Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-26 00:00:00

У липні 2015 року позивач звернувся до суду із позовом до Приватного акціонерного товариства "«Азовелектросталь" (далі ПАТ "Азовелектросталь") про стягнення невиплаченої заробітної плати та моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначив, що він перебуває у трудових відносинах з відповідачем. З жовтня 2014 року у ПАТ «Азовелектросталь» перед позивачем виникла заборгованість по заробітній платі, яку до теперішнього часу відповідач не сплатив. Просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 21470,26 грн. та моральну шкоду в розмірі 1000 грн.. Позивач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, згідно якої просив розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача ПАТ «Азовелектросталь» до судового засідання не з'явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач з 10.09.2008 року перебуває у трудових відносинах із ПАТ «Азовелектросталь», про що свідчать відмітки в трудовій книжці. Згідно довідки № 1893 від 14.08.2015 року, наданої відповідачем, заборгованість по заробітній платі працівника ПАТ «Азовелектросталь» [PERSON] станом на 13.08.2015 року за період з жовтня 2014 року по липень 2015 року становить 26952,24 грн.. Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується робітникам регулярно в робочі дні в строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погоджені з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Частиною 2 статті 233 КЗпП України передбачено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно ст. 43 Конституції України кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Таким чином, судом встановлено, що заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] за період з жовтня 2014 року по липень 2015 року складає 26952,24 грн. з утриманням ПАТ «Азовелектросталь» з цієї суми передбачених законом податків та обов'язкових платежів. Згідно ст. 11 ЦПК України суд не може вийти за межі позовних вимог, тому стягненню з відповідача на користь [PERSON] підлягає заборгованість по заробітній платі за період з жовтня 2014 року по травень 2015 року у розмірі 21470,26 грн. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За змістом вказаного положення, законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У відповідності із п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року із змінами внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань фізичних, душевних, психічних) та з урахування інших обставин. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, судом встановлено, що внаслідок не виплати відповідачем позивачу частини заробітної плати, останньому була спричинена моральна шкода, між тим, розмір визначений позивачем у 1000,00 грн. є завищеним. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер порушення прав позивача, істотність вимушених змін у його житті через тривалу невиплату заробітної плати та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав, приходить до висновку, що достатньою і справедливою буде компенсація моральної шкоди в розмірі 200 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 243,60 грн. за вимоги майнового характеру та 243,60 грн. за вимоги немайнового характеру, що загалом складає 487,20 грн.

Outcome: approved