Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

01.12.2016р. [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом про розірвання шлюбу. Позивачка у позовній заяві, та заяві наданій суду 27.12.2016р., в обґрунтування вимог посилалася на те, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 19.08.1995р. у Відділі реєстрації актів громадянського стану виконкому Жовтневої районної Ради народних депутатів м. Дніпропетровська під актовим записом № 845. Від даного шлюбу сторони мають вже повнолітнього сина [PERSON], [INFO] та малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивачка вказує, що шлюбно-сімейні відносини остаточно припинені з серпня 2015р., коли вона пішла проживати до батьків. Причиною припинення шлюбних відносин стали різні погляди на життя, відсутність в родині взаєморозуміння з питань ведення господарства, виховання дітей, через що виникали конфлікти з побутових питань. Сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету. Позивачка вважає, що родина розпалася остаточно і не може бути відновлена. Після розірвання шлюбу просила прізвище « [PERSON]» не змінювати . Також в наданій суду 27.12.2016р. заяві, позивачка просила строк на примирення не надавати та розглядати справу за її відсутності , без фіксування процесу технічними засобами, за правилами ч. 2 ст. 197 ЦПК України (а.с. № 20). Відповідач в наданій суду 27.12.2016р. заяві проти розірвання шлюбу не заперечував, період ( з серпня 2015р.) припинення шлюбних стосунків, вказаних позивачкою визнав в повному обсязі, проте причиною припинення шлюбних відносин вважав, зловживання позивачкою спиртними напоями. В заяві, яку відповідач надав суду 27.12.2016р., він просив шлюб розірвати та винести рішення суду в судовому засіданні за його відсутності, без фіксування процесу технічними засобами, за правилами ч.2 ст.197 ЦПК України (а.с. № 21). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 169, ч. 2 ст. 197 ЦПК України ухвалити рішення в судовому засіданні за відсутності сторін. Суд, вивчивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 19.08.1995р. у Відділі реєстрації актів громадянського стану виконкому Жовтневої районної Ради народних депутатів м. Дніпропетровська під актовим записом № 845 (а.с. №7). Від даного шлюбу сторони мають вже повнолітнього сина [PERSON], [INFO] та малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. № 8,11). З огляду на те, що відповідачем не надано доказів, того що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин стало саме зловживання позивачкою спиртними напоями, то суд вважає, що спільне життя сторін не склалося через різні погляди на життя, відсутність в родині взаєморозуміння з питань ведення господарства, виховання дітей. Сторони проживають окремо, мають роздільний бюджет, спільне господарство не ведуть, не підтримують подружніх відносин. З огляду на вищевикладене та приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі остаточно припинені з серпня 2015 р., тобто більше року тому, з цього часу більше не відновлювалися, позивачка від позову не відмовилася, а відповідач не заперечував проти розірвання шлюбу, суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, відновлення бути не може, і шлюб підлягає розірванню. При винесенні рішення суд також приймає до уваги положення ст. 61 ЦПК України, оскільки відповідач визнав позовні вимоги та погодився на розірвання шлюбу. Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони, понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки понесені нею при подачі позову судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп. (а.с. № 2). На підставі викладеного,

Outcome: approved