Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

01 вересня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями в порядку спадкування за заповітом. Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що 01 грудня 2003 року помер її батько [PERSON]. Після смерті останнього відкрилась спадщина на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: Сумська область, Білопільський район, с. Барило, вул. Шляхова, 18. Вона звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після батька, але отримати свідоцтво про право на спадщину не може у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадковий будинок. Посилаючись на викладені вище обставини, позивачка просить визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходяться по вул. Шляховій, 18 в с. Барило Білопільського району Сумської області. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, представник останньої за довіреністю [PERSON] позов підтримав. Представник відповідача Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області в судове засідання не зявився без повідомлення причин, хоча належним чином був сповіщений про час, день і місце розгляду справи (а. с. 22). Представник третьої особи Улянівської державної нотаріальної контори Білопільського району Сумської області, будучи належним чином сповіщеним про час, день і місце розгляду справи, в судове засідання не зявився без повідомлення (а. с. 21). Третя особа [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала. Заслухавши представника позивача, третю особу, повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозвязку, суд приходить до наступних висновків. Суд вважає, що до спірних правовідносин слід застосовувати норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час їх виникнення, а також норми нині діючого Цивільного кодексу України, так як вказані правовідносини продовжують існувати і на даний час. Згідно з частиною першою статті 524 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ч. 1 ст. 534 ЦК Української РСР в редакції закону 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За змістом статті 1216 Цивільного кодексу України 2003 року спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно з ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Частиною першою статті 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зі змісту статті 328 ЦК України випливає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом встановлено, що [PERSON] був батьками позивачки [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]), що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-АВ №335911 (а. с. 5, 6). Згідно з свідоцтвом про смерть серії І-БП №180784 батько позивачки помер 01 грудня 2003 року, (а. с. 8). У відповідності до заповіту, посвідченого 03 червня 1999 року секретарем Вирівської сільської ради Білопільського району, зареєстрованого в реєстрі за №314, [PERSON] все своє майно заповів [PERSON] та [PERSON] (а. с. 27). З довідки Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області від 29 липня 2015 року вбачається, що згідно погосподарської книги Вирівської сільської ради будинок, який знаходиться за адресою: Сумська область, Білопільський район, с. Барило, вул. Шляхова, 18, побудований до 1992 року. Забудовником та власником будинку є [PERSON], який помер 01 грудня 2003 року. Догляд за будинком та присадибною ділянкою після смерті останнього здійснює [PERSON] (а. с. 14). У відповідності до зведеного акту вартості будинків, господарських будівель та споруд від 17 червня 2015 року вартість житлового будинку, розташованого за вищевказаною адресою, становить 50 721 грн. (а. с. 13). Відповідно до довідки Філіалу «Білопільська госпрозрахункова виробнича дільниця» Комунального підприємства «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» від 17 червня 2015 року право власності на житловий будинок №18 по вул. Шляховій в с. Барило Білопільського району Сумської області за фізичною чи юридичною особою не зареєстровано (а. с. 31). З наявних у матеріалах справи копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Улянівської державної нотаріальної контори Білопільського району Сумської області 11 листопада 2004 року, зареєстрованого в реєстрі за №1337, та копії спадкової справи вбачається, що спадкоємцями майна [PERSON], який помер 01 грудня 2003 року, є його доньки в рівних частках кожна: [PERSON] та [PERSON] (а. с. 15, 25-28). Таким чином, судом встановлено, що позивачка [PERSON] має право на спадщину після батька [PERSON], але не може оформити її, отримавши в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно - житловий будинок з надвірними будівлями під №18 по вул. Шляховій у с. Барило Білопільського району Сумської області. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] і визнання за нею права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: Сумська область, Білопільський район, с. Барило, вул. Шляхова, 18, в порядку спадкування за заповітом після батька [PERSON], який помер 01 грудня 2003 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved