Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-18 00:00:00

У грудні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», [PERSON] про відшкодування шкоди. В обґрунтування позову посилався на те, що 06.12.2017 у м. Дніпро сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Фиат Добло», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] , та автомобіля «ВАЗ 21051», державний номерний знак [NUMBER] під управлінням [PERSON] Данні обставини встановлені та підтверджуються постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2018 року. Крім того, у зазначеній постанові встановлено, що відповідач допустив порушення ПДР України. Внаслідок зазначеної ДТП позивачу була нанесена матеріальна шкода в розмірі 21 570 грн. За таких обставин, позивач просив стягнути з відповідачів на його користь матеріальну шкоду в розмірі 20570,00 грн., стягнути з [PERSON] суму франшизи 1000 грн., розподілити судові витрати. Ухвалою суду від 02 січня 2019 року відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд за правилами загального позовного провадження (а.с.30). Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, дана судова справа надійшла в провадження судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Подорець О.Б. у зв`язку з перебуванням судді Скрипник О.Г. у відрядженні. Ухвалою від 01 квітня 2019 року справу прийнято до свого провадження (а.с.53). Ухвалою суду від 20 червня 2019 року закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до розгляду по суті (а.с.107). 19 серпня 2019 року справу розглянуто по суті та ухвалено рішення. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав та просив його задовольнити з підстав викладених у ньому. Зокрема, пояснив, що 06 грудня 2017 року відбулася ДТП. Оскільки постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2018 року встановлено, що його вина у даній ДТП відсутня, проте водій [PERSON] порушив вимоги ПДР України. За таких встановлених обставин, оскільки в ДТП винен [PERSON] , то він і страхова компанія і повинні відшкодовувати йому завдану шкоду. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позову, оскільки його вина у даній ДТП не встановлена. Відповідач ПрАТ «СГ «ТАС» в судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлені належним чином, про причини неявки їх представника суд не сповістили. Суд, вислухавши позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 06.12.2017 у м. Дніпро сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Фиат Добло», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] , та автомобіля «ВАЗ 21051», державний номерний знак [NUMBER] під управлінням [PERSON] . На місті ДТП протокол про адміністративне правопорушення було складено тільки відносно водія [PERSON] . Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2018 року постанову Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2018 року, якою справу про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП, відносно [PERSON] закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Постанова набула законної сили. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «ВАЗ 21051», державний номерний знак [NUMBER] була застрахована полісом № АК5209698 від 06.12.2017 ПрАТ «СГ «ТАС». Розмір збитків завданих автомобілю «Фиат Добло», державний номерний знак [NUMBER] , згідно рахунку на оплату №1875 від 05.07.2018 становить 21570,00 грн. Згідно із ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України підставою для відшкодування особою майнової шкоди є склад цивільного правопорушення, а саме: а) протиправна поведінка; б) шкода; в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою; г) вина особи, яка завдавала шкоди. Підставою звільнення особи від відповідальності в деліктних правовідносинах є відсутність будь-якої складової цивільного правопорушення. Згідно з ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використання, зберігання хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утримання диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2ст. 1187 ЦК України). Водночас, за положеннями ч. 1ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Отже, за змістом зазначених норм матеріального права, положення ст. 1187 ЦК України регулюють правовідносини зі спричинення шкоди джерелом підвищеної небезпеки іншій особи, і у цьому випадку особа, яка є володільцем джерела підвищеної небезпеки звільняється від відповідальності у випадках визначених зазначеною нормою. На відміну від зазначених положень, ст. 1188 ЦК України регулює правовідносини щодо шкоди спричиненої взаємодією декілька джерел підвищеної небезпеки та спричинення шкоди кожному з них і при цьому враховують дії кожного володільця джерела підвищеної небезпеки, зокрема, порушення ним Правил дорожнього руху, наявність причинного зв`язку не тільки з дорожньо-транспортною пригодою, а і її наслідками. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначав про те, що дорожньо-транспортна пригода сталася саме з вини [PERSON] , що знайшло своє відображення у постанові Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2018 року, а відтак саме відповідач [PERSON] та страхова компанія, що застрахувала його цивільно-правову відповідальність мають відшкодувати йому завдану матеріальну шкоду. Водночас, суд зазначає, що той факт, що у діях [PERSON] в ході розгляду справи про адміністративне правопорушення не встановлено складу адміністративного правопорушення сам по собі не є доказом того, що ДТП сталося з вини [PERSON] , який заперечує свою вину. Судом неодноразово роз`яснювалося позивачу його право заявити клопотання про призначення судової-автотехнічної експертизи. Проте, позивач своїм правом не скористався, інших доказів вини [PERSON] суду не надав. Згідно із ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ч.1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. З огляду на зазначене, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, враховуючи результат розгляду справи, судові витрати слід віднести на позивача.

Outcome: dismissed