Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на їх спільну дитину [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) до досягнення дитини повноліття, посилаючись на обов'язок відповідача утримувати свою неповнолітню дитину. Рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області від 05 листопада 2014 року позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з [PERSON], [INFO], уродженця м. Києва, жителя [ADDRESS], не працюючого, ін. [NUMBER], на користь [PERSON], [INFO], уродженки та жительки [ADDRESS], не працюючої, і/н [NUMBER] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ним повноліття, починаючи з 29.09.2014 року. Стягнуто з [PERSON] на користь держави судовий збір в сумі 243 ( двісті сорок три) гривні 60 копійок. Не погоджуючись з рішенням [PERSON] звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 385 грн. 80 коп., або в розмірі 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дати набрання рішення суду законної сили до досягнення дитиною повноліття. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, та таким, що суперечить нормам матеріального та процесуального права. Суд першої інстанції при ухваленні рішення не виконав вимоги ст. 182 СК України щодо встановлення обставин, які враховуються судом при визначенні аліментів, а саме - матеріального становища платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків та інших обставин, що мають істотне значення. Апелянт вказує, що на його утриманні на даний час знаходяться двоє неповнолітніх дітей від офіційного шлюбу: син [PERSON], [INFO] та донька [PERSON], [INFO], які на даний час часто хворіють та потребують додаткових матеріальних витрат на лікування. Крім того, апелянт зазначає, що його дружина на даний час перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а тому відповідач є єдиним працездатним членом сім'ї, який до того ж на даний час тимчасово не працює, зареєстрований у центрі зайнятості населення м. Бровари, як безробітний та допомоги по безробіттю не отримує. Враховуючи вказане [PERSON] зазначає, що його діти отримують матеріальне забезпечення не в рівних частинах, оскільки на дочку та сина від офіційного шлюбу припадає менший розмір його доходів, ніж на сина позивача. Вважає, що розмір стягнутих аліментів на утримання сина [PERSON] повинен бути зменшений, оскільки встановлений розмір аліментів (1/4 частки його заробітку (доходу) буде порушувати права та законні інтереси інших його малолітніх дітей. Вислухавши суддю-доповідача, пояснення позивача [PERSON], відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що з січня 2005 року сторони проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу в органах РАЦС. За час спільного проживання у них народився син, [PERSON], [INFO], який згідно довідки Кобижчанської сільської ради перебуває на утриманні позивача. У травні 2010 року відповідач зареєстрував шлюб з [PERSON], від якого у них [INFO] народилася дочка [PERSON], а [INFO] народився - син [PERSON]. Задовольняючи частково позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON], суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до вимог ст.ст. 180, 182 СК України відповідач зобов'язаний утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття та прийшов до висновку про можливість надання позивачу відповідачем аліментів на утримання сина в розмірі 1/4 частки його щомісячного заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття, починаючи з 29.09.2014 року. Проте, до такого висновку суд першої інстанції дійшов без достатнього з'ясування всіх обставин справи та вимог матеріального закону, а тому колегія суддів апеляційного суду з таким висновком погодитися не може, виходячи з наступного. Частинами 7, 8 ст. 7 СК України передбачено, що кожна дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Згідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою та другою ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Як роз'яснено у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру усіх відрахувань, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України "Про виконавче провадження" він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. За наявних обставин, вирішуючи спір суд правильно вважав, що син позивача потребує коштів на утримання (аліментів) зі сторони відповідача, а останній зобов'язаний надавати такі кошти. Однак, апеляційний суд погоджується з доводами апелянта, що суд першої інстанції не врахував всіх вимог ст. 182 СК України та не взяв до уваги роз'яснення викладені у постанові Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів". Так, як свідчать матеріали справи та зміст рішення суду, судом першої інстанції не в повній мірі було враховано, що відповідач має на своєму утриманні двоє неповнолітніх дітей від офіційного шлюбу, зокрема: сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO]. Крім того, районним судом не враховано, що дружина відповідача на даний час перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а тому посилання апелянта на те, що він не має можливості сплачувати аліменти сину в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача, встановленому судом першої інстанції є обґрунтованими. Окрім того, апеляційний суд враховує також те, що відповідач на час винесення рішення судом першої інстанції тимчасово не працював і хоча був зареєстрований у центрі зайнятості населення м. Бровари, як безробітний, однак допомоги по безробіттю не отримував, що підтверджується довідкою з центру зайнятості. Таким чином, вищезазначене не звільняє відповідача від обов'язку утримувати свого сина до його повноліття, проте є підставою для зменшення розміру стягнення аліментів з відповідача, що визначений судом першої інстанції. За наведених обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що згідно наданих сторонами доказів по справі щодо стану здоров'я та матеріального становища дитини, стану здоров'я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, дружини, що перебуває у відпустці по догляду за дитиною, непрацездатних батьків, тобто, з врахуванням норм чинного законодавства, що регулює дані правовідносини достатнім та можливим буде стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу), щомісяця, а тому рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначення розміру стягнення аліментів з 1/4 частки до 1/6, оскільки аліменти, присуджуються у частці від доходу, а не у відсотках як просив апелянт в апеляційній скарзі. Інші доводи апелянта щодо стягнення аліментів в твердій грошовій сумі починаючи з дати набрання рішення суду законної сили, не можуть бути прийняті до уваги апеляційним судом, оскільки, не встановлено підстав для застосування ст. 184 СК України щодо визначення аліментів у твердій грошовій сумі. Крім того, відповідно до вимог ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, що і було враховано судом першої інстанції при ухваленні рішення, а тому в іншій частині рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 05 листопада 2014 року необхідно залишити без змін.

Outcome: partial