Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-21 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулось в Млинівський районний суд Рівненської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідач [PERSON] відповідно до укладеного договору №ROXRRX18620152 від 22 травня 2008 року отримала кредит у розмірі 8364,54 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором. Відповідачка [PERSON] не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що відображено у розрахунку заборгованості за договором, що свідчить про невиконання зобов`язання за договором. Просить суд стягнути заборгованість за кредитним договором № ROXRRX18620152 від 22 травня 2008 року у розмірі 58312,44 грн., яка складається з наступного: 55059,47 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; штрафи: 500, 00грн. - фіксована частина; 2752,97 грн. - процентна складова та судові витрати. В судове засідання представник позивача публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" не з`явився. Ухвалами Млинівського районного суду Рівненської області від 28 жовтня 2020 року та 25 січня 2021 року було визнано обов`язковою особисту участь представника АТ КБ «ПриватБанк», однак представник АТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання жодного разу не з`явився. В судовому засіданні представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] позов не визнала та пояснила суду, що рішенням Млинівського районного суду Рівненської 13 листопада 2013 року, з неї на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором №ROXRRX18620152 від 22 травня 2008 року в сумі 21402,96 гривень. На даний час рішення виконано. Іншого кредиту відповідачка не отримувала. Просить суд в позові відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з слідуючих підстав. Копією анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у «ПриватБанк» №ROXRRX18620152 від 22 травня 2008 року підтверджується, що [PERSON] отримала кредит у розмірі 8364,54 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. (а.с.6) Як вбачається з заочного рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 13 листопада 2013 року, позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» - задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за договором відповідно до якого з неї на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором №ROXRRX18620152 від 22 травня 2008 року в сумі 21402,96 гривень, з них: заборгованість за кредитом - 8264,54 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом - 1059,63 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом - 3814,25 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафи відповідно до п.2.4.5.5 Умов та правил надання банківських послуг - 8264,54 грн. та сплачений судовий збір в розмірі 779, 73 грн. (а.с.62-63) Постановою про закінчення виконавчого провадження від 27 грудня 2017 року підтверджується, що у зв`язку з фактичним повним виконанням виконавчого документу виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №566/1582/13-ц виданого 25 грудня 2013 року Млинівським районним судом про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості в сумі 21402,96 гривень, з них: заборгованість за кредитом - 8264,54 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом - 1059,63 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом - 3814,25 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафи - 8264,54 грн. - закінчено. (а.с.108-109) Згідно позиції Верховного суду у справі №310/11534/13-ц (№14-154 цс18) наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором З розрахунку заборгованості за договором №ROXRRX18620152 від 22 травня 2008 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та клієнтом - [PERSON] , встановлено, що станом на 13 лютого 2018 року загальний залишок заборгованості за наданим кредитом кредитом (тілом кредиту) в тому числі залишок простроченої заборгованості за наданим кредитом становив 0,00 грн., загальний залишок заборгованості за процентами, нарахованими на залишок простроченої заборгованості за кредитом - 0,00 грн., заборгованість з комісії - 0,00 грн., погашено пені в тому числі списано - 1847,14 грн., загальна сума нарахованої пені - 55 059,47 грн., всього заборгованість за кредитом - - 55 059,47 грн., штраф (фіксована частина) -500 грн., штраф (процентна складова) - 2752,97 грн., разом: 58312,44 грн. Крім того, з вказаного розрахунку вбачається, що з 16 серпня 2013 року [PERSON] будь-яких коштів з рахунку на знімала. (а.с. 6-8) У відповідності до вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За приписами статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до з ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст. 527 Цивільного кодексу України визначено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення Боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Згідно ч.2 ст. 1055 ЦПК України кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У даному випадку умови договору приєднання розроблені позивачем, АТ КБ «Приватбанк», тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Як доказ укладення договору з відповідачем банк надав заяву позичальника та приєднанні до неї Умови надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт) . (а.с.7-9) Правовим висновком Великої Палати Верховного Суду України (постанова від 03 липня 2019 року, справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19) визначено, що: «роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Велика Палата Верховного Суду вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.». У ч.ч.1,3 статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. З огляду на зазначене, суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, встановивши фактичні обставини, від яких залежить правильність вирішення спору, дійшов висновку про те, що Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача, належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме з ними погодився відповідач при підписанні заяви на отримання кредиту, банком не надано. Отже, відсутні підстави вважати, що відповідач, підписуючи анкету-заяву позичальника, погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, з розміром процентної ставки, тобто, що між банком та відповідачем не досягнуто згоди щодо розміру нарахованих процентів за користування кредитом та штрафних санкцій. За таких обставин у банку відсутні підстави нараховувати проценти за користування кредитними коштами, та застосовувати до відповідача штрафні санкції. Таким чином, зважаючи, що за рішенням Млинівського районного суду Рівненської області від 13 листопада 2013 року, заборгованість у повному обсязі за тим самим кредитним договором вже стягнута, то у позивача було відсутнє право повторно стягувати заборгованість за пенею та штрафами, при наявності судового рішення про стягнення цих сум, а тому у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі за його безпідставністю. За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що вимоги позивача не підлягають до задоволення, то у відповідності до ст.141 ЦПК України, підлягає відшкодуванню відповідачу позивачем судовий збір у сумі 420 гривень 40 копійок (за подання заяви про перегляд судового рішення) та 454 гривні (за подання заяви про забезпечення позову). На підставі наведеного,

Outcome: approved