Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-22 00:00:00

У травні 2018 року АТ КБ «Приват Банк» звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 12769,13 грн., мотивуючи тим, що 05.10.2007 року між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н. Згідно договору Банк надав відповідачу кредит у розмірі 250,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг. Згідно п. 3.2 та п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг [PERSON] надав право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті складає між ним та Банком Договір, підтверджується підписом у заяві. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік, а позичальник зобов`язаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту. Однак відповідач не виконує зобов`язання по договору, не погашає заборгованість по кредиту, у зв`язку з чим станом на 30.04.2018 року має заборгованість - 12769,13 грн., з яких: 153,36 грн. - заборгованість за кредитом; 7578,07 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4191,55 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина); 596,15 грн. - штраф (процентна складова). Посилаючись на ці обставини, позивач просив стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 12769,13 грн. та стягнути судові витрати по справі в розмірі 1762 грн. [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до АТ КБ «Приват Банк» про визнання правочину недійсним, мотивуючи свої вимоги тим, що на момент вчинення правочину, йому було 17 років, тобто він був неповнолітнім, а згода його батьків відсутня. Ці обставини, на думку позивача, мають тягнути за собою визнання укладеного договору недійсним. У судове засідання представник позивача за первісним позовом (відповідач за зустрічним) не з`явився, надав клопотання про розгляд справи без його участі, свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надав відзив на зустрічну позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні зустрічного позову та просив розглянути справу без його участі. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги банку не визнав, підтримав свої позовні вимоги. Суду пояснив, що коли він навчався в училищі, йому видали картку для отримання стипендії і разом з нею кредитну картку. Вважає, що банк незаконно видав неповнолітній особі кредитну картку, а тому просив відмовити в задоволенні первісного позову та задовольнити його позовні вимоги. Заслухавши пояснення відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що первісні позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити, виходячи з наступного. У відповідності зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 527 ЦК України передбачає виконання зобов`язання належними сторонами, а ст. 530 ЦК України - строк виконання зобов`язання. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати належних йому процентів. Судом встановлено, що 05.10.2007 року між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 250,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, шляхом підписання заяви, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації (ар. с. 9). У заяві вказано, що відповідач згодний з тим, що заява [PERSON] разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. До кредитного договору банк додав довідку про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна», 55 днів пільгового періоду та Умови і правила надання банківських послуг (ар. с. 10, 11-16). За поданим розрахунком заборгованість відповідача за цим кредитним договором, станом на 30.04.2018 року становить 12769,13 грн., з яких: 153,36 грн. - заборгованість за кредитом; 7578,07 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4191,55 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина); 596,15 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.7-9). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року (справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19) викладена правова позиція, яка полягає у наступному. Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують обізнаність останнього з цими умовами. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Отже, неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин (05.10.2007року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (16.05.2018 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Вказана правова позиція сформована Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року (провадження № 14-131цс19). За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу [PERSON] . Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Отже, у суду відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в сумі 153,36 грн. в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, позов в цій частині підлягає задоволенню, оскільки у відповідності з положеннями ч. 2 ст. 530 ЦК України в разі, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час. Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа №342/180/17). Отже, суд не вбачає правових підстав для задоволення вимог Банку в частині стягнення з відповідача пені і штрафів за несвоєчасну сплату кредиту, а також процентів за користування кредитними коштами. Обґрунтовуючи зустрічні позовні вимоги відповідач (позивач за зустрічним позовом) [PERSON] посилається на те, що на момент вчинення правочину йому було 17 років, тобто він був неповнолітнім, а відповідно до закону не було одержано згоди його батьків. У відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Так, згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ст. 31 ЦК України фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років (малолітня особа), має право, зокрема, самостійно вчиняти дрібні побутові правочини. Правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість. Крім того, фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років (малолітня особа), має право, здійснювати особисті немайнові права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом. Згідно ст. 32 ЦК України крім правочинів, передбачених статтею 31 цього Кодексу, фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (неповнолітня особа) має право: 1) самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами; 2) самостійно здійснювати права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом; 3) бути учасником (засновником) юридичних осіб, якщо це не заборонено законом або установчими документами юридичної особи; 4) самостійно укладати договір банківського вкладу (рахунку) та розпоряджатися вкладом, внесеним нею на своє ім`я (грошовими коштами на рахунку). Неповнолітня особа вчиняє інші правочини за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальників. На вчинення неповнолітньою особою правочину щодо транспортних засобів або нерухомого майна повинна бути письмова нотаріально посвідчена згода батьків (усиновлювачів) або піклувальника і дозвіл органу опіки та піклування. Неповнолітня особа може розпоряджатися грошовими коштами, що внесені повністю або частково іншими особами у фінансову установу на її ім`я, за згодою органу опіки та піклування та батьків (усиновлювачів) або піклувальника. Згода на вчинення неповнолітньою особою правочину має бути одержана від батьків (усиновлювачів) або піклувальника та органу опіки та піклування відповідно до закону. За наявності достатніх підстав суд за заявою батьків (усиновлювачів), піклувальника, органу опіки та піклування може обмежити право неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією чи іншими доходами або позбавити її цього права. Відповідно до ст. 33 ЦК України неповнолітня особа особисто несе відповідальність за порушення договору, укладеного нею самостійно відповідно до закону. Згідно ст. 222 ЦК України правочин, який неповнолітня особа вчинила за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальника, може бути згодом схвалений ними у порядку, встановленому статтею 221 цього Кодексу . Статтею 1179 ЦК України неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. Відтак, суд вважає, що в даному випадку [PERSON] , укладаючи договір з банком, мав право самостійно укладати кредитний договір, отже, має обов`язок нести цивільно-правову відповідальність за неналежне виконання своїх зобов`язань, тому позовні вимоги [PERSON] до АТ КБ «Приват Банк» задоволенню не підлягають. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, банк вправі вимагати судового захисту своїх прав шляхом стягнення із відповідача фактично отриманої та неповернутої суми кредитних коштів. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 21,14 грн. (153,36 грн. х 1762 грн. : 12769,13 грн.).

Outcome: partial