Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 12.04.2011 року, [PERSON] отримала кредит в сумі 7800 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно договору. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. У порушення умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв'язку з чим станом на 30.08.2016 року має заборгованість в сумі 12353,50 гривень, що складається з наступного: 6172,95 гривні - тіло кредиту; 1869,90 гривні - заборгованості по процентах за користування кредитом; 3768,96 гривні - нараховано пені за прострочене зобов'язання, 900,00 гривень - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., 500 гривень - штраф (фіксована частина); 564,45 гривні - штраф (процентна складова). На підставі наведеного просили стягнути з відповідача в їхню користь заборгованість за кредитним договором б/н від 12.04.2011 року в сумі 12353,50 гривні та судові витрати понесені банком при подачі даної позовної заяви до суду. Представник позивача в судовому засіданні присутній не був, однак у позовній заяві та у клопотанні [PERSON] просив справу розглядати без участі представника Приватбанку. У випадку неявки відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, [PERSON], в судове засідання повторно не з'явилася, у відповідності до ч.5 ст.74 ЦПК України була належним чином повідомлена, заяв про відкладення розгляду справи чи заперечень щодо позову суду не подавала. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, згідно з вимогами ст. 169 ч.4 ЦПК України, на підставі наявних у справі даних та доказів. Вивчивши обставини справи та дослідивши докази, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір б/н від 12.04.2011 року, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит в сумі 7800 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом відповідно до договору. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затвердженими наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею і Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом та за відсотками, сплачувати комісію за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії згідно Умов. У відповідності до ст.ст.526, 611 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки (пені). З матеріалів справи, досліджених у ході судового розгляду, вбачається, що [PERSON] порушила свої зобов`язання та станом на 30.08.2016 року допустила заборгованість в сумі 12353,50 гривні, що складається з наступного: 6172,95 гривні - тіло кредиту; 1869,90 - заборгованості по відсотках за користування кредитом; 3768,96 гривень - нараховано пені за прострочене зобов'язання, 900,00 гривень- нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., 500 гривень - штрафу (фіксована частина); 564,45 гривня - штрафу (процентна складова). Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самі сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У частині 2 статті 1050 ЦК України зазначено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом достовірно встановлено, що відповідачем порушено умови кредитного договору, зокрема вона прострочила свої зобов'язання по поверненню кредиту та сплаті процентів за користування кредитом, отже, в даному випадку, має місце невчасне виконання зобов'язання . Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що вимога про стягнення з [PERSON] 12353,50 грн. боргу за кредитним договором є підставною та підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Виходячи з того, що позов задоволено, тому судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1378 гривень присуджуються позивачеві з відповідача.

Outcome: approved