Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-14 00:00:00

У квітні 2021 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив встановити факт його, [PERSON] , постійного проживання зі спадкодавцем [PERSON] ; визнати за ним, [PERSON] , [INFO] , право власності у порядку спадкування за законом на 8/100 часток домоволодіння [ADDRESS] , що належали померлому [PERSON] відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії СВЕ № 641044 виданого КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» 29.09.2004 року. В обґрунтування даного позову зазначив, що [INFO] помер його батько [PERSON] . Після смерті батька відкрилась спадщина на спадкове майно: 8/100 часток домоволодіння [ADDRESS] . Позивач та його бабуся (мати померлого) - [PERSON] є спадкоємцями першої черги майна померлого [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями другої черги як рідні сестра та брат померлого. За життя батько позивача був зареєстрований і проживав в домоволодінні [ADDRESS] , але у 2017 році він захворів на онкологічне захворювання і з цього часу фактично проживав у своєї матері [PERSON] в. [ADDRESS] . З січня 2018 року стан здоров`я батька погіршився, він став потребувати постійного догляду і позивач вимушений був переїхати до батька, щоб здійснювати догляд за ним, оскільки його мати [PERSON] через похилий вік не могла в повній мірі доглядати його. З січня 2018 року і по день смерті батька позивач проживав з ним, здійснював догляд та вів спільне господарство, мав спільний бюджет. 11.03.2021 року позивач звернувся до державного нотаріуса Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Крупської Л.В. з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину на 8/100 часток домоволодіння [ADDRESS] , але державний нотаріус Крупська Л.В. постановою від 12.03.2021 року відмовила позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з тим, що не був підтверджений факт прийняття ним спадщини шляхом спільного проживання зі спадкодавцем. Позивач звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з заявою про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровськ від 25.03.2021 року по справі № 206/615/21 йому було відмовлено у відкритті провадження з тієї причини, що, на думку суду, з поданої заяви вбачається спір про право, оскільки вимога про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем пов`язана із виникненням права на спадкування та доведенням факту прийняття спадщини на яку можуть мати право інші спадкоємці. В судовому засіданні позивач підтримав свою позовну заяву та просив її задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в ній. [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, раніше надав заяву, в якій просив розгляд справи провести без його участі. Крім цього зазначив, що визнає позов в повному обсязі. [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, раніше надала заяву, в якій просила розгляд справи провести без її участі. Крім цього вказала, що позов визнає в повному обсязі. [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, раніше надала заяву, в якій просила розгляд справи провести без її участі. Крім цього вказала, що позов визнає в повному обсязі. Вислухавши позивача та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає частковому задоволенню по наступним підставам. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] , виданим 28 березня 2019 року Царичанським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про що було зроблено відповідний актовий запис № 150 (а.с. 8). Позивач у даній справі - [PERSON] є сином померлого, що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , виданим 20 грудня 1995 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Самарської районної Ради народних депутатів м. Дніпропетровська (а.с. 6). Відповідно до договору дарування частини домоволодіння від 03 серпня 2004 року, померлий [PERSON] є власником 8/100 частин домоволодіння [ADDRESS] (а.с. 9-10). На підставі вищевикладеного, 11 березня 2021 року позивач звернувся до Третьої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 8/100 часток домоволодіння [ADDRESS] , після померлого [INFO] батька - [PERSON] . Втім, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12 березня 2021 року позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 8/100 часток домоволодіння [ADDRESS] , після померлого [INFO] батька - [PERSON] , оскільки [PERSON] не був зареєстрований разом із померлим [PERSON] на день смерті останнього, та документи, що підтверджують факт прийняття спадщини [PERSON] спільним проживанням та реєстрацією зі спадкодавцем на день смерті [PERSON] , спадкоємцем не надані (а.с. 18). У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року роз`яснено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. З урахуванням зазначених обставин, позивач просив встановити факт його, [PERSON] , постійного проживання зі спадкодавцем [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Крім цього, відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Позивачем на підтвердження його постійного проживання разом з померлим батьком надано: довідку № 589 від 12.04.2021 року, видану виконкомом Могилівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, з якої вбачається, що [PERSON] проживав без реєстрації разом з батьком [PERSON] з вересня 2018 року і на день смерті батька [INFO] в [ADDRESS] , доглядав за хворим батьком та приймав участь у його похованні (а.с. 11); а також акт обстеження матеріально-побутових умов від 12.04.2021 року, з якого, серед іншого, вбачається, що позивач проживав з покійним батьком з вересня 2018 року до дня смерті останнього - [INFO] (а.с. 12). Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З матеріалів справи вбачається, що відповідачі визнають позовні вимоги позивача. В той же час, позивачем не надано доказів, які б підтверджували факт саме постійного проживання позивача зі спадкодавцем [PERSON] однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. За таких обставин, з урахуванням вищевказаних обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в сукупності, суд вважає можливим встановити факт постійного проживання [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] з вересня 2018 року по день смерті [PERSON] - [INFO] . Стосовно визнання за [PERSON] права власності у порядку спадкування за законом на 8/100 часток домоволодіння [ADDRESS] , що належали померлому [PERSON] необхідно зазначити наступне. Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частинами 1-2 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно зі статтею 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що позивач у справі - [PERSON] є сином померлого спадкодавця. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В той же час, з позовної заяви вбачається, що позивач просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом, внаслідок постійного проживання зі спадкодавцем, при цьому не посилаючись на ст. 1261 ЦК України. Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Згідно з статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування. Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Так, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. В постанові Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі № 912/1856/16 вказано, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Таким чином, суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04.10.2017 у справі № 914/1128/16. Отже ефективний спосіб захист має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства (з повним текстом постанови можливо ознайомитись за посиланням: https://reyestr.court.gov.ua/Review/79545565). Відповідно до ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. У відповідності до ч. 2 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. У відповідності до ч. 4 ст. 3 СК України, сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. В постанові Верховного Суду від 27 травня 2021 року у справі № 552/196/20 (провадження № 61-15251св20) зазначено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Статтею 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. У пункті 6 рішення від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо (з повним текстом постанови можливо ознайомитись за посиланням: https://reyestr.court.gov.ua/Review/97219052). Таким чином, оскільки судом встановлено факт постійного проживання [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] з вересня 2018 року по день смерті [PERSON] - [INFO] , тобто строк, який складає менше ніж п`ять років, позовна вимога стосовно визнання права власності в порядку спадкування за законом не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial