Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-29 00:00:00

У травні 2019 року Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування. В обґрунтування позову зазначило, що 18.01.2016 року близько о 15 год. 10 хв. на 258км + 230 м а/ш Харків-Сімферополь-Алушта-Ялта сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) за участю транспортних засобів: «Мерседес», державний реєстраційний номер [NUMBER] , який знаходився під керуванням [PERSON] та "ГАЗ", державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який належить [PERSON] . Внаслідок зазначеного ДТП автомобіль [PERSON] отримав механічні пошкодження. Відповідно до постанови Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18.02.2016 року, відповідача було визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. [PERSON] звернувся до позивача із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду від 19.01.2016 року та із заявою від 01.03.2016 року про виплату страхового відшкодування. На підставі заяви про настання страхового випадку №00399/05/2016/53 від 19.01.2016 року було складено страховий акт №7042Р/05/2016 від 10.05.2016 року з відповідним розрахунком та сплачено [PERSON] суму страхового відшкодування у розмірі 21227,82 грн. Позивач вказує на те, що відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» має до відповідача право регресної вимоги на відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП. Позивач просив в судовому порядку стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 21227 грн. 82 коп. в порядку регресу, та сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1921 грн. 00 коп. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини явки судові не повідомив, не надав заяву про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання відзиву на позов, у зв`язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд встановив, що 18.01.2016 року о 15 год. 10 хв. на 258км+230 м а/ш Харків-Сімферопіль-Алушта-Ялта сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів: «Мерседес», державний реєстраційний номер [NUMBER] , який знаходився під керуванням [PERSON] , та "ГАЗ", державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який належить [PERSON] . 04.01.2016 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова Група «ТАС» та [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого ПАТ «Страхова Група «ТАС» взяло на себе зобов`язання відшкодувати шкоду, заподіяну третім особам внаслідок дорожньо-транспортної пригоди внаслідок експлуатації транспортного засобу «Mercedes-Benz Atego 1523» д.н.з. [NUMBER] . Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18.02.2016 [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. За змістом зазначеної постанови, [PERSON] не впевнившись у справному технічному стані автомобіля під час руху, в результаті чого допустив відвертання заднього лівого колеса, що призвело до зіткнення колеса з автомобілем «ГАЗ» д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . Відповідно до ч. 6. ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 19.01.2016 року [PERSON] звернувся до позивача із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та із заявою про виплату страхового відшкодування. На підставі заяви про настання страхового випадку №00399/05/2016/53 від 19.01.2016 року було складено страховий акт №7042Р/05/2016 від 10.05.2016 року з відповідним розрахунком та сплачено [PERSON] суму страхового відшкодування у розмірі 21227,82 грн. При вирішенні даного спору суд виходить з наступного. Правовідносини, які виникли між сторонами, окрім положень зазначеного вище договору, врегульовані нормами ЦК України, Закону України «Про страхування», Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України «Про деякі питання здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 09 липня 2010 року №566. Відповідно п.22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до п. 33.1.2 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», учасники ДТП зобов`язані невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово повідомити страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. Згідно з п. 38.1.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: г) якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги /регресу/ до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Отже, в даному випадку, виплативши на користь [PERSON] спричинену пошкодженням належного йому автомобіля шкоду, та за обставин передбачених п.38.1, 38.1.1. ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач набув право регресу до відповідача, з вини якого сталася вищевказана ДТП. Відповідач не надав жодних заперечень чи доказів в спростування таких висновків суду. Зважаючи на наведені обставини, повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача до відповідача підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до приписів ЦПК України (п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України): з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1921,00 грн.

Outcome: approved