Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-25 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Рест Кепітал Менеджмент» (далі - ТОВ «Рест Кепітал Менеджмент» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 54145,89 грн за невиконання умов договору. Свій позов мотивує тим, що 01 вересня 2018 року між ТОВ «Рест Кепітал Менеджмент» та [PERSON] було укладено Договір суборенди нежилого приміщення (далі - Договір суборенди), відповідно до якого ТОВ «Рест Кепітал Менеджмент» передало в суборенду [PERSON] приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно п. 5. 1 Договору розмір суборендної плати становив 4360,65 грн в місяць. Відповідач зобов`язувався до 15 числа поточного місяця сплачувати за поточний місяць суборенду плату та інші платежі, передбачені Договором. 01 червня 2019 року сторони уклали Договір про внесення змін до Договору суборенди нежилого приміщення від 01 вересня 2018 року, відповідно до яких розмір суборендної плати з 01 червня 2019 року становив 4983,60 грн. 31 травня 2020 року відповідач звільнив орендоване приміщення, сторони додатково підписали Акт звіряння розрахунків за період з січня 2018 року по травень 2020 року. Відповідач неодноразово допускав порушення умов Договору в частині своєчасної оплати суборенди у зв`язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 43426,10 грн. На підставі ст. 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) відповідачу за несвоєчасне внесення плати на всю суму заборгованості нараховано інфляційні в розмірі 7367,09 грн та три відсотки річних - 3352,70 грн. Ураховуючи вищенаведене просить суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Рест Кепітал Менеджмент» заборгованість за Договором нежитлового приміщення від 01 вересня 2018 року в розмірі 54145,89 грн, з яких: 43426,10 грн - основного боргу, 7367,09 грн - інфляційних, 3352,70 грн - 3% річних. Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 07 вересня 2021 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху. Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 13 жовтня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін, судове засідання призначено 15 листопада 2021 року о 15 год 00 хв. 04 листопада 2021 року відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що Договір суборенди від 01 вересня 2018 року укладений з недотриманням вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. Зокрема в Договорі вказано, що орендар має право строково користуватися приміщенням, що передається в суборенду, згідно Договору оренди нежитлового приміщення від 01 серпня 2017 року укладеного між власником приміщення ТзОВ «УМПП Центр» та ТОВ «Рест Кепітал Менеджмент» з правом подальшої пролонгації. Однак, в матеріалах справи вказаний договір відсутній, жодних доказів на підтвердження взагалі існування договору, строку його дії та чи він був дійсний протягом усього часу дії украденого Договору суборенди нежилого приміщення від 01 вересня 2018 року відсутні. Крім того, звертає увагу суду на те, що в п. 1. 4 Договору зазначено, що приміщення обтяжене іпотекою із всіма наслідками, передбаченими чинним законодавством. Підписуючи договір, він не мав жодних сумнівів щодо правомірності Договору, так як представник орендодавця в усній формі завірив його, що ТОВ «Рест Кепітал Менеджмент» має право надавати це приміщення в суборенду та має дозвіл іпотекодержателя на передачу його в суборенду. Щодо заборгованості по сплаті орендної плати за вересень 2018 року зазначає, що позивачем безпідставно включено суму гарантійного платежу в розмірі 4260,65 грн, який ним був сплачений готівкою безпосередньо перед підписанням Договору. Про факт сплати гарантійного платежу свідчить підписаний сторонами акт звіряння взаємних розрахунків за період з січня 2018 року по травень 2020 року. У вказаному акті станом на 30 вересня 2019 року сума до сплати становить 4360,65 грн, що не відповідає даним таблиці під назвою «Хронологічно співпраця сторін виглядала наступним чином» де за вересень 2018 року включено і сплачений в день підписання Договору гарантійний платіж в сумі 4360,65 грн і суборендну плату в розмірі 4360,65 грн, всього 8721,30 грн. Тобто за вересень повинна бути нарахована тільки суборендна плата в розмірі 4360,65 грн. Виходячи з вищенаведеного загальна заборгованість по суборендній платі повинна становити 34704,80 грн, і відповідно 3% річних - 2582,12 грн, інфляційні втрати - 6147,48 грн. Просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 11 листопада 2021 року представник позивача подав відповідь на відзив, в якій зазначає, що торгово-офісні приміщення (другий поверх) загальною площею 535,4 кв.м за адресою: [ADDRESS] у період 01 вересня 2018 року - 09 листопада 2021 року в іпотеці не перебували. Тому згоди на передачу в оренду від третіх осіб при укладені Договору суборенди не вимагали. Відповідач стверджує, що суму гарантійного платежу в сумі 4260,65 грн ним було сплаченого готівкою, однак така інформація не відповідає дійсності та не підтверджується жодними доказами. Щодо гарантійного платежу та акту звіряння вказує, що акт звіряння містить інформацію про виставленні рахунки по орендній платі та здійсненні іншою стороною оплати та не містить інформації про гарантійний платіж, який має іншу цивільно-правову природу (є забезпечувальним платежем, що й випливає з його назви та положень Договору суборенди). Акт звіряння не є первинним документом в розумінні чинного законодавства. В даній ситуації таким документом є Договір суборенди, відповідно до якого гарантійний платіж є забезпеченням відповідного та своєчасного виконання суборендарем своїх зобов`язань за договором (п. 6.3 Договору). Орендар утримує гарантійний платіж на своєму рахунку на протязі всього терміну дії даного Договору (п. 6.4 Договору). Порядок повернення гарантійного платежу визначено в п. 6.5 Договору суборенди. Передбачене в п. 6.6 Договору положення про покриття з гарантійного платежу простроченої заборгованості суборендаря є правом орендаря, а не обов`язком. З метою реалізації даного права, орендар має направити відповідне повідомлення про проведення відрахування коштів з суми гарантійного платежу. Дане повідомлення є одночасно вимогою на поповнення суми гарантійного платежу до вказаного в п. 6.2 цього Договору розміру. Разом з тим, відсутність такого повідомлення свідчить про нереалізацію орендарем свого права та правильність розрахунків суми боргу та додаткових нарахувань, які були здійсненні у позовній заяві. Ураховуючи вищевикладене просив стягнути з [PERSON] 54145,89 грн заборгованості за Договором суборенди від 01 вересня 2018 року та судові витрати по справі. Також з метою повного та об`єктивного розгляду справи надав копію Договору оренди нежилого приміщення від 01 серпня 2017 року. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, з підстав зазначених в позовній заяві. Пояснив, що гарантійний платіж в сумі 4360,65 грн відповідачем сплачений готівкою перед підписанням договору не був, оскільки в них розрахунки проводяться в безготівковій формі. Акт звіряння не містить суму гарантійного платежу, так як він є забезпечувальним платежем для виконання суборендарем своїх зобов`язань за Договором та у разі його внесення утримується на окремому рахунку бухгалтерського обліку на протязі всього терміну дії Договору. Також зазначив, що орендовані відповідачем приміщення на день підписання Договору в іпотеці не перебували. Просив позов задовольнити повністю. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, а саме в частині заборгованості основного боргу в сумі 34704, 80 грн. Вказував, що гарантійний платіж в сумі 4360,65 грн ним був сплачений готівкою до підписання договору, а тому стягненню не підлягає. Зазначив, що оскільки гарантійний платіж сплачувався готівкою відтак докази такої оплати у нього відсутні. Просив позов задовольнити частково. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, доходить такого висновку. Судом встановлено, що 01 серпня 2017 року між ТзОВ «УМПП-Центр» та ТОВ «Рест Кепітал Менеджмент» було укладено Договір оренди нежитлового приміщення, за умовами Договору ТОВ «Рест Кепітал Менеджмент» прийняло в тимчасове платне користування частину другого поверху нежитлового приміщення, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 157,58 кв.м, для здійснення підприємницької діяльності. Пунктом 6.2.5 вищевказаного Договору передбачено, що орендар може передавати приміщення в суборенду без згоди орендодавця. 01 вересня 2018 року між ТОВ «Рест Кепітал Менеджмент» в особі директора Римарчука Д. А. та [PERSON] було укладено Договір суборенди нежитлового приміщення. За умовами Договору суборенди [PERSON] прийняв в тимчасове платне користування частину другого поверху нежитлового приміщення, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , для використання як офісні приміщення. Площа переданого в оренду нежитлового приміщення становить 41,53 кв.м. Згідно п. 1.2.3 вказане приміщення належить ТОВ «Рест Кепітал Менеджмент» на праві строкового користування на підставі Договору оренди нежитлового приміщення від 01 серпня 2017 року, укладеного з власником приміщення ТзОВ «УМПП-Центр» з правом подальшої пролонгації. Відповідно до п. 5.1 Договору суборенди суборендар зобов`язується сплачувати за користування приміщення 4360,65 грн в місяць. Згідно п. 5.2 Договору суборендар зобов`язаний до 15 числа поточного місяця сплачувати за поточний місяць суборендну плату та інші платежі передбачені даним договором згідно отримуваних рахунків. Відповідно до п. 5.3 Договору суборенди суборендар зобов`язаний перерахувати до 15 вересня 2018 року на поточний рахунок орендаря суборендну плату за перший місяць суборенди та гарантійний платіж на підставі встановлених орендарем рахунків. Пунктом 6.1 Договору суборенди передбачено, що суборендар зобов`язаний сплатити до 15 вересня 2018 року гарантійний платіж. Відповідно до п. 6.2 Договору суборенди гарантійний платіж становить суму, яка дорівнює розміру суборендної плати за один місяць суборенди. В разі зміни розміру суборендної плати, визначеної в п. 5.1 даного Договору, суборендар зобов`язаний доплатити різницю між фактично сплаченою сумою гарантійног платежу та новим розміром суборендної плати протягом десяти календарних днів з моменту зміни розміру суобрендної плати. Пунктом 6.4 Договору суборенди передбачено, що орендар утримує гарантійний платіж на своєму рахунку на протязі всього терміну дії Договору. Проценти по гарантійному платежу не нараховуються. Факт передачі ТОВ «Рест Кепітал Менеджмент» в оренду [PERSON] вищевказаного приміщення підтверджується копією Акта прийому-передачі приміщення від 01 вересня 2018 року. 01 червня 2019 року між ТОВ «Рест Кепітал Менеджмент» в особі директора Римарчука Д. А. та [PERSON] було укладено Договір про внесення змін до Договору суборенди нежитлового приміщення від 01 вересня 2018 року, за умовами якого його сторони домовились про зміну розміру суборендної плати, яка з 01 червня 2019 року становитиме 4983, 60 грн за місяць. 31 травня 2020 року відповідач звільнив орендоване приміщення та між сторонами було складено та підписано акт звіряння взаємних рохрахунків за період: січень 2018 р. - травень 2020 р., з якого вбачається, що заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Рест Кепітал Менеджмент» станом на 31 травня 2020 року складає 51065,45 грн. З копії Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 26 листопада 2021 року встановлено, що торгово-офісні приміщення (другий поверх), загальною площею 535,4 кв.м, за адресою: [ADDRESS] , в іпотеці не перебувають. Дата, час державної реєстрації: 19 липня 2017 року. В даному випадку, між сторонами виникли договірні відносини з суборенди нежитлового приміщення, оскільки укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором піднайму (суборенда), тому, права і обов`язки сторін визначаються положеннями глави 58 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 3. ст. 774 ЦК України до договору піднайму застосовуються положення про договір найму. Згідно з ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Відповідно до ст. 793 ЦК України договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі. Згідно з ст. 795 ЦК України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором. У відповідності до ч. 1, ч. 5 ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В силу ст. 538 ЦК України, виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо. Частиною 1 ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Судом встановлено що визначений Договір суборенди недійсним судом не визнавався, у встановленому законом порядку договірними сторонами зміненим чи розірваним не був. Отримання відповідачем в суборенду нежитлового приміщення є підставою виникнення у відповідача зобов`язання з оплати суборендних платежів відповідно до умов Договору суборенди, а також чинного законодавства. У відповідності до Договору суборенди сторони визначили, що до 15 вересня 2018 року на поточний рахунок орендаря сплачується суборендна плата за перший місяць суборенди та гарантійний платіж, орендна плата вноситься суборендарем у грошовій формі до 15 числа поточного місяця за поточний місяць. Факт використання нежитлового приміщення отриманого за Договором суборенди відповідачем не оспорювався. З матеріалів справи вбачається, що відповідачем визначені у Договорі суборенди зобов`язання щодо сплати суборенди належним чином не виконані, що не заперечувалось відповідачем в судовому засіданні. Відтак, з огляду на викладене, не сплаченою відповідачем є суборендна плата в загальному розмірі 39065, 45 грн. Щодо стягнення суми гарантійного платежу суд зазначає таке. Як було установлено судом, сторони Договору суборенди дійшли згоди про те що, суборендар зобов`язаний перерахувати до 15 вересня 2018 року на поточний рахунок орендаря гарантійний платіж в сумі, яка дорівнює розміру суборенної плати за один місяць суборенди, що становить 4360, 65 грн. Доводи відповідача про те, що гарантійний платіж ним був сплачений готівкою безпосередньо перед підписанням Договору суборенди суд вважає неспроможними з огляду на таке. Згідно з ст. 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі- ЦПК України), кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточій проти України" від 15 травня 2008 року зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі. Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі. Надання доказів на підтвердження обставин, на які відповідач посилається як на підставу своїх заперечень, є обов`язком саме відповідача. Стандарти доказування не передбачають обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. У матеріалах справи відсутні та відповідачем не надано належні, допустимі та достовірні докази, які б спростовували його заборгованість по сплаті гарантійного платежу в сумі 4360,65 грн чи її оплати готівкою. Решта заперечень відповідача на пред`явлений позов відхиляються судом як безпідставні та необґрунтовані, не підтверджені відповідними доказами. Ураховуючи встановлені вище обставини, дослідивши повно та всебічно матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність стягнення з відповідача в користь позивача заборгованості зі сплати основного боргу в сумі 43426,10 грн, що включає суму гарантійного платежу. Щодо вимоги про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми, суд зазначає таке. Згідно з ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання(неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто, за змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Оскільки відповідач [PERSON] не виконав зобов`язань за Договором суборенди нежилого приміщення, то у позивача виникло право щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат. За змістом ст. 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції виконується шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення виплати заборгованості. Загальний відсоток інфляції розраховується шляхом множення усіх показників інфляції за відповідний період. Сума інфляції розраховується за формулою: сума боргу х процент інфляції - сума боргу. Сума трьох процентів річних розраховується за формулою: (сума боргу х 3 % х кількість прострочених днів) / 365 (кількість днів у році). Перевіривши розрахунок позивача інфляційних втрат та суми трьох процентів річних судом встановлено, що визначена позивачем до стягнення сума інфляційних втрат та трьох процентів річних відповідає наведеним вище формулам. За таких обставин, виходячи із того, що відповідач неналежно виконував свої зобов`язання за Договором суборенди та порушив строк розрахунків за суборенду, суд приходить до переконання про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача 7367,09 грн інфляційних втрат та 3352,70 грн - три проценти річних. Беручи до уваги наявні в матеріалах справи докази, суд, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, доходить висновку, що позивачем належними та допустимими доказами по справі було доведено розмір заявлених до стягнення коштів, що в свою чергу свідчить про обґрунтованість позовних вимог, та необхідність їх задоволення в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 2270 грн понесених судових витрат зі сплати судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: approved