Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-08 00:00:00

01 липня 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із зазначеним вище позовом, де просить ухвалити судове рішення, яким стягнути із [PERSON] заборгованість за кредитним договором № б/н від 20.02.2018 року в загальному розмірі 89325,85 грн. та судові витрати. Також, матеріали справи містять клопотання позивача про огляд веб-сайту АТ КБ «ПриватБанк», а саме оглянути і зафіксувати розділ 2.1.1 Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на цьому сайті. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що [PERSON] з метою отримання банківських послуг підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг №б/н від 20.02.2018 року. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Свої зобов`язання за договором та угодою банк виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Свої ж зобов`язання за кредитним договором [PERSON] належним чином не виконує, у зв`язку із чим станом на 23.03.2020 року виникла заборгованість по кредитному договору в сумі 89325,85 грн. з яких: 47000,05 грн. заборгованість за кредитом, 37596,00 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 4229,80 грн. штраф (процентна складова). Ухвалою суду від 16 липня 2020 року, відкрито провадження та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторони належним чином повідомлялись про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач, зокрема повідомлявся про розгляд справи, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті «Судової Влади України» Від відповідача [PERSON] відзиву на позов до суду не надходило. Приймаючи до уваги те, що судом виконані вимоги щодо повідомлення відповідача про розгляд справи у спосіб, передбачений законом та з огляду на те, що відповідач не подав відзив, суд прийняв рішення розглянути справу на підставі наявних у ній доказів та у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, вважає що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до положень\~ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими, електронними доказами. Відповідно до\~ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Частиною 1\~статті 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дана норма також закріплена у ст. 12 ЦПК України. Згідно статей\~526,\~527,\~530 Цивільного кодексу України\~зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Судом встановлено, що відповідно до укладеного в формі анкети-заяви договору №б/н від 20.02.2018 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. /а.с.27/ Відповідно до довідки позивача, у зв`язку із підписанням відповідачем кредитного договору №б/н, останньому надано наступні кредитні картки, 19.02.2018 [NUMBER] з терміном дії до 02/19 та 07.03.2019 [NUMBER] з терміном дії до 03/20. /а.с.26/ Відповідно до довідки про зміну умов кредитування кредитний ліміт банком кілька разів змінювався, до 01.03.2019 року кредитний ліміт відповідача був у розмірі 49910 грн., а 01.03.2019 року його зменшили до 0,00 грн. /а.с.25/ Із позовної заяви та розрахунків заборгованості, доданих до неї вбачається, що відповідач має перед позивачем непогашену заборгованість за кредитним договором станом на 23.03.2020 року виникла заборгованість по кредитному договору в сумі 89325,85 грн. з яких: 47000,05 грн. заборгованість за кредитом, 37596,00 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 4229,80 грн. штраф (процентна складова). Виписка за договором № б/н станом на 09.06.2020 року свідчить про активне користування відповідачем кредитними коштами. /а.с.11-24/ Однак, досліджена судом Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.39) не містить жодного посилання на Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, що діяли на час її складання, а загальне зазначення у анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть свідчити про той факт, що саме ці Умови та Правила надавались відповідачу, що саме ці Умови та Правила мав на увазі відповідач, підписуючи анкету-заяву, оскільки не надано позивачем підписані Умови та Правила. Крім того у анкеті заяві не зазначено, яку із запропонованих кредитних карток виявила бажання оформити відповідачка. У зв`язку із цим, такі Умови та правила надання банківських послуг та тарифи не можна вважати складовою частиною, укладеного між сторонами договору б/н від 20.02.2018 року. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року №6-2320цс16 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, відповідно до якого суд не встановив наявності належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобов`язання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту. Таким чином, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по відсоткам, нарахованим на прострочений кредит, штрафів. Щодо клопотання позивача про огляд веб-сайту суд дійшов наступного висновку. Відповідно до частини 1,2,7 статті 85 Цивільного процесуального кодексу України письмові, речові та електронні докази, які не можна доставити до суду, оглядаються за їх місцезнаходженням. Про дату, час і місце огляду доказів за їх місцезнаходженням повідомляються учасники справи. Неявка цих осіб не є перешкодою для проведення огляду. У порядку, передбаченому цією статтею, суд за заявою учасника справи чи з власної ініціативи може оглянути веб-сайт (сторінку), інші місця збереження даних в мережі інтернет з метою встановлення та фіксування їх змісту. У разі необхідності для проведення такого огляду суд може залучити спеціаліста. Відповідно до ст. 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). До позовної заяви представником позивача долучені Умови та правила надання банківських послуг, які розміщені на офіційному веб-сайті АТ КБ «Приватбанк», в тому числі розділ 2.1.1 останніх. Будь-яких сумнівів щодо ідентичності наданих копії відносносно оригіналів, що розміщені на веб-сайті, на даний момент сторонами не висловлено. Отже, представником позивача не наведено достатнє обґрунтування необхідності огляду доказу за місцезнаходженням. Разом із тим, відповідач не спростував той факт, що отримав від позивача кредитну картку та проводив з її застосуванням певні операції. Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Проте, у порушення умов договору та чинного законодавства, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав та не повернув використані ним кредитні кошти, а доказів іншого суду не надано. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 47000,05 грн. На підставі положень ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно 53 % задоволених позовних вимог, що складає 1114 грн. 06 коп. Також суд вважає за не обхідне зазначити, виходячи з принципу змагальності цивільного процесу, сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції до суду першої інстанції, а не чекати, коли їм буде відмовлено в задоволенні позовних вимог за недоведеністю, та потім вишукувати нові й долучати їх до апеляційної скарги. Апеляційний суд не має права приймати нові докази, оскільки позивачу нічого не заважало подати їх до суду першої інстанції, що узгоджується з позицією Верховного Суду. На підставі викладеного,

Outcome: partial