Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

У липні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Олександрівської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно, у якому просив визнати за ним право власності на спадкове майно, що належало спадкодавцю, його матері [PERSON], померлій 18 грудня 2002 року у віці 68 років, та яке було прийнято нею за життя у спадок, а саме: визнати за ним право власності на: - земельну частку (пай) площею 6,6 умовних кадастрових гектарів по колишньому КСП «Україна» Олександрівської сільської ради Корюківського району Чернігівської області, яка належала померлій 15.12.2000 року [PERSON] на підставі сертифікату на право власності на земельну частку (пай) серії ЧН №059321, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №318 від 01 серпня 1996 року; - земельну частку (пай) площею 6,6 умовних кадастрових гектарів по колишньому КСП «Україна» Олександрівської сільської ради Корюківського району Чернігівської області, яка належала померлому 29.12.2001 року [PERSON] на підставі сертифікату на прво власності на земельну частку (пай) серії ЧН №059353, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №350 від 01 серпня 1996 року; - земельну частку (пай) площею 6,6 умовних кадастрових гектарів по колишньому КСП «Україна» Олександрівської сільської ради Корюківського району Чернігівської області, яка належала померлій 18.12.2002 року [PERSON] на підставі сертифікату на право власності на земельну частку (пай) серії ЧН №059347, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №344 від 01 серпня 1996 року. Позов обгрунтовував тим, що його мати [PERSON], брат [PERSON] та бабуся [PERSON] за життя були членами КСП «Україна» с. Олександрівка Корюківського району Чернігівської області, під час розпаювання якого були включені до списку осіб, які мають право на майнові та земельні паї та отримали сертифікати на право власності на земельну частку (пай). Після смерті 15.12.2000 року бабусі позивача [PERSON] відкрилася спадщина на земельну частку (пай) в КСП «Україна», що підтверджується сертифікатом на право власності на земельну частку (пай) серії ЧН №059321, яку прийняла її донька та мати позивача [PERSON]А, оскільки на час смерті [PERSON] проживала і була зареєстрована разом з нею, проте належним чином спадщину не оформила, свідоцтва про право на спадщину не отримала. Після смерті 29.12.2001 року брата позивача [PERSON] відкрилася спадщина на земельну частку (пай) в КСП «Україна», що підтверджується сертифікатом на право власності на земельну частку (пай) серії ЧН №059353, яку прийняла мати позивача [PERSON], оскільки на час смерті [PERSON] проживала і була зареєстрована разом з ним, проте належним чином спадщину не оформила, свідоцтва про право на спадщину не отримала. Після смерті 18.12.2002 року матері позивача [PERSON] відкрилася спадщина на земельну частку (пай) в КСП «Україна», що підтверджується сертифікатом на право власності на земельну частку (пай) серії ЧН №059347 та прав на земельні частки (пай) прийнятих у спадок померлою за життя, але належним чином не оформлених після смерті [PERSON] та [PERSON] Позивач вказує на те, що нотаріус відмовила у видачі йому свідоцтва про право на спадщину за законом на належне його матері [PERSON] майно через відсутність правовстановлюючих документів, які були втрачені. Рішенням Корюківського районного суду Чернігівської області від 09 вересня 2015 року у задоволенні позову [PERSON] відмовлено у повному обсязі. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати вказане рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішення суду постановлено з порушенням норм процесуального та матеріального права, не відповідає вимогам ст.ст. 212,213,214 ЦПК України щодо законності та обгрунтованості, суд належним чином не оцінив наданих ним та його представником доказів і прийшов до невірних висновків, що спадщина після смерті його родичів не відкрилася. Заявник наполягає на тому, що після смерті бабусі [PERSON] 15.12.2000 року та після смерті брата [PERSON] 29.12.2001 року спадщину прийняла мати позивача [PERSON], а після її смерті 18.12.2002 року позивач. Заявник стверджує, що згідно Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, передбачено було обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ, в тому числі й на підставі записів у погосподських книгах, то після смерті [PERSON] та [PERSON] мати позивача [PERSON] вступила у володіння та управління спадковим майном, а згодом особовий рахунок на садибу був відкритий на ім'я позивача, оскільки будинок №51 по вул. Центральній в с. Олександрівка, який належав його бабусі [PERSON] був колгоспним двором. Вислухавши суддюдоповідача, пояснення адвоката [PERSON], який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог [PERSON], суд першої інстанції виходив з того, що згідно ст.549 ЦК УСРС 1963 року після [PERSON], [PERSON] та [PERSON] прийнята не була, оскільки спадкові справи до майна померлих не заводились, із заявами про прийняття спадщини після їх смерті до нотаріальної контори ніхто не звертався, осіб, які б фактично вступили в управління або володіння спадковим майном після їх смерті не встановлено, проживання [PERSON] як спадкоємця першої черги за законом за однією адресою на день смерті [PERSON] та [PERSON] не свідчить про прийняття спадщини, а сертифікати на право власності на земельну частку (пай) у позивача відсутні. Крім того, районний суд вказав на те, що сертифікат на земельну частку (пай) площею 6,6 умовних гектарів по КСП Україна Олександрівської сільської ради серії ЧН №059353 був виданий на імя [PERSON], а не [PERSON]. Однак з таким висновком районного суду не погоджується апеляційний суд через невідповідність висновків суду обставинам справи і, як наслідок, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, що відповідно до пп. 3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення. Апеляційним судом по справі встановлено, що згідно державного акту серії ІІ-ЧН № 000052 на право колективної власності на землю, виданого КСП «Україна» с. Олександрівка, на підставі рішення Корюківської районної ради нарадних депутатів №196 від 11.09.1995 року, передано у колективну власність КСП «Україна» для сільськогосподарського використання 3797,1 га землі в межах згідно з планом (а.с.72-74). Відповідно до списку громадян-членів КСП «Україна» с. Олександрівка, який є додатком до Державного акту на право колективної власності на землю серії ІІ-ЧН № 000052 КСП «Україна» с. Олександрівка, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] були членами КСП «Україна» та мали право на земельну частку (пай) (а.с.76-77). [PERSON] із Книги реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) по Олександрівській сільській раді, 01.08.1992 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] були видані сертифікати на земельну частку (пай) площею 6,6 умовних гектарів по колишньому КСП Україна Олександрівської сільської ради (а.с.78-80). Із витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження вбачається, що [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) В.А., [INFO], є донькою [PERSON] (а.с.17а), з 16.01.1965 року [PERSON] була одружена з [PERSON], шлюб з яким був розірваний 26 липня 1984 року (а.с.16), сином [PERSON] є [PERSON], [INFO] (а.с.17). [PERSON] свідоцтва про народження серії I-EЛ №368352 [PERSON] є сином [PERSON] (а.с.8) [PERSON] померла 15.12.2000 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЕЛ № 244214, виданим повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Корюківського РУЮ у Чернігівській області 11.12.2014 року (а.с.12). [PERSON] помер 29.12.2001 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЕЛ № 244213, виданим повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Корюківського РУЮ у Чернігівській області 11.12.2014 року (а.с.11). [PERSON] померла 18.12.2002 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЕЛ № 161157, виданим Олександрівською сільською радою РУЮ у Чернігівській області 19.12.2002 року (а.с.9). Спадкова справа після смерті 15.12.2000 року [PERSON] (а.с.55-56, 62), після смерті 29.12.2001 року [PERSON] (а.с.57-58) та після смерті 18.12.2002 року [PERSON] не заводилася (а.с.52-53). [PERSON] довідок Відділу Держземагенства у Корюківському районі Чернігівської області від 24.12.2014 року №№ 2/3912, 2/3922, 3/3923 сертифікати на право власності на земельну частку (пай) площею 6,6 умовних гектарів по колишньому КСП Україна Олександрівської сільської ради Корюківського району: серії ЧН № 059321, виданий на імя [PERSON]; серії ЧН № 059347, виданий на імя [PERSON]; серії ЧН № 059353, виданий на імя [PERSON] є втраченими (а.с.5-6). [PERSON] із ст. 25 Закону України "Про сільськогосподарську кооперацію" та ст. 3 Указу Президента України "Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва" від 08 серпня 1995 року право на земельну частку (пай) та право на земельну ділянку, яка виділена в натурі (на місцевості), можуть бути об'єктом спадкування. Як розяснено в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, зокрема й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. [PERSON] з положеннями ст. 549 ЦК УРСР визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року №18/5, в редакції, що була чинною на час виниклих правовідносин, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця , та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. [PERSON] довідки Олександрівської сільської ради №02-09/486 від 17.09.2015 року будинок №51 по вул. Центральній в с. Олександрівка був побудований у 1928 році, забудовник [PERSON] У 1928 році особовий рахунок на вказане господарство був відкритий на [PERSON] та закритий 15.12.2000 року у звязку з її смертю. На час смерті [PERSON] 15.12.2000 року з нею проживали та були зареєстровані за вищевказаною адресою [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.110). З 16.12.2000 року після смерті [PERSON] особовий рахунок на вказаний будинок був відкритий на [PERSON] 29.12.2001 року помер [PERSON] 18.12.2002 року померла [PERSON], особовий рахунок на її імя був закритий, на час її смерті з нею проживали та були зареєстровані [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. З 19.12.2000 року по теперішній час особовий рахунок на будинок відкритий на імя [PERSON] Всі вищевказані особи, на яких відкривався особовий рахунок на господарство за адресою: вул. Центральна,51 в с. Олександрівка, хазяйнували в ньому, здійснювали його ремонт, сплачували комунальні послуги, обробляли присадибну ділянку. Вирішуючи спір, районний суд не врахував, що членами КСП «Україна» с. Олександрівка були [PERSON], [PERSON] та [PERSON], у яких право власності на земельну частку (пай) виникло з часу видачі КСП «Україна» с. Олександрівка державного акту на право колективної власності на землю. 15.12.2000 року після смерті [PERSON] фактично прийняла спадщину її донька [PERSON], оскільки остання проживала та була зареєстрована разом з померлою, залишилася проживати в будинку після її смерті, з 16.12.2009 року особовий рахунок на будинок був відкритий на імя [PERSON], тобто у встановлений строк вступила в управління та володіння майном. 29.12.2001 року після смерті [PERSON] фактично прийняла спадщину його мати, оскільки проживала та була зареєстрована разом з померлим, залишилася проживати в будинку після його смерті, тобто у встановлений строк вступила в управління та володіння майном. 18.12.2002 року після смерті [PERSON] фактично прийняв спадщину її син [PERSON], оскільки останній проживав та був зареєстрований разом з померлою, а з 19.12.2002 року особовий рахунок на будинок був відкритий на імя [PERSON], тобто у встановлений строк позивач вступив в управління та володіння майном. Відсутність у позивача правовстановлюючих документів на спадкове майно не є підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки у разі втрати сертифікату про право власності на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на імя спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Крім того, згідно протоколу засідання комісії по розпаюванню по СК «Україна» с. Олександрівка від 23.12.2015 року та довідки, виданою комісією по розпаюванню по СК «Україна» с. Олександрівка №1254 від 23.12.2015 року, особи [PERSON], [INFO], ніколи не було в членах КСП «Україна». Членом КСП «Україна» був [PERSON], [INFO]. В списку осіб, які мають право на пай, які внесені до Державного акту на колективну власність на землю, помилково по-батькові «Віталійович» було визнано як «Вікторович». Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції, на підставі пп. 3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про задоволення позовних вимог [PERSON]

Outcome: approved