Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

У березні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон з неповнолітньою дитиною без згоди та супроводу батька. Свої вимоги мотивувала тим, що вона перебуває у шлюбі з відповідачем по справі, але на даний час в провадженні Приморського районного суду знаходиться позовна заява за її позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Від шлюбу у сторін [INFO] року народився син [PERSON]. Однак на теперішній час батько дитини з ними не проживає. Бажання позивача оздоровити дитину, поширити його кругозір, ознайомити з культурними програмами не надається можливим, оскільки відсутній дозвіл на виїзд з дитиною за кордон від батька. У зв'язку з викладеним позивач звернулась до суду та просить позов задовольнити та надати їй можливість виїхати з дитиною без дозволу на те батька та без його супроводу до Республіки Турції у період з 01.05.2017 року по 25.05.2017 року та можливості оформити необхідні документи. Позивач в судове засідання не з'явилася, однак надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомляв, будь-яких клопотань не заявляв, що підтверджується наявними доказами, які є в матеріалах справи. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Роздільнянської районної державної адміністрації О.С.Ісаєв, в судове засідання не з'явився, суду надав заяву відповідно до якої позовні вимоги позивача підтримав, не заперечував проти їх задоволення, просив провести судове засідання за його відсутністю. Суд, враховуючи, що відповідно до ЦПК України розгляд справи проводився за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (ч. 2 ст. 197 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи, врахувавши заяви позивача та представника третьої особи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 05.10.2012 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданим ДРАЦС Київського району м. Одеса, на підставі актового запису про шлюб №1455 від 05.10.2012 року ( а.с.4). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 02 квітня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, на підставі актового запису №2344.( а.с.6-8). Сторони припинили спільне проживання, на даний час в суді вирішується питання щодо розірвання шлюбу та стягнення аліментів, оскільки дитина залишилася проживати з позивачем. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 155 СК України визначено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків, мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Як вбачається зі ст. 11 ЗУ "Про охорону дитинства " батько та мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно статті 3 Конвенції про права дитини, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Судом також встановлено, що позивач бажає вивезти свою дитину за кордон на відпочинок з метою його оздоровлення. Ознайомлення з культурними програмами, розширення йому кругозору, підняття рівня духовного, соціального та загального розвитку, що не суперечить його інтересам, але у даний час вона не може цього зробити, тому що від відповідача неможливо отримати згоду на виїзд дитини(нотаріально посвідчену заяву про надання згоди для виїзду дитини за кордон без супроводу батька), що на її думку в розрізі даних правовідносин порушує права та інтереси дитини. Згідно ст. 313 Цивільного Кодексу України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд з України лише за згодою батьків і в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № З 857-Х II, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами). У відповідності зі ст. 2 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" документами, що дають право на виїзд з України та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Згідно з ч. 2 ст. 4 цього ж Закону оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ № 23 1 від 3 1 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16- річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Пунктом 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Відповідачем не було надано суду належних доказів на підтвердження того, що існують обмеження щодо одноразового тимчасового виїзду за межі України малолітньому сину, у супроводі його матері без його згоди та супроводу до республіки Турція у період з 01 травня 2017 року по 25 травня 2017 року, які можуть зашкодити здоров'ю та суперечить інтересам дитини. Суд вважає, що у позивачки відсутні гарантії отримання згоди від відповідача у вигляді оформленої нотаріально заяви про надання згоди на виїзд дитини за кордон, а відповідач діями, що спрямовані на ухилення у наданні дозволу на тимчасовий виїзд за дитини кордон, безпідставно зловживає своїми правами та діє всупереч інтересам дитини, тому суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.. Враховуючи вищезазначене, суд вважає за необхідне надати дозвіл неповнолітньому - [PERSON], [INFO] на одноразовий тимчасовий виїзд на відпочинок за межі України до Республіки Турція у супроводі матері - [PERSON],[INFO], без дозволу (згоди) батька дитини - [PERSON], [INFO] у період з 01.05.2017 року по 25.05.2017 року та оформлення всіх необхідних документів з цього приводу. На підставі викладеного та

Outcome: approved