Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-24 00:00:00

01 лютого 2019 року [PERSON] звернувся до суду із позовом, у якому просив визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, яка залишилась після [PERSON] , що померла [INFO] , протягом трьох місяців. Позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] померла [PERSON] , яка є матір`ю [PERSON] . Спадкоємцями померлої є [PERSON] та [PERSON] Позивач 14 червня 2018 року особисто звернулась за місцем свого проживання в США до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Представник позивача отримав документи рекомендованим листом лише після 30 липня 2018 року, а відтак після звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, [PERSON] було відмолено у заведенні спадкової справи, у зв`язку із пропуском передбаченого чинним законодавством шестимісячного строку на звернення із заявою про прийняття спадщини. Враховуючи ту обставину, що позивач на час смерті матері постійно проживав за кордоном України, вважає, що такий строк ним пропущено з поважних причин, а тому звернувся із відповідним позовом до суду. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16 листопада 2018 року відкрито провадження у справі, у порядку загального позовного провадження. Протокольною ухвалою суду від 25 червня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до слухання по суті. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечував та просив відмовити у їх задоволенні. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши матеріали справи доказами, суд встановив. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] . [PERSON] є донькою [PERSON] , що підтверджується відповідним Свідоцтвом про народження, Свідоцтвом про укладення шлюбу серія [NUMBER] , проханням про зміну імені до районного суду США в штаті Масачусетс, що задоволено 29 вересня 1994 року. Відповідно до Заповіту від 117 грудня 2008 року, посвідченого державним нотаріусом Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори Гришко Н.В., зареєстрованого в реєстрі за № 2-81, [PERSON] заповіла належну їй частину квартири за [ADDRESS] та речі домашньої обстановки і вжитку [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в рівних частинах кожному. [PERSON] звернулась із заявою про прийняття спадщини 14 червня 2018 року до нотаріуса за місцем проживання в США. У відповідності до листа № 49/01-16 від 26 жовтня 2018 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тавтєлєва А.В., 30 липня 2018 року до ньго звернувся [PERSON] , як діючий представник громадянки США [PERSON] за довіреністю, з питання прийняття спадщини та заведення спадкової справи після смерті [PERSON] , та йому було роз`яснено вимоги п. 3.6 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, згідно якого не допускається приймати заяви про прийняття спадщини, складені від імені спадкоємців їх представниками, що діють на підставі довіреностей. Заяви на прийняття спадщини, складеної [PERSON] , надано не було. При цьому, вказаним листом на звернення від 26 жовтня 2018 року про заведення спадкової справи на підстави заяви про прийняття спадщини, підписаної [PERSON] , відмолено на підставі пропущення строку, встановленого законодавством для прийняття спадщини. Як зазначено позивачем у позові та пояснено представником позивача у судовому засіданні, позивачем встановлений законом шестимісячний строк на прийняття спадщини після померлої матері було пропущено через необхідність оформлення відповідних документів, що ускладнювалось тим, що [PERSON] постійно проживає у США. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України). Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною першою та другою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Наслідки пропущення строку для прийняття спадщини визначені статтею 1272 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Разом з тим, частиною третьою статті 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Звертаючись до суду із даним позовом, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини позивач вказувала своє постійне проживання за межами України. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, які має оцінити суд з урахуванням доводів та заперечень учасників справи та врахувавши її фактичних обставин. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу сторони справи на власний розсуд розпоряджаються наданими їм законом правами та обов`язками щодо предмета спору (стаття 13 ЦПК України), а суд на засадах змагальності сторін може лише сприяти застосуванню таких прав та виконанню обов`язків, ураховуючи при цьому принципи справедливості та рівності учасників процесу перед законом та судом. Відповідно до частин першої ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. За умовами ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. За умовами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Звертаючись до суду із даним позовом, [PERSON] не надала належних та допустимих доказів того, що її проживання за межами України було пов`язано з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для неї на вчинення дій щодо прийняття спадщини у встановлений законом строк, у зв`язку із чим позивач не виконав свій процесуальний обов`язок із доведення тих обставин, на які посилався як на підставу своїх вимог і заперечень. Пропуск спадкоємцем строку для прийняття спадщини без поважних причин не свідчить про наявність у такого спадкоємця порушеного, невизнаного або оспорюваного права, яке підлягає захисту в судовому порядку. Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому, необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Враховуючи вищевикладене, суд не вважає причини пропуску позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини щодо майна [PERSON] поважними, а тому приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed