Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-08 00:00:00

У травні 2016 року ПАТ АБ «Порто-Франко» звернулося в суд з позовом, який в подальшому уточнено, до [PERSON], третя особа Компанія «Браво», про звернення стягнення, в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором №925/4-12 з додатковими угодами до нього, укладеним 27.12.2012 року між АБ «Порто-Франко» та ТОВ Компанія «Браво», на предмет іпотеки за договором іпотеки, укладеним 29.07.2013 року між АБ «Порто-Франко» та [PERSON], а саме: на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0.5792 га, кадастровий номер: [NUMBER], яка розташована за адресою: [ADDRESS] та нежитлові будівлі по [ADDRESS], загальною площею 858.2 кв.м., реєстра-ційний номер 94912151227, з правом продажу будь якій особі - покупцеві за ціною, визначеною суб'єктом оціночної діяльності, зазначивши в обґрунтування позову, що 27.12.2012 року між ПАТ АБ «Порто-Франко» та ТОВ Компанія «Браво» укладено кредитний договір №925/4-12 з додатковими угодами до нього відповідно до якого ТОВ Компанія «Браво» отримала кредит у сумі 26 000 000,00 гривень на строк до 19.09.2014 року зі сплатою відсотків в розмірі 12% річних. З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором №925/4-12 між позивачем та [PERSON] укладено договір іпотеки від 29.07.2013 року, відповідно до якого банку передано в іпотеку майно: земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0.5792 га, кадастровий номер: [NUMBER], розташовану за адресою: [ADDRESS] та нежитлові будівлі, [ADDRESS], загальною площею 858.2 кв.м., реєстраційний номер 94912151227. Рішенням Господарського суду Одеської області від 09.06.2015 року, справа №916/1284/15-г, з ТОВ Компанія «Браво» стягну заборгованість за кредитним договором №925/4-12, яка станом на 20.03.2015р. становила 32 212 670.00 грн. З підстав того, що позичальник існуючу заборгованість за кредитом не сплачує із-за відсутності коштів, банк в порядку ст.33 ч.1 Закону України «Про іпотеку», звернувся до суду з даним позовом до майнового поручителя ТОВ Компанія «Браво» [PERSON], який просить задовольнити. Відповідач [PERSON] позов не визнала і звернулася до ПАТ АБ «Порто-Франко», третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Задорожнюк В.К., з позовом про визнання договору іпотеки від 29 липня 2013 року припиненим, який ухвалою суду від 06.02.2017 року об'єднано в одне провадження з позовом ПАТ АБ «Порто-Франко» до [PERSON], третя особа зі сторони відповідача ТОВ Компанія «Браво» про звернення стягнення на предмет іпотеки. Ухвалою суду від 09.06.2017 року позов [PERSON] про визнання договору іпотеки від 29.07.2013 року припиненим залишено без розгляду на підставі ст.207 ч.1 п.3 ЦПК, у зв'язку з повторною неявкою позивача в судове засідання. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримав і просив задовольнити по підставам, викладеним у позовній заяви. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, причину неявки суду не повідомила, у зв'язку з чим, суд вважає за можливе розглянути справу за її відсутність. Представник третьої особи - ліквідатор ТОВ Компанія«Браво» арбітражний керуючий [PERSON], в судове засідання не з'явилася, направивши письмову заяву про визнання позову та розгляд справи за її відсутність /а.с.108-112/. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного. Судом установлено, що 27.12.2012 року між ПАТ АБ „Порто-Франко" та ТОВ Компанія «Браво» було укладено кредитний договір № 925/4-12, з додатковими угодами до нього, де за умовами ос-танньої додаткової угоди №13 від 22.08.2014 року, банк надав кредит позичальнику у вигляді відзив- - 2 - ної реверсивної кредитної лінії з лімітом у сумі 26 000 000,00 гривень на строк з 17.12.2012 року по 19.09.2014 року з виплатою процентів: з 27.12.2012р. по 30.06.2013р. в розмірі 20% річних; з 01.07.2013р. по 19.09.2014р. в розмірі 12% річних. Позичальник зобов'язався належним чином викорис-товувати кредитні кошти та своєчасно повернути банку кредит, сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно з умовами договору та тарифами банку, а також виконати всі інші зобов'язання на умовах та в строки, визначені договором /а.с.13-22/. 29.07.2013 року між ПАТ АБ „Порто-Франко" та [PERSON], яка виступила майновим поручителем ТОВ Компанія «Браво», в якості забезпечення кредитного договору №925/4-12 від 27.12.2012р. та додаткових угод №1 від 25.01.2013р., №2 від 08.04.2013р. №3 від 17.05.2013р., №4 від 01.07.2013р., №5 від 10.07.2013р., №6 від 25.07.2013р., було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Задорожнюк В.К., реєстр за №1878, за яким предметом іпотеки виступили: земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0.5792 га, кадастровий номер: [NUMBER], яка розташована за адресою: [ADDRESS] та нежитлові будівлі, [ADDRESS], загальною площею 858.2 кв.м., реєстраційний номер 94912151227 /а.с.23-27/. За умовами іпотечного договору, прописаними у п.п.5.1, у іпотекодержателя право звернення на предмет іпотеки, відповідно до ст.33 Закону України «Про іпотеку», виникає в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Іпотека є окремим видом застав, регулю-вання якої здійснюється Цивільним кодексом України і відповідно до ч.2 ст.590 ЦК України іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки в разі, коли зобов'язання не буде виконане у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Зі змістом, умовами та правовими наслідками іпотечного договору відповідач була ознайомлена та згодна, про що свідчить її підпис на іпотечному договорі. Згідно ч.1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Відповідно ч.1 ст.18 Закону України «Про іпотеку» іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвід-ченню. З підстав невиконання ТОВ Компанія «Браво» перед ПАТ АБ «Порто-Франко» своїх зобов'язань за кредитним договором №925/4-12 та додаткових угод до кредитного договору рішенням Господарського суду Одеської області від 09.06.2015 року, справа №916/1284/15-г, позов ПАТ АБ «Порто-Франко» до ТОВ Компанія «Браво» про стягнення заборгованості за кредитом, яка станом на 20.03.2015 року становила 32 212 670,00 гривень, з яких: заборгованість за кредитом - 25 874 932,43 грн.; заборгованість за відсотками - 2 186 740.60 грн.; пеня - 4 150 996.97 грн., задоволено в повному обсязі /а.с.30-32/. У зв'язку з несплатою боржником на користь кредитора стягненої за рішенням суду суми боргу, банк звернувся до суду з даним позовом до майнового поручителя боржника - [PERSON] Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відпо-відно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ч.1 ст.546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ч.1 ст.20 Закону України «Про заставу», ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання банк вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно за договором про задоволення вимог іпотеко держателя. Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одер-жати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. На момент розгляду справи доказів погашення боржником кредиту, сплати комісій, відсотків, пені, штрафу, інфляційних збитків тощо, у суду не має. Згідно зі ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч.5 ст.3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки від-повідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотеко- - 3 - давець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Як зазначено у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 17.09.2014р. (справа №6-170цс13) сам факт закінчення строку дії кредитного договору за наявності заборгованості боржника за цим договором не є підставою для припинення договору іпотеки, який укладено для забезпечення виконання кредитного договору боржником. Пунктом 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (ч.1 ст. 20 ЦК, ст.ст.3, 4 ЦПК). Статтею 37 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підста-вою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному догово-рі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Виходячи з наведеного вище суд вважає, що позовні вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом продажу предмета іпотеки банком від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст.38 Закону України «Про іпотеку» є обгрунтованими та таким, що підлягають задоволенню. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ст.ст.12,15,16,525,526,546,572,599,589,590,610,611,629 ЦК України, ст.ст.1,3,17,18,33, 37,38 Закону України «Про іпотеку», ст.20 Закону України «Про заставу» і

Outcome: approved