Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-08 00:00:00

У липні 2011 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на ? частину земельної ділянки загальною площею 0,064 га за адресою: [ADDRESS] (для ведення садівництва), що відкрилася після смерті його батька - [PERSON], який помер [INFO], а також зобов'язати, [PERSON], надати оригінал державного акту на земельну ділянку серії ОД, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №345 від 02.10.1995 року, для надання можливості присвоєння кадастрового номеру земельної ділянки. У листопаді 2011 року позивач уточнив свої позовні вимоги та просив суд ухвалити рішення , яким визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на ? частину земельної ділянки загальною площею 0,064 га за адресою: [ADDRESS] (для ведення садівництва), що відкрилася після смерті [PERSON], який помер [INFO], визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на ? частину садового будинку з спорудами, розташовані на земельній ділянці загальною площею 0,064 га за адресою: [ADDRESS] (для ведення садівництва), який в цілому складається з літер зазначених у технічному паспорті, а саме: А-1, А1, а-а5 - садовий будинок загальною площею 123,5 м2, житловою - 33,3 м2, підсобною - 35,5 м2, та площею приміщень без опалення - 54,7 м2, №1-6,І - споруди, після смерті [PERSON], який помер [INFO] та зобов'язати, [PERSON], надати оригінал державного акту на земельну ділянку серії ОД, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №345 від 02.10.1995 року, для надання можливості присвоєння кадастрового номеру земельної ділянки. Звернувшись після смерті батька у встановлений законом строк до Сьомої Одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, листом №2335/02-14 від 30.04.2011 року позивачу було повідомлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, в зв'язку з відсутністю оригіналу документу, що підтверджує право власності [PERSON] на земельну ділянку та право встановлювальних документів на садовий будинок, а також відмовою відповідачки надати оригінал державного акту на земельну ділянку, в зв'язку з чим він був змушений звернутись до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивач позов підтримав та просив суд визнати за позивачем [PERSON] право власності на ? частину земельної ділянки загальною площею 0,064 га за адресою: [ADDRESS] (для ведення садівництва) та на ? частину садового будинку з спорудами, розташовані на тій самій земельній ділянці. Відповідачка - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити у задоволені у повному обсязі з тих підстав, що позивач пропустив строк на прийняття спадщини, усі витрати на поховання здійснювала вона особисто, земельна ділянка за вказаною адресою не приватизована, а на садовий будинок відсутні право встановлювальні документи, в зв'язку з чим відсутній предмет спору взагалі. Представник відповідачки - [PERSON], також просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, в зв'язку з тим, що земельна ділянка не приватизована, перебуває у фактичному користуванні відповідачки - [PERSON], технічний паспорт на садових будинок виготовлений незаконно, будинок не введений в експлуатацію, в зв'язку з чим він не підлягає поділу та це питання не погоджене з органами СЕС та МНС. Представник відповідача - виконкому Новодолинської сільської ради надав до суду письмову заяву, у якій просив розглядати справу за його відсутністю. Представник третьої особи - СОГ «Лебідь» також надав до суду письмову заяву, у якій просив розглядати справу за його відсутністю. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Так у ході судового засідання судом встановлено, що з 1984 року [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. 18 липня 1994 року рішенням І сесії ХХІІ скликання Сухолиманської сільської ради народних депутатів Овідіопольського району Одеської області №103 [PERSON] була надана у приватну власність земельна ділянка загальною площею 0,064 га за адресою: [ADDRESS] для ведення садівництва. Право власності на зазначену земельну ділянку підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ОД, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №345 від 02.10.1995 року. Згідно довідки від 20.08.2011 року за №94/11 наданої СОГ „Лебідь" вбачається, що 26.07.2002 року рішенням №230-ХХХІІІ Одеської обласної ради землі СОГ „Лебідь" передані з відання Сухолиманської сільської ради в підпорядкованість Новодолинської сільської ради. На протязі життя подружжя на зазначеній земельній ділянці без належного дозволу збудували садовий будинок, на який не було отримано право встановлювальних документів. [INFO] [PERSON] помер, про що 1-им Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції був вчинений актовий запис №1237 та 5.08.2010 року видане свідоцтво про смерть серії [NUMBER]. Після смерті [PERSON], позивач у встановлений законом строк звернувся до Сьомої Одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак листом №2335/02-14 від 30.04.2011 року йому було повідомлено, що для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, до державної нотаріальної контори необхідно надати право встановлювальні документи на спадкове майно, а саме: На земельну ділянку - державний акт на право приватної власності на землю, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі, та кадастровий номер; на садовий будинок - Свідоцтво про право власності, або будь який інший документ, який був зареєстрований Овідіопольським бюро технічної інвентаризації Одеської області. Згідно відповіді Одеської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» №10-12443/09 від 21.10.2010 року вбачається, що ведення автоматизованої системи державного земельного кадастру здійснюється згідно Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель, затвердженого Наказом Держкомзему України №174 від 02.07.2003 року, в зв'язку з чим земельним ділянкам на які виготовлялися державні акти на право приватної власності на землю в період до 01.09.2003 року кадастрові номери не присвоювались, інформація по земельним ділянкам до АС ДЗК не вносилась, а тому відсутня можливість виготовити Витяг з державного реєстру земель. Відповідно до відповіді головного управління юстиції в Одеській області №С-1573-07 від 04.11.2010р. на звернення стосовно видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку кадастровий номер якій не присвоєно, повідомлено, що на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також порядку поділу та об'єднання земельних ділянок» при набутті права власності на земельну ділянку на підставі ч.2 ст.126 Земельного кодексу України, державний акт на право власності на земельну ділянку, що відчужується, долучається до документа, на підставі якого відбувся перехід права власності на земельну ділянку, в кожному такому випадку відчуження земельної ділянки. Згідно п.3 Порядку здійснення відмітки про перехід права власності на земельну ділянку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2009 року за №439, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку проставляє на державному акті відмітку про перехід права власності на земельну ділянку за наявності Витягу з Державного реєстру земель. В зв'язку з чим у нотаріуса немає правових підставі без наявності Витягу з Державного реєстру земель проставити на державному акті відмітку про перехід права власності на земельну ділянку. Відповідно до ч.2 ст.190 Цивільного кодексу України майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами. Частина 1 ст.182 Цивільного кодексу України передбачає, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до положень ст.ст.81,116 ЗК України окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Ця норма закону також додатково роз'яснюється Постановою судової палати у цивільних справах Верховного суду України №6-98цс11 від 15.02.2012 року. Тому вирішуючи питання щодо визнання права власності на ? частину земельної ділянки в порядку спадкування за законом відповідно до ст.ст.1261, 1268 ЦК України суд виходить із принципу рівності сторін. При вирішенні питання щодо визнання права власності за [PERSON] на ? частину садового будинку зі спорудами, що розташований на земельній ділянці загальною площею 0,064 га за адресою: [ADDRESS], суд приходить до висновку про можливість задоволення цих позовних вимог з наступних підстав: Згідно п.3.2. Листа Вищого спеціалізованого суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0/4-13 від 16.05.2013р.: Відповідно до ч.2 ст.376 ЦК особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. За змістом ч.1 ст.376 ЦК об'єкт нерухомості належить до самочинного будівництва за наявності однієї з наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; відсутній належний дозвіл на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; при будівництві допущені істотні порушення будівельних норм і правил. Задоволення судом позову про визнання за спадкоємцем права власності на самочинне будівництво зумовлює виникнення цього права у позивача, а не констатує його перехід у порядку спадкування, тому є неналежним способом захисту прав спадкоємців, якщо право звернутися до суду з вимогою про визнання права власності не належало спадкодавцеві (частини 3, 5 ст.376 ЦК). Право власності на об'єкти самочинного будівництва може бути визнано за спадкоємцем, що має право вимагати визнання такого права, виключно за умови наявності документів про право власності на землю або про право користування земельною ділянкою, що видані на ім'я спадкодавця або спадкоємця. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень ст.1218 ЦК та з урахуванням роз'яснень, наданих у п.7 ППВСУ від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування". Право вимагати визнання права власності на самочинно збудоване майно відповідно до частин 3, 5 ст.376 ЦК є суб'єктивним цивільним правом, яке переходить у порядку спадкування відповідно до норм статей 1216, 1218 ЦК. Рішення суду про визнання права власності на самочинно зведені будівлі та споруди за спадкоємцями має ґрунтуватись на оцінюванні наявних у матеріалах справи документів та інших доказів на підтвердження обставин, за наявності яких можливе задоволення таких вимог, зокрема: рішення компетентного органу про надання земельної ділянки для забудови; ступінь готовності самочинного будівництва; чи порушуються цим будівництвом права та законні інтереси інших осіб; в якому році було зведено самочинні будівлі; відповідність самочинно зведеної будівлі архітектурним, будівельним, санітарним, протипожежним правилам та нормам; Вищезазначені обставини також підтверджуються технічним паспортом виготовленим КП «Овідіопольське РБТІ» та висновком судової будівельно-технічної експертизи №135/12 від 10.10.2013 року під час будівництва позивачем садового будинку було дотримано вимоги державних будівельних норм і правил та не порушено законних прав та інтересів інших осіб. Вартість нерухомого майна - садового будинку складає 314431 грн. Земельної ділянки - 134400 грн. Зауваження відповідачки - [PERSON] та її представника щодо необхідності усунення від права на спадкування спадкоємців за законом, на думку суду спростовується відсутністю належних доказів, які повинні буди надати у цьому разі відповідачі та змістом ч.1 ст.1224 ЦК України, відповідно до якої, підставою для позбавлення права на спадкування є умисне позбавлення життя спадкодавця чи будь-якого з можливих спадкоємців або вчинення замаху на їхнє життя. Оскільки діяння, зазначені у ч.1 цієї статті, є кримінально караними, то вони повинні бути підтверджені вироком суду, постановою про закриття кримінальної справи з нереабілітуючих підстав, які є самостійною та достатньою підставою для усунення від права на спадкування, а також ч.5 ст.1224 ЦК за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Вимога про усунення від права на спадкування за законом особи може бути пред'явлена лише після смерті спадкодавця. З наведених підстав суд приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України державне мито сплачено у повному обсягу, розподілу не підлягає. Відповідно до розділу ІІ Наказу міністерства юстиції України від 26 травня 2009 року №914/5 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо державної реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна на підставі рішень судів»: Згідно зі статтею 208 Цивільного процесуального кодексу України судові рішення викладаються у двох формах: ухвали; рішення. Судовий розгляд закінчується ухваленням рішення суду. При вирішенні справи по суті суди ухвалюють рішення, і у випадку, якщо ухвалено рішення про визнання прав власності на нерухоме майно, то таке рішення є правоустановчим документом, на підставі якого проводиться державна реєстрація прав власності. Вимоги позивача у частині зобов'язання відповідачки надати оригінал державного акту не підлягають задоволенню, оскільки як пояснила відповідачка у своїх запереченнях державний акт вона загубила, а тому надати його а ні суду, а ні будь-якій особі вони не може.

Outcome: partial