Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-01 00:00:00

У грудні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Городищенської сільської ради Менського району Чернігівської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Свій позов мотивує тим, що [INFO] помер його батько - [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина на житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] та на інше майно. Він, як спадкоємець за законом першої черги, звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказаний житловий будинок йому було відмовлено, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок та запропоновано визнати право власності на нерухоме майно в судовому порядку. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача - Городищенської сільської ради Менського району Чернігівської області у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надіслав до суду заяву про розгляду справи без його участі, позовні вимоги визнає. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що справу можливо розглянути без участі сторін за наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з такого. Спадкові відносини регулюються ЦК України 2003 року. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 01 січня 2004 року, застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки. Відповідно до ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухомість. Для придбання спадщини відповідно до вимог ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном та подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.. Судом встановлено, що [INFO] в м. Щорс Чернігівської області помер [PERSON], про що відділом реєстрації актів цивільного стану Щорського районного управління Чернігівської області видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с.11). Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, в тому числі і на житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS]. Спадкоємцем першої черги за законом є позивач, що підтверджується матеріалами справи (а.с.7). Як вбачається з матеріалів спадкової справи №263/2005, заведеної за заявою [PERSON], як спадкоємця за законом першої черги, останній звернувся до Щорської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. 21 лютого 2006 року [PERSON] були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на 2/3 частини житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого по [ADDRESS], та на грошові заощадження з належними відсотками та компенсаціями, що зберігаються в ВАТ «Державний Ощадний Банк України», а у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований по [ADDRESS], відмовлено постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28 жовтня 2014 року №957/02-31 у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на будинок. Як вбачається з матеріалів справи, а саме з витягу з погосподарської книги №7 за 1971-1973 роки, довідок №63 та №64 від 16 лютого 2015 року, виданих виконкомом Городищенської сільської ради Менського району Чернігівської області, домоволодіння по [ADDRESS] станом на 1973 рік мало статус колгоспного двору, головою якого була [PERSON], [INFO], у даному будинку була зареєстрована та проживала одна і виписана у зв'язку зі смертю 19 вересня 1973 року. (а.с.71, 73, 79). Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у постанові №15 від 22.05.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (з наступними змінами), до правовідносин, що виникли до 15.04.1991 року, застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, що було придбане до 15.04.1991 року, мають вирішуватися за нормами, які регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 р. не втратили права на частку в його майні, розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних (п. 6). Згідно Закону УРСР "Про сільську Раду народних депутатів трудящих УРСР" (від 02.06.1968 року) кожна сільська рада вела погосподарські книги. В заглавній частині особистого рахунку записувались прізвище, ім'я по батькові глави сім'ї, на ім'я якого відкрито особовий рахунок, він і був власником будинку, іншим чином реєстрація власності в сільській місцевості передбачена не була за виключенням договорів дарування, міни, купівлі-продажу, пожиттєвого утримування, спадкування. З введенням в дію Закону України "Про власність" 1991 року та ЦК України 2003 року будь-якого іншого порядку реєстрації збудованих до 15.04.1991 року в сільській місцевості домоволодінь або їх перереєстрації не передбачається, самовільно збудованими вони також не являються так як будувалися і реєструвались згідно діючого на той час законодавства. Таким чином, житловий будинок з надвірними будівлями, розташований по [ADDRESS], належав на праві власності [PERSON]. Судом встановлено, що після померлої [INFO] [PERSON] спадщину прийняв її син - [PERSON], про що свідчить видане останньому 01 липня 1974 року свідоцтво про право на спадщину. Проте, прийнявши спадщину, [PERSON] не оформив своїх спадкових прав, що позбавляє його спадкоємця [PERSON] можливості оформити спадщину. Згідно довідки № 406 від 07 жовтня 2014 року, виданої КП Чернігівське МБТІ, станом на 31 грудня 2012 року право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований по [ADDRESS] не зареєстровано ( а.с. 36). Згідно оцінки, проведеної у жовтні 2014 року КП Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації, вартість житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого по [ADDRESS], становить 8407,00 грн.. З технічного паспорту на садибний одноповерховий житловий будинок [ADDRESS] вбачається, що станом на 03 жовтня 2014 року садиба за вказаною адресою складається з житлового будинку А-1 (збудований в 1927 році), сараю Б-1 (збудований в 1950 році), навісу б-1 (збудований в 1970 році), убиральні В-1 (збудована в 1982 році). Жодних відміток про наявність самочинного будівництва у садибі технічний паспорт не містить (а.с.12-16). Враховуючи викладене, суд приходить до переконання про необхідність судового захисту права на спадкування [PERSON] шляхом задоволення його позову у повному обсязі та визнання за ним права власності житловий будинок з надвірними будівлями (житловий будинок А-1, сарай Б-1, навісу б-1, убиральні В-1), загальною вартістю (вісімнадцять тисяч чотириста п'ятдесят шість) грн., розташованого по [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] батька - [PERSON].

Outcome: approved