Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-09 00:00:00

Представник позивачів [PERSON] та [PERSON] адвокат Юрченко Н.С. 24.04.2019 року звернулася до суду з вказаним позовом, яким просила суд визнати протиправним та скасувати рішення № 564 від 23.08.2018 року ХХХІІІ сесії VII скликання Чорнобаївської сільської ради Білозерського району Херсонської області, яким вирішено дати згоду [PERSON] , [PERSON] на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (присадибної ділянки), яка знаходиться в [ADDRESS] , орієнтовною площею 0,07 га, спільна сумісна власність та зобов`язати Чорнобаївську сільську раду надати дозвіл [PERSON] та [PERSON] на розробку технічної документації із землеустрою щодо винесення меж земельної ділянки в натурі та приватизації даної земельної ділянки у подальшому, загальною площею 0,21 га., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Судові витрати просила стягнути з відповідача. Свій позов мотивувала тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, позивачі набули права власності на об`єкт нерухомості - домоволодіння з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] . Згідно приписів ст. 120 ЗК України, до позивачів мало перейти право користування тією частиною земельної ділянки, на якій розміщене вказане нерухоме майно. Утім, чинним ЗК України не передбачено такого речового права фізичних осіб на землю, як права постійного користування земельною ділянкою, тому такі особи можуть за власним бажанням переоформити своє право на землю, що може здійснюватися шляхом викупу, відповідно до положень ст. 128 ЗК України або шляхом безоплатної приватизації згідно ст. 118 ЗК України у випадках, коли особа має таке право, чи передачі земельної ділянки в оренду відповідно до ст. 124 цього кодексу. Позивачі виявили бажання отримати земельну ділянку у власність в порядку, передбаченому ст. 118 ЗК України, звернувшись до відповідача з дотриманням установленого чинним законодавством порядку. Так, 18.05.2018 року позивачами було подано заяву до Чорнобаївської сільської ради Білозерського району Херсонської області про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо винесення меж земельної ділянки в натурі та її приватизації в подальшому, загальною площею 0,21 га., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . До заяви було додано графічні матеріали із зазначенням орієнтованого місця знаходження бажаної земельної ділянки та копію паспорта. Бажаний для отримання у власність розмір земельної ділянки 0,21 га визначений позивачами відповідно до відомостей, які містяться у технічній документації на будівлі, а також земельна ділянка вказаного розміру була закріплена за спадкодавцем нерухомого майна - [PERSON] та знаходилася у постійному її користуванні з 1986 року. Відповідачем в місячний термін це клопотання позивачів не було розглянуто. 18.06.2018 року від Чорнобаївської сільради надійшов лист-відповідь на звернення в якому зазначалося, що за результатами голосування пропозиції про надання дозволу на розробку технічної документації не набрала достатньої кількості голосів, рішення не було прийняте. 10.08.2018 року позивачі повторно звернулися до відповідача з заявою про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою. 23.08.2018 року рішенням № 564 ХХХІІІ сесії VII скликання Чорнобаївської сільської ради Білозерського району Херсонської області вирішено дати згоду [PERSON] , [PERSON] на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (присадибної ділянки), яка знаходиться в [ADDRESS] , орієнтовною площею 0,07 га, спільна сумісна власність. На звернення відповідачів з проханням надати відповідь щодо підстав ухвалення оскаржуваного рішення, відповідачем було надано лист-відповідь №02-13/Г-469, в якому не було висвітлено жодної з підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), орієнтованою площею 0,21 га. Позивачі вважають зазначене рішення не обґрунтованим, не мотивованим та таким, що суперечить вимогам ст. 118, 121 ч.3 ЗК України, порушує охоронювані законом права та інтереси позивача, оскільки цим рішенням сільська рада фактично відмовила позивачам у наданні вказаного вище дозволу на виготовлення документації на земельну ділянку у бажаному для них розмірі, який відповідає вимогам ст. 121 ЗК України. Як встановлено ст. 118 ч.7 ЗК України, підставою для відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації , схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проте, з прийнятого радою рішення не зрозуміло чому саме позивачі не мають права отримати дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою на земельну ділянку розміром 0,21 га, при цьому, невідомо на підставі чого відповідачем було визначено розмір ділянки як 0,07 га., що суперечить ст. 121 ч.3 ЗК України. Крім того, земельна ділянка площею саме 0,21 га за адресою: [ADDRESS] , починаючи з 18.09.1986 року була закріплена за спадкодавцем позивачів і перебувала у її добросовісному, відкритому і безперервному користуванні протягом всього часу, права третіх осіб на цю ділянку або її частину на момент прийняття оскаржуваного рішення зареєстровано не було. Зважаючи на вищевикладене, з урахуванням положень ст. 121 ч.3 ЗК України, згідно якої розмір земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, не може бути меншим 0,25 га., крім випадків, якщо розмір земельної ділянки на якій розташований будинок, є меншим, позивачі вважають, що вони, як нові власники житлового будинку, мають право на одержання земельної ділянки із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації в розмірі 0,21 га. В судовому засіданні представник позивачів [PERSON] заявлені вимоги підтримала, просила їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] . заперечив проти позову, вважає його необґрунтованим та безпідставним з наступних підстав. Однією з підстав для подачі вказаного позову є незгода позивачів із розміром земельної ділянки, яка має бути передана їм у власність. З такою позицією позивачів не можна погодитися, оскільки ними не було надано належних та допустимих доказів того, яка за розміром земельна ділянка свого часу виділялася їх спадкодавцю [PERSON] та яка була закріплена за належним їм житловим будинком. Технічний паспорт, на який посилаються позивачі не є доказом закріплення земельної ділянки за вказаним домоволодінням. Проте, навіть якщо припустити, що [PERSON] свого часу надавалася саме земельна ділянка площею 0,21 га під будівництво та обслуговування житлового будинку, то право користування земельною ділянкою, яке виникло в особи на підставі акта на право користування земельною ділянкою, не входить до складу спадщини і припиняється зі смертю особи, якій належало таке право, а, згідно змісту ст. 92 ЗК України, передача земельної ділянки у постійне користування громадянам не передбачена. Таким чином, земельні ділянки, надані громадянам у постійне користування, перебувають у власності держави або територіальної громади до переоформлення їх у встановленому порядку та отримання у власність або користування. Представник відповідача наголосив, що відповідно до ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Право користування земельною ділянкою, що виникло в особи на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою, не входить до складу спадщини і припиняється зі смертю особи, якій належало таке право. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 05.10.2016 року по справі № 6-2329цс16 та від 12.10.2016 року по справі № 6-2225цс16. Що стосується незгоди позивачів з розміром земельної ділянки, представник відповідача посилався на правову позицію ВСУ у постанові від 13.04.2016 року, згідно якої «за змістом ст. 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування». З правовстановлюючих документів позивачів вбачається, що вони успадкували лише частки у праві власності на житловий будинок, жодної інформації про земельну ділянку свідоцтва про право на спадщину не містять, а отак, позивачі мають право на приватизацію лише тієї частини земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для його обслуговування. При цьому, представник відповідача вказав, що до виключної компетенції, зокрема, сільських рад належить питання про надання у приватну власність земельних ділянок із земель комунальної власності відповідних територіальних громад, а отже, вимога позивачів зобов`язати орган місцевого самоврядування надати дозвіл на приватизацію земельної ділянки площею 0,21 га є втручанням суду у виключну компетенцію органу місцевого самоврядування. 25 квітня 2019 року ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області у вказаній справі було відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 15 серпня 2019 року підготовче провадження у справі було закрито, справу призначено до судового розгляду. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтв про право на спадщину за законом від 02.04.2018 року та від 15.05.2018 року, Витягів з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.04.2018 року та від 15.05.2018 року, у спільній частковій власності позивачів з визначеними частками по 1/2 перебуває домоволодіння з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] . З довідки Чорнобаївської сільської ради Білозерського району Херсонської області № 338 від 14.08.2018 року вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , на підставі Протоколу засідання правління колгоспу ім. Кірова № 2 від 18. ІХ.1986 року закріплена земельна ділянка за громадянкою [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд площею 0,21 га. Земельна ділянка без правовстановлюючих документів і належить до земель комунальної власності Чорнобаївської сільської ради. Зважаючи на те, що на спірну земельну ділянку відсутні будь-які правовстановлюючі документи, а право користування земельною ділянкою не входить до складу спадщини, суд не пов`язує виникнення прав позивачів на спірну земельну ділянку з їх спадковими правами. Розглядаючи вимогу позивачів щодо визнання протиправним та скасування рішення № 564 від 23.08.2018 року суд керується наступним. Положеннями ст. 118 ЗК України визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Так, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Як було встановлено судом, заявами від 17.05.2018 року, 09.08.2018 року позивачі звернулися до Чорнобаївської сільської ради Білозерського району Херсонської області з проханням надати згоду на розробку технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) під будівництво та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, орієнтовною площею 0,21 га., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , з метою подальшої її приватизації. Згідно п.7 ст. 118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Рішенням XXXIІІ сесії VII скликання Чорнобаївської сільської ради Білозерського району Херсонської області №564 від 23.08.2018 року "Про надання згоди на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)", вирішено дати згоду [PERSON] та [PERSON] на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (присадибної ділянки), яка знаходиться в [ADDRESS] , орієнтовною площею 0,07 га, спільна сумісна власність, з метою подальшої передачі земельної ділянки у власність. Як вбачається з листа Чорнобаївської сільської ради Білозерського району Херсонської області № 02-13/Г-469 від 23.10.2018 року, у зв`язку з тим, що [PERSON] та [PERSON] не було надано доказів державної реєстрації (користування) на земельну ділянку площею 0,21 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , то на підставі рішення № 564 від 23.08.2018 року позивачам було надано згоду на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), орієнтовною площею 0,07 га. Таким чином, оспорюваним рішенням позивачам фактично було частково відмовлено у надані згоди на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), орієнтовною площею 0,21 га., яка відповідає розміру земельної ділянки, закріпленою на підставі Протоколу засідання правління колгоспу ім. Кірова № 2 від 18.ІХ.1986 року для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд за адресою: [ADDRESS] . При цьому, судом встановлено, що за заявою позивачів про надання їм згоди на розробку технічної документації від 17.05.2018 року, Чорнобаївською сільською радою Білозерського району Херсонської області відповідне рішення було прийнято лише 23.08.2018 року, а отже, під час ухвалення оспорюваного рішення відповідачем було порушено вимогу ст. 118 ч.7 ЗК, відповідно до якої відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Статтею 121 ч.1 п.«г», ч. 3 ЗК України визначено, що громадяни України для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в розмірі не більше 0,25 гектара. Розмір земельної ділянки, що передається безоплатно громадянину у власність у зв`язку з набуттям ним права власності на жилий будинок, не може бути меншим, ніж максимальний розмір земельної ділянки відповідного цільового призначення, встановлений частиною першою цієї статті (крім випадків, якщо розмір земельної ділянки, на якій розташований будинок, є меншим). Як вбачається з технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , під будинком та господарськими будівлями перебуває земельна ділянка площею 176 кв.м. або 0.0176 га, під двором перебуває ділянка площею 1924 кв.м., або 0.1924 га., загальна площа земельної ділянки становить 2100 кв.м. або 0,21 га. Згідно положень ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Право на земельну ділянку у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розміщені на ній визначено і ст. 377 ч.1 ЦК України, відповідно до якої до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Зважаючи на те, що технічний паспорт на житловий будинок не є документом, який відображає фактичний розмір земельної ділянки по [ADDRESS] , то фактичних даних про розмір земельної ділянки, на якій розміщений будинок позивачів, її цільове призначення, обсяг та на умови користування, які були встановлені для попереднього землевласника (землекористувача), позивачами суду надано не було. Статтею 21 ч.1 ЦК України визначено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Відповідно до ст. 152 ЗК України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється в тому числі й шляхом: визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Суд бере до уваги, що з 1986 року за адресою: [ADDRESS] фактично була закріплена земельна ділянка площею 0,21 га., на яку відсутні правовстановлюючі документи і яка належить до земель комунальної власності. Відповідно до технічного паспорту на будинок, на земельній ділянці площею 0,21 га знаходиться домоволодіння, яке належить позивачам. Підстав, передбачених ст. 118 ЗК України, для відмови позивачам у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки саме в заявленому розмірі 0,21 га, відповідачем не зазначено та не мотивовано, а жодного обґрунтування щодо надання позивачам згоди на розробку технічної документації на земельну ділянку площею 0,07 га відповідачем не надано. Надавши правову оцінку встановленим в судовому засіданні обставинам, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, зважаючи на те, що оспорюване рішення було прийнято відповідачем з порушенням встановлених законодавством строків та є невмотивованим, в силу положень ст.121 ч.1 п.«г», ч. 3 ЗК України, розмір земельної ділянки, що передається безоплатно громадянину у власність у зв`язку з набуттям ним права власності на жилий будинок, не може бути меншим, ніж максимальний розмір земельної ділянки відповідного цільового призначення, що складає 0,25 га, (крім випадків, якщо розмір земельної ділянки, на якій розташований будинок, є меншим) та в силу положень ст. 377 ч.1ЦК України, до [PERSON] та [PERSON] , переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача), чого при ухваленні рішення перевірено не було, а отак рішення Чорнобаївської сільської ради про визначення орієнтовного розміру спірної земельної ділянки як 0,07 га. без його належного обгрунтування, є таким, що порушує права позивачів. Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимога позивачів про визнання незаконним та скасування рішення №564 від 23.08.2018 року XXXIІІ сесії VII скликання Чорнобаївської сільської ради Білозерського району Херсонської області "Про надання згоди на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)" є такою, що підлягає задоволенню у повному обсязі. Розглядаючи вимогу позивачів зобов`язати Чорнобаївську сільську раду надати дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо винесення меж земельної ділянки в натурі та приватизацію даної земельної ділянки у подальшому, загальною площею 0,21 га, суд виходить з наступного. Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» №299979/04 визнав низку порушення п. 1 ст. 6 Конвенції, ст. 1 першого протоколу до Конвенції та ст. 13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами. В ній викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема розкрито елементи змісту принципу «доброго впорядкування». Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб. Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень максимально ефективно («Hasan and Chaus v. Bulgaria» № 30985/96). Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Повноваження органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені статтями 12, 118, 122, 123 ЗК України. Таким чином, орган місцевого самоврядування наділений дискреційними повноваженнями в сфері надання земельних ділянок комунальної власності у користування та у власність громадянам або юридичним особам, а також самостійно уповноважений приймати рішення про надання або відмову в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою на відведення земельних ділянок у власність. Як вбачається з матеріалів справи, позивачі пред`являють вимогу зобов`язати відповідача надати їм дозвіл на розробку проектної документації із землеустрою на земельну ділянку площею 0,21 га., при цьому, належних та допустимих доказів того, що земельна ділянка саме такого розміру була закріплена за попереднім власником домобудівлі суду не надають. Документи на земельну ділянку відсутні. При цьому, обґрунтованих даних щодо надання позивачам дозволу на розробку технічної документації на 0,07 га відповідачем також не надано. У зв`язку з цим, суд дійшов висновку, що вимога позивачів зобов`язати Чорнобаївську сільську раду надати дозвіл на розробку технічної документації саме на 0,21 га., в розмірі який не підтверджується документально та не був узгоджений сторонами у встановленому порядку, є не обґрунтованою, втручання судом у дискреційні повноваження відповідача в сфері розпорядження землями комунальної власності без належного обґрунтування є недоцільним, а отже заявлена вимога є такою, що задоволенню не підлягає. Розподіл судових витрат суд вирішує в порядку ст.141 ЦПК України.

Outcome: partial