Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

У березні 2013 року [PERSON] (далі також Позивач) звернувся до Корольовського районного суду м. Житомира з позовом до [PERSON] (далі також Відповідач), в якому просив стягнути з відповідача борг за договором позики від 02 березня 2011 року у сумі 281 332 грн., з яких: 148 000 грн основної заборгованості; 36 666,31 грн пені; 96 666,30грн. 40 відсотків річних. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що 02.03.2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики за умовами якого останній отримав позику у сумі 148 тис. грн, що еквівалентно 18 500 дол. США зі строком повернення до 31.06.2011 р., однак в обумовлений строк позичені грошові кошти повернуто не було, у звязку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом. Під час розгляду справи представник позивача збільшила позовні вимоги та остаточно просила стягнути з відповідача борг за договором позики від 02 березня 2011 року у сумі 582 889 грн 77 коп. з яких: 382 917,48 грн. основної заборгованості; 22 210,10 грн пені; 177 762,19 грн. 40 відсотків річних (а.с. 249-251). Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та просила позов задовольнити. Представник відповідача в останнє судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про розгляд справи, причин своєї неявки не повідомив, подав заяву про застосування строків позовної давності, під час розгляду справи проти позову заперечував, посилаючись на те, договір позики підписаний не відповідачем у звязку з чим заявляв клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи. Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на наступне. Судом встановлено, що 2 березня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого відповідач отримав від позивача позику у сумі 148 000 грн, що складає еквівалент 18 500 дол. США, зі строком повернення до 31 червня 2011 року (а.с. 8). Згідно висновку експерта Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при УМВС України у Житомирській області від 18.11.2015 №1/787 підпис від імені [PERSON] у графі стовпчика "Позичальник" договору позики від 02.03.2011 виконаний [PERSON] Рукописні записи у договорі позики від 02.03.2011, а саме: дата договору, прізвища, імені та по-батькові позичальника, запис у п. 1.2. розділу 1, п. 2.1. розділу 2, п.4.1. розділу 4 та у стовпчику "Позичальник" розділу 9 договору, виконані [PERSON] (а.с. 274-278). Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Таким чином, встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] виникли правовідносини з договору позики. Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Частина 2 ст. 1047 ЦК України допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. З матеріалів справи вбачається, що у звязку з невиконанням позичальником своїх зобовязань щодо повернення позики, [PERSON] звернувся до [PERSON] з письмовою вимогою від 7 лютого 2013 року про негайне повернення заборгованості за договором позики від 2 березня 2011 року у сумі 279 373,17 грн. (а.с. 9-11). Проте, доказів про повернення будь-якої суми позики відповідачем суду не надано. Відповідно до п. 2.2. договору позики від 02.03.2011 року сторони визначають еквівалент розміру позики у доларах США. Сума в гривнях, яку позичальник повинен повернути позикодавцю у якості позики, визначається шляхом множення еквіваленту розміру позики в доларах США на офіційний курс НБУ гривні щодо долара США на день повернення позики у разі збільшення офіційного курсу долара США до гривні на 5 і більше відсотків Встановлено, що офіційний курс НБУ долара США до гривні станом на день отримання позики 02.03.2011 року складав 7,9373 грн. за 1 дол. США, а станом на 18.05.2015 року - 20,698242 грн. за 1 дол. США. Згідно вимог ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З огляду на викладене, враховуючи невиконання позичальником [PERSON] свого обовязку щодо повернення позикодавцю [PERSON] позичених у нього грошових коштів в строк до 30 червня 2011 року, та враховуючи, що офіційний курс НБУ долара США до гривні станом на 18.05.2015 року збільшився більше ніж на 5 відсотків, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача основної заборгованості за договором позики у сумі 382 917 грн. 48 коп. (185 000 дол. США х 20.698242 грн. за 1 дол. США). За змістом п.п. 1, 3 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки. Вирішуючи позовні вимоги суд також приймає до уваги, що за правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Разом з тим, частиною 1 ст. 1050 ЦК України встановлені наслідки порушення договору позичальником, згідно якої якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно п. 6.2. договору позики від 02.03.2011 року у випадку порушення термінів повернення позики позичальник зобовязаний сплатити позикодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період, за який сплачується пеня за кожен день прострочення, а також проценти на суму простроченння згідно ст. 625 Цивільного кодексу України у розмірі 40 % річних. За таких обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність позивачем вимог про стягнення з відповідача як поручителя, заборгованості за договором позики від 02.03.2011 року процентів у розмірі 40 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання за період з 01.07.2011 року по 30.06.2014 року в розмірі 177 762 грн 19 коп. (148 000 грн х 40 % / 365 днів х 1096 днів) та пені за порушення строку повернення позики у розмірі 22 210 грн 10 коп. ((148 000 грн х 2 х 7,75 % / 365 днів х 5 днів) + (148 000 грн х 2 х 7,75 % / 365 днів х 5 днів), де: 7,75 % - облікова ставка НБУ за період з 18.03.2012 по 22.03.2012 року; 7,5 % - облікова ставка НБУ за період з 23.03.2012 по 18.03.2013 року). Суд не приймає до уваги заяву подану представником відповідача про застосування позовної давності, оскільки як вбачається з матеріалів справи та договору позики від 02.03.2011 року, отримані [PERSON] кошти мали бути повернуті до 31 червня 2011 року, а позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення позики - 27 березня 2013 року, що стверджується реєстраційним штампом на позовній заяві, а тому встановлений ст.257 ЦК України строк позовної давність не є пропущеним. Крім того, згідно вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати, що складаються з судового збору у сумі 3 654 грн. та витрати на проведення судової почеркознавчої експертизи у сумі 900 грн. 48 коп. (а.с. 1, 248, 267, 287).

Outcome: approved