Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-19 00:00:00

01.12.2017 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Нововодолазької селищної ради, із залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на боці відповідача - ГУ Держгеокадастру у Харківській області «Про визнання права власності на спадщину за заповітом»(вхідний № 3726/17-вх), на обґрунтування якого зазначив, що [INFO] помер його дідусь [PERSON] , який за життя, 26.05.2011 року, склав заповіт, яким усе своє майно, де б воно не було із чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде йому належати на день смерті і на що він за законом матиме право заповів йому. До складу спадкового майна входить: житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресом: [ADDRESS] ; земельна ділянка, площею 0,2500 гектарів (кадастровий номер 6324280501:00:001:0034), із цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), - розташована за адресом знаходження будинку, експертна оцінка якої складає 49673,00 гривень. Спадщину він прийняв і 18.07.2016 року приватним нотаріусом Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області Крючковою Л. А. заведено спадкову справу № 101/2016 до майна померлого [INFO] [PERSON] , однак 01.11.2017 року приватним нотаріусом винесено Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки у Свідоцтві про право власності на жилий будинок зазначено, що він належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є померлий, а також у зв`язку із втратою оригіналу Державного акту на право власності на земельну ділянку (серії ЯИ № 958610, виданого 19.04.2010 року на підставі рішення XXVII сесії V скликання Знамянської сільської ради Нововодолазького району Харківської області) щодо земельної ділянки, площею 0,2500 гектарів (кадастровий номер 6324280501:00:001:0034), із цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, про що ним розміщено оголошення в газеті «Вісті Водолажчини». Оскільки інших спадкоємців не має, а у оформленні спадщини виникли труднощі, просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресом: [ADDRESS] ,- та земельну ділянку, площею 0,2500 гектарів (кадастровий номер 6324280501:00:001:0034), із цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресом: [ADDRESS] (а. с. 3 - 6). Розпорядженням керівника апарату суду Столяренка С. В. № 851 від 18.09.2018 року призначено повторний автоматизований розподіл справи й згідно відповідного протоколу, обліково-статистичної картки справи та Контрольного журналу судових справ і матеріалів, переданих для розгляду судді, справу передано на розгляд головуючого судді Мащенко С. В. (а. с. 78, 79). 14.11.2018 року [PERSON] звернувся до суду із клопотанням, викладеним у виді відповідної заяви, зареєстрованої за вхідним № 5741/18-вх, про витребування доказів у справі, а саме: копії спадкової справи, заведеної приватним нотаріусом Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області Крючковою Л. А. після смерті [INFO] [PERSON] , - яке задоволено й на підставі ухвали суду від 14.11.2018 року копія спадкової справи витребувана, долучена до матеріалів справи та досліджена в ході судового розгляду (а. с. 91, 93 - 96, 103 - 165). Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце засідання повідомлявся належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, про причини своєї неявки не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи не надавав, однак звернувся із заявою, зареєстрованою за вхідним № 192/19-вх від 11.01.2019 року, з проханням справу розглянути за його відсутності, вказавши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити (а. с. 176). Представник відповідача - Нововодолазької селищної ради - у судове засідання теж не з`явився, про дату, час і місце засідання повідомлявся належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, про причини неявки не повідомив, однак від селищного голови надійшов лист, зареєстрований за вхідним № 5690/18-вх від 14.11.2018 року, з проханням справу розглянути за їх відсутності, зазначивши, що вони не заперечують проти задоволення позову (а. с. 90). Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на боці відповідача - ГУ Держгеокадастру у Харківській області - Алексенко А. А., що діяв за довіреністю, зареєстрованою за № 32-20-0.14-7\\62-18 від 10.01.2018року, у судове засідання також не з`явився, про дату, час і місце засідання повідомлявся належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, про причини неявки не повідомив, однак від представника надійшли пояснення, зареєстровані за вхідним № 3721/18-вх від 24.07.2018 року, з проханням справу розглянути за їх відсутності, зазначивши, що за інформацією їх Відділу у Нововодолазькому районі Харківської області померлому дійсно 19.04.2010 року видавався Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку (серії ЯИ № 958610) (а. с. 68, 65 - 67). Відповідно до змісту частини 1 статті 58 Цивільного процесуального кодексу України сторона може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника, а згідно частини 1 статті 223 цього ж кодексу неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Крім того, на підставі частини 3 статті 211 цього ж кодексу особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у сторін та представника третьої особи свідчать їх відповідні заяви та прохальна частина пояснень, долучені до матеріалів справи. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання необхідним давання учасниками справи особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність. Здійснюючи правосуддя на засадах змагальності й рівності учасників судового процесу перед законом і судом, всебічно, повно, об`єктивно, справедливо, неупереджено та своєчасно з`ясувавши всі обставини справи і всі фактичні данні в межах заявлених вимог, що мають значення для вирішення справи за суттю й на які сторони та їх представники посилались як на підставу своїх вимог та заперечень, перевіривши їх доказами, отриманими відповідно до правил цивільного процесуального кодифікованого закону й безпосередньо дослідженими у судовому засіданні, що відповідають вимогам закону про їх належність, допустимість, достовірність та достатність, а саме: дослідивши письмові докази у справі,- суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року шляхом реорганізації (злиття) Валківського районного суду, Коломацького районного суду та Нововодолазького районного суду Харківської області утворено Валківський окружний суд - у Валківському, Коломацькому та Нововодолазькому районах Харківської області із місцезнаходженням у містах Валках, селищі міського типу Новій Водолазі та селі Різуненковому Коломацького району Харківської області. За змістом пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року районні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. Оскільки на цей час Валківський окружний суд свою діяльність не розпочав, справа перебувала на розгляді належного суду. Крім того, згідно пункту 9 частини 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України № 1618-ІV від 18.03.2004 року (в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03.10.2017 року із змінами та доповненнями) справи у судах першої інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання нею чинності. Таким чином, ця цивільна справа підлягає розгляду за правилами, визначеними Цивільним процесуальним кодексом України в редакції, яка набрала чинності з 15.12.2017 року. Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства, визначеним у частині 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому згідно частини 1 статті 4 цього ж нормативно-правового акту, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Отже, суд відповідно до приписів частини 1 статті 13 цивільного процесуального кодифікованого закону України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. При цьому частиною 1 статті 77 вказаного нормативно-правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У відповідності до припису частини 3 статті 12 та частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу. Одночасно із цим, згідно частини 2 статті 77 та частини 1 статті 82 цивільного процесуального кодифікованого закону України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Отже, у ході розгляду справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю. Як убачається зі Свідоцтва про смерть (серії [NUMBER] ), виданого Знам`янською сільською радою Нововодолазького району Харківської області 01.04.2016 року, [PERSON] помер [INFO] у віці 92 років у селищі міського типу Нова Водолага Нововодолазького району Харківської області, про що 01.04.2016 року складено відповідний актовий запис № 05 (а. с. 9, 110). Із копії заповіту, посвідченого 26.05.2011 року секретарем Знам`янської сільської ради Великою Т. М. та зареєстрованого в реєстрі за № 10, вбачається, що [PERSON] , який проживає за адресом: [ADDRESS] ,- на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і в загалі все те, що буде йому належати на день смерті і на що він за законом матиме право, заповів [PERSON] , [INFO] (а. с. 10, 116). Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 52167994, виданої 05.06.2018 року о 16 годині 05 хвилин Нововодолазькою державною нотаріальною конторою за параметрами пошуку: [PERSON] , - є інформація щодо наявності заповіту, посвідченого 26.05.2011 року (номер в реєстрі нотаріальних дій 10, номер у спадковому реєстрі 51252325), який зберігається в Знам`янській сільській раді Нововодолазького району (а. с. 61). Згідно свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, виданого 01.12.1992 року Знам`янською сільською радою народних депутатів, домоволодіння, розташоване за адресом: [ADDRESS] ,- дійсно належить голові колгоспного двору [PERSON] (а. с. 30, 158). Відповідно до технічного паспорту, виготовленого КП Нововодолазьке архітектурно-інвентаризаційне бюро станом на 24 жовтня 2017 року, житловий будинок, розташований за адресом: [ADDRESS] ,- належить [PERSON] (а. с. 31 - 34). З довідки про технічні показники об`єкта нерухомого майна, наявність (відсутність) нового будівництва, реконструкції, капітального ремонту, перепланування - для подання приватному нотаріусу [PERSON] з метою оформлення спадкових справ, виданої КП «Нововодолазьке архітектурно-інвентаризаційне бюро» та зареєстрованої за вихідним № 759 від 26.10.2017 року, убачається, що самочинного будівництва, перепланування, реконструкції у будинку, розташованому за адресом: [ADDRESS] ,- не велось ( а. с. 17, 159). Згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку (серії ЯИ № 958610) від 19.04.2010 року, на підставі рішення ХХVІІ сесії V скликання Знам`янської сільської ради Нововодолазького району Харківської області від 17.02.2010 року № 692-V та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 011070000047, вбачається, що [PERSON] , який проживає в селі Знам`янка Нововодолазького району Харківської області, є власником земельної ділянки, площею 0,2500 гектарів, у межах згідно з планом, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресом: [ADDRESS] (а. с. 36, 69). З повідомлення виконувача обов`язків начальника Відділу Держгеокадастру у Нововодолазькому районі Харківської області № 125/0-0.23, 26-116/147-17 від 10.11.2017 року убачається, що державний акт на право власності на земельну ділянку Знам`янської сільської ради (серія ЯИ № 958610), виданий на ім`я [PERSON] на підставі рішення ХХVІІ сесії V скликання Знам`янської сільської ради Нововодолазького району Харківської області від 17.02.2010 року (реєстровий № 592-V), зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів за № 011070000047 від 19.04.2010 року (а. с. 12). Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-6305100642017, сформованого 17.10.2017 року, земельна ділянка із кадастровим № 6324280501:00:001:0034, яка розташована за адресом: [ADDRESS] ,- із цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), має площу 0,2500 гектарів та зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON] на підставі Державного акту (серії ЯИ № 958610) від 19.04.2010 року (а. с. 14 - 16, 160 - 162). 25.11.2017 року про втрату оригіналу Державного акту на право власності на земельну ділянку (серії ЯИ № 958610), виданого 19.04.2010 року на підставі рішення XXVII сесії V скликання Знам`янської сільської ради Нововодолазького району Харківської області № 592-V від 17.02.2010 року та зареєстрованого в книзі записів держаків за № 011070000047 від 19.04.2010 року, розміщено оголошення в газеті «Вісті Водолажчини» (а. с. 35). Згідно із змістом звіту про експерту грошову оцінку земельної ділянки, виробленого ТОВ «Терра-Інвест» 07.11.2017 року, вартість земельної ділянки, площею 0,2500 гектарів, що розташована за адресом: [ADDRESS] ,- становить 49673,00 гривень (а. с. 23 - 29, 163). Отже, наведеним доведено, що спадкодавець [PERSON] , помер [INFO] , за життя зробив заповідальне розпорядження на випадок своєї смерті щодо усього майна й на її час мав спадкову масу, зокрема, у виді домоволодіння, розташованого за адресом: [ADDRESS] , а також земельної ділянки із кадастровим № 6324280501:00:001:0034, яка розташована за адресом: [ADDRESS] ,- із цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,2500 гектарів, правовстановлюючий документ на яку втрачений, й спадкування щодо цієї спадщини здійснюється за заповітом. З Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 52168027, виданої 05.06.2018 року о 16 годині 06 хвилин Нововодолазькою державною нотаріальною конторою за параметрами пошуку: [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , - наявна інформація щодо спадкової справи № 59240576 (№ 101/2016 у нотаріуса), яка зберігається у приватного нотаріуса Нововодолазької нотаріальній контори Харківської області Крючкової Л. А. (а. с. 60). Зі спадкової справи № 101/2016, розпочатої 18.07.2016 року приватним нотаріусом Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області Крючковою Л. А. (а. с. 103 - 165), вбачається, що: -18.07.2016 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області Крючкової Л. А із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а. с. 109); -згідно інформації, наданої секретарем Знам`янської сільської ради Харківської області за № 213 від 23.06.2016 року, померлий [PERSON] , [INFO] , з 08.05.1980 року й по день своєї смерті постійно проживав один та був зареєстрований за адресом: [ADDRESS] (а. с. 111); -відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 44484011, наданої 18.07.2016 року о 10 годині 29 хвилин приватним нотаріусом Крючковою Л. А. за параметрами пошуку: [PERSON] , - є інформація щодо наявності заповіту, посвідченого 26.05.2011 року (номер в реєстрі нотаріальних дій 10, номер у спадковому реєстрі 51252325), який зберігається в Знам`янській сільській раді Нововодолазького району (а. с. 144); -17.11.2016 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області Крючкової Л. А із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка складається із земельної ділянки, площею 6,7843 гектарів, земельної ділянки, площею 1,1909 гектарів та земельної ділянки, площею 0,2793 гектарів (а. с. 122); -відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю (серії І-ХР № 031393), виданого 27.12.2001 року на підставі рішення виконавчого комітету Знам`янської сільської Ради народних депутатів № 40 від 09.10.2001 року й зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 243, [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку, площею 8,25 гектарів, в межах згідно з планом, що розташована на території Знам`янської сільської ради, із цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а. с. 21); -з Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-6303337692016, сформованого 03.11.2016 року, земельна ділянка (кадастровий № 6324280500:04:000:0387) із земель сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 6,7843 гектарів, розташована на території Знам`янської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, є приватною власністю та зареєстрована 27.12.2001 року Нововодолазьким районним Відділом земельних ресурсів за [PERSON] (а. с. 124 - 126); -на підставі звіту про експертну грошову оцінку від 07.11.2016 року вартість земельної ділянки із кадастровим № 6324280500:04:000:0387, площею 6,7843 гектарів, розташованої на території Знам`янської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, становить 160109,00 гривень (а. с. 127 - 131); -відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-6303337992016, сформованого 03.11.2016 року, земельна ділянка (кадастровий № 6324280500:04:000:0782) із земель сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,1903 гектарів, розташована на території Знам`янської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, є приватною власністю та зареєстрована 27.12.2001 року Нововодолазьким районним Відділом земельних ресурсів за [PERSON] (а. с. 132 - 134); -на підставі звіту про експертну грошову оцінку від 07.11.2016 року вартість земельної ділянки (кадастровий № 6324280500:04:000:0782), площею 1,1903 гектарів, розташованої на території Знам`янської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, становить 28091,00 гривень (а. с. 135 - 139); -відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-6303337712016, сформованого 03.11.2016 року, земельна ділянка (кадастровий № 6324280500:04:000:0051) із земель сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,2793 гектарів, розташована на території Знам`янської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, є приватною власністю та зареєстрована 27.12.2001 року Нововодолазьким районним Відділом земельних ресурсів за [PERSON] (а. с. 140 - 142); -на підставі звіту про експертну грошову оцінку від 07.11.2016 року, вартість земельної ділянки із кадастровим № 6324280500:04:000:0051, площею 0,2793 гектарів, розташованої на території Знам`янської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, становить 6591,00 гривень (а. с. 143 - 147); -рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області, ухваленим 18.01.2017 року в межах справи з єдиним унікальним № 631/2016/16-ц (провадження № 2/631/287/17) за [PERSON] визнано право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті громадянина [PERSON] , померлого [INFO] , а саме на: а) земельну ділянку, площею 6,7843 гектарів, кадастровий номер 6324280500:04:000:0387, розташовану на території Знам`янської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, склад угідь - рілля; б) земельну ділянку, площею 1,1903 гектарів, кадастровий номер 6324280500:04:000:0782, розташовану на території Знам`янської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, склад угідь - пасовища; в) земельну ділянку, площею 0,2793 гектарів, кадастровий номер 6324280500:04:000:0051, розташовану на території Знам`янської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, склад угідь - сіножаті,- які належали померлому [PERSON] відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю (серії І-ХР № 031393), виданого 27 грудня 2001 року на підставі рішення виконавчого комітету Знам`янської сільської ради Нововодолазького району Харківської області від 09 жовтня 2001 року № 40 та зареєстрованого в Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за № 243 (а. с. 149 - 152, 203 - 206); -10.11.2017 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області Крючкової Л. А із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка складається із домоволодіння, розташованого за адресом: [ADDRESS] ,- та земельної ділянки, площею 0,2500 гектарів, із цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресом: [ADDRESS] (а. с. 155); -зі Свідоцтва про смерть (серії [NUMBER] ), виданого Знам`янською сільською радою Нововодолазького району Харківської області 12.03.2013 року, убачається, що [PERSON] померла [INFO] у віці 83 років у селі Знам`янка Нововодолазького району Харківської області, про що 12.03.2013 року складено відповідний актовий запис № 04 (а. с. 18, 118); -відповідно до Свідоцтва про одруження (серії [NUMBER] ), виданого 25.11.1950 року Знам`янським сільським ЗАГС Нововодолазького району Харківської області, [PERSON] та [PERSON] одружились 20.11.1950 року, про що в книзі записів актів громадянського стану про одруження 20.11.1950 року зроблено відповідний запис за № 7, та після реєстрації одруження подружжю присвоєно прізвище « [PERSON] » (а. с. 22, 113); -постановою приватного нотаріуса Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області Крючкової Л. А., зареєстрованою за № 1024/02-31 від 10.11.2017 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями та на земельну ділянку, що розташовані за адресом: [ADDRESS] ,- у зв`язку з тим, що в свідоцтві про право власності на жилий будинок зазначено, що вищезазначений житловий будинок дійсно належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON] , а також у спадкоємця відсутній Державний акт на право власності на земельну ділянку. При цьому нотаріусом констатований факт звернення спадкоємця із заявою про прийняття спадщини 18.07.2016 року й що інших заяв до нього з цього приводу не надходило (а. с. 11, 164). Наведеним доведений факт прийняття позивачем [PERSON] спадщини за заповітом, що відкрилась після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , а також відсутність інших спадкоємців, які б прийняли, або бажали прийняти спадщину померлого, який на час своєї смерті був зареєстрований та мешкав один. Також із викладеного убачається, що нотаріусом відмовлено спадкоємцю у оформленні свідоцтва про право на спадщину за заповітом, так як спадкове майно, зазначене у постанові приватного нотаріуса, віднесене до категорії колгоспних дворів й втрачено правовстановлюючий документ на землю, а отже [PERSON] доведений судові факт існування спора про право. Окрім зазначеного вище, зі Свідоцтва про народження (серії [NUMBER] ), виданого 16.07.1986 року Нововодолазьким районним відділом Запису актів громадянського стану Харківської області убачається, що [PERSON] народився [INFO] у селищі Нова Водолага Нововодолазького району Харківської області, про що в книзі реєстрації актів про народження 16.07.1986 року зроблено запис за № 152, та його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а. с. 21). Відповідно до Свідоцтва про народження (серії [NUMBER] ), виданого 14.08.1963 року Знам`янською сільською радою, [PERSON] народився [INFO] у селищі Нова Водолага Валківського району Харківської області, про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 14.08.1963 року зроблено відповідний запис за № 4, та його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а. с. 20). Згідно зі Свідоцтвом про смерть (серії [NUMBER] ), виданого Нововодолазьким районним відділом Запису актів громадянського стану Харківської області 15.01.1991 року, [PERSON] помер [INFO] у віці 97 років у селищі міського типу Нова Водолага Нововодолазького району Харківської області, про що в книзі реєстрації актів про смерть в цей день зроблено запис за № 16 (а. с. 19). Таким чином, позивач також довів судові й відсутність спадкоємців, які б за законом мали б право на обов`язкову частку у спадщині на час смерті спадкодавця. Під час вирішення спірних правовідносин суд враховує, що їх правове регулювання здійснюється нормами Цивільного кодексу України № 435-ІV від 16.01.2003 року (із змінами та доповненнями) та Цивільного кодексу Української РСР № 1540-VI від 18.07.1963 року (із змінами та доповненнями). Ухвалюючи це рішення, суд виходить з положень частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України, відповідно до якої цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішенням суду (частина 5 статті 11 Цивільного кодексу України). Приписами статей 1216 та 1217 цивільного кодифікованого закону України обумовлено, що спадкуванням, яке може здійснюватися за заповітом або за законом, є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з правилами частини 1 та 2 статті 1220 цього ж кодексу спадщина відкривається внаслідок смерті, а часом її відкриття вважається день смерті особи, зазначений у свідоцтві про смерть, що виданий відповідним державним органом реєстрації актів цивільного стану. При цьому, частиною 1 статті 1222 Цивільного кодексу України обумовлено, що спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а згідно із змістом частини 1 статті 1223 зазначеного останнім нормативно-правового кодифікованого акту України - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Отже, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі його відсутності право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 Цивільного кодексу України (частини 1 та 2 статті 1223 цього кодексу). Як визначають норми права, що містяться у статті 1233, частині 1 статті 1235 та частинах 1 і 2 статті 1236 Цивільного кодексу України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті, яким заповідач призначає спадкоємця (одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин) та охоплює права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права і обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. При цьому заповіт може бути складений щодо усієї спадщини або її частини. Таким чином, в ході судового розгляду справи встановлено, що спадкодавець [PERSON] помер [INFO] . З часу його смерті відкрилась спадщина, спадкування щодо якої здійснюється за заповітом, що посвідчений 26.05.2011 року секретарем Знам`янської сільської ради Великою Т. М., зареєстрований в реєстрі за № 10 та складений на користь [PERSON] , [INFO] , без вказання ступеню родинного зв`язку із ним, щодо належного спадкодавцю усього майна, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і в загалі все те, що буде йому належати на день смерті і на що він за законом матиме право. Норма права, передбачена статтею 1241 Цивільного кодексу України, зобов`язує суд встановлювати у разі спадкування за заповітом наявність осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Такими особами є: малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдовець) та непрацездатні батьки. Ретельно перевіривши матеріали спадкової справи № 101/2016 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , розпочатої 18.07.2016 року приватним нотаріусом Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області Крючковою Л. А., а також ураховуючи докази, зібрані в рамках цієї цивільної справи, суд достеменно встановив, що на час відкриття спадщини осіб, які б відповідали вимогам, визначеним частиною 1 статті 1222 Цивільного кодексу України, у [PERSON] не було. Тому спадкоємцем щодо усього майна померлого [PERSON] , є [PERSON] , який одержав право на спадкування за заповітом, посвідченим 26.05.2011 року секретарем Знам`янської сільської ради Великою Т. М. (реєстровий № 10), що на час відкриття спадщини спадкодавцем змінений або скасований не був. Частинами 1, 2 та 5 статті 1268 Цивільного кодексу України визначено, що спадкоємиць за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Зі змісту частини 1 статті 1270 вказаного нормативно-правового акту убачається, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємиць, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частини 1 і 2 статті 1269 цивільного процесуального кодифікованого закону України). Вказані вимоги позивачем [PERSON] виконані у повній відповідності із приписами матеріального закону, підстав для їх усунення від спадщини, визначених статтею 1224 Цивільного кодексу України, судом не встановлено, а тому суд вважає доведеним те, що він є таким, який прийняв спадщину за заповітом після смерті [INFO] [PERSON] , так як протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу України, а саме шість місяців з часу відкриття спадщини, звернувся із відповідною заявою про прийняття спадщини до нотаріуса. Спадкоємиць який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, відсутність якого не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частини 1 і 3 статті 1296 Цивільного кодексу України). Одночасно й вимоги частини 1 статті 1297 цього ж кодексу, зобов`язують спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, звернутись до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Доказом виконання позивачем [PERSON] цього припису закону є не тільки вище зазначене звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а й отримання ним Постанови приватного нотаріуса Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області Крючкової Л. А. від 10.11.2017 року, якою йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями та на земельну ділянку, що розташовані за адресом: [ADDRESS] ,- у зв`язку з тим, що в свідоцтві про право власності на жилий будинок зазначено, що вищезазначений житловий будинок дійсно належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON] , а також у спадкоємця відсутній оригінал Державний акт на право власності на земельну ділянку. Відповідно до положень статей 1 і 34 Закону України «Про нотаріат» № 3425-ХІІ від 02.09.1993 року (із змінами та доповненнями) видача свідоцтва про право на спадщину визнається нотаріальною дією, яка вчиняється нотаріусами. На час звернення позивача до нотаріуса щодо видачі йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом, порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України регламентований відповідним Наказом Міністерства Юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року (із змінами та доповненнями), підпункт 1.2. пункту 1 глави 10 розділу ІІ якого обумовлює, що при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. Вирішуючи питання щодо наявності у складі спадщини померлого [INFO] [PERSON] , домоволодіння, яке знаходиться за адресом: [ADDRESS] ,- суд ураховує таке. Підстави виникнення права власності на нерухомість у суб`єкта власності кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час його виникнення. Так, зі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, виданого 01.12.1992 року Знам`янською сільською радою народних депутатів, вбачається, що домоволодіння, розташоване за адресом: [ADDRESS] ,- належить на праві особистої власності колгоспному двору в цілому, головою якого є [PERSON] , на підставі рішення Виконавчого комітету Знам`янської сільської ради народних депутатів без номера від 06.02.1992 року, й право власності на нього зареєстроване Бюро технічної інвентаризації у реєстровій книзі за № 2-121. Таким чином, суд робить обґрунтований висновок про те, що вказана нерухомість відноситься до суспільної групи господарств - колгоспний двір, що складався з одного члена - голови - [PERSON] , оскільки правильність зазначеного висновку жодним чином не оспорюється ані учасниками справи, ані посадовими особами, до компетенції яких віднесене це питання. Правове регулювання зазначеної суспільної групи господарств на час реєстрації права власності на нього регламентується Цивільним кодексом Української РСР № 1540-VI від 18.07.1963 року (із змінами та доповненнями), який у своїй статті 120 (в редакції, чинній на час виникнення правовідносин) визначав, що колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Крім того, частиною 2 статті 123 зазначеного вище кодексу передбачено, що розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Правильність висновку про наявність на час реєстрації права власності на колгоспний двір [PERSON] в його членах тільки одної особи - голови - свідчить й зазначення у свідоцтві про те, що житловий будинок належить йому на праві особистої власності колгоспному двору в цілому. Відповідно до роз`яснень, викладених в пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (із змінами та доповненнями), спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних ; в) на витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що зберіглося на 15.04.1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Розгляд позову про право на майно колишнього колгоспного двору не залежить від вирішення питань землекористування. З огляду на таке роз`яснення, єдиним власником спірного домоволодіння [ADDRESS] , з однією цілою часткою є спадкодавець [PERSON] , оскільки відомостей щодо існування інших членів колгоспного двору ніж голови у суду не має, розмір його частки, визначений у відповідному свідоцтві, зареєстрованому в Бюро технічної інвентаризації, надає можливість зробити аналогічний висновок про це, й даних про те, що у будь-кого був або є спір щодо витребування частки з майна зазначеного колгоспного двору судові не надано. Крім того, згідно змісту статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-ІV від 01.07.2004 року право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Тобто, право власності на нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його виникнення, і є офіційним визнанням державою такого права. Аналогічний висновок за своїм змістом міститься й у сформульованій правовій позиції Верховного Суду України, висловленої у своїй постанові від 13.06.2012 року при розгляді справи № 6-54цс12 та обов`язкової для застосування усіма судами нашої держави. Так, відповідність правовстановлюючих документів визначається судом відповідно до законодавства, чинного на час набуття власності на житловий будинок, зокрема, Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Заступником Міністра комунального господарства Української РСР Романовим В. 31.01.1966 року, погодженої Заступником Голови Верховного суду Української РСР Сіденком Р. 15.01.1966 року та такої, що втратила чинності на підставі Наказу Держжитлокомунгоспу № 56 від 13.12.1995 року. Згідно пунктів 10, 18, 20, 30 вказаної Інструкції, а також пункту 16 додатку № 1 «Перелік правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР» до неї, свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння, видане 25.12.1992 року Виконавчим комітетом Знам`янської сільської ради народних депутатів, щодо жилого будинку (домоволодіння) з приналежними йому будівлями та спорудами [ADDRESS] , на ім`я голови колгоспному двору [PERSON] на підставі рішення Виконавчого комітету Знам`янської сільської ради народних депутатів без номера від 06.02.1992 року та зареєстроване Бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі за № 2 - 121, повністю відповідає вимогам тогочасного законодавства з цього питання. Окрім того, відповідно до змісту пунктів 1 і 5 встановлюючої (описової) частини Постанови Ради Міністрів Української РСР № 105 від 11.03.1985 року «Про порядок державного обліку житлового фонду» встановлений єдиний порядок державного обліку житлового фонду, відповідно до якого державний облік житлового фонду, незалежно від його належності, здійснюється за єдиною для Союзу РСР системою на основі реєстрації і технічної інвентаризації житлового фонду, яка проводяться за рахунок коштів підприємств, установ, організацій і громадян, у віданні (власності) яких перебуває житловий фонд. Таким чином, на виконання приписів цієї постанови у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків в Бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Зазначені норми тогочасного законодавства спадкодавець повністю виконав, а тому підстав задля обґрунтованого сумніву щодо наявності в нього права власності на спірне домоволодіння у суду не має. Також, вирішуючи питання щодо наявності у складі спадщини померлого [INFO] [PERSON] , земельної ділянки, площею 0,2500 гектарів, у межах згідно з планом, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресом: [ADDRESS] ,- суд ураховує таке. Стаття 1218 Цивільного кодексу України роз`яснює, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як убачається з положень частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Норми права, що містяться у частині 1 статті 328 зазначеного вище кодексу визначають, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Окрім того, в силу приписів статті 116 та 126 Земельного кодексу України громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень та посвідчується державним актом. При цьому як визначено у статті 125 цього ж кодексу право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. З оглядом на таке, факт відсутності у спадкодавця оригіналу Державного акту на право власності на земельну ділянку (серії ЯИ № 958610) від 19.04.2010 року, виданого на підставі рішення ХХVІІ сесії V скликання Знам`янської сільської ради Нововодолазького району Харківської області від 17.02.2010 року № 692-V та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 011070000047, відповідно до якого [PERSON] , який проживає в селі Знам`янка Нововодолазького району Харківської області, є власником земельної ділянки, площею 0,2500 гектарів, у межах згідно з планом, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресом: [ADDRESS] , не виключає зазначене майно із його спадкової маси. Стаття 392 Цивільного кодексу України визначає, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 3.1. Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування, обговореного на засіданні Пленуму 01.03.2013 року та надісланого відповідним листом № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, звернув увагу суддів нижчих інстанцій на те, що якщо право власності на житловий будинок, споруду підтверджується належними правовстановлюючими документами на час виникнення права власності на будівлі, споруди, а нотаріус в супереч приписам статті 67 Закону України «Про нотаріат» відмовляє в оформленні права й видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину, то виникає цивільно-правовий спір, який підлягає розглядові у позовному провадженні. При цьому, суддям також слід пам`ятати, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, який має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Отже, ураховуючи приписи статті 1218 Цивільного кодексу України щодо входження до складу спадщини усіх прав та обов`язків, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, беручи до уваги, що умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку, перевіривши та проаналізувавши фактичні та правові підстави виникнення права власності [PERSON] на домоволодіння [ADDRESS] , суд доходить до обґрунтованого висновку про те, що цей жилий будинок з надвірними будівлями належить йому на праві власності із однією цілою часткою, входить до спадкової маси та може буди успадкований спадкоємцем [PERSON] . Також з цих самих міркувань, суд перевіривши та проаналізувавши фактичні та правові підстави виникнення права власності [PERSON] на земельну ділянку, площею 0,2500 гектарів, у межах згідно з планом, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресом: [ADDRESS] ,- суд доходить до обґрунтованого висновку про те, що ця земельна ділянка належить йому на праві власності із однією цілою часткою, входить до спадкової маси та може буди успадкована спадкоємцем [PERSON] . Беручи до уваги, що за змістом статті 392 Цивільного кодексу України належним відповідачем у таких справах є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно, зокрема, житловий будинок, земельну ділянку, а згідно приписів частин 1 і 3 статті 1277 цього ж кодексу, у разі відсутності спадкоємців, усунення їх від права спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови її прийняття, суд визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування, суд вважає, що до участі у справі залучений належний відповідач. Таким чином, проаналізував всі наявні докази у їх сукупності, наведені та встановлені у судовому засіданні факти та відповідні ним правовідносини, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача та можливість задоволення його позову повністю шляхом визнання за ним права власності в порядку спадкування за заповітом після померлого [INFO] [PERSON] на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресом: [ADDRESS] , інвентарна вартість якого становить 154507,00 гривень, а також земельну ділянку, площею 0.2500 гектарів, кадастровий номер 6324280501:00:001:0034, цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована за адресом: [ADDRESS] , експертна оцінка якої складає 49673,00 гривень, оскільки іншим шляхом, окрім судового, оформити це право не уявляється можливим. Позивач, звертаючись до суду із цим позовом, не вимагає компенсації (відшкодування) понесених ним і документально підтверджених судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved