Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-22 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернулося до Київського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON], в якому просить в рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості в розмірі 17594,41 Дол. США, що за курсом НБУ складає 140632,12 грн. за договором про надання кредиту № 0011026444000 від 8 серпня 2006 року звернути стягнення на предмет іпотеки, який належить відповідачу, а саме на квартиру [ADDRESS], шляхом проведення прилюдних торгів та стягнення судових витрат з відповідачів. В обґрунтування заявлених вимог представник позивача зазначив, що 8 серпня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» укладено кредитний договір № 0011026444000 з [PERSON], відповідно до якого останній отримав кредит в сумі 28000,00 Дол. США на строк користування кредитними коштами до 8 серпня 2016 року включно, зі сплатою 13 % річних. Відповідно до кредитного договору [PERSON] як позичальник зобов'язалася щомісячно здійснювати часткове погашення кредиту в та відсотків за фактичне використання кредитних коштів відповідно до затвердженого сторонами графіку. Однак свої зобов'язання відповідач не виконував належним чином. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, відповідно до договору іпотеки, укладеного між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» 8 серпня 2006 року, відповідачем було передано в іпотеку АКІБ «УкрСиббанк» квартиру [ADDRESS]. В порушення умов кредитного договору позичальник зобов`язання по поверненню кредиту у строк, передбачений кредитним договором не виконав, проценти за користування кредитними коштами не здійснює, в зв'язку з чим, станом на день складання розрахунку боржник має заборгованість, строк сплати якої був пропущений, в загальній сумі 17594,41 Дол. США, що за курсом НБУ складає 140632,12 грн. Дана заборгованість на день розгляду справи не погашена, що надає позивачеві право на звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. При цьому звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. На підставі пункта 4.1 договору іпотеки, що укладений в забезпечення вимог за кредитним договором з відповідачем у ПАТ «Дельта банк» виникає право звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку» банк має право у випадку порушення боржником основного зобов'язання звернути стягнення на предмет іпотеки в разі якщо боржником не виконані вимоги, що до повного дострокового погашення заборгованості викладені в письмовому повідомленні. У судове засідання представник позивача не з'явився, повідомлявся належним чином, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явились, були повідомлені про час і місце слухання справи. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що 24 травня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», яке на теперішній час є ПАТ «УкрСиббанк», укладено кредитний договір № 0011026444000 з [PERSON], відповідно до якого останній отримав кредит в сумі 28000,00 Дол. США на строк користування кредитними коштами до 8 серпня 2016 року включно, зі сплатою 13 % річних. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, відповідно до договору іпотеки, укладеного між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» 8 серпня 2006 року, відповідачем було передано в іпотеку АКІБ «УкрСиббанк» квартиру [ADDRESS]. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотекою є вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він здійснює на власний розсуд (ст. 317, 319 ЦК України). Відповідно до п. 1 ч. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку",якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно. Загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Як вбачається з матеріалів справи, площа зазначеної квартири становить 61,6 кв. м.; іншого житла у відповідачів нема. Також суд вважає, що вимога щодо звернення стягнення на зазначено майно не є співмірною. На теперішній час заборгованість за зазначеним договором становить 17594,41 дол. США, з них 13538,30 дол. США - кредитна заборгованість, а відповідач брав кредит в розмірі 28000,00 дол. США . Суд приходить до висновку, що відповідач частково виконав умови зазначеного договору. Згідно зі ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд розглянувши справу в межах заявлених позивачем вимог, на основі дотримання принципів диспозитивності, змагальності справедливості судочинства, всебічного та повного дослідження обставин справи, перевірки їх наданими сторонами доказами, оцінивши їх у сукупності, виконавши вимоги процесуального закону, дійшов висновку, що у задоволенні позовної заяви слід відмовити.

Outcome: dismissed