Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-13 00:00:00

01.06.2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, мотивуючи свої вимоги тим, що 21 лютого 2018 року старшим державним виконавцем Новосанжарського РВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника, а саме встановлено обмеження йому, як боржнику, у праві виїзду за межі України. Підставою для винесення постанови є те, що на виконанні у Новосанжарському районному відділі ДВС перебуває виконавче провадження №52637425 про стягнення з нього аліментів на утримання дружини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно до досягнення дитиною трьох років, по виконавчому листу № 542/1136-16-ц, виданому 21.09.2016 року Новосанжарським районним судом. Наявна заборгованість по сплаті аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців. Позивач вказує, що заборгованість виникла в зв'язку з тим, що 09.12.2016 року він отримав тяжку черепно-мозкову травму - забій головного мозку тяжкого ступеню, дифузне аксональне пошкодження з контузійним ушкодженням заднього відділу (валика) мозолистого тіла, травматичного субарахноідального крововиливу. Внаслідок отриманої травми він перебував в комі майже п'ять місяців. 16 травня 2017 року виписаний з Харківської міської клінічної лікарні швидкої та невідкладної медичної допомоги та направлений на реабілітацію в нейрореабілітаційний центр Швейцарії. В реабілітаційній клініці Цильшлахт АГ він перебував з 17.05.2017 року по 03.08.2017 року згідно виписного епікризу. З 28.11.2017 року по 19.12.2017 року, 02.03.2018 року по 06.04.2018 року, 13.04.2018 року по 27.04.2018 року перебував у Польському Центрі реабілітації «Dobry Brat». На даний час стан позивача стабільно тяжкий, він потребує сторонньої допомоги та повинен продовжувати лікування за кордоном, так як йому це життєво необхідно, але відповідно вищезазначеної постанови він не має можливості виїхати за кордон на лікування. Зазначив, що оскаржити в строк постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника він не мав змоги, так як в цей період перебував на реабілітації за кордоном України, що підтверджується запрошеннями на реабілітацію від Польського Центру реабілітації «Dobry Brat» та візами в його паспорті громадянина України для виїзду за кордон. 30.05.2018 року позивач звернувся з письмовою заявою до Новосанжарського РВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області про зняття йому обмеження в частині права виїзду за межі України. Того ж дня отримав письмову відповідь, що немає підстав для скасування обмеження. На підставі викладеного позивач звернувся до суду з позовом про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон. В судове засідання позивач не з'явився, в заяві, що надійшла до суду, просить справу розглянути у його відсутність та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, позов визнає повністю. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у зв'язку з наступним. У відповідності зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно ч. 1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Враховуючи вищевикладені обставини справи та норми права, суд вважає, що позовна заява щодо скасування обмежень вільно залишати територію України підлягає розгляду в судовому порядку, а тому неприйняття рішення про скасування такого заходу матиме наслідком порушення ст. 33 Конституції України та ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом Відповідно ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом. Закон України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері. Відповідно до п. 2 ст. 6 вищевказаного Закону підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон є наявність невиконаних зобов'язань, але лише до моменту виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України. Відповідно ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження. Судом встановлено, що 21 лютого 2018 року старшим державним виконавцем Новосанжарського РВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника [PERSON], в тому числі встановлено обмеження йому, як боржнику, у праві виїзду за межі України (а.с. 3). Підставою для винесення постанови є те, що на виконанні у Новосанжарському районному відділі ДВС перебуває виконавче провадження №52637425 про стягнення з нього аліментів на утримання дружини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно до досягнення дитиною трьох років, по виконавчому листу № 542/1136-16-ц, виданому 21.09.2016 року Новосанжарським районним судом. Станом на 21.02.2018 року наявна заборгованість по сплаті аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців. Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого, наданого комунальним закладом охорони здоров'я «Харківська міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І.Мєщанінова» [PERSON] з 09.12.2016 року по 16.05.2017 року перебував на стаціонарному лікуванні у закладі з діагнозом: стійкі наслідки закритої тяжкої черепно-мозкової травми - забій головного мозку тяжкого ступеню, дифузне аксональне пошкодження з контузійним ушкодженням заднього відділу (валика) мозолистого тіла, травматичного субарахноідального крововиливу (а.с. 6). 16 травня 2017 року виписаний з Харківської міської клінічної лікарні швидкої та невідкладної медичної допомоги та направлений на реабілітацію в нейрореабілітаційний центр Швейцарії. Згідно виписного епікризу [PERSON] перебував в реабілітаційній клініці Цильшлахт АГ з 17.05.2017 року по 03.08.2017 року (а.с. 12-17). З 28.11.2017 року по 19.12.2017 року, 02.03.2018 року по 06.04.2018 року, 13.04.2018 року по 27.04.2018 року [PERSON] перебував у Польському Центрі реабілітації «Dobry Brat» що підтверджується запрошеннями на реабілітацію від Польського Центру реабілітації «Dobry Brat» та візами в його паспорті громадянина України для виїзду за кордон (а.с. 19-23). Відповідно до ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Враховуючи, що на даний час стан позивача стабільно тяжкий, він потребує сторонньої допомоги та повинен продовжувати лікування за кордоном, так як йому це життєво необхідно, але відповідно постанови державного виконавця він не має можливості виїхати за кордон на лікування, тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved