Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-14 00:00:00

01 жовтня 2020 року [PERSON] (надалі також - позивач, [PERSON] ) звернувся до Новосанжарського районного суду Полтавської області з позовною заявою до Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області (надалі також - відповідач, Нехворощанська сільська рада), в якій просив визнати право власності на: - будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами: житловий будинок (А-1) загальною площею 56,9 кв.м. (житлова 36,9 кв.м., допоміжна 12,7 кв.м., площа літніх приміщень 7,3 кв.м.), з господарськими будівлями у вигляді: (Б) - Сарай, (В) - Гараж, (Д) - Гараж, - земельну ділянку площею 0,1903 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташовані за адресою: [ADDRESS] , - земельну ділянку площею 0,2388 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 5323486002:02:001:0269, що розташована за адресою: с. Андріївка, Новосанжарського району Полтавської області, як за спадкоємцем за заповітом після померлого [INFO] [PERSON] . Ухвалою суду від 06 жовтня 2020 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с. 34). Ухвалою суду від 07 грудня 2020 року продовжено строк підготовчого провадження у справі № 542/1206/20 до 90 днів (а.с. 51). 24 листопада 2020 року представником позивача до суду подано клопотання про залучення співвідповідача - Новосанжарської державної нотаріальної контори (а.с. 45), яке до його розгляду у судовому засіданні на підставі письмової заяви представника позивача, останній просив вважати таким, що не подано, та не враховувати під час розгляду справи (а.с. 57). Своєю ухвалою від 17 грудня 2020 року суд закрив підготовче провадження у справі, призначив справу до судового розгляду по суті (а.с. 59). Аргументи учасників справи В обґрунтування позовних вимог, [PERSON] зазначив, що [INFO] помер [PERSON] . При житті [PERSON] залишив заповіт, посвідчений секретарем Соколово-Балківської сільської ради Калініченко С.М. 16 березня 2012 року, зареєстрований з реєстрі за № 14, згідно з яким спадкоємцем всього його майна є [PERSON] , [INFO] . За життя померлий [PERSON] набув право власності на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований на приватизованій земельній ділянці площею 0,1903 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 5323486002:02:001:0268, а також земельну ділянку площею 0,2388 га, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 5323486002:02:001:0269, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] , як спадкоємець вказаного майна на підставі заповіту, звертався до Новосанжарської держаної нотаріальної із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак отримав відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Позивачем вказано, що оригінал державного акта на право приватної власності на землю ним втрачено, а право власності на будинок не зареєстровано за спадкодавцем, оскільки він був споруджений до 2004 року, коли виникнення права власності на житлові будинки не залежало від державної реєстрації. З огляду на викладене, через неможливість оформлення своїх спадкових справ у нотаріальному порядку, позивач звернувся до суду з цим позовом. В судове засідання, призначене на 15 січня 2021 року, позивач [PERSON] не з`явився, хоча про час, дату та місце судового засідання повідомлявся належним чином (а.с. 63), про причини неявки не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не надавав. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд задовольнити позов з підстав, викладених в позовній заяві. Нехворощанська сільська рада в судове засідання не забезпечила явку свого уповноваженого представника. Про дату, час та місце підготовчого судового засідання відповідач повідомлявся належним чином (а.с. 65), надав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи без його участі, вказавши, що не заперечує проти задоволення позовних вимог (а.с. 64). Своєю ухвалою від 06 жовтня 2020 року суд встановлював відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копій даної ухвали для надання до суду відзиву на позов разом з усіма додатками, на яких ґрунтуються заперечення відповідача. Своїм правом надати до суду відзив на позовну заяву відповідач не скористався. В наданих до суду заявах від 20 жовтня 2020 року № 01-18/333 (а.с. 38), 13 листопада 2020 № 01-18/355 (а.с. 44), 17 грудня 2020 № 01-18/548 (а.с. 62), а також від 12 січня 2021 року № 02-09/7 (а.с. 64), зазначено, що Нехворощанська сільська рада не має заперечень проти задоволення позовних вимог, визнає їх у повному обсязі. Частиною 1 статті 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З огляду на викладене, суд вирішив розгляд прави здійснювати за даної явки на підставі документів, наявних в матеріалах справи. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне. Обставини справи, встановлені судом З матеріалів справи вбачається, що Соколовобалківська сільська Рада народних депутатів своїм рішенням від 15 квітня 1997 року передала [PERSON] безоплатно у приватну власність земельні ділянки розміром 0,43 га, з них 0,08 га - для обслуговування жилого будинку, та 0,35 га - для ведення особистого підсобного господарства (а.с. 47). Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ПЛ № 011005 від 06 жовтня 1998 року, копія якого наявна в матеріалах справи, [PERSON] на підставі рішення Виконавчого комітету Соколовобалківської сільської ради від 15 квітня 1997 року передано у приватну власність земельна ділянка площею 0,43 гектарів в межах згідно з планом, для обслуговування жилого будинку та ведення особистого підсобного господарства (а.с. 28). Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 119. Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 11.08.2020, земельна ділянка площею 0,2388 га, кадастровий номер 5323486002:02:001:0269, для ведення особистого підсобного господарства належить [PERSON] на праві приватної власності; документ, що посвідчує право - Державний акт від 06.10.1998 ІІІ-ПЛ 011005 (а.с. 17-19). Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 11.08.2020, земельна ділянка площею 0,1903 га, кадастровий номер 5323486002:02:001:0268, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд належить [PERSON] на праві приватної власності; документ, що посвідчує право - Державний акт від 06.10.1998 ІІІ-ПЛ 011005 (а.с. 20-22). Відповідно до заповіту від 16 березня 2012 року (а.с. 8), посвідченого секретарем Соколово-Балківської сільської ради С.М. Каленіченко, зареєстрованого в реєстрі за № 14 вбачається, що [PERSON] заповідав усе його майно, що належить і буде належати йому на день смерті, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, а також все те, на що він за законом буде мати право, - [PERSON] , [INFO] (а.с. 8). Також, судом встановлено, що [PERSON] , згідно довідки виконавчого комітету Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області № 02-26/1542 від 25.11.2016, проживав та був зареєстрований по [ADDRESS] , де і помер [INFO] (а.с. 23). За життя [PERSON] був головою домогосподарства, за яким закріплений об`єкт погосподарського обліку - житловий будинок [ADDRESS] , що підтверджується випискою із погосподарської книги № 4 села Андріївка, облікова картка об`єкта погосподарського обліку № 617-3, виданою виконавчим комітетом Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області за № 02-29/1-891 від 27.08.2020 (а.с. 15). Реєстрація права власності на житловий будинок [ADDRESS] , в Приватному підприємстві «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» не проводилась (а.с. 14). Відповідно до технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, вказаний будинок збудований у 1961 році та знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальна площа будинку становить 56,9 кв.м (а.с. 11-13). За змістом довідки Виконавчого комітету Нехворощанської сільської ради вих. № 02-34/1-890 від 27.08.2020, житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] (а.с. 16). Зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке видане 15 червня 2016 року, копія якого наявна в матеріалах справи, вбачається, що [PERSON] , помер [INFO] , про що зроблено відповідний запис № 17 (а.с. 7). За змістом Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), інформаційна довідка № 45928923 від 25.11.2016, встановлено, що у спадковому реєстрі зареєстровано заповіт за номером 40404434 (а.с. 24). Згідно з Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі після померлого [INFO] [PERSON] заведена спадкова справа № 293/2016 від 25.11.2016 року (а.с. 26). Позивач звертався до Новосанжарської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. 14 серпня 2020 року державним нотаріусом Новосанжарської державної нотаріальної контори Уманець М.В. прийнято постанову № 751/02-31, якою відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів, які б підтверджували право власності [PERSON] на майно (а.с. 27). У зв`язку з неможливістю здійснити державну реєстрацію свого права власності на зазначені земельні ділянки та будинок садибного типу відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом про визнання за ним права власності на відповідні об`єкти нерухомого майна у судовому порядку. Надаючи оцінку позовним вимогам, суд виходить з наступного. Норми права, які підлягають застосуванню Згідно зі статтею 2 Цивільного процесуального кодексу України (надалі також - ЦПК України) завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (надалі також - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. З урахуванням пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України, одним із способів захисту порушеного права є його визнання. Частинами першою, другою та четвертою статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з положеннями статті 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Статтями 1218, 1222 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 1, ч. 5 статті 1268 Цивільного кодексу України). Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини 1 статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі статтею 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до абзацу 3 частини 2 статті 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до частини 2 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Частиною 3 статті 3 вказаного Закону України передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Відповідно до статті 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. До 01 січня 2013 року державна реєстрація права власності на житлові будинки та споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13.12.1995, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно до часу набрання чинності Цивільним кодексом України та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до пункту 4 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966,реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним,кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Пунктом 20 вказаної Інструкції передбачено, що у випадках включення в міську (селищну) смугу сільських населених пунктів або у випадках їх перетворення в міста або селища міського типу: а) при наявності погосподарських книг сільської Ради депутатів трудящих бюро технічної інвентаризації складає списки будинків та домоволодінь, які належать громадянам або колгоспним дворам. Відповідно до Інструкції з ведення погосподарського обліку в сільських, селищних та міських радах, затвердженої Наказом Державної служби статистики України від 11.04.2016 № 56, погосподарський облік, як вид первинного обліку, передбачений для накопичення і систематизації відомостей, які збирають сільські, селищні, міські ради територіальних громад (об`єднаних територіальних громад) (далі - місцеві ради) по кожному з розташованих на їхній території сільських населених пунктів і які є необхідними для проведення державних статистичних спостережень. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Висновки щодо правозастосування Надаючи оцінку викладеним обставинам з урахуванням зазначених норм чинного законодавства, та законодавства, суд виходить з наступного. Судом встановлено, що за життя [PERSON] був головою домогосподарства, за яким закріплений об`єкт погосподарського обліку - житловий будинок [ADDRESS] , що підтверджується випискою із погосподарської книги № 4 села Андріївка, облікова картка об`єкта погосподарського обліку № 617-3, виданою виконавчим комітетом Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області за № 02-29/1-891 від 27.08.2020. Відповідно до такої виписки власником відповідного об`єкта є [PERSON] (а.с. 15). Реєстрація права власності на житловий будинок [ADDRESS] , в Приватному підприємстві «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» не проводилась (а.с. 14). Відповідно до технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, вказаний будинок збудований у 1961 році та знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальна площа будинку становить 56,9 кв.м (а.с. 11-13). З довідки Виконавчого комітету Нехворощанської сільської ради вбачається, що будинковолодіння в [ADDRESS] , згідно з погосподарською книгою № 8, особовий рахунок № [NUMBER] станом на 01.07.1990 відносилось до робочого двору. Членом робочого двору станом на 01.07.1990 був - [PERSON] , [INFO] (а.с. 16). Також, за змістом довідки Виконавчого комітету Нехворощанської сільської ради вих. № 02-34/1-890 від 27.08.2020, житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] (а.с. 16). Враховуючи, що право власності на спірний будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами було набуте спадкодавцем [PERSON] на законних підставах, оскільки підтверджується записами у погосподарській книзі, а момент виникнення права власності на такий будинок не пов`язаний з його державною реєстрацією відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки будинок збудований до 2004 року, то суд приходить до висновку, що власником будинку за адресою: [ADDRESS] , був [PERSON] , а отже такий будинок увійшов до складу спадщини після його смерті. Відсутність державної реєстрації права власності спадкодавця на вказане нерухоме майно в органах БТІ не позбавляє спадкоємця права на спадкування нерухомого майна, що входить до складу спадщини. За життя [PERSON] мав на праві власності: земельну ділянку загальною площею 0,1903 га, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку та земельну ділянку площею 0,2388 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Вказані обставини, зокрема підтверджуються наявними в матеріалах справи Витягами з Державного земельного кадастру про земельні ділянки. Зокрема, згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 11.08.2020, земельна ділянка площею 0,2388 га, кадастровий номер 5323486002:02:001:0269, для ведення особистого підсобного господарства належить [PERSON] на праві приватної власності; документ, що посвідчує право - Державний акт від 06.10.1998 ІІІ-ПЛ 011005 (а.с. 17-19). Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 11.08.2020, земельна ділянка площею 0,1903 га, кадастровий номер 5323486002:02:001:0268, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд належить [PERSON] на праві приватної власності; документ, що посвідчує право - Державний акт від 06.10.1998 ІІІ-ПЛ 011005 (а.с. 20-22). Таким чином, за життя [PERSON] , дійсно, належали земельні ділянки розміром 0,2388 га, кадастровий номер 5323486002:02:001:0269, та 0,1903 га,кадастровий номер 5323486002:02:001:0268, цільові призначення яких, відповідно, для ведення особистого селянського господарства та для будівництва і обслуговування житлового будинку, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , що входять до складу спадщини [PERSON] , та успадковані позивачем [PERSON] . Враховуючи вищевикладене, й те, що представлені позивачем докази на підтвердження права власності на спадкове майно є належними та допустимими, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] є обґрунтований та підлягає задоволенню. З огляду на викладене, належним способом захисту прав позивача буде визнання за [PERSON] права власності на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 56,9 кв.м. (житлова 36,9 кв.м., допоміжна 12,7 кв.м., площа літніх приміщень 7,3 кв.м.), з господарськими будівлями у вигляді: (Б) - Сарай, (В) - Гараж, (Д) - Гараж, що розташований за адресою: [ADDRESS] , земельну ділянку площею 0,1903 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 5323486002:02:001:0268, що розташована за адресою: с. Андріївка, Новосанжарський район, Полтавська область, земельну ділянку площею 0,2388 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 5323486002:02:001:0269, що розташована за адресою: с. Андріївка, Новосанжарський район, Полтавська область. На підставі викладеного,

Outcome: approved