Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-11 00:00:00

01.12.2017 позивач звернувся до суду з позовом та просив суд скасувати заборону на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS], яка на праві власності належить [PERSON], ідентифікаційний код - [NUMBER], реєстраційний номер обтяження - 1450511, накладеною Першою Київською державною нотаріальною конторою на підставі заяви Вх. № 517 від 09.03.1995 та внесений до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна - 09.11.2004 Першою Київською державною нотаріальною конторою, архівний номер: 30330KIEV1, архівна дата виникнення: 21.10.1996, № реєстру: 1815 -23, внутр. № 6B0117362BED302F7533. Свої вимоги мотивує тим, що 11.10.1994 [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] відповідно до договору купівлі - продажу від 11.10.1994, посвідчений державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори Румянцевою І.А. Крім того, зазначає, що [PERSON] вищезазначена квартира належить на праві приватної власності згідно даних інформаційної довідки КВ -2017 № 37845 від 28.09.2017, виданою КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації». Вказує, що договір купівлі - продажу було втрачено, а тому був виданий його дублікат, який посвідчений 09.03.1995 державним нотаріусом Румянцевої І.А. та зареєстрований в БТІ, про що було видане реєстраційне посвідчення № 8005 від 16.03.1995 на дублікат договору. Позивач 16.03.1995 звернувся до нотаріальної контори з заявою про накладення заборони на його квартиру з метою виключення незаконних дій з втраченими документами. Зазначає, що в жовтні 2017 з метою відчуження своєї квартири на користь доньки звернувся до приватного нотаріуса, однак останньому стало відомо, що квартира знаходиться під забороною. Вказує, що 31.10.2017 до нотаріальної контори було звернення з адвокатським запитом з метою надання копії заяви № 517 від 09.03.1995 на підставі якої було накладено заборону на нерухоме майно. Однак було отримано відмову у зв'язку з закінчення трирічного терміну зберігання розпоряджень щодо накладення заборон та зняття заборон (арештів). Крім того, 09.11.2017 позивач через свого представника звернувся до Першої Київської державної нотаріальної контори з заявою про зняття заборони на квартиру, однак був повідомлений, що за нуменклатурою справ документи за 1996 рік знищені, оскільки термін зберігання три роки. Вказує, що наявна дія заборони на його майно обмежує його права як власника. Враховуючи вищевикладене, позивач просив позов задовольнити. 01.12.2017 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. Ухвалою суду від 04.12.2017 в справі відкрито провадження та призначено до судового розгляду. 01.02.2018 на адресу суду від Першої Київської державної нотаріальної контори за підписом в.о. завідувача Мотицького І.Л. надійшов лист в якому останній просить справу розглядати за відсутності представника нотаріальної контори та прийняти рішення згідно діючого законодавства. Позивач в судове засідання не з'явився, про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, проте представником позивача було подано заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити. Представник відповідача в судове не з'явився, про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, проте як вбачається з матеріалів справи, просить розглянути справу без участі представника. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі - продажу від 11.10.1994, посвідченим державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори Румянцевою І.А., [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] (а.с. 7-8). Відповідно до даних інформаційної довідки КВ -2017 № 37845 від 28.09.2017, виданою КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації», квартира [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за позивачем (а.с.10). Вбачається, що позивачем було втрачено оригінал договіру купівлі - продажу, а тому був виданий його дублікат, який посвідчений 09.03.1995 державним нотаріусом Румянцевої І.А. та зареєстрований в БТІ, про що було видане реєстраційне посвідчення № 8005 від 16.03.1995 на дублікат договору ( а.с. 7-8). 16.03.1995 позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про накладення заборони на вказану вище квартиру з метою виключення незаконних дій з втраченими документами. Згідно листа Першої Київської державної нотаріальної контори на адвокатський запит вбачається, що згідно номенклатури справ державної нотаріальної контори за 1996 рік, термін розпоряджень щодо накладення та зняття заборон (арештів) складав три роки, а тому надати заяву № 517 від 09.03.1995 на підставі якої було внесено відомості про заборону відчуження квартири [ADDRESS], не мають можливості (а.с.14,16). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, сформованого 27.10.2017 вбачається, що квартира [ADDRESS] перебуває під обтяженням на підставі заяви ВХ.517 від 09.03.1995 Першої Київської державної нотаріальної контори (а.с.11). Відповідно до статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону, запис про скасування державної реєстрації прав до державного реєстру прав вноситься у разі скасування на підставі рішення суду документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав. Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 319 ЦК України зазначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Наведе свідчить про те, що позивач, має право на звернення до суду з позовом для усунення свого порушеного права, оскільки безпідставне обтяження майна створює перешкоди в його використанні. Враховуючи вищевикладене, позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved