Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-01 00:00:00

02.01.2020 року Акціонерне товариство «Альфа-Банк» звернулося до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх [PERSON] , 2013 року народження, [PERSON] , 2007 року народження, [PERSON] , 2009 року народження, третя особа - Служба у справах дітей Одеської міської ради, про зняття з реєстраційного обліку, визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, звільнення приміщення, в якій позивач просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] , зняти відповідачів з реєстраційного обліку за вказаною адресою та зобов`язати їх звільнити зазначене приміщення, а також стягнути з відповідачів витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування заявленого позову представник позивача посилається на те, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, з 13.12.2018 року АТ «Укрсоцбанк» є власником квартири, загальною площею 66,3 кв.м., житловою площею 39,2 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно з довідкою від 25.11.2019 року за вих. №1132, за адресою спірної квартири зареєстровані відповідачі: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , 2013 року народження, [PERSON] , 2007 року народження, [PERSON] , 2009 року народження, які у добровільному порядку не задовольнили вимогу позивача про усунення перешкод у користуванні належною позивачу на праві власності квартирою, тому позивач вимушений звернутися з даним позовом до суду. Згідно рішення № 05/2019 АТ «Укрсоцбанк» від 15.10.2019 року було прийнято рішення щодо припинення АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк», яке є правонаступником всіх прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк». Таким чином, позивач з 15.10.2019 року є законним власником спірного нерухомого майна. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Калініченко Л.В. від 20.01.2020 року було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по цивільній справі в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання. 18.02.2020 року до суду надійшли письмові пояснення щодо позову від третьої особи - Служби у справах дітей Одеської міської ради, в яких представник просить суд врахувати найкращі інтереси малолітніх дітей. 05.10.2020 року судом було ухвалено закрити підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. Представник позивача у судове засідання призначене на 02.12.2020 року не з`явився, про дату, час і місце проведення якого повідомлений належним чином, однак надав до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності. Також представник зазначив, що не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідачі у судове засідання не з`явились, про дату. час і місце проведення якого повідомлялися належним чином, шляхом надсилання копії судової ухвали, позовної заяви з додатками до неї та повісток на адресу зареєстрованого місця проживання відповідачів, які встановлені у відповідності до довідок з відділу адресної довідкової роботи Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області. У підготовчі та судові засідання не з`явились, про поважність причин відсутності суд не повідомляли, відзив на позовну заяву не надали. При цьому суд зазначає, що відповідно до п.2 ч.7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Приймаючи до уваги, що судові відправлення були повернуті поштою із відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання» та «адресат відсутній за вказаною адресою», суд вважає, що судом здійснювалось повідомлення відповідачів про дату, час і місце проведення судових засідань належним чином у відповідності до норм ЦПК України та вважає за можливе розглядати справу без участі відповідачів за наявними в ній матеріалами. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Одеської міської ради у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ст.ст. 280, 281 ЦПК України за згодою представника позивача Київським районним судом м. Одеси постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом у судовому засіданні, 06 квітня 2007 року між АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк», та [PERSON] був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чапським А.Е., зареєстрований в реєстрі за №193. За умовами вказаного договору, іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення позичальником основного зобов`язання за кредитним договором №2007/686-A03/9/144 від 06/04/2007 року - квартиру [ADDRESS] , яка належить іпотекодавцеві на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 06.04.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чапським А.Е., зареєстрований в реєстрі за №192, зареєстрований у Державному реєстрі правочинів 06 квітня 2007 року за №2014506 згідно витягу №3806081 про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів. Відповідно до п.п. 4.1, 4.5 іпотечного договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів, зокрема, шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». 17.12.2018 року державним реєстратором КП «Агенція державної реєстрації» Одеської області Бурлаченко І.В. було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності АТ «Укрсоцбанк» на квартиру за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстарцію права власності від 16.12.2019 року за №193291481. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про спрощення процедур реорганізації та капіталізації банків», банк або банки (далі разом або окремо - Банк, що приєднується) мають право здійснити реорганізацію шляхом приєднання до іншого банку (далі - Банк-правонаступник, а разом Банк, що приєднується, та Банк-правонаступник - Банки-учасники) за спрощеною процедурою, визначеною цим Законом та нормативно-правовими актами Національного банку України та Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку. Правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків Банку, що приєднується, виникає у Банку-правонаступника з моменту, визначеного передавальним актом, затвердженим загальними зборами Банку, що приєднується, та Банку-правонаступника. З моменту, визначеного передавальним актом, затвердженим загальними зборами Банку, що приєднується, та Банку-правонаступника, Банк-правонаступник набуває усіх прав і обов`язків щодо погашення грошових зобов`язань чи податкового боргу банку, що приєднався до нього, у зв`язку з чим Банк, що приєднується, вважається юридичною особою, у якої відсутня заборгованість зі сплати податків, зборів та обов`язкових платежів 10.09.2019 року рішенням загальних зборів учасників Акціонерного товариства «Альфа-Банк» та загальних зборів учасників Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк». 15.10.2019 року Рішенням № 5/2019 єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» було затверджено Передавальний акт та визначено, що правонаступництво щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», які зазначені у передавальному акті, виникає у АТ «Альфа-Банк» з дати, визначеної у Передавальному актів, а саме - з 15.10.2019 року. Протоколом № 4/2019 позачергових загальних зборів акціонерів АТ «Альфа-Банк» від 15.10.2019 року було вирішено затвердити Передавальний акт. Згідно довідки (виписки з домової книги про склад сім`ї та реєстрацію) від 25.11.2019 року за №1132 вбачається, що у вказаній квартирі зареєстровані відповідачі по справі: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , 2013 року народження, [PERSON] , 2007 року народження, [PERSON] , 2009 року народження. Отже, як вбачається [PERSON] було здійснено дії з реєстрації місця проживання неповнолітніх у вказану квартиру та [PERSON] , після вчиненого волевиявлення з передання вказаної квартири в іпотеку АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», яка в свою чергу, як вбачається з умов іпотечного договору від 06.04.2007 року, була придбана [PERSON] 06.04.2007 року за кредитні кошти за кредитним договором №2007/686-Ф03.9/144 від 06.04.2007 року. 16.12.2019 року АТ «Укрсоцбанк» на адресу відповідачів: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а саме: [ADDRESS] , надіслано письмову Вимогу про добровільне звільнення та зняття з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] , яка належить на праві власності АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк». Через невиконання відповідачами вказаних вимог, позивач був вимушений звернутись до суду з цим позовом. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Конституція України у ст. 47 закріплює, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Частиною першою статті 383 Цивільного кодексу України та статтею 150 Житлового кодексу України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із частиною першою статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 321 Цивільного кодексу України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Тлумачення статті 391 Цивільного кодексу України свідчить, що негаторний позов застосовується для захисту права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, коли право власності може бути порушено без безпосереднього вилучення майна у власника. У постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справі № 6-92цс15 зроблено висновок, що положення статті 391 ЦК України підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору. Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до положень ч. 1, 5 статті 403, ч. 2 ст. 406 Цивільного кодексу України, сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут не позбавляє власника майна щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпорядження цим майном. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Крім того, Верховний Суд України у Постанові від 15 травня 2017 року, справа №734/387/15-ц, зауважив, що «право користування житловим приміщенням може виникати та існувати лише в членів сім`ї власника будинку»; «право відповідача на користування чужим майном (спірним житловим будинком) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень ч. 2 ст. 406 Цивільного кодексу України». Крім того, згідно Постанови Верховного Суду від 25 липня 2018 року по справі №638/13030/13-ц, колегією суддів зроблено наступні висновки: «У справі, яка є предметом перегляду, врахувавши, що припинення права користування житлом у колишнього власника, тягне за собою втрату його членами сім`ї права користування житлом, місцевий суд дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для виселення відповідачів. Право користування житлом для членів сім`ї власника може виникати та існувати лише за умови, якщо особа, членами сім`ї якої вони є, сама володіє правом власності на житло». Як вбачається з матеріалів справи, предмет спору становлять вимоги позивача про позбавлення права користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] , вказуючи на те, що відповідачі, не маючи договірних відносин із позивачем як власником квартири, щодо права користування квартирою, зареєстровані за адресою спірної квартири, не несуть тягар утримання житла та порушують право позивача як власника спірного нерухомого майна на реалізацію ним права користування та розпорядження належним на праві власності майном. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: partial