Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

У листопаді 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому зазначає, що йому належить на праві власності житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Право власності зареєстровано 04.11.2013 року, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 13559662 від 28.11.2013 року та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 228092938 від 15.10.2020 року. Підставою права власності на будинок є договір про право забудови земельної ділянки та безстрокового користування земельною ділянкою, серія та номер: 1/13563 від 21.10.1954 р., посвідчений Першою Запорізькою державною нотаріальною конторою. Оскільки позивач планував передати належний йому будинок в дарунок своєму синові, в жовтні 2020 р. він звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Алейнікової Наталії Олексіївни для посвідчення договору дарування житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Листом вих. № 410/01-16 від 10.11.2020 р. нотаріус відмовила у вчиненні вказаної нотаріальної дії з підстав того, що нею було встановлено наявність обтяження № 3576183 від 20 жовтня 2005 року про реєстрацію арешту нерухомого майна на ім`я [PERSON] .. В цьому ж листі вказано, що для укладення правочину необхідно припинити обтяження № 3576183 від 20 жовтня 2005 року. Про наявність даного обтяження № 3576183 від 20.10.2005 року позивачу стало відомо тільки після звернення до приватного нотаріуса. Правові підставі арешту йому невідомі. Посилаючись на те, що на момент реєстрації обтяження, тобто 20.10.2005 р., неможливо стверджувати про беззаперечне дотримання вимог ст. 19, 20 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», та на те, що наявність арешту є перешкодою для розпорядження майном, позивач просить суд скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про обтяження № 3576183, який зареєстровано 20.10.2005 р.. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01.12.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження, розгляд справи призначено без виклику сторін. Відповідач про розгляд справи судом повідомлявся належним чином.Відзиву на позов не подав. Інших клопотань від учасників справи не надходило. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше. Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов заявлений обґрунтовано, підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] належить на праві власності житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Право власності зареєстровано 04.11.2013 року, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 13559662 від 28.11.2013 року. Так як при формуванні даного витягу реєстратором було допущено помилку, а саме невірно зазначено номер та дату видачі правовстановлювального документа, помилку було виправлено, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 228092938 від 15.10.2020 року. Підставою права власності на будинок є договір про право забудови земельної ділянки та безстрокового користування земельною ділянкою, серія та номер: 1/13563 від 21.10.1954 р., посвідчений Першою Запорізькою державною нотаріальною конторою. В жовтні 2020 р. позивач звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Алейнікової Наталії Олексіївни для посвідчення договору дарування житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Листом вих. № 410/01-16 від 10.11.2020 р. нотаріус відмовила у вчиненні вказаної нотаріальної дії з підстав того, що нею було встановлено наявність обтяження № 3576183 від 20 жовтня 2005 року про реєстрацію арешту нерухомого майна на ім`я [PERSON] .. В цьому ж листі вказано, що для укладення правочину необхідно припинити обтяження № 3576183 від 20 жовтня 2005 року. Як вказує позивач про наявність даного обтяження № 3576183 від 20.10.2005 року позивач дізнався тільки після звернення до приватного нотаріуса. Правові підставі арешту йому невідомі. Наявність арешту підтверджується відкритими відомостями Реєстру прав, а саме Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 30.10.2020 року. Згідно Інформації, в Реєстрі наявний запис про обтяження з наступним описом: запис № 3576183; дата реєстрації 20.10.2005 р.; державний реєстратор Шаповалов Олександр Євгенович, Запорізьке міське управління юстиції, Запорізька обл.; підстава для державної реєстрації: повідомлення, серія та номер: б/н, виданий 20.08.1957, видавник: Запорізький цеглово-черепичний завод; підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 8408824 від 28.11.2013, Шаповалов Олександр Євгенович , Запорізьке міське управління юстиції, Запорізька обл.; вид обтяження: арешт нерухомого майна; особа, майно/права якої обтяжуються: [PERSON] , причина відсутності РНОКПП: інша причина відсутності коду; відомості про реєстрацію до 01.01.2013 р.: Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 2517530, 20.10.2005 16:38:31, реєстратор: Перша запорізька державна нотаріальна контора, Запорізький міський нотаріальний округ; зміст, характеристика обтяження: архівний запис № 13158-101 від 20.08.1957 року; опис предмета обтяження: все майно; додаткові відомості: [ADDRESS] . Відповідно до відкритих відомостей Реєстру, відомості про обтяження вперше були зареєстровані в реєстрі 20.10.2005 р. Першою Запорізькою державною нотаріальною конторою як архівний запис 13158-101 від 20.08.1957 року, а підставою обтяження вказано повідомлення б/н від 20.08.1957 р. Запорізького цеглово-черепичного заводу. На звернення позивача щодо надання додаткових відомостей про даний арешт, листом вих. № 1924/01-16 від 06.11.2020 р. «Інформація стосовно додаткових даних по забороні!» Перша Запорізька державна нотаріальна контора повідомила, що згідно із письмовим реєстром Першої Запорізької державної нотаріальної контори для реєстрації заборони (арештів) на будинки за 1957 рік є запис № 750 про накладення заборони, який було зроблено 20.08.1957 року на підставі повідомлення Запорізького цеглово-черепичного заводу № б/н на ім`я гр. [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] . На час накладання цієї заборони ідентифікаційні коди не існували, дата народження боржника не вказувалась, заборона накладалась за місцем знаходження майна. А тому нотаріальна контора не має можливості надати більш точну відповідь стосовно мого запиту, оскільки повідомлення, на підставі яких накладались арешти (заборони) у 1957 році, зберігались три роки та у зв`язку зі спливом їх терміну зберігання знищені. Судом встановлено, що з 1957 по 1962 роки позивач дійсно працював на Запорізькому цеглово-черепичному заводі, що підтверджується записами у трудовій книжці. Отримати будь-яку інформацію щодо вказаного арешту безпосередньо від Запорізького цеглово-черепичного заводу на даний час не надається за можливе, оскільки завод вже тривалий час ніякої діяльності не веде. На запит позивача Головним управлінням статистики у Запорізькій області було надано лист № 05-14/1292/06-20 від 11.11.2020 р., яким повідомлено, що з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України по Запорізькій області станом на 11.11.2020 р. вилучено Відкрите акціонерне товариство «Цегельний завод» (ідентифікаційний код - 05479958; 69014, м. Запоріжжя, Шевченківський р-н, вул. Цегельна, буд. 31/32), яке було ліквідовано 19.12.2003 року за рішенням господарського суду. Суд, враховуючи наведені обставини, встановив, що на даний час неможливо встановити, яким саме чином даний арешт може стосуватись майна позивача, а саме житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Проте, вказаний арешт призводить до порушення прав позивача на володіння, користування та розпорядження належним йому майном, передбачених ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. В силу ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній на 20.10.2005 р., передбачено перелік документів, які є підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, серед яких - інші акти органів державної влади або органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, прийнятих у межах повноважень, визначених законом. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 20 цього ж закону в редакції станом на 20.10.2005 р., документи, що встановлюють виникнення, припинення, перехід прав на нерухоме майно і подаються для державної реєстрації прав на нерухоме майно, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом, Цивільним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами. Тексти документів, що подаються для державної реєстрації прав, мають бути написані розбірливо, найменування юридичних осіб - без скорочення та із зазначенням їх місцезнаходження. Прізвище, ім`я, по батькові фізичних осіб та їх поштова адреса мають бути написані повністю. Не приймаються на державну реєстрацію прав документи з підчищеннями або дописками, закресленими словами та іншими не обумовленими в них виправленнями, заповнені олівцем, а також із пошкодженнями, які не дають змоги однозначно тлумачити їх зміст. Чинність таких документів може бути встановлена рішенням суду, яке буде підставою для повторного звернення особи щодо державної реєстрації права. Судом визначено, що згідно листа від 06.11.2020 р., Першої Запорізької державної нотаріальної контори, обтяження у вигляді арешту нерухомого майна (архівний запис) було зареєстровано в 2005 році, але при цьому: - повідомлення, на підставі яких накладались арешти (заборони) у 1957 році, вже були знищені у зв`язку зі спливом трирічного строку зберігання; - на час накладення цієї заборони ідентифікаційні коди не існували, дата народження боржника не вказувалась, заборона накладалась за місцем знаходження майна, тобто неможливо однозначно ідентифікувати особу, майно якої обтяжувалося. - запис № 750 про накладення заборони, зроблено 20.08.1957 року на підставі повідомлення Запорізького цеглово-черепичного заводу, зміст якого встановити неможливо через його знищення, а сам завод ще в 2003 році ліквідовано як юридичну особу. Отже, на момент реєстрації обтяження, тобто 20.10.2005 р., неможливо стверджувати про беззаперечне дотримання вимог ст. 19, 20 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Наявність арешту є перешкодою для розпорядження своїм майном, а саме укласти договір дарування. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення. Як зазначено в ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. З наведених вище підстав суд дійшов до висновку, що позивач обґрунтовано звернувся із позовом за захистом свого порушеного права, та право позивача підлягає захисту відповідно ст. 16 ЦК України, тому задовольняє позов в повному обсязі. На підставі ст. 317, 319-321, 391 ЦК України, ст. 4, 12, 13, 76, 81, 141, 258, 259, 265, 280, 284, 353, 355 ЦПК України, суд -

Outcome: approved