Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-20 00:00:00

У травні 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з зазначеним позовом. В позовній заяві позивач вказує, що 11.08.2011 року між сторонами укладений кредитний договір б/н шляхом приєднання, відповідно до якого позивач надав [PERSON] кредит у розмірі 3500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач порушив умови укладеного договору. Станом на 31.03.2018 року сума заборгованості по кредиту становить 78346,85 грн. з яких: заборгованість за кредитом - 3122,28 грн., заборгованість за процентами - 67617,58 грн., заборгованість за комісією та пенею - 3400,00 грн., штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 3706,99 грн. З урахуванням наведеного, просить стягнути з відповідача 78346,85 грн. заборгованості за кредитним договором б/н від 11.08.2011 року, 1762,00 грн. судових витрат. Представник позивача в судове засідання не з'явився, просить суд розглянути справу в його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання не з'явився, звернувся до суду з заявою, в якій просить суд розглянути справу в його відсутності, позовні вимоги визнає в частині основного боргу в сумі 3122,28 грн., в решті позову просить відмовити за строками позовної давності. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін, в порядку ч.3 ст.211 ЦПК України. Суд, вивчивши письмові докази, надані сторонами в обґрунтування та заперечення позовних вимог, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що 11.08.2011 року між сторонами укладений кредитний договір б/н шляхом приєднання, відповідно до якого позивач надав [PERSON] кредит у розмірі 3500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач порушив умови укладеного договору. Станом на 31.03.2018 року сума заборгованості по кредиту становить 78346,85 грн. з яких: заборгованість за кредитом - 3122,28 грн., заборгованість за процентами - 67617,58 грн., заборгованість за комісією та пенею - 3400,00 грн., штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 3706,99 грн.. З 21.05.2018 року Публічне Акціонерне Товариство Комерційний банк "Приватбанк" змінило назву на Акціонерне Товариство Комерційний банк "Приватбанк". Згідно з пунктом 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той же строк. Строк дії кредитного договору відповідає строку дії картки. Матеріали справи не містять доказів того, що [PERSON] у порядку узгодженому сторонами проінформував ПАТ КБ «Приватбанк» про припинення дії договору, а відтак цей договір автоматично пролонгований. Судом установлено та вбачається з наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором, що [PERSON] останній платіж на погашення кредиту здійснив 25 червня 2015 року, термін дії картки до останнього дня місяця - 05.2015 року. Вказані обставини відповідачем не спростовано. ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитом 10 травня 2018 року. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що строк позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем, не сплив. До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 01 березня 2018 року (справа №591/8058/15-ц). Згідно ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч.1 ст.1055 ЦК України). Відповідно до ч.1, 2 ст. 207 ЦК України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти, зокрема, правочин між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. За ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 ЦК України). Судом установлено, що в анкеті-заяві від 11.08.2011 року містяться лише персональні дані відповідача, дата та його підпис. При цьому, у вказаній анкеті-заяві від 11 серпня 2011 року відсутні дані про істотні умови кредитного договору, а саме: розмір кредитного ліміту, процентна ставка, номер кредитної картки, рахунок та строк її дії, цільове призначення кредиту, обов'язковість яких передбачено Умовами і правилами надання банківських послуг. З урахуванням наведеного, суд вважає, що позивачем не доведено укладення з [PERSON] 11.08.2011 року договору про надання банківських послуг, в якому чітко визначено умови надання кредиту та його погашення. Тому відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України анкета-заява не є належним доказом, який підтверджував би факт укладення між сторонами кредитного договору, в якому чітко визначено умови надання кредиту та його погашення. Суд вважає, що в анкеті-заяві від 11.08.2011 року [PERSON] лише виявив бажання оформити на своє ім'я кредитний ліміт за платіжною карткою кредитка «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та погодив, що ця заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився і погоджується з Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банка, які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Він зобов'язується виконувати вимоги Умов і правил надання банківських послуг, а також регулярно знайомитися з їх змінами на сайті ПАТ КБ «ПриватБанк». Натомість зазначені Умови не містять підпису відповідача. При цьому позивачем на надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобов'язання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов'язання з повернення кредиту. Зазначена правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 14 грудня 2014 року (справа №6-2462цс16), від 22 березня 2017 року (справа № 6-2320цс16). З урахуванням наведеного, суд вважає, що позивачем не доведено виникнення у відповідача зобов'язань за кредитним договором на умовах, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги. Разом з тим, суд звертає увагу на ту обставину, що [PERSON] вчиняв дії щодо часткової сплати заборгованості за кредитним договором, що свідчить про визнання ним факту отримання кредитних коштів, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості. Так, із наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором видно, що розмір заборгованості відповідача по тілу кредиту становить 3122,28 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» на підставі положень ст.16,638,1046-1054 ЦК України. Будь-яких належних та допустимих доказів на спростування заборгованості у визначеному судом розмірі відповідач, під час розгляду справи, не надав. Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Оскільки [PERSON] у період з 11.08.2011 року фактично користувався наданими ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитними коштами у розмірі 3500,00 грн., а умовами договору не встановлено розмір процентів за користування ними, то їх розмір підлягає визначенню на рівні облікової ставки Національного банку України відповідно до положень ст.1048 ЦК України, що узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року № 6-1412цс16. Натомість, суд позбавлений можливості стягнути з відповідача проценти за користування чужими грошовими коштами на рівні облікової ставки Національного банку України, відповідно до положень ч.1 ст.1048 ЦК України та ч.2 ст.1054 ЦК України, оскільки позивачем не надано відповідного розрахунку, а з наявного розрахунку неможливо визначити їх розмір через відсутність окремих складових заборгованості, а саме: заборгованості на певну дату тіла кредиту. Відповідно до ч.1-3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При визначенні розміру судового збору, суд виходить із пропорції задоволених позовних вимог 3,99 (3122,28 : 78346,85 х 100 %), відповідно судовий збір 70,22 грн. (1762,00 х 3,99 : 100). Таким чином, суд вважає стягнути з відповідача на користь позивача 3122,28 грн. заборгованості за кредитним договором б/н від 11.08.2011 року, та 70,22 грн. судового збору.

Outcome: partial