Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-06 00:00:00

У провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова перебуває цивільна справа за позовом КП "Харківводоканал" до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та з централізованого водовідведення. 11.03.2021 року відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якому вона зазначила, що просить суд закрити справу на підставі п.2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, з огляду на те, що відповідачі повністю сплатили борг, а тому відсутній предмет спору. Просить також суд покласти судові витрати на позивача. Представником позивача подано відповідь на відзив, в якому проти закриття справи він заперечував, вказав, що хоча відповідачем і сплачено суму заборгованості, однак відповідачі вказали не той період, який вказаний у позовній заяві. Тому просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Суд, вивчивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет позову. Судом встановлено, що КП "Харківводоканал" звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова 23.12.2020 року. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 09.02.2021 року відкрито провадження по справі. Відповідно до Дублікату квитанції №0.0.1925853189.1 від 01.12.2020 року, [PERSON] сплачено заборгованість у розмірі 4000,00 грн. Відповідно до Дублікату квитанції №0.0.2037588825.1 від 02.03.2021 року, [PERSON] сплачено заборгованість у розмірі 5500,00 грн. Тобто фактично [PERSON] заборгованість у розмірі 5500,00 грн. відповідачем була погашена вже після відкриття провадження по справі. Однак, позивач вважає, що наразі спір не вирішено та існує заборгованість. Тому суд відмовляє у задоволенні заяви відповідача про закриття провадження по справі. Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної(немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Судом встановлено, що відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , i є споживачем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення КП «Харківводоканал» шляхом відкриття особового рахунку № [NUMBER] . В порушення обов`язку щодо своєчасної оплати наданих послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, передбаченого п.5 ч.3 ст.20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-ІV, ст. 22 ЗУ «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», п.п. 18, 30 Правил №630 відповідач неналежним чином виконував зобов`язання з оплати наданих послуг. У підсумку за відповідачем утворилась заборгованість в сумі 9314 грн. 44 коп., а саме: за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.10.2017 року по 31.10.2020 у розмірі 4629,45 грн.; за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01.10.2017 року по 31.10.2020 у розмірі 3831,05 грн., інфляційні витрати 550,05 грн., три відсотки від простроченої суми 303 грн. 89 коп. Відповідно до Дублікату квитанції №0.0.1925853189.1 від 01.12.2020 року, [PERSON] сплачено заборгованість у розмірі 4000,00 грн. Відповідно до Дублікату квитанції №0.0.2037588825.1 від 02.03.2021 року, [PERSON] сплачено заборгованість у розмірі 5500,00 грн. Стосовно твердження позивача, що суму боргу сплачено не за той період, і що відповідач повинен був звернутися з заявою про перерозподілу грошових коштів. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» № 2918 від 10.01.2002 р. споживач зобов`язаний своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання i водовідведення. Згідно п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води i водовідведення», затверджених КМУ від 21.07.2005 р. № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць, плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. У відповідності до ст. 68 ЖК України наймачі зобов`язані вчасно вносити плату за комунальні послуги. Відповідачі від своїх зобов`язань ухиляються, як вбачається зі зведеної картки абонента, вчасно не проводять оплату послуг, хоча користуються послугами організації. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, суд враховує той факт, що відповідач сплатив суму боргу, однак вже після того, як позивач звернувся до суду, одночасно суд відхиляє твердження позивача, що сплачені кошти були не за той період, з огляду на те, що кошти поступили від конкретної особи та по конкретному особовому рахунку. Відповідачі вимоги позивача задовольнили після пред`явлення позову, а тому суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідачів в дольовому порядку сплаченого позивачем судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial