Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-11 00:00:00

У червні 2017 року до Словянського міськрайонного суду звернувся [PERSON] з позовною заявою до Словянської міської ради про визнання права власності, обґрунтувавши свої вимоги тим, що на підставі угоди купівлі-продажу нерухомості від 23.09.1998 року йому на праві власності належить двокімнатна квартира [ADDRESS], загальною площею 42,1 кв.м, житловою площею 26,2 кв.м. Право власності на нерухоме майно було зареєстроване у порядку, передбаченому чинним на той час законодавством. Наведене підтверджується відповідним штампом БТІ м. Словянська від 24.09.1998 року на зазначеній угоді. В той же час, в даній угоді купівлі-продажу від 23.09.1998 року відомості про нерухоме майно розмиті і нечіткі, внаслідок намокання документу. Отримати дублікат є неможливим, оскільки угоду було укладено на Українській товарній біржі, яка на сьогодні не діє. Оскільки державним реєстратором позивачу було відмовлено в отриманні правовстановлюючого документу, з підстав пошкодження угоди, просить суд визнати за собою, [PERSON], [INFO] РНОКПП [NUMBER], який зареєстрований за адресою: [INFO] - право власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею\~ 42.1 кв.м; житловою площею 26,2 кв.м. У судове засідання заявник [PERSON] не зявився, про час, дату та місце розгляду справи у суді повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи за своєї відсутності, вимоги просив задовольнити (а.с.33). Оскільки сторони повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу без участі заявника, що відповідає положенням ст. 169 ЦПК України. Представник заявника адвокат [PERSON], що діє на підставі [PERSON] з договору про надання правової допомоги від 23.06.2017 року (а.с.24) та ордеру серія АА №110883 від 23.06.2017 року (а.с.25) не зявився, про час, дату та місце розгляду справи у суді повідомлявся належним чином, що підтверджується телефонограмою (а.с.28), надав заяву про розгляд справи за своєї відсутності, вимоги просив задовольнити (а.с.34). Оскільки сторони повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника заявника, що відповідає положенням ст. 169 ЦПК України. Представник заінтересованої особи Словянської міської ради Донецькій області в судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи у суді повідомлявся належним чином, що підтверджується розпискою по отримання судової повістки (а.с.29). Надав клопотання, відповідно до якого, справу просив розглянути за своєї відсутності, рішення винести на розсуд суду (а.с.30). Оскільки сторони повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу без участі зацікавленої особи, що відповідає положенням ст. 169 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні з достовірністю встановлено, що відповідно до укладеної угоди купівлі-продажу нерухомості від 23.09.1998 року, укладеній на Українській товарній біржі, [PERSON] належить двокімнатна квартира [ADDRESS], загальною площею 42,1 кв.м, житловою площею 26,2 кв.м. (а.с.6-7). Право власності на нерухоме майно було зареєстроване у порядку, передбаченому чинним на той час законодавством та підтверджується відповідним штампом БТІ м. Словянська від 24.09.1998 року на зазначеній угоді. В той же час, відомості в зазначеній угоді про нерухоме майно розмиті і нечіткі внаслідок пошкодження документу. У звязку з чим, рішенням державного реєстратора №35548870 від 07.06.2017 року про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень (а.с.13), відмовлено [PERSON] у державній реєстрації права власності на квартиру, розташованою за адресою: [ADDRESS], з підстав подання пошкоджених документів. Вирішуючи питання про визнання права власності на квартиру, суд виходить з наступного. Згідно\~ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до \~ст.392 ЦК України\~власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як роз'яснено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування", якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає\~ст. 392 ЦК України, відповідно якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п.37 постанови Пленуму ВСУ № 5 від 07.02.2014 року " Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", з урахуванням положень ч.1 ст.15\~та ст.392 ЦК\~власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до змісту\~ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі»зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з\~Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі». Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою розяснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у звязку з цим\~джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. Згідно статті 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свої власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «[PERSON] Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті\~6\~та статті\~13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обовязків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Як вказав Верховний Суд України у своїй постанові від 10.02.2016 року у справі №6-2124цс15, оскільки відповідно до\~ст.328 ЦК України\~набуття права власності\~це певний юридичний склад, з яким закон повязує виникнення у особи субєктивного права власності на певні обєкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб особа набула право власності на відповідний обєкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному\~ст.392 цього Кодексу. Також, у постанові від 23.12.2014 року у справі №3-199гс14 Верховний Суд України зазначив, що за змістом\~ст.392 ЦК України, позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інший спосіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли позивач не може реалізувати своє право власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правоустановчого документу. При цьому, передумовою для застосування положень\~ст.392 ЦК України\~є відсутність іншого, крім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права. Проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового\~рішення, та того, що в даний час позивач виконав всі можливі дії для державної реєстрації права власності на квартиру, але реєстратором було відмовлено з причин, наявності підтверджуючих документів у неналежному вигляді, а саме пошкодженої угоди купівлі-продажу, затвердженої Українською товарною біржею. Таким чином, звернення позивача до суду є єдиним видом захисту порушеного права. У звязку з чим, суд прийшов до висновку, про наявність підстав про визнання права власності за позивачем [PERSON] на квартиру, тому позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved