноліття. Відповідач [PERSON] є її батьком, що підтверджується наявною у справі копією свідоцтва про народження позивача серії [NUMBER] . На підставі рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 04 березня 2015 року ухвалено стягувати з відповідача [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі по 350 гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з 12 лютого 2015 року і до досягнення дітьми повноліття. У відповідності до рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 01 грудня 2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Поданою позивачем довідкою Східноєвропейського національного університету імені Лесі Українки № 08/1365 від 28 серпня 2020 року стверджується, що [PERSON] навчається у цьому навчальному закладі на 1 курсі факультету фізичної культури, спорту та здоров`я денної форми навчання за рахунок коштів фізичних, юридичних осіб освітнього ступеня «бакалавр» (термін навчання з 01.09.2019 року по 30.06.2023 року) та здобуває освітній рівень бакалавра. Змістом договору № 7 (ФФКС3) 2019 про надання освітніх послуг від 01 вересня 2019 року стверджується, що його уклала матір позивача [PERSON] із згаданим вище закладом освіти в інтересах позивача [PERSON] . На підставі п.п. 4.2 даного договору, загальна вартість освітньої послуги за 2019-2020 р.р. навчання становить 14700 гривень, а оплата здійснюється щомісячно з однаковим платежем у розмірі 1470 гривень. Наданими позивачем копіями квитанцій засвідчується факт щомісячної оплати її матір`ю [PERSON] 1500 гривень за навчання дочки. На підставі ч.3 ст.199 Сімейного кодексу України (далі - СК України), право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ч.1 ст.2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. На підставі ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ч.ч.1-3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ч.ч.1-4 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч.2 ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ч.1 ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відтак обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують вчитися, виникає лише при наявності в сукупності таких юридичних фактів: 1.досягнення дитиною 18 років, але не більше 23 років; 2.продовження навчання; 3.потреба у матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням; 4.наявність можливості у батьків надавати допомогу. У відповідності до ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно ст.201 СК України, до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. У відповідності до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. На підставі ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст.89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Виходячи з норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, саме на позивачу в даному випадку лежить обов`язок доведення в суді обставин, які мають юридичне значення, зокрема можливостей відповідача надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено, що [INFO] [PERSON] досягнула 18 років, тобто стала повнолітньою, однак продовжує навчання на денній формі навчання Східноєвропейського національного університету імені Лесі Українки. Вказане навчання є платним і його вартість за 2019/2020 навчальні роки становить 14700 гривень. [PERSON] проживає разом матір`ю, самостійно не працює у зв`язку з продовженням навчання, перебуває на повному фінансовому утриманні матері, яка уклала в її інтересах договір про надання освітніх послуг, а також здійснює оплату за її навчання. До досягнення повноліття, тобто до [INFO] , [PERSON] знаходилась на повному матеріальному забезпеченні своїх батьків. Після розлучення, відповідач сплачував аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] в розмірі 350 гривень щомісячно. При цьому, згідно описової частини вказаного рішення позивач в судовому засіданні не заперечував щодо стягнення з нього аліментів на утримання п`ятьох неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 350 гривень щомісячно на кожну дитину. Стаття 199 СК України пов`язує надання матеріальної допомоги для повнолітніх дочки або сина лише з необхідними витратами на навчання і не зобов`язує батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання на тих умовах, що і неповнолітніх дітей. При цьому суд повинен враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження, тощо. При наданні оцінки судом наявності можливості відповідача сплачувати аліменти на утримання своєї повнолітньої дочки на період навчання, судом взято до уваги обов`язок щодо утримання дочки не лише батьком, а й матір`ю. При визначенні розміру аліментів суд враховує відсутність у платника аліментів, непрацездатної дружини, батьків, задовільний стан здоров`я відповідача, беручи до уваги те, що відповідач не бере належної участі в утриманні дитини, хоча спроможний надавати матеріальну допомогу доньці, яка продовжує навчання і в зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги. Разом з тим при встановленні обставин справи суд також приймає до уваги те, що позивач просить стягувати з відповідача аліменти починаючи з дня досягнення нею повноліття, а не з дня пред`явлення позову, тобто за минулий час. У відповідності до ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Позивачем не було подано жодного доказу того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. За таких підстав, беручи до уваги встановлені обставини справи, суд вважає, що відповідач [PERSON] має можливість надавати своїй повнолітній дочці [PERSON] , що продовжує навчання, матеріальну допомогу, у розмірі заявленому позивачем, а тому знаходить можливим задовольнити позов частково та ухвалити рішення про стягнення з відповідача аліментів на утримання [PERSON] у розмірі 1/5 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи від дня подання позову. В силу ч.6 ст.141 ЦПК України, стягненню з відповідача [PERSON] в дохід держави підлягає судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial