Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

У липні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON], в обґрунтування якого вказав, що відповідач по справі є його дядьком. В 2008 році він переїхав в квартиру № 118 по вул. Артема (нині Океанівська), 2 в м. Миколаєві, в якій жили його бабуся та відповідач. Бабуся [PERSON] хворіла і позивач доглядав за нею, а 26.05.2010 року бабуся померла та після її смерті сторони по даній справі залишилися проживати разом у даній квартирі. Проте, в 2013 році відповідач примусово виселив позивача, змінив замки в квартирі та не віддав його особистих речей. Після смерті бабусі в 2010 році належну їй 1/4 частку квартири успадкував батько позивача - [PERSON], а пізніше - 04.04.2014 року він подарував її позивачу. В 2014 році [PERSON] потрапив до квартири та побачив, що відповідач проживає в кімнаті, в якій раніше проживав позивач, користується його особистими речами, які були ним вимушено залишені, а частини цих речей взагалі немає. Навіть коли [PERSON] заселився в квартиру на правах власника, відповідач постійно влаштовував сварки, звертався до правоохоронних органів із необгрунтованими заявами, що створює позивачу неможливість нормального проживання в квартирі. Через раптову втрату доступу до квартири в 2013 році в ній залишилися особисті речі позивача, частиною з яких відповідач користувався, частина зникла, а іншу частину було зіпсовано, через що позивачу завдано матеріальну шкоду на суму 30 000,00 грн. Також [PERSON] вказав, що коли його позбавили доступу до квартири, там залишився його ноутбук та він лишився можливості займатися діяльністю, яка приносила йому певний прибуток. Позивач оцінив свої збитки від упущеної вигоди у 800,00 грн. Крім того, тривалий час до 2013 року позивач самостійно в повному обсязі вносив комунальні платежі за квартиру, і загальна сума витрат на комунальні платежі становить 20000,00 грн. Позивач також проводив у квартирі декілька ремонтів за власні кошти на загальну суму 15000,00 грн. Так як відповідачу належить 3/4 частини спірної квартири на праві спільної часткової власності позивач вважає, що [PERSON] повинен сплатити йому 11 250,00 грн. Раніше [PERSON] не мав можливості звернутися до суду про стягнення витрат на комунальні платежі та частину ремонтних робіт, так як через протиправні дії відповідача в 2013 році втратив доступ до всіх документів, чеків, квитанції, розрахункових книжок, якими міг підтвердити свої витрати, тому просить визнати поважними причини пропуску строку позовної давності. Крім цього, позивач вказав, що йому була спричинена моральна шкода, яка виразилась у його душевних стражданнях через приниження його честі, гідності, у порушенні права власності, нормальних життєвих зв'язків, стосунків з оточуючими людьми, і розмір якої позивач визначив у 55 000,00 грн. Посилаючись на викладене, позивач просить: - поновити строк позовної давності звернення до суду із даним позовом; - стягнути з відповідача на його користь 55 000,00 грн. моральної шкоди; - стягнути з відповідача на його користь 30 800,00 грн. матеріальної шкоди та 31 250 грн. витрат, пов'язаних з утриманням квартири; - стягнути з відповідача витрати, пов'язані з розглядом справи в сумі 1 181,30 грн. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі з вищевикладених підстав. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позову. Заперечення обгрунтовані тим, що ніхто позивача з квартири не виселяв, ремонт він проводив в кімнаті, в якій проживав сам, без згоди відповідача, в інших кімнатах ремонт проведений за кошти бабусі. Куманальні платежі здійснював відповідач, позивач сплачував комунальні платежі пропорційно своїй частці у праві спільної часткової власності. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до такого. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог, і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частина 3 ст. 10 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що позивач та відповідач є співвласниками квартири [ADDRESS], в якій позивачу [PERSON] належить 1/4 частина квартири, а відповідачу [PERSON] - 3/4 частини. Наявні у матеріалах справи відповіді Корабельного відділу поліції ГУНП в Миколаївській області свідчать про те, що між сторонами склалися вкрай неприязні відносини, пов'язані із користуванням квартирою № 118 в будинку № 2 по вул. Океанівській в м. Миколаєві. Вказане також не оспорюється сторонами у справі та їх представниками. Позивачем [PERSON] заявлено вимогу щодо стягнення з відповідача матеріальної шкоди в розмірі 30 800,00 грн. Матеріальну шкоду через залишення в квартирі особистих речей позивача, частиною з яких відповідач користувався, частина зникла, а іншу частину було зіпсовано, позивач оцінив у 30 000,00 грн., а також через залишення в квартирі ноутбуку він був позбавлений можливості займатися діяльністю, яка приносила йому певний прибуток, та оцінив свої збитки як упущену вигоду у розмірі 800,00 грн. Так, відповідно до приписів статті 22 Цивільного кодексу України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані. За вказаних обставин пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі зайняття ним творчою діяльністю. Позивач повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Однак судовим розглядом встановлено, що вимоги позивача про стягнення упущеної вигоди не підтверджені належними та допустимими доказами, та відповідними розрахунками. Також у судовому засіданні не знайшов підтвердження факт наявності цих речей в квартирі, їх крадіжка та псування відповідачем, також позивачем не підтверджено вартість вказаних речей. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача 31 250,00 грн. - витрат, пов'язаних з утриманням квартири, які складаються з 20 000,00 грн., сплачених за житлово-комунальні послуги, та витрат на ремонтні роботи в квартирі прапорційно частці відповідача в спільній частковій власності на квартиру - 11 250,00 грн. Разом з цим, як співвласник [PERSON] зобов'язаний брати участь в утриманні квартири [ADDRESS]. Так статтею 360 ЦК України визначено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов"язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов"язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов"язаннями, пов"язаними із спільним майном. Доказів того, що позивач сплатив витрати на оплату житлово-комунальних послуг у розмірі, що перевищує його частку у праві спільної часткової власності на вищевказану квартиру. Щодо витрат на ремонт кімнати, в якій проживав позивач, на думку суду [PERSON] проводив покращення саме своїх житлово-побутових умов, а не відповідача чи квартири в цілому, а тому ці витрати не можуть бути стягнуті з відповідача. Таким чином, доказів спричинення [PERSON] матеріальної шкоди відповідачем судом не здобуто, а відтак її стягнення з [PERSON] суд вважає безпідставним. Також в обґрунтовування своїх вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 55 000,00 грн., то суд вважає, що позивач не представив суду належних і допустимих доказів, які б доводили наявність такої шкоди, вину відповідача, причинний звязок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою. Частина перша ст. 1166 ЦК України визначає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Виходячи зі змісту вищевказаних норм закону вбачається, що для відшкодування матеріальної чи моральної шкоди сторона повинна довести: ●протиправну поведінку особи, що завдала шкоду; ●наявність матеріальної чи моральної шкоди; ●причинний звязок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою; ●вину заподіювача шкоди. Проте, аналізуючи надані [PERSON] в обґрунтування позовних вимог, докази, суд приходить до висновку, що вони жодним чином не доводять наявності обставин, які є обовязковими складовими для стягнення матеріальної та моральної шкоди, тому суд вважає, що позивач не довів своїх вимог, чим не виконав свій обов'язок, передбачений ч. 3 ст. 10 ЦПК України. За таких обставин суд відмовляє у задоволенні позову з підстав його необгрунтованості та недоведеності. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд не відшкодовує понесені судові витрати через відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed