Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-28 00:00:00

Представник ТОВ «Арго-Р» звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості та неустойки. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 01.05.2017 року між ТОВ «Арго-Р» та відповідачем було укладено договір комерційної концесії. 01.06.2015 року між ГРЕГСОН ГРУП ЛТД та ТОВ «Арго-Р» був укладений Ліцензійний договір № 1. Відповідно до умов зазначеного договору ГРЕГСОН ГРУП ЛТД за плату передає ТОВ «Арго-Р» дозвіл на використання торговельної марки «Наш край» при реалізації товарів та послуг в обсязі визначеному у п. 1.3 цього договору. За договором комерційної концесії ТОВ «Арго-Р» зобов`язувалось надати відповідачу право користування комплексом належних позивачу прав з метою виготовлення, використання, ввезення, пропозиції до продажу, продажу і іншого введення в господарський обіг товарів, надання послуг і виконання робіт з використання торговельної марки «Наш край». На виконання умов вказаного договору ТОВ «Арго-Р» було надано відповідачу копію документа, що підтверджує право власності на торгову марку, дані про розмір інвестиції, вартість обов`язкового для придбання устаткування та інвентаря, технологію роботи магазина, що включає основні принципи і задачі торгового підприємства, технологічну схему і документообіг, правила функціонування внутрішніх підрозділів, методи і форми планування і звітності, а також було надано у використання бази постачальників та асортименту товарів. Також була надана допомога відповідачу на стадії відкриття магазину в складанні оптимальної планограми торгового залу, схеми розташування відділів, у придбанні обладнанні, було виділено куратора для відповідача, який консультував з питань організації виробничих процесів та контролював їх дотримання. Відповідно до умов договору відповідач зобов`язувався один раз на місяць впродовж 5 календарних днів, наступних за звітним періодом сплачувати право володільцеві Роялті у розмірі 459,2 євро по курсу НБУ на день виникнення зобов`язання по сплаті Роялті. За період з 01.06.2017 по 05.03.2019 позивачем було нараховане роялті у розмірі 306134,86 грн. Відповідач частково виконав свої зобов`язання по сплаті роялті на суму 29514,33 грн., таким чином заборгованість відповідача перед позивачем по сплаті роялті станом на 05.03.2019 року становить 276620,53 грн. 26.06.2018 року на адресу відповідача позивачем була надіслана вимога про погашення заборгованості по сплаті роялті, яка на момент звернення до суду не виконана. Відповідно до п. 3.4.1. Договору сторони погодили, що прострочення сплати користувачем роялті протягом двох місяців поспіль є безвідкличною пропозицією користувача про розірвання договору з його ініціативи. Відповідно до п. 10.4 Договору, у випадку розірвання договору з ініціативи користувача, або припинення діяльності у точці без погодження з право володільцем, користувач зобов`язаний на першу вимогу право володільця, але не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня розірвання договору, припинити ведення бізнесу, включаючи, але не обмежуючись вказаним, припинити користування об`єктами інтелектуальної власності користувача, повернути право володільцеві систему, всі друковані, електронні та інші матеріали, що мають відношення до франчайзингової мережі «Наш край» та сплатити право володільцеві неустойку у грошовій сумі в розмірі 10000 євро. Таким чином відповідачу необхідно сплатити неустойку в розмірі 311100 грн. Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав з мотивів, викладених в позовній заяві, та не заперечив проти прийняття заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причину неявки суду не повідомлено. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши наявні у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1115 Цивільного кодексу України за договором комерційної концесії одна сторона (правоволоділець) зобов`язується надати другій стороні (користувачеві) за плату право користування відповідно до її вимог комплексом належних цій стороні прав з метою виготовлення та (або) продажу певного виду товару та (або) надання послуг. Відносини, пов`язані з наданням права користування комплексом прав, регулюються цим Кодексом та іншим законом. Згідно із ст. 1116 Цивільного кодексу України предметом договору комерційної концесії є право на використання об`єктів права інтелектуальної власності (торговельних марок, промислових зразків, винаходів, творів, комерційних таємниць тощо), комерційного досвіду та ділової репутації. Договором комерційної концесії може бути передбачено використання предмета договору із зазначенням або без зазначення території використання щодо певної сфери цивільного обороту. 01.11.2017 року між Приватним акціонерним товариством «Компанія з управління активами «Карпати-Інвест» (далі - ліцензіар) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Арго-Р» (далі - ліцензіат) був укладений ліцензійний договір № 1/17 (далі - ліцензійний договір № 1/17). За умовами п. 1.1. ліцензійного договору, цим договором регулюються правовідносини у сфері інтелектуальної власності, які виникають з приводу надання ліцензіаром дозволу ліцензіатові на використання торговельної марки (знаку для товарів і послуг) в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі. Ліцензіар володіє всіма майновими правами інтелектуальної власності на зареєстровану торговельну марку (знак для товарів і послуг) «НАШ КРАЙ» (надалі іменується "Знак"), що засвідчується свідоцтвом на знак для товарів і послуг № 195855 (дата реєстрації 26.01.2015р.) (надалі іменується "Свідоцтво"). Ліцензіар за плату надає ліцензіату дозвіл на використання знака (ліцензію) при реалізації товарів та послуг, в обсязі визначеному у п. 1.3 цього договору. Відповідно до п. 1.3. ліцензійного договору № 1/17 під використанням ліцензіатом у цьому договорі розуміється нанесення її на будь-який товар, інструмент, вивіску, предмет або одяг, прапор, нашивку, бирку, засіб (в тому числі транспортний) при пропонуванні чи здійсненні послуг ліцензіатом, а також застосування її в діловій документації та/або в рекламі, в тому числі і через мережу Інтернет. Під використанням ліцензіатом знака у цьому договорі розуміється також право на підписання від свого імені суб-ліцензійних договорів з користувачами торгової марки «Наш Край» (третіми особами), включаючи, але не обмежуючись, договорів комерційної концесії, договорів про надання послуг (маркетингових, мерчендайзингових) тощо. При цьому використання торговельної марки можливе лише в сферах діяльності, які вказані в свідоцтві згідно міжнародної класифікації товарів і послуг (Клас 35 класифікації). 01.05.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Арго-Р» (далі - правоволоділець) та фізичною особою-підприємцем Маланюк Тетяною Ярославівною (користувач) укладено договір комерційної концесії, відповідно до умов якого (п. 2.1 договору комерційної концесії), правоволоділець зобов`язується надати користувачу за плату (роялті) право користування відповідно до встановлених договором комплекс належних правоволодільцю прав інтелектуальної власності з метою виготовлення, використання, ввезення, пропозиції до продажу і іншого введення в господарський обіг товарів, надання послуг і виконання робіт з використанням торговельної марки «Наш Край». Пунктом 2.2. договору комерційної концесії встановлено, що предметом договору є право на використання користувачем об`єктів права інтелектуальної власності комерційного досвіду та ділової репутації правоволодільця з метою ведення бізнесу за системою правоволодільця. До об`єктів інтелектуальної власності, які надаються правоволодільцем користувачу, належать торговельна марка, зазначена у додатку №1 до договору та система правоволодільця. Згідно із ст. 3.1 договору комерційної концесії починаючи з дати відкриття один раз на місяць впродовж 5 (п`яти) календарних днів, наступних за звітним періодом, користувач сплачує прововолодільцеві роялті у розмірі 459,2 евро по курсу Національного Банку України на день виникнення зобов`язання зі сплати роялті. Сторони погодились для визначення розміру роялті за місяць застосовувати наступний розмір роялті - 3,5 евро за 1 м. кв. Роялті сплачується у повному обсязі та у національній валюті - гривні. Згідно із ст. 7.1.1.1. договору комерційної концесії площа точки складає 131,2 кв.м. Відповідно до п. 11.1. договору комерційної концесії даний договір набирає силу з моменту підписання його сторонами і діє до 30.04.2020 року. Пунктом 14.6. договору комерційної концесії визначено, що користувач, підписуючи даний договір, стверджує, що він отримав від правоволодільця всі необхідні документи, консультації для початку ведення бізнесу, зміст даного договору йому зрозумілий, зобов`язання правоволодільця, передбачені п. 4.1. договору, виконані. 23.06.2018 року на адресу [PERSON] ТзОВ «Арго-Р» надіслало вимогу про сплату да 25.07.2018 року на рахунок ТзОВ «Арго-Р» суму боргу по сплаті роялті у розмірі 145895,48 грн., неустойку в грошовій сумі в розмірі 10000 євро та припинити ведення бізнесу, включаючи але не обмежуючись вказаним, припинити користування об`єктами інтелектуальної власності, право на використання яких належить ТзОВ «Арго-Р», та повернути ТзОВ «Арго-Р» систему, всі друковані, електроні та інші матеріали, що мають відношення до франчайзингової мережі «Наш край». Відповідно до виписок (тільки надходжень) [PERSON] сплатила ТзОВ «Арго-Р» заборгованість в сумі 29514,33 грн. Отже, позивач виконав взяті на себе зобов`язання з надання відповідачеві права на використання об`єктів інтелектуальної власності, а відповідач, у свою чергу, не виконав взяті на себе зобов`язання з оплати на користь відповідача роялті за використання об`єктів інтелектуальної власності за період з 01.06.2017 року по 05.03.2019 року у розмірі 276620,53 грн. Статтями 610, 611 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. За умовами ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Пуктом 3.4.1 договору сторони погодили, що прострочення сплати користувачем роялті протягом двох місяців поспіль є безвідкличною пропозицією користувача про розірвання даного договору з його ініціативи. Відповідно до п. 10.4 договору у випадку розірвання договору з ініціативи користувача або припинення діяльності у точці без погодження з правоволодільцем користувач зобов`язаний на першу вимогу правоволодільця, але не пізніше, ніж за 10 календарних днів до дня розірвання договору, припинити ведення бізнесу, включаючи, але не обмежуючись вказаним, припинити користування об`єктами інтелектуальної власності, повернути правоволодільцеві систему, всі друковані, електронні та інші матеріали, що мають відношення до франчайзингової мережі «Наш Край» та сплатити правоволодільцю неустойку у грошовій сумі у розмірі 10000 євро. На підставі п. 10.4 договору позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача неустойку у сумі 311100 грн. Враховуючи, що прострочення відповідачем оплати роялті тривало більше двох місяців (з квітня 2018 року відповідач обов`язок щодо сплати роялті не виконував), суд дійшов висновку про те, що позивачем правомірно застосовано п. 3.4.1. договору. На момент розгляду справи доказів погашення заборгованості відповідачем не надано. З врахуванням наведеного суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги позивача про стягнення з [PERSON] на його користь заборгованості за договором комерційної концесії від 01.05.2017 року, а також неустойки, підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача також підлягає судовий збір в розмірі 8815,81 грн. Згідно положень ч. 1, 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до частин 4-6 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу. Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо). Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Представником позивача надано договір про надання правничої допомоги від 08.02.2019 року, акт приймання-передачі послуг № 1 до договору про надання правничої допомоги від 08.02.2019 року, яким визначено надані послуги та розмір їх оплати та платіжне доручення від 13.03.2019 року про сплату за послуги адвоката у розмірі 7203,75 грн. За таких обставин, сплачена відповідачем адвокату сума гонорару підлягає відшкодуванню в повному обсязі. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved