Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

02.03.2016 року [PERSON] звернувся з позовом до Одеської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, після смерті [PERSON], померлої [INFO] терміном в два місць, з дня набрання рішення законної сили. В позовній заяві позивач посилається на те, що [INFO] померла його мати [PERSON]. 25 жовтня 2005 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Тітаренко О.С., зареєстрований в реєстрі №5854, за яким [PERSON] розуміючи значення своїх дій, добровільно, без будь-якого насильства, примусу, як фізичного, так і морального, на випадок своє смерті зробила розпорядження, а саме все своє майно де б воно не було та з чого б воно не складалося та взагалі усе те, що на день її смерті буде їй належати, та на що вона за законом матиме право, заповіла сину [PERSON]. Після смерті матері, позивач у встановлений законодавством строк заяву про прийняття спадщини не встиг подати. У зв'язку з чим позивач був вимушений звернутись до суду з відповідним позовом. Позивач або його представник у судове засідання не з'явились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином. представник позивача надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, розгляд справи провести за її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача Одеської міської ради у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, представник відповідача під час розгляду справи надав до суду заяву, в якій просив суд розгляд справи провести за їх відсутності, заперечень проти задоволення позовних вимог до суду не надав. Відповідно до ст. ст. 224, 225 ЦПК України Київським районним судом постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов підлягаючим задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] у віці 75 років померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим 18 вересня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис №9487 від 18 вересня 2014 року. 25 жовтня 2005 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Тітаренко О.С., зареєстрований в реєстрі №5854, за яким [PERSON] розуміючи значення своїх дій, добровільно, без будь-якого насильства, примусу, як фізичного, так і морального, на випадок своє смерті зробила розпорядження, а саме все своє майно де б воно не було та з чого б воно не складалося та взагалі усе те, що на день її смерті буде їй належати, та на що вона за законом матиме право, заповіла сину [PERSON]. Згідно з листом Третьої Одеської державної нотаріальної контори від 04.10.2016 року за №4600/01-16 та Інформаційної довідки зі спадкового реєстру від 30.09.2016 року за №45269204, вбачається, що після смерті [PERSON], померлої [INFO] спадкоємці з заявами про прийняття спадщини не звертались, свідоцтво про право на спадщину не видавалось, спадкова справа не заводилась. Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини (стаття 1218 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Враховуючи вищевикладене, строк для прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON], померлої [INFO] закінчився 19.03.2015 року, з відповідним позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини позивач звернувся до суду 02.03.2016 року. Згідно зі ст. 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Згідно з ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Позивач пропустив встановлений строк для прийняття спадщини, тому вправі звернутись в суд з позовом для визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30. 05. 2008 року, «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Отже, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані в силу положень ст.60 ЦПК України докази в їх сукупності, оскільки позивач пропустив строк прийняття спадщини, то суд вважає за необхідне визнати причини пропуску строку подачі заяви про прийняття спадщини спадкоємцем поважними, а позов задовольнити і визначити йому додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини. Задовольняючи позов суд враховує, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними, тому, на підставі представлених доказів, суд переконався в причинах пропуску строку та відносить ці обставини до поважних причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки позивач пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, зважаючи на об'єктивні, незалежні від нього обставини. Факт пропуску строку для прийняття спадщини не є підставою для усунення від спадкування.

Outcome: approved