Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-12 00:00:00

У травні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання нерухомого майна спільним сумісним майном подружжя та поділ майна набутого під час шлюбу. Свої позовні вимоги мотивує перебуванням у шлюбі з відповідачем зареєстрованому 09.03.1986. Перебуваючи в шлюбі, в серпні 2002 року за спільні кошти, на підставі договору купівлі-продажу від 23 серпня 2002 року вони придбали у власність земельну ділянку площею 0,12 га по [ADDRESS] Крім цього, у 2000 році позивачу було виділена земельну ділянку по [ADDRESS] для будівництва капітального гаражу. Рішенням виконкому Шосткинської міськради №283 від 31.10.2000 року та №166 від 26.06.2001 року було надано дозвіл на будівництво на цій ділянці капітального гаражу. Будівництво даного гаражу було здійснено коштами подружжя. В процесі судого розгляду позивач уточнила позовні вимоги та в остаточній редакції /а.с. 74/ просила визнати вищевказані об'єкти нерухомого майна об'єктами спільної сумісної власності набутої під час шлюбу. В судове засідання сторони не з'явились. Позивач надала заяву про слухання справи за її відсутності, уточнені позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач просив розглядати справу за його відсутності. Проти задоволення позову у первісній редакції заперечив, позиції щодо уточнених позовних вимог не висловив. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд вважає, що позов підлягає задоволенню враховуючи таке. Судом встановлено, що 09.03.1986 сторони в даній справу уклали шлюб, який був зареєстрований у Біловодській сільській раді Роменського району Сумської області за реєстровим № 1. Відповідно до статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя. Відповідно до ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Частиною другою даної статті встановлене презумпція того, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. З копії нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 23 серпня 2002 року вбачається, що [PERSON] (відповідач в даній справи) вказаний як покупець земельної ділянки площею 0,12 га по [ADDRESS] З довідки виконкому Маківської сільської ради Шосткинського району Сумської області від 28.04.2015 № 109 вбачається, що за даними погосподарського обліку вищевказана земельна ділянка обліковується за [PERSON] З архівного витягу з рішення виконавчого комітету Шосткинської міської ради від 31.10.2000 № 283 вбачається, що мешканцям житлового будинку [ADDRESS], в т.ч., [PERSON] було надано дозвіл на будівництво гаражу. З архівного витягу з рішення виконавчого комітету Шосткинської міської ради від 30.09.2004 № 256 мешканцям житлового будинку [ADDRESS], в т.ч., [PERSON] було надано дозвіл на розширення раніше побудових гаражів. 10 квітня 2006 року між відповідачем та Шосткинською міськрадою було укладено Договір оренди земельної ділянки площею 0,0060 га кадастровий номер [NUMBER] біля будинку [ADDRESS] для обслуговування гаражу. Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 14.03.2014 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Рішення суду набуло законної сили 02.04.2014. Згідно ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004 поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Суд вважає, що позивач в даній справі беззаперечно має інтерес до об'єкта нерухомого майна земельної ділянки площею 0,12 га по [ADDRESS] та гаражу за № 10 в районі багатоквартирного будинку [ADDRESS] Сумської області, зокрема, до законного порядку володіння та користування даним майном. Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий пункту 9 мотивувальної частини Рішення від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003). Частина 1 ст. 10 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 2 даної статті сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Частина 2 ст. 11 ЦПК України визначає, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідач в судове засідання не з'явився без поважних причин, належних та допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень (направлених факсом) не надав, а відтак, обгрунтованість своїх заперечень не довів. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що земельна ділянка площею 0,12 га по [ADDRESS] та гараж за № 10 в районі багатоквартирного будинку [ADDRESS] Сумської області насамперед є об'єктом спільної сумісної власності двух осіб - позивача та відповідача в даній справі, оскільки дане майно було набуто в період шлюбу між ними. Протилежного з досліджених судом доказів не вбачається. Враховуючи, що суд з'ясовує юридичну істину в межах вимог сторін і на підставі наданих ними доказів, суд приходить до висновку, що з урахуванням вищевикладених мотивів, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Судові витрати здійснені позивачем, а саме, витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та витрати за забезпечення доказів відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved