Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-25 00:00:00

У грудні 2018 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК», через представника Гребенюка О.С. звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 39613 грн. 53 коп. та судових витрат у справі. Свої вимоги мотивує тим, що 09.12.2014 року між банком та відповідачем укладено договір № б/н, відповідно до якого останньому надано кредит в розмірі 13244 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Зазначає, що відповідач порушив взяті на себе зобов`язання, кредит у визначені договором строки не повертає та станом на 09.12.2018 року має заборгованість за кредитом в розмірі 39613 грн. 53 коп., яка включає в себе: тіло кредиту - 7547 грн. 85 коп., відсотки за користування кредитом 10 246 грн. 01 коп., пеня - 19457 грн. 12 коп., а також штраф (фіксована частина) - 500 грн. 00 коп., штраф (процентна складова) 1862 грн. 55 коп. Ухвалою судді Теплицького районного суду від 02.01.2020 року позовну заяву у даній справі прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено у порядку спрощеного позовного провадження. У визначений ухвалою суду строк відповідач реалізував своє право на відзив та 30.03.2020 року представник відповідача [PERSON] надіслав відзив на позовну заяву, в якому він позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на позицію Великої Палати Верховного суду, що викладена у Постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17 вказує, що укладений між ним сторонами договір від 09.12.2014 року у вигляді Анкети-заяви не містить інформації про суму кредитного ліміту, про проценти за користування кредитними коштами, строк договору, строку повернення кредиту, вид кредитної картки, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, відповідачем не підписані Умови та правила надання банківських послуг. Разом з тим, наданий позивачем розрахунок заборгованості не містить повних відомостей, які могли б дозволити перевірити правильність нарахування відсотків позивачем, так як розрахунок проведений за період з 17.02.2017 по 09.12.2018, не дозволяє встановити строки виникнення заборгованості за кожним платежем, тому не може слугувати доказом розміру грошових вимог позивача, інших первинних документів на підтвердження руху коштів не надано. Крім того, відповідач вважає, що нарахування пені та штрафів у виді фіксованої частини та процентної складової від суми заборгованості є подвійною відповідальністю за одне й теж порушення. Також зазначив, про те, що після закінчення строку кредитування, кредитор втрачає право на нарахування процентів та неустойки за кредитним договором. 29.01.2020 року позивач надіслав відповідь на відзив, в якій зазначив, що підписавши заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, ознайомившись з Тарифами банку, що розташовані на офіційному сайті банку, відповідач з позивачем уклали Договір про надання банківських послуг. В даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах банку. Укладення кредитного договору таким чином чинному законодавству не суперечить. На підставі наведених документів відповідачу було відкрито картковий рахунок № [NUMBER] , з видачею пластикової картки, яка є ключем до карткового рахунку. Факт укладення кредитного договору підтверджується копією кредитного договору, розрахунком заборгованості, копією паспорта відповідача, за якою було оформлено кредитний договір, випискою по рахунку. З огляду на викладене позивач вважає, що кредитний договір його сторонами укладено відповідно до вимог чинного законодавства, з досягненням сторонами домовленості, щодо всіх його істотних умов. Зазначив, що позивачем надана до суду копія анкети-заяви на 2-х сторінках від 09.12.2014 року, з якої вбачається, що [PERSON] висловив згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки «Універсальна». Оскільки розрахунок заборгованості не є первинним документом, в додаток до відповіді на відзив позивачем надано виписку по рахунку, яка має статус первинного документу. З огляду на викладене позивач просив задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі. Сторони в судове засідання не з`явились, повідомлялись судом про день, час та місце розгляду справи завчасно та належним чином. Позивачем АТ КБ «ПриватБанк» разом з позовною заявою було подано клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб. Представник відповідача [PERSON] надав суду клопотання, в якому підтримав раніше подане клопотання про розгляд справи без його участі та просив відмовити в задоволенні позову за його недоведеністю та необгрунтованістю. Дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді справи в судовому процесі на засадах змагальності, як того вимагає\~ст. 12 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що з метою отримання банківських послуг, [PERSON] підписав заяву 09.12.2014 року підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, у якій вказано, що відповідач згоден з тим, що указана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, відповідно до чого отримав від позивача кредит у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у сумі 13244 грн. Однією з підстав цивільних прав та обов`язків згідно ч. 2\~ст. 11 ЦК України\~є договори та інші правочини, як узгоджене волевиявлення всіх його учасників (сторін договору). Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою\~статті 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Представник позивача у позові посилається на те, що [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві, але при цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої\~статті 634 ЦК України\~за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей\~633,\~634 ЦК України\~можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом\~статті 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою\~статті 551 ЦК України\~визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою\~статті 1050 ЦК України\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Як встановлено із матеріалів справи, зокрема заяви позичальника від 09.12.2014 відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. АТ КБ «Приватбанк», заявляючи вимоги про погашення кредиту, просив окрім тіла кредиту (суми, яку фактично отримала в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, нараховані відсотки за користування кредитом, нараховану пеню, а також штрафи фіксовану частину та процентну складову. Позивач, обґрунтовуючи своє право вимоги в цій частині, а також розмір і порядок нарахування, крім розрахунку кредитної заборгованості за договором від 09.12.2014, посилається на Умови та Правила надання банківських послуг у Приватбанку, Інформацію про надання банківського кредиту, яка чинна лише до 11.09.2018, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» як невід`ємні частини спірного договору, якими визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, пеня, комісія . При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Наданий позивачем витяг із Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанком належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем. Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві від 27.08.2018 домовленості сторін про сплату штрафів за несвоєчасне погашення кредиту наданий банком Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, суд відмічає, що позивач, надаючи пояснення з приводу Умов та правила банківських послуг не надав доказів, що саме надана редакція діяла на момент укладення договору. За таких обставин, суд не вбачає підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки ( штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Такого висновку суд дійшов з урахуванням правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17, які є обов`язковими для застосування у відповідності до ч. 4\~ст. 263 ЦПК України. Відтак у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» штрафів відповідно до п.2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг, а саме: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 1862 грн. 55 коп. штраф (процентна складова) слід відмовити. Частиною шостою\~статті 81 ЦПК України\~передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі\~статтею 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечення. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від\~04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. На підтвердження вимоги про стягнення відсотків позивач надав анкету-заяву та розрахунок заборгованості за договором б/н від 09.12.2014 станом на 09.12.2018 та виписку по рахунку за період з 09.12.2014 року по 22.04.2020 року (а.с. 112). В анкеті-заяві від 09.12.2014 не зазначено базової процентної на залишок заборгованості, строку дії картки, дату видачу кредитної картки, що не дає можливості визначити строку дії договору та належним чином здійснити розрахунок заборгованості по відсотках, при її наявності, а тому вимога про стягнення відсотків за користування позиченими коштами не підтверджена належними доказами. Виходячи з наведеного у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» відсотків в сумі 10\~246, 01 грн. необхідно відмовити. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530\~ЦК України за\~змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав та він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника заборгованості за тілом кредиту в розмірі 7547 грн. 85 коп., сума зазначеної заборгованості за тілом кредиту підтверджена наявними матеріалами справи. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 7547 грн. 85 коп. підлягають задоволенню, оскільки сума заборгованості підтверджена матеріалами цивільної справи і зазначене не суперечить правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17. Положеннями\~ст. 141 ч.1 ЦПК України\~визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно квитанції позивач сплатив 1762 грн., його позовні вимоги задоволені частково на 19 %, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 335 грн. 73 коп. судового збору, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного та

Outcome: partial