Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

У січні 2015 року [PERSON] звернулися до суду з зазначеним позовом до [PERSON] посилаючись на те, що 21 квітня 1999 року помер дід [PERSON], після якого відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими спорудами та земельну ділянку площею 0,0655 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по вул. Войцеховича, 122-о у м. Дніпропетровську, яке за відсутності заповіту успадковано за законом дружиною [PERSON] - 2/3 частки та дочкою [PERSON] - 1/3 частки, а після смерті 05 травня 2013 року [PERSON] відкрилася спадщина на 2/3 частки житлового будинку та 2/3 частки земельної ділянки, які спадкодавець заповідала за заповітом від 24 травня 2007 року на користь позивача на підставі чого, з урахуванням обов'язкової долі відповідача в розмірі 1/4 частки, позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 6/12 часток домоволодіння по вул. Войцеховича, 122-о у м. Дніпропетровську, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 6/12 часток земельної ділянки для обслуговування спадкового житлового будинку відмовлено через відсутність у спадкодавця [PERSON] правовстановлюючих документів на її ім'я, а лише державний акт про право приватної власності на землю на ім'я діда [PERSON], тому позивач просила суд визнати за нею право власності на 6/12 часток земельної ділянки площею 0,0655 га в межах згідно з планом, кадастровий номер 1210100000:06:044:0004, розташованої на території Кіровського району м. Дніпропетровська по вул. Войцеховича, 122-о з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських споруд та будівель, в порядку спадкування за заповітом після [PERSON], померлої 05 травня 2013 року. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, в подальшому в судове засідання не прибула, подавши клопотання про розгляд справи у її відсутності, наполягаючи на задоволенні позовних вимог з наведених у позовній заяві підстав. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала та в подальшому, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибула, про причини неявки суд не повідомила, про відкладення розгляду справи не клопотала. Треті особи П'ята дніпропетровська державна нотаріальна контора, Управління Держземагентства у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання представників не направили, П'ята ДДНК клопотала про розгляд справи у відсутності їх представника, УДЗГ у м. Дніпропетровську причин неявки представника суду не повідомило, на підставі чого у відповідності до ч.3 ст. 36 ЦПК України суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності представників третіх осіб. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, враховуючи принцип диспозитивності за ст.11 ЦПК України та положення ч. 4 ст.174 ЦПК України, вважає за необхідне ухвалити рішення про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що за життя [PERSON] належали домоволодіння по вул. Войцеховича, 122-о у м. Дніпропетровську на земельній ділянці площею 655 кв.м. на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого 06 липня 1990 року Кіровський райвиконкомом Дніпропетровська та зареєстрованого в Дніпропетровському БТІ за №533-234 та земельна ділянка площею 0,0655 га в межах згідно з планом, розташована на території Кіровської райради м. Дніпропетровська по вул. Войцеховича, 122-о, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ДПД № 00590975066005, виданого Дніпропетровською міською радою 15 грудня 1997 року, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №005909. 21 квітня 1999 року [PERSON] помер. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 грудня 1999 року, виданого державним нотаріусом П'ятої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] належне [PERSON] домоволодіння по вул. Войцеховича, 122-о (квартира №1) у м. Дніпропетровську та земельну ділянку площею 0,0655 га по вул. Войцеховича, 122-о у м. Дніпропетровську успадкували дружина [PERSON] - 2/3 частини та дочка [PERSON] - 1/3 частину (а.с.52, 53). 05 травня 2013 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції 15 травня 2013 року серії І-КИ №508002 (а.с.43-зворот). На випадок своєї смерті [PERSON] зробила розпорядження, склавши заповіт 24 травня 2007 року, посвідчений державним нотаріусом П'ятої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №4-456 (а.с.51), відповідно до якого все належне майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, всі майнові права та обов'язки та все те, що буде належати заповідачу на день смерті заповідає [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч.1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Частиною 3 ст. 1235 ЦК України передбачено, що заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини. Право на обов'язкову частку у спадщині визначено ч.ч. 1-3 ст.1241 ЦК України. Так, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. До обов'язкової частки у спадщині зараховується вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу, встановленого на користь особи, яка має право на обов'язкову частку, а також вартість інших речей та майнових прав, які перейшли до неї як до спадкоємця. Будь-які обмеження та обтяження, встановлені у заповіті для спадкоємця, який має право на обов'язкову частку у спадщині, дійсні лише щодо тієї частини спадщини, яка перевищує його обов'язкову частку. Зважаючи на вказані норми закону, відповідач, будучи дочкою [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя від 12 лютого 2014 року за даними якого [PERSON] 21 червня 1980 року одружилася з [PERSON] та взяла його прізвище, свідоцтвом про укладення шлюбу 01 жовтня 1985 року з [PERSON], свідоцтвом про укладення шлюбу 28 травня 1994 року зі [PERSON] (48-зворот, а.с.60-зворот-61, 48), та будучи інвалідом з дитинства ІІ групи за загальним захворюванням та пенсіонером відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", що підтверджується пенсійним посвідченням серії АД №120750, виданим УПФ України в Кіровському районі 21 жовтня 2004 року (а.с.47), є особою, яка має право на обов'язкову частку у спадщині після матері [PERSON], не зважаючи на те, що у заповіті спадкоємцем не визначена. Відповідно до свідоцтв про право на спадщину за заповітом, виданих 11 березня 2014 року державним нотаріусом П'ятої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] (а.с.56-зворот) на спадкове майно, що складається з 2/3 частини домоволодіння по вул. Войцеховича, 122-о у м. Дніпропетровську на земельній ділянці площею 655 кв.м., [PERSON] успадкувала за заповітом після [PERSON] 6/12 частини, а [PERSON] - 1/6 частину вказаного домоволодіння (а.с.56-зворот, 61-зворот). Разом з тим, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,0655 га по вул. Войцеховича, 122-о у м. Дніпропетровську, успадковану [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 грудня 1999 року після [PERSON] позивачу нотаріусом 10 січня 2014 року відмовлено з підстав відсутності правовстановлюючих документів на ім'я [PERSON] (а.с.49). Відповідно листа Управління Держземагенства у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області від 27 лютого 2015 року № 9-411-0.2-1016/2-15 станом на 01 січня 2013 року року спірна земельна ділянка по вул. Войцеховича, 122-о у м. Дніпропетровську зареєстрована на праві власності за [PERSON] (а.с.74, 75). Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Статтею 126 Кодексу передбачено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до статей 3 та 9 цього Закону права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Станом на 28 грудня 1999 року, коли [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на домоволодіння і земельну ділянку по вул. Войцеховича, 122-о у м. Дніпропетровську обов'язком спадкоємця було зареєструвати свідоцтво відповідно до ст. 227 ЦК УРСР в Дніпропетровському БТІ, що остання і зробила, про що свідчить відмітка в технічному паспорті на домоволодіння (а.с.13-15), проте окремий правовстановлюючий документ на право власності на землю ій видано не було. Відповідно до статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Таким чином, [PERSON] набула права власності на 2/3 частини земельної ділянки площею 0,0655 га по вул. Войцеховича, 122-о у м. Дніпропетровську та ця земельна ділянка належить до складу спадкової маси, а тому, враховуючи наявність заповіту на користь позивача та права на обов'язкову частку у спадщині після [PERSON] відповідача, позивачу належить 6/12 частини, а відповідачу - 1/6 частини спірної земельної ділянки. Зважаючи на встановлені у судовому засіданні обставини, оцінивши зібрані докази кожний окремо та в сукупності і логічному взаємозвязку на предмет належності, допустимості, достатності, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення. З урахуванням клопотання позивача судові витрати належить віднести на її рахунок.

Outcome: approved