Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-26 00:00:00

02.05.2018 року позивач ПрАТ Страхова компанія «ПЗУ Україна» звернулось до суду з позовом до відповідача, в якому просило стягнути з останнього суму страхового відшкодування у розмірі 79 083 грн. 43 коп., а також понесені судові витрати у розмірі 1762 грн. В обґрунтування позовних вимог, позивачем зазначено про те, що 10.04.2016 року о 18 год. 40 хв. по вул. Академіка Заболотного в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів марки «Audi» державний номер [NUMBER] під керування водія [PERSON] , та марки «Renault» державний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , внаслідок якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 16.05.2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Між [PERSON] та ПрАТ Страхова компанія «ПЗУ Україна» укладено договір страхування АМ.106760, відповідно до умов якого було забезпечено транспортний засіб «Renault» державний номер [NUMBER] . Згідно рахунку від 29.04.2016 року позивачем виплачено на користь [PERSON] суму страхового відшкодування у розмірі 79 083,43 грн. На підставі ст.ст. 993, 1191 ЦК України позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення страхових виплат в порядку регресу. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 15.05.2018 року року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що 04.04.2016 року між ПрАТ Страхова компанія «ПЗУ Україна» та [PERSON] укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ № 106760, за умовами якого забезпечено транспортний засіб марки «Renault» державний номер [NUMBER] . 10.04.2016 року приблизно о 18 год. 40 хв. на вул. Академіка Заболотного, 33/162 в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного марки «Audi» державний номер [NUMBER] під керування водія [PERSON] , та марки «Renault» державний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , внаслідок якої автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 16.05.2016 року звільнено [PERSON] від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, однак встановлено вину у діях останнього у вчиненні вказаного вище адміністративного правопорушення. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Вказану вище подію визнано страховим випадком, про що позивачем складено страховий акт № UA2016041000011/L01/01 від 04.05.2016 року та страховий акт № № UA2016041000011/L01/02 від 03.06.2016 року, відповідно до яких страхові виплати становлять 54 560 грн. та 24 523,33 грн. Згідно платіжних доручень № 41937 від 06.05.2016 року та № 42754 від 06.06.2016 року ПрАТ Страхова компанія «ПЗУ Україна» здійснила виплату страхового відшкодування на користь [PERSON] у розмірах 54 560 грн. та 24 523,33 грн. За змістом ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Аналогічна норма міститься у положеннях ст. 27 закону України «Про страхування». Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Таким чином, до позивача на підставі ст.ст. 993, 1191 ЦК України перейшло право вимоги до винної особи - відповідача [PERSON] . Згідно ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. На підтвердження розміру завданої шкоди, позивачем надано копію звіту про оцінку вартості (розміру) збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу № 991/16/1 від 10.04.2016 року (дата складання звіту - 27.04.2016 року), згідно якого вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу марки «Renault» державний номер [NUMBER] внаслідок його пошкодження в результаті дорожньо-транспортної пригоди, становить 94 515 грн. Таким чином, у зв`язку з вищевикладеним та зважаючи на те, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 10.04.2016 року, набрала законної сили і на підставі даного рішення позивачем потерпілому відшкодована матеріальна шкода, у позивача виникло право зворотної вимоги до [PERSON] у розмірі 79 083 грн. 43 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судового розгляду. Оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені належними засобами доказування, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved