Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-29 00:00:00

02.06.2014 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, який уточнив в ході слухання справи (а.с. 87-88) та мотивував тим, що [PERSON] є його сусідом по будинку, з яким у нього склались неприязні стосунки внаслідок неправомірної поведінки останнього щодо нього, його доньки, а також друзів і сусідів. Так, [PERSON] втручається в його приватне життя та посягає на його честь і гідність, звертаючись до правоохоронних органів та надаючи щодо нього недостовірну неправдиву інформацію (запит від 09.08.2014 року №059, який міститься в матеріалах ЖРЗПЗ №6226; пояснення [PERSON] від 13.08.2013 року в матеріалах ЖЕО №21011; заява від 27.08.2013 №124 в матеріалах ЖЕО №22310, пояснення від 28.08.2013 року, заява від 26.10.2013 року, інформація, яка міститься в протоколі прийняття заяви [PERSON] від 27.02.2014 року №4689). Крім того, відповідач допускає відносно нього ганебну поведінку, погрожує розправою та вчиняє інші неправомірні дії. За таких обставин, він вимушений звертатись до суду за захистом своєї честі і гідності, просив визнати недостовірною та неправдивою інформацію, яка міститься у вищезазначених заявах, запитах та поясненнях [PERSON], зобов»язати [PERSON] не пізніше наступного дня від набрання рішенням законної сили спростувати інформацію надану ним шляхом направлення листа до СМВ УМВС України в Сумській області із зазначенням в ньому, що надана ним інформація є недостовірною. Крім того, просив: направити копію судового рішення до СМВ УМВС України в Сумській області та постановити окрему ухвалу про неправомірні дії адвоката [PERSON]. Також просив стягнути з [PERSON] на його користь моральну шкоду і понесені у справі судові витрати. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, наполягали на тому, що під час слухання справи було встановлено, що інформація про яку йдеться в заявах, запитах та поясненнях [PERSON]: щодо причетності [PERSON] до організації і здійсненні крадіжок у військовому містечку та вивезенні викраденого на територію РФ, а також переховуванні та реалізації майна, здобутого чоловіком доньки [PERSON] злочинним шляхом, щодо вчинення вбивства дружини на території РФ, щодо розпиття спиртних напоїв на території дитячого майданчику, щодо розклеювання листівок, які компрометують діяльність адвоката [PERSON], не знайшла свого підтвердження, тобто є недостовірною та неправдивою. Постійні звернення [PERSON] із такими заявами викликають почуття образи, порушують його особисті немайнові права, змушують постійно ходити до правоохоронних органів та надавати пояснення і відстоювати своє чесне ім»я, а тому він знаходиться в стані постійного нервового напруження та стресу, що негативно впливає на працездатність і стало причиною порушення сну. За таких обставин, заявлена сума моральних збитків є, на його думку, обґрунтованою. Крім того, частину інформації, яку [PERSON] намагався отримати та використати в особистих інтересах була ним здобута за запитом адвоката, що є порушенням Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Вважали, що вказане дає підстави для задоволення поданого позову. Відповідач в судовому засіданні та в письмових поясненнях поданих суду (а.с. 23-26,89-91,109-111) проти позову заперечував, наполягаючи на тому, що [PERSON] звернувся з позовом до суду до громадянина України [PERSON], але фактично у позові оскаржує професійну діяльність адвоката [PERSON] Крім того, повідомляв, що направлений ним в 2012 році адвокатський запит був викликаний не лише його громадською позицією щодо захисту громадського порядку, але також неправомірною діяльністю [PERSON] в його адресу, як адвоката, та на адресу його родини, так як адреса його проживання з родиною та адреса його адвокатської діяльності співпадають. Звертав увагу суду на те, що в жодному з його звернень, про які зазначає позивач, не ставилось питання про витребування будь-яких персоніфікованих даних позивача [PERSON], він лише просив перевірити правоохоронні органи наявну у нього інформацію щодо [PERSON] Крім того, вважав, що позивачем не доведена наявність всіх складових, які підлягають з»ясуванню при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди. За таких обставин, вважав позов необґрунтованим та в його задоволенні просив відмовити. Суд вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дійшов висновку, що позовні вимоги не обґрунтовані і не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що 09.08.2012 року [PERSON] направив начальнику УМВС України в Сумській області адвокатський запит, в якому зазначив, що він з [PERSON] проживає в одному будинку та останній незаконно збирає інформацію про громадян, які проживають на території військового містечка, а також, оскільки він здійснює адвокатську діяльність по місцю проживання, то [PERSON] неодноразово намагався здійснювати спостереження - слідкування за ним шляхом супроводження його пішки, при цьому тримаючись на відстані близько 20метрів від нього. Коли в такі моменти намагався підійти до [PERSON], то останній різко розвертався та уникав зустрічей. На неодноразові зауваження з цього приводу [PERSON] не реагує. За таких обставин, просив начальника УМВС України в Сумській області перевірити підстави незаконного здійснення збору інформації [PERSON] про мешканців військового містечка та підстави незаконного втручання [PERSON] в його приватне життя., в тому числі про його адвокатську діяльність. В ході перевірки, яка проводилась ДІМ Зарічного РВ СМУ УМВС України в Сумській області були опитані [PERSON], [PERSON], сусіди та за результатами перевірки винесена постанова про відмову в порушенні кримінальної справи по ст.296 КК України (матеріали ЖРЗПЗ №6226 від 17.08.2012 року). 13.08.2013 року до Сумського МВ УМВС України в Сумській області надійшло звернення [PERSON] про те, що його сусід [PERSON] з 2012 року стежить за ним та його родиною. В ході проведення перевірки за вказаною заявою ДІМ опитував [PERSON] який розповідав про обставини, які, на його думку, вказують на те, що [PERSON] за ним слідкує. Також опитувались [PERSON] та [PERSON] Крім того, в матеріалах ЖЄО №21011 від 13.08.2013 року міститься заява [PERSON] зареєстрована в ЖЄО за №22310 від 27.08.2013 року, в якій він просить перевірити всі обставини та причини смерті [PERSON] та внести відповідні відомості до ЄРДР. За результатами розгляду вказаних звернень [PERSON] направлено відповіді, в яких зазначалось, що повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті, не розглядаються (матеріали ЖЄО №21011 від 13.08.2013 року). 23.08.2013 року о 14-00 год. до чергової частини Сумського МВ УМВС України в Сумській області по лінії «102» від гр.[PERSON] надійшла скарга на бездіяльність працівників міліції щодо порушень громадського порядку у дворі його будинку, яких викликали 21.08.2013 року та 22.08.2013 року, а також можливих корупційних дій з їх боку. В ході перевірки обставин даної скарги опитувався [PERSON], який розповідав про події щодо розпиття спиртних напоїв на дитячому майданчику та відсутність реагування на таке працівників міліції, що приїжджали на виклик. Просив про прийняті заходи проінформувати його письмово. 02.09.2013 року [PERSON] направлено відповідь, в якій зазначено, що під час проведеної перевірки в діях працівників міліції порушень вимог чинного законодавства не встановлено. Будь-яка інша інформація, про яку йдеться у поясненнях [PERSON], не була предметом перевірки (матеріали ЖЄО №21967 від 23.08.2013 року). Крім того, встановлено, що 26.10.2013 року від [PERSON] була прийнята заява, в якій останній просив прийняти міри та перевірити [PERSON] та [PERSON] на причетність до злочинів, скоєних гр.[PERSON] За результатами перевірки [PERSON] надано відповідь (матеріали ЖЄО №33744 від 27.12.2013 року). 25.02.2014 року о 13-00 год. до чергової частини Сумського МВ УМВС України в Сумській області з колцентру МВС м.Києва передано інформацію про звернення [PERSON], який скаржився, що невідомі розповсюджують листівки, які містять неправдиві відомості стосовно заявника. Крім того, з аналогічними заявами [PERSON] звернувся до СМВ УМВС України в Сумській області 27.02.2014 року та в одній із заяв повідомив, що 27.02.2014 року о 02-30 год. по вул.Кірова і м.Суми на території військового містечка [PERSON] та [PERSON] розклеюють листівки, які компрометують його діяльність як адвоката. Вказані заяви було зареєстровано в ЖЄО та проведено перевірку, про що повідомлено заявника (матеріали ЖЕО №4689 від 25.02.2014 року, №4856 від 27.02.2014 року, №51 від 27.02.2014 року, №48 від 25.02.2014 року). Позивач зазначає, що поширена відповідачем в запитах, зверненнях та поясненнях правоохоронним органам інформація принижує його честь і гідність, наведені в позові текстові фрагменти містять безпідставні та неправдиві звинувачення його у вчиненні протиправних дій, що ставить під загрозу його позитивну соціальну оцінку в очах оточуючих. Під час допиту в судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON],[PERSON], [PERSON], [PERSON] було встановлено, що вони в тій чи іншій мірі обізнані про неприязні стосунки, які склались між [PERSON] та [PERSON] з 2012 року. Але не дивлячись на існування неприязних відносин між сторонами та наявність фактів звернень [PERSON] свідки, які допитувались зі сторони позивача, надавали [PERSON] позитивну характеристику, що свідчить про нормальне відношення оточення [PERSON] до нього. Допитаний в якості свідка [PERSON] надавав суду пояснення, аналогічні тим, що містяться в поданих запереченнях, а також тим, що надані ним як стороною у справі. Слід зазначити, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Виходячи із загальних засад моралі у суспільстві, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності. З честю пов'язується позитивна соціальна оцінка в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань. Згідно ст.40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатись до органів державної влади, місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути ці звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. П. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» передбачено, що суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки в такому випадку мала місце реалізація права, передбаченого ст..40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації. Разом з тим, наявність у такому зверненні завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до владних органів не було жодних підстав і було викликано не наміром виконати свій громадський обов'язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, тягне відповідальність, передбачену законодавством України. В судовому засіданні не було добуто доказів прямого умислу відповідача [PERSON] на поширення ним завідомо недостовірної інформації, а також не встановлено підстав, які б не були викликані наміром виконати свій громадський обов'язок чи захистити свої права. В той же час вбачається, що звернення [PERSON] до правоохоронних органів, які містять певні відомості про [PERSON], повідомлялися не з метою доведення таких відомостей до громадськості чи окремих громадян, а з метою їх перевірки уповноваженими на це органами, тому ці звернення не можуть вважатися поширенням недостовірних відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію позивача, а інформація, зазначена у таких зверненнях не може бути спростована у передбаченому ст. 277 ЦК України порядку. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позов про захист честі і гідності в частині визнання неправдивою інформацію, викладену [PERSON] у зверненнях до правоохоронних органів., а також зобов'язання про спростування вказаної інформації, не обґрунтований та не підлягає задоволенню. Що стосується позову в частині відшкодування моральної шкоди, яку позивач оцінює в 20000 грн., суд вважає, що відповідно до п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»№1 від 27.02.2009 року, позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Відповідно до ст.23, ст. 1167 ч.1 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. В судовому засіданні встановлено, що інформація не була поширена у спосіб, який завдавав якихось моральних страждань позивачу, бо відповідач з вказаними заявами звертався до правоохоронного органу, перевірка вказаних заяв та прийняття рішень по цим заявам входить до обов'язків вказаних органів, що передбачено діючим законодавством. Також в ході розгляду даної справи не встановлена вина відповідача у поширенні неправдивої інформації відносно позивача. Позивач не навів обґрунтувань, за якими визначено розмір завданої йому моральної шкоди та не надав жодного доказу на їх підтвердження. За таких обставин, підстав для задоволення позову в цій частині суд також не знайшов.

Outcome: dismissed