Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-01 00:00:00

01.10.2018 року до суду звернувся позивач [PERSON] з позовом про визнання договору оренди земельної ділянки не дійсним та скасування його державної реєстрації до відповідачів ТОВ « Унірем-Агро Плюс» і ДП «Центр державного земельного кадастру» в особі Дніпропетровської регіональної філії, третя особа, що не заявляє самостійних вимог: товариство з обмеженою відповідальністю «Унірем-Агро» Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 02.10.2018 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засідання на 11.12.2018 року. 11.12.2018 розгляд справи відкладений за клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи. Розгляд справи призначений на 20.02.2019 року. 20.02.2019 року проведене підготовче судове засідання. Справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 09.04.2019 року. 09.04.2019 року розгляд справи відкладений за клопотанням представника відповідача. Справу призначено до розгляду на 12.06.2019 року. 12.06.2019 року в судовому засіданні оголошено перерву. Справу призначено до розгляду на 02.09.2019 року Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. 02.09.2019 року в судовому засідання оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Згідно заявлених позовних вимог заявник просить: визнати недійсним з одночасним скасуванням його державної реєстрації договір оренди земельної ділянки, укладений між [PERSON] і та ТОВ «Унірем-Агро Плюс», зареєстрований Верхньодніпровським районним відділом Дніпропетровської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» в книзі державної реєстрації договорів оренди землі а № 041011900831 від 04.06.2010 року та стягнути з відповідача понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: позивачу [PERSON] , згідно свідоцтва про право на спадщину за законом № 385, виданого 23.02.2015 року Верхньодніпровською Державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області належить на праві приватної власності, земельна ділянка з кадастровим номером 1221081800:01:005:0029, площею 6.5006 га., для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Боровківської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. Раніш зазначена земельна ділянка на підставі Державного акту про право приватної власності на землю від 11.12.2002 року належала сестрі позивача [PERSON] , яка померла [INFO] і після смерті якої він успадкував зазначену земельну ділянку. Після смерті [PERSON] , у позивача опинився примірник договору оренди земельної ділянки № 56 від 19.04.2006 року, укладений між орендодавцем [PERSON] , та орендарем ТОВ «Унірем-Агро», який був зареєстрований в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі у Верхньодніпровському райвідділі Дніпропетровської регіональної філії Центру державного земельного кадастру № 040611903594 від 26.05.2006 року. Відповідно до умов зазначеного договору він укладався строком на 15 років. Оскільки після прийняття позивачем спадщини у вигляді вищевказаної земельної ділянки ТОВ «Унірем-Агро», зазначеною земельною ділянкою не користувалось позивач став за допомогою своїх знайомих самостійно обробляти належну йому земельну ділянку. Однак в листопаді 2017 року позивач отримав листа від відповідача -1, в якому відповідач-1 пропонував звернутись до нього для отримання орендної плати за умовами діючого договору оренди земельної ділянки, укладеного між [PERSON] , і ТОВ «Унірем-Агро Плюс». В листопаді 2017 року, позивач звернувся до відповідача-1 і отримав фотокопію договору оренди земельної ділянки без номеру і дати укладення, згідно якого начебто [PERSON] , передала належну їй земельну ділянку ( яка на цей час належить позивачеві на праві власності) в оренду строком на 15 років ТОВ «Унірем-Агро Плюс». Вищевказаний договір оренди земельної ділянки був зареєстрований Верхньодніпровським районним відділом, який був структурним підрозділом відповідача -2, Дніпропетровської регіональної філії ДП «Центр держаного земельного кадастру» в книзі державної реєстрації договорів оренди землі № 041011900831 від 04.06.2010 року. Позивач не визнає дійсність даного договору, оскільки він не містить номеру і дати його укладення. Крім того орендодавець [PERSON] , яка померла [INFO] не могла укласти спірний договір 04.06.2010 року, на дату його державної реєстрації, тобто через два роки після своєї смерті. Крім того невід`ємною частиною договору оренди земельної ділянки є акт прийму-передач земельної ділянки - об`єкта оренда, який відсутній як додаток до спірного договору. Оскільки він не міг бути підписаний орендодавцем через два роки після її смерті. Спірний договір оренди земельної ділянки слід визнати недійсним також виходячи з того, що він був укладений до закінчення строку дії раніше укладеного договору оренди земельної ділянки з іншим орендарем, і цей договір оренди земельної ділянки між [PERSON] , та третьою особою ТОВ «Унірем-Агро» розірваним у встановленому порядку не був на час його укладення з вдповідачм-1, що й стало підставою звернення до суду. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному об`ємі давши пояснення фактично установлені матеріалами справи. Просить розірвати договір оренди земельної ділянки оскільки стосовно однієї земельної ділянки не можуть бути одночасно чинними два договори оренди земельної ділянки. Відповідач представник ТОВ «Унірем-Агро Плюс» в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала при цьому пояснила, що в товаристві відбулась зміна власника і договір оренди земельної ділянки був переданий ТОВ «Унірем-Агро Плюс» як укладений попереднім власником. Тому дана ситуація виникла не з вини відповідача. Товариство викликало [PERSON] , для отримання орендної плати, але було з`ясовано, що остання померла в 2008 році. Хто міг підписати за неї договір оренди земельної ділянки з`ясувати не вдалося. Довіреній особі позивача гр. Плужник була виплачена орендна плата за даним договором шляхом перерахування грошових коштів на її картку останньої. Але після отримання орендної плати остання почала сплачувати податок за дану земельну ділянку. Товариство також платило податок за дану земельну ділянку. Після отримання орендної плати гр. [PERSON] почала вимагати повернення даної земельної ділянки, яку обміняла з іншим фермером. Представник відповідача Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» в особі Дніпропетровської регіональної філії в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Згідно поданих пояснень вказує, що він є неналежним відповідачем у справі і відповідальність за реєстрацію договору оренди земельної ділянки несе та особа, яка здійснила його реєстрацію. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог ТОВ «Унірем-Агро» в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, заслухавши пояснення учасників розгляду справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Між сторонами виник спір із правовідносин, що виникають із оренди землі. Як встановлено в судовому засіданні позивачу [PERSON] , згідно свідоцтва про право на спадщину за законом № 385, виданого 23.02.2015 року Верхньодніпровською Державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області належить на праві приватної власності, земельна ділянка з кадастровим номером 1221081800:01:005:0029, площею 6.5006 га., для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Боровківської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину від 23.02.205 року. Раніш зазначена земельна ділянка на підставі державного акту про право приватної власності на землю від 11.12.2002 року належала сестрі позивача [PERSON] , яка померла [INFO] і після смерті якої він успадкував зазначену земельну ділянку, що підтверджується копією державного акту про право власності а земельну ділянку. За життя [PERSON] , уклала договір оренди земельної ділянки № 56 від 19.04.2006 року з орендарем ТОВ «Унірем-Агро» , який був зареєстрований в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі у Верхньодніпровському райвідділі Дніпропетровської регіональної філії Центру державного земельного кадастру № 040611903594 від 26.05.2006 року, що підтверджується копією договору оренди земельної ділянки. Відповідно до умов зазначеного договору він укладався строком на 15 років. Позивач посилається на те, що після прийняття ним спадщини у вигляді вищевказаної земельної ділянки, ТОВ «Унірем-Агро» зазначеною земельною ділянкою не користувалось і позивач став за допомогою своїх знайомих самостійно обробляти належну йому земельну ділянку. Однак в листопаді 2017 року позивач отримав листа від відповідача ТОВ «Унірем-Агро Плюс» в якому останній пропонував звернутись до нього для отримання орендної плати за умовами діючого договору оренди земельної ділянки, укладеного між [PERSON] , і ТОВ «Унірем-Агро Плюс». В листопаді 2017 року, позивач у відповідача ТОВ «Унірем-Агро-Плюс» отримав фотокопію договору оренди земельної ділянки без номеру і дати укладення, згідно якого [PERSON] , передала належну їй земельну ділянку в оренду строком на 15 років ТОВ «Унірем-Агро Плюс». Вищевказаний договір оренди земельної ділянки був зареєстрований Верхньодніпровським районним відділом, який був структурним підрозділом відповідача -2, Дніпропетровської регіональної філії ДП «Центр держаного земельного кадастру» в книзі державної реєстрації договорів оренди землі № 041011900831 від 04.06.2010 року, що підтверджується копією договору оренди земельної ділянки.. Таким чином судом встановлено, що одночасно стосовно однієї і тієї ж земельної ділянки укладено два договори оренди земельної ділянки, які є чинними. Ст. 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності (ст.93 ЗК України). Згідно зі ст.14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Відповідно до ч.4 ст.124, ст.125 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ст.35 Закону України «Про оренду землі» спори, пов`язані з орендою землі, вирішуються у судовому порядку. Позивач заперечуючи дійсність спірного договору оренди земельної ділянки посилається на те, що він не містить дати його укладення. А на момент його державної реєстрації орендодавець [PERSON] , вже померла. Відповідно до ч.1 та ч.3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Ст. 204 ЦК України передбачено, що Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Таким чином законодавством встановлено презумпцію правомірності правочину, тобто укладений правочин є дійсним якщо він не визнаний недійсним судом, або його недійсність не встановлена законом. Правові наслідки недійсності правочину встановлені ст. 216 ЦК України. Згідно з вимогами частини першої цієї статті Кодексу недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до ч. 1 п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Відповідно до положень ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Оцінюючи надані сторонами докази суд встановив, що відповідно до свідоцтва про смерть орендодавець [PERSON] , померла [INFO] . Спірний договір не має дати його укладення, тому суду неможливо встановити чи спірний договір укладався за життя орендодавця [PERSON] , чи після її смерті. Але на час його державної реєстрації 04.06.2010 року [PERSON] , була померлою. Відповідно суд не може встановити достовірно чи було вільним волевиявлення орендодавця [PERSON] , на укладення спірного договору оренди земельної ділянки, чи ні та чи відповідало воно її внутрішній волі. Так як час укладення договору земельної ділянки може не співпадати у часі з часом його державної реєстрації. В свою чергу судом також встановлено, що на час реєстрації спірного договору оренди земельної ділянки існував інший договір оренди однієї і тієї ж земельної ділянки, укладений орендодавцем [PERSON] , з орендарем - ТОВ «Унірем-Агро», строк дії якого не закінчився. Даний договір не був у встановленому порядку розірваний чи визнаний недійсним. Виходячи із вищевикладеного, та у відповідності із обраним позивачем способом захисту порушених прав, з яким погоджується суд, суд вважає, що спірний договір оренди землі необхідно визнати недійсним, оскільки на момент його укладення існував договір оренди землі, який не був розірваний. Укладення спірного договору оренди землі створило позивачу перешкоди в реалізації здійснення його прав, що передбачені укладеним договором оренди земельної ділянки. Так як судом ухвалюється рішення про визнання недійсним спірного договору оренди земельної ділянки, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги і про скасування його державної реєстрації у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходячи із положень ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог, враховуючи, що позовні вимоги позивача задоволені вважає з можливе стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704 грн.. 80 коп.

Outcome: approved