Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-11 00:00:00

01 грудня 2015 року Халимонівська сільська рада Бахмацького району Чернігівської області звернулась з позовною заявою в інтересах малолітнього [PERSON] (далі позивач) до [PERSON] (далі відповідач) з вимогою про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач дитиною не опікується, у вихованні участі не приймає, зловживає спиртними напоями, залишає дитину без нагляду, що загрожує життю та здоров'ю дитини, до неї вживались заходи впливу щодо покращення виконання батьківських обов'язків, але остання ігнорує всі зауваження щодо неї. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, суду пояснив, що відповідач вихованням дитини не займається, не піклується про неї, зловживає спиртними напоями, залишила дитину без нагляду, що загрожувало її життю та здоров'ю, на даний час дитина перебуває у рідної сестри відповідача. Відповідач в судовому засіданні пояснила, що їй раніше наголошували на зміні ставлення до виховання дитини і на даний час інтересам дитини буде відповідати, якщо вона буде під піклуванням її сестри, яка здійснює її повне забезпечення. Судом встановлено такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. [PERSON] є матір'ю малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], що визнається сторонами та не підлягає доказуванню відповідно до частини першої статті 61 Цивільно процесуального кодексу України (далі ЦПК). Виходячи із змісту рішення Виконавчого комітету Халимонівської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області № 24 від 28 серпня 2015 року (а.с.7) було вирішено відібрати у громадянки [PERSON] малолітню дитину [PERSON] Актами обстеження матеріально-побутових умов проживання від 12 вересня 2013 року, 25 лютого 2014 року, 19 березня 2014 року, 15 квітня 2014 року, 14 травня 2014 року, 10 червня 2014 року, 16 липня 2014 року, 21 серпня 2014 року, 05 вересня 2014 року, 14 жовтня 2014 року, 30 жовтня 2014 року, 12 березня 2015 року, 30 квітня 2015 року, 01 червня 2015 року, 10 липня 2015 року, 30 липня 2015 року, 10 серпня 2015 року, 21 серпня 2015 року (а.с.8-25) підтверджується періодичне тривале дослідження умов проживання [PERSON], за результатами якого було встановлено, що остання проживає в умовах неналежних для виховання дитини, вживає спиртні напої, дитина постійно залишається без батьківського нагляду та піклування. Відповідно до висновку органу опіки та піклування, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Халимонівської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області від 28 серпня 2015 року № 22 (а.с.6) відповідача доцільно позбавити батьківських прав. Інформацією Бахмацької центральної районної лікарні від 07 жовтня 2015 року (а.с.3) підтверджується, що відповідач має розлад психіки та поведінки внаслідок зловживання алкогольними напоями. Виходячи з характеристик Халимонівської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області від 27 листопада 2015 року № 03-08/206 та від 11 січня 2016 року № 03-08/3 (а.с.5, 44) відповідач характеризується з негативної сторони, ніде не працює, зловживає алкогольними напоями, не займається вихованням та матеріальним забезпеченням свого малолітнього сина. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є головою комісії у справах неповнолітніх Халимонівської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області і сім'я відповідача знаходиться під наглядом органів опіки та піклування близько двох років, він особисто здійснював виїзд до помешкання вказаної сім'ї, яке не пристосоване для забезпечення нормальних умов проживання і виховання дитини, позбавлення відповідача батьківських прав буде відповідати інтересам дитини, при цьому відповідачу наголошувалось змінити своє ставлення до виховання дитини, але вона не виправилась. З встановленого випливають наступні висновки. У відповідності до статті 3 «Конвенції про права дитини» в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. А статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 8 Європейської конвенції з прав людини (далі Європейська конвенція) гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя. Втручання у право на повагу до сімейного життя спричиняє порушення статті 8 Європейської конвенції, за винятком випадків, коли воно здійснюється «згідно із законом», має ціль або цілі, що є легітимними згідно з пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є «необхідним у де\-мократичному суспільстві» для досягнення згаданої вище цілі або цілей (пункт 83 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Гаазе проти Німеччини»). При цьому, право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Європейської конвенції (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Савіни проти України»). Так, в даній конкретній ситуації позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Європейської конвенції і є втручанням у її право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Можливість такого втручання передбачена національним законом. Зокрема, відповідно до статті 164 Сімейного кодексу України (далі СК) батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. А відповідно до роз'яснень, викладених в пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків (пункт 18 Постанови). Виходячи з конкретних обставин справи втручання у право відповідача здійснюється з метою захисту прав і свобод малолітньої дитини [PERSON], що підпадає під виняток, передбачений пунктом 2 статті 8 Європейської конвенції і підтверджує наявність вимоги щодо «законної мети» такого втручання. Оскільки втручання у право відповідача на повагу до її сімейного життя має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві», тобто воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою, суд при співставленні «балансу інтересів» враховує наступне. Відповідач, яка є матір'ю малолітньої дитини в судовому засіданні висловила думку про те, що знаходження дитини у її сестри буде сприяти інтересам самої дитини. Окрім іншого, в судовому засіданні знайшло підтвердження, що відповідач не займається вихованням дитини, не утримує її матеріально, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, вона фактично усунулася від виконання своїх батьківських обов'язків, не вживає заходів, щодо поліпшення взаємовідносин з дитиною. Така поведінка відповідача викликана її умисними тривалими діями, які не спрямовані на виконання [PERSON] своїх батьківських обов'язків. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як ухилення від виховання дитини відповідачем, свідомого нехтування нею своїми обов'язками, що є підставою для позбавлення батьківських прав. Окрім іншого, судом враховується що згідно з частиною сьомою статті 7 СК, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Тому в даній конкретній ситуації існують виключні обставини, коли малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю, що не суперечить принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, в якому зазначено, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Крім того, позбавлення батьківських прав в даному випадку не є виключно безстроковим заходом і не позбавляє матір дитини права на спілкування з нею та участі у її вихованні, та при належному виконанні своїх обов'язків на звернення до суду з вимогою про поновлення батьківських прав. В даних конкретних правовідносинах суд не знаходить підстав для попередження відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і покладення на органи опіки та піклування контролю за виконанням батьківських обов'язків, оскільки відповідач знаходиться під наглядом соціальних органів протягом тривалого часу і їй надавалась можливість та час для виправлення свого ставлення до виховання дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved