Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

У квітні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з даним позовом до , [PERSON], [PERSON], [PERSON], в обґрунтування якого зазначила, що 14.04.1996 року помер її батько [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частини житлового будинку №140, розташованого по вул.Заозерній в м.Маріуполі. Спадщину після смерті батька прийняла мати позивачки [PERSON] шляхом подачі до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, однак свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку вказаного житлового будинку мати позивачки не встигла отримати. 30.03.2007 року померла [PERSON]. Після смерті матері спадкоємцями за законом є вона та її брат [PERSON]. У встановлений шестимісячний строк позивачка та її брат [PERSON] звернулись до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини після смерті матері. 16.01.2016 року помер брат позивачки [PERSON], який також не встиг отримати свідоцтво про право на спадщину. 18.03.2016 року позивачка звернулась до Третьої маріупольської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері, однак в звязку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ на будинок, а спадкова справа після смерті батька позивачки передана на зберігання до Донецького обласного архіву, який знаходиться на тимчасово окупованій території, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Просила визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку №140, розташованого по вул.Заозерній в м.Маріуполі в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої 30.03.2007 року. У вересні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на 1/6 частину житлового будинку в порядку спадкування за законом, в обгрунтування якої зазначила, що 14.04.1996 року помер її дід [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частини житлового будинку №140, розташованого по вул.Заозерній в м.Маріуполі. Спадщину після смерті батька прийняла бабуся [PERSON] шляхом подачі до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, однак свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку вказаного житлового будинку не встигла отримати та 30.03.2007 року [PERSON] померла. Після смерті [PERSON] спадкоємцями за законом були її батько та його сестра [PERSON], які у встановлений шестимісячний строк звернулись до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини. [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом не встиг отримати, а 16.01.2016 року помер.11.07.2016 року [PERSON] звернулась до Третьої маріупольської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька, однак в звязку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ на будинок, а спадкова справа після смерті [PERSON] передана на зберігання до Донецького обласного архіву, який знаходиться на тимчасово непідконтрольній Україні території, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Просила визнати за нею право власності на 1/6 частину житлового будинку №140, розташованого по вул.Заозерній в м.Маріуполі в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого 16.01.2016 року Позивачка [PERSON] у судове засідання не зявилась, надала заяву про можливість слухання справи за її відсутністю, свої позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, а також не заперечувала проти задоволення зустрічного позову [PERSON] та визнання за нею права власності на 1/6 частину житлового будинку №140, розташованого по вул.Заозерній в м.Маріуполі в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого 16.01.2016 року. Представник позивачки адвокат [PERSON], яка діє на підставі угоди про надання правової допомоги, в судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, в якій підтримала позовні вимоги [PERSON] та не заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON] за зустрічним позовом. Відповідачка [PERSON] за первісним позовом та позивачка за зустрічним позовом в судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, в якій вказала, що позовні вимоги за зустрічним позовом підтримує та просить їх задовольнити, та не заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON] Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилась з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Оскільки відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявились, заяв про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило, суд ухвалив розглядати справу в порядку ст.224 ЦПК України. На підставі ст.197 ч.2 ЦПК України справа розглянута у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Суд, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] підлягає задоволенню виходячи з такого. Відповідно до свідоцтва про народження серії ЭГ №456112, виданого 18.10.1957 року встановлено, що батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON]. Також згідно із письмовими матеріалами справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] також є батьками [PERSON]. Згідно із свідоцтвом про народження, виданим 19.06.1979 року Іллічівським відділом РАЦС м.Маріуполя [PERSON] є дочкою [PERSON]. 27.09.2003 року [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] в Відділі реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м.Маріуполя та після реєстрації шлюбу останній присвоєне прізвище «Стамбула», що підтверджується свідоцтвом про одруження серії 1-НО №212301. В матеріалах справи мається свідоцтво №240 про право приватної власності на будівлю від 27.03.1987 року, відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] належить в рівних частинах право власності на житловий будинок №140 по вул.Заозерній в м.Маріуполі. Свідоцтво видано на підставі рішення виконавчого комітету Іллічівської районної ради народний депутатів №151 від 18.03.1987 року. Право власності зареєстроване в БТІ м.Маріуполя 27.03.1987 року. 14.04.1996 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-НО №202091, виданим повторно 19.04.2007 року Іллічівським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, після смерті якого відкрилась спадщина на 1/2 частину житлового будинку №140, розташованого по вул.Заозерній в м.Маріуполі. Згідно із повідомленням БТІ м.Маріуполя від 09.03.2016 року №569 вбачається, що житловий будинок №140 по вул.Заозерній в м.Маріуполі належить [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності №240 від 27.03.1987 року, зареєстрованого в Маріупольському БТІ 27.03.1987 року за реєстровим номером 2512. Згідно технічної інвентаризації, проведеній 03.03.2016 року на земельній ділянці знаходяться житловий будинок літ.А-1 житловою площею 61,7 кв.м., сіни літ.а-1, усього загальною площею 96,6 кв.м., ганок з козирком літ.а1, погреб літ.А/п, літня кухня літ.Б-1, сарай літ.В-1, убиральня літ.Г-1, душ літ.Д, огорожа №1-2. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008р. № 7 відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилась не раніше 01.01.2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилась до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 01.01.2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Відповідно до ст. 524 ч.1 ЦК України (редакція 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом та заповітом. За ст. 529 ЦК України (редакція 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частинах, діти померлого. У відповідності до ст. 548 ЦК України (редакція 1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України (редакція 1963 року) спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину , якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Таким чином, судом встановлено, що після смерті [PERSON] спадкоємцем першої черги за законом була його дружина [PERSON], яка фактично прийняла спадщину, але юридично своїх прав не оформила, бо померла 30.03.2007 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-НО №202090, виданим повторно Іллічівським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області. Згідно із повідомленням Третьої маріупольської державної нотаріальної контори від 19.05.2016 року №1093/01-16 вбачається, що в справах нотаріальної контори знаходиться спадкова справа №419/2007 до майна померлої 30.03.2007 року [PERSON]. З заявами про прийняття спадщини звернулись діти померлої: [PERSON] (вх.№954 від 03.05.2007 року) та [PERSON] (вх.№1823 від 09.08.2007 року). 16.01.2016 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-НО №924724, виданим Іллічівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] шляхом подачі заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини, однак належним чином не оформив свої спадкові права, тобто не отримав свідоцтво про право на спадщину за законом. Відповідно до постанови Третьої маріупольської державної нотаріальної контори від 18.03.2016 року №553/02-31 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, розташований по вул.Заозерній, 140 в м.Маріуполі через відсутність правовстановлюючих документів щодо спадкового домоволодіння. Крім того, на підставі копії свідоцтва про право власності на будівлю №240 від 27.03.1987 року, виданого Маріупольським міським відділом комунального господарства, спадковий будинок зареєстровано за [PERSON] та її чоловіком [PERSON]. За витягом зі спадкового реєстру після смерті 14.04.1996 року [PERSON] відкрито спадкову справу №913/1996. Архів нотаріальної контори за 1996 рік передано для зберігання до Донецького обласного архіву, який знаходиться в м.Донецьку та в звяку з тим, що м.Донецьк є тимчасово окупованою територією, отримати копію спадкової справи або встановити коло спадкоємців не має можливості. За повідомленням Третьої маріупольської державної нотаріальної контори від 19.05.2016 року №1093/01-16 вбачається, що в справах нотаріальної контори знаходиться спадкова справа №119/2016 до майна померлого 16.01.2016 року [PERSON]. Станом на 19.05.2016 року з заявою про прийняття спадщини звернувся син спадкодавця [PERSON] (вх.№259 від 29.02.2016 року). Дружина померлого [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини на користь сина спадкодавця [PERSON]. Відповідно до постанови Третьої маріупольської державної нотаріальної контори від 28.11.2016 року №270/02-31 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті 16.01.2016 року [PERSON] на частку житлового будинку, розташованого по вул.Заозерній, 140 в м.Маріуполі через відсутність правовстановлюючих документів щодо спадкового домоволодіння. Таким чином, після смерті [PERSON] спадкоємцями першої черги за законом є його мати [PERSON] та діти [PERSON] і [PERSON], які мають право претендувати на спадкове майно у вигляді 1/2 частини житлового будинку №140 по вул.Заозерній в м.Маріуполі в рівних частинах, тобто по 1/6 частині. З викладеного суд приходиться до висновку, що [PERSON] як спадкоємець першої черги за законом після смерті матері [PERSON], померлої 30.03.2007 року має право на отримання спадщини у вигляді 1/2 частини житлового будинку №140 по вул.Заозерній в м.Маріуполі, а [PERSON] як спадкоємець першої черги за законом після смерті батька [PERSON], померлого 16.01.2016 року має право отримання спадщини у вигляді 1/6 частини житлового будинку №140 по вул.Заозерній в м.Маріуполі. Згідно ст. 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зі змісту ч. 1 ст. 1222 ЦК України слідує, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Відповідно до вимог ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1299 ЦК України, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (стаття 182 цього Кодексу). Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. У відповідності до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008р. № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] та зустрічні позовні вимоги [PERSON] знайшли своє підтвердження наданими суду письмовими доказами та підлягають задоволенню.

Outcome: approved