Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-11 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Криворіжгаз» (далі - ПАТ «Криворіжгаз» ) звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за необлікований (донарахований) об'єм природного газу, обґрунтовуючи свій позов тим, що відповідач є споживачем природного газу за адресою: [ADDRESS]. Квартира за зазначеною адресою устаткована газовою плитою. 09.03.2016 року газопостачання за адресою відповідача було відключено шляхом перекриття крану на вводі та встановлення пломби за борги в розмірі 1299,99 грн. 13.07.2016 року за вказаною адресою відповідача представниками ПАТ «Криворіжгаз» було складено Акт про порушення № 5-241, відповідно до якого було встановлено порушення, а саме « несанкціоноване відновлення газопостачання, шляхом зриву пломби на газовій плиті, газом користуються». Відповідач підписав зазначений акт та вказав в ньому, що зауваження написано вірно. Таким чином за вищевказаною адресою було здійснено нарахування не облікованого об'єму та обсягу природного газу з урахуванням усіх газових приладів і пристроїв відповідача та кількості зареєстрованих осіб за період з 09.03.2016 року до 13.07.2016 року. Так згідно акта про порушення від 09.03.2016 року відповідачу була нарахована сума заборгованості за період з 09.03.2016 року по 13.07.2016 рік в розмірі 1739,17 грн., яку ПАТ «Криворіжгаз» просить суд стягнути з відповідача на свою користь, а також 80,00 грн. інфляційних витрат, та 8,70 грн. - 3% річних відповідно до ст. 625 ч. 2 ЦК України та судові витрати. Представник позивача ПАТ «Криворіжгаз » Мартинова Н.Ю. звернулася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, на позовних вимогах наполягає. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про слухання справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зі змісту п. 25 рішення Європейського суду з прав людини від 11 квітня 2011 року у справі "Жук проти України", яке підлягає застосуванню відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", вбачається, що суди, розглядаючи справи без участі учасників процесу, повинні пересвідчитися, що їм вчасно повідомлено про дату і час розгляду справи, тобто, що їхнє право бути присутніми під час судового розгляду не було порушено. У зв'язку з цим, з огляду на належне повідомлення позивач а та відповідача про дату, час та місце розгляду вказаної цивільної справи, суд зі згоди позивача вважає можливим провести заочний розгляд вказаної справи на підставі наявних в ній письмових доказів. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини, ратифікованої Україною 11 вересня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до п. 1 ст. 8 вказаної Конвенція кожній особі, окрім інших прав, гарантовано право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою цього житла. Пункт 2 ст. 8 цієї Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п.1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров'я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд дослідивши письмові докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є зареєстрованим у квартирі за адресою: [ADDRESS]. Разом з ним також є зареєстрованими [PERSON] та [PERSON]. (а.с.7, а.с. 19). Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, відповідач є споживачем природного газу, вказана квартира за даною адресою устаткована газовою плитою. Позивач на підтвердження своїх вимог надав суду акт від 13.07.2016 року про порушення № 5-241, акт про відключення газу № 1704 від 09.03.2016 року та розрахунок заборгованості. Так відповідно до Акту про відключення газу № 1704 від 09 березня 2016 року, за адресою: [ADDRESS], було відключено газопостачання шляхом перекриття крану на ПГ та встановлення пломби за борги в розмірі 1299,99 грн.(а.с. 12). Відповідно до акту про порушення від 13.07.2016 року № 5-241 складеного представниками Оператора ГРМ, за адресою [ADDRESS], встановлено порушення Кодексу газорозподільних систем, а саме несанкціоноване відновлення газопостачання, шляхом зриву пломби на газовій плиті, газом користуються. У своєму поясненні [PERSON] зазначив, що зауваження написано вірно (а.с. 8). Таким чином, судом встановлено, що за адресою [ADDRESS], мало місце несанкціоноване відновлення газопостачання. Відповідно до Кодексу газороздільних систем, затвердженого Постановою НКРЕКП України № 2494 від 30.09.2015 року, у разі виявлення оператором ГРМ несанкціонованого відновлення газоспоживання або використання природного газу споживачем за відсутності чи після розірвання договору розподілу природного газу спожитий об'єм природного газу визначається за граничними об'ємами споживання природного газу населенням з урахуванням усіх газових приладів і пристроїв споживача за період з дня припинення газопостачання (або у разі здійснення попередньої перевірки відключеного стану - з дня такої перевірки, що має підтверджуватися відповідним актом перевірки) а при використанні газу без договору - з дня його закінчення (розірвання) до дня виявлення порушення (але не більше ніж за 6 місяців) та з урахуванням строку на його усунення. Згідно акту порушення від 13.07.2016 року відповідачу з урахуванням; кількості зареєстрованих осіб, нараховано заборгованість за період з 09.03.2016 року по 13.07.2016 року у розмірі 1299,99 грн. (а.с. 8), яка беззаперечно підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. У відповідності до положень Кодексу газорозподільних систем, вказана сума пред'явлена до сплати відповідачу окремим платіжним рахунком шляхом надіслання йому разом із вимогою про компенсацію вартості не облікованого об'єму та обсягу природного газу від 27.09.2016 року (а. с. 9-10), проте, відповідач цю вимогу залишила без реагування. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання (правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-59цс13 від 30 жовтня 2013 року, яка відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦЦК України є обов'язковою для суду). Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача вказану вище суму заборгованості у розмірі 1739,17 грн., а також 3 % річних у розмірі 80,00 грн., та інфляційні витрати у розмірі 8,70 грн.(а.с 5, а.с. 6). Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, виходячи з вищенаведеного, враховуючи обставини справи, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги доведені, обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 1378,00 грн., що документально підтверджено. На підставі викладеного та

Outcome: approved