Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-20 00:00:00

У лютому 2019 року позивачі звернулися до суду з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи. В обґрунтування позову посилаючись на те, що 26 червня 2017 року о 17 годині 15 хвилин водій [PERSON] , керуючи технічно справним автомобілем «OPEL KADETT», реєстраційний номер [NUMBER] , при цьому будучи особою, яка на законних підставах керувала автомобілем, з боку с. Долинське у напрямку м. Вільногірськ, де на відстані приблизно 6-ти км від с. Долинського, на території П`ятиханського району Дніпропетровської області, на лівосторонньому заокругленні дороги, виявивши зустрічний невстановлений легковий автомобіль під керуванням невстановленого водія, який змінив напрямок свого руху ліворуч із виїздом на смугу зустрічного руху, тобто на смугу руху автомобіля «OPEL KADETT», з метою уникнення зіткнення із зазначеним зустрічним автомобілем, застосував екстрене гальмування, внаслідок чого автомобіль «OPEL KADETT» продовжив свій рух прямо та виїхавши за межі проїзної частини дороги праворуч здійснив наїзд на перешкоду у вигляді дерева, в результаті чого пасажир автомобіля «OPEL KADETT» [PERSON] помер на місці пригоди. За фактом ДТП було відкрито кримінальне провадження за №12017040000000849 від 26.06.2017 та розпочате досудове розслідування за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Постановою про закриття кримінального провадження від 30.11.2017 старшого слідчого у особливо важких справах відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління НП у Дніпропетровській області Соломка Д.М. кримінальне провадження №12017040000000849 було закрите у зв`язку з відсутністю у діянні водія [PERSON] складу кримінального правопорушення. В результаті ДТП та її наслідків, було завдано шкоди близьким родичам загиблого, зокрема: [PERSON] , яка являється матір`ю загиблого, що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] та [PERSON] , яка є цивільною дружиною загиблого та матір`ю їх спільної дитини, [PERSON] . З моменту загибелі [PERSON] , без відповідного утримання, з боку загиблого, залишилась малолітня дочка [PERSON] . Крім того, позивачами було здійснено витрати на поховання загиблого та на спорудження надгробного пам`ятника. Тому, внаслідок ДТП, позивачам було завдано шкоди, у зв`язку з чим виникло право на її відшкодування за рахунок відповідача. Цивільно-правова відповідальність автомобіля «OPEL KADETT» застрахована страховою компанією у ТДВ «СТДВ «ГЛОБУС», відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/4414200. Відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 11.05.2018 позивачі звернулися до Страховика і повідомили про страховий випадок. Всі документи відповідачем отримано 21.05.2018. 20.09.2018 Відповідачем прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування. В основу обґрунтування відмови у виплаті страхового відшкодування, Страховик вказав на те, що згідно постанови про закриття кримінального провадження в діях водія [PERSON] відсутній склад кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України, а також слідством встановлено, що причиною ДТП є винні дії водія невстановленого транспортного засобу, а тому у Страховика відсутні підстави для виплати страхового відшкодування. Проте, позивачі не згодні з відмовою відповідача, а тому просили суд стягнути з відповідача ТДВ «СТДВ «ГЛОБУС» на користь [PERSON] 19200 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок смерті сина; 27000 грн. в рахунок відшкодування витрат на спорудження надгробного пам`ятника загиблому сину; стягнути з ТДВ «СТДВ «ГЛОБУС» на користь [PERSON] в інтересах якої діє [PERSON] , 268 800,00 грн. в рахунок відшкодування шкоди завданої втратою годувальника за період з 26.06.2017 до досягнення [PERSON] 18-ти років; 19 200 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок смерті батька; стягнути з ТДВ «СТДВ «ГЛОБУС» на користь [PERSON] 1 634 грн. в рахунок відшкодування витрат на поховання загиблого [PERSON] ; стягнути з ТДВ «СТДВ «ГЛОБУС» на користь позивачів судові витрати, пов`язаних з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги (а.с.1-6). Ухвалою суду від 11 лютого 2019 року відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд за правилами загального позовного провадження (а.с.52). Ухвалою суду від 04 квітня 2019 року закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до розгляду по суті на 14 травня 2019 року (а.с.93). 14 травня 2019 року справу розглянуто по суті та ухвалено рішення, яким у задоволенні позовних вимог було відмовлено у повному обсязі. Не погодившись з ухваленим рішенням суду, позивачами була подана апеляційна скарга на рішення суду від 14.05.2019. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року Апеляційна скарга [PERSON] , [PERSON] , яка діє у своїх інтересах та інтересах малолітньої доньки [PERSON] - залишено без задоволення. Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 травня 2019 року - залишено без змін. (а.с.152-157). Не погодившись з ухваленою постановою Дніпропетровського апеляційного суду від 22.10.2019, позивачами була подана касаційна скарга. Постановою Верховного Суду від 23 вересня 2020 року - Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 травня 2019 року, Постанова Дніпровського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.10.2020, вищезазначена цивільна справа надійшла в провадження судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Богун О.О. Ухвалою від 12.10.2020 справу прийнято до провадження та визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та по справі призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 08.02.2021 закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до розгляду по суті позовних вимог. 21 квітня 2021 року справу розглянуто по суті та ухвалено рішення. В судове засідання позивачі, будучи повідомленими належним чином про дату, час та місце судового розгляду, не з`явилися. Представником позивачів адвокатом Лабик Р.Р. надано клопотання щодо розгляду за відсутності позивачів та їх представника, позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити. Крім того, стороною позивачів надано відповідь на відзив, в якій вважали, що відзив на позов є необґрунтованим, а тому просили суд задовольнити позов в повному обсязі (а.с.88-90). Відповідачем ТДВ «СТДВ «ГЛОБУС» до суду надано відзив на позов, в якому представник відповідача зазначив, що з позовом вони не згодні, оскільки відповідно до п.п. «б» п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, невстановленим транспортним засобом, крім шкоди, яка заподіяна майну та навколишньому середовищу. У зв`язку з тим, що кримінальне провадження закрито, винна особа не встановлена, то у страховика ТДВ «СТДВ «ГЛОБУС» відсутній обов`язок відповідно до чинного законодавства на відшкодування шкоди. Крім того, у відзиві зазначено, що якби у ТДВ «СТДВ «ГЛОБУС» і був обов`язок відшкодувати позивачам шкоду, останні невірно розрахували таке відшкодування (а.с.58-64). Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши позовну заяву, письмовий відзив на позов, відповідь на відзив, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У справі Bellet v. France суд зазначив, що"стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Судом встановлено, що 26 червня 2017 року о 17 годині 15 хвилин водій [PERSON] , керуючи технічно справним автомобілем «OPEL KADETT», реєстраційний номер [NUMBER] , при цьому будучи особою, яка на законних підставах керувала автомобілем, з боку с. Долинське у напрямку м. Вільногірськ, де на відстані приблизно 6-ти км від с. Долинського, на території П`ятиханського району Дніпропетровської області, на лівосторонньому заокругленні дороги, виявивши зустрічний невстановлений легковий автомобіль під керуванням невстановленого водія, який змінив напрямок свого руху ліворуч із виїздом на смугу зустрічного руху, тобто на смугу руху автомобіля «OPEL KADETT», з метою уникнення зіткнення із зазначеним зустрічним автомобілем, застосував екстрене гальмування, внаслідок чого автомобіль «OPEL KADETT» продовжив свій рух прямо та виїхавши за межі проїзної частини дороги праворуч здійснив наїзд на перешкоду у вигляді дерева, в результаті чого пасажир автомобіля «OPEL KADETT» [PERSON] помер на місці пригоди. Постановою про закриття кримінального провадження від 30.11.2017 старшого слідчого у особливо важких справах відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління НП у Дніпропетровській області Соломка Д.М. кримінальне провадження №12017040000000849 закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з відсутністю у діянні водія [PERSON] складу кримінального правопорушення (а.с.9-15). В результаті даної ДТП [PERSON] загинув (а.с.16). Цивільно-правова відповідальність автомобіля «OPEL KADETT» застрахована страховою компанією ТДВ «СТДВ «ГЛОБУС», відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/4414200 (а.с.31). Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. За змістом частин першої, другої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). У випадках завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки іншим особам (які не є власниками (володільцями) джерел підвищеної небезпеки, від взаємодії яких завдана шкода, наприклад пасажир транспортного засобу) застосовується положення частини другої статті 1188 ЦК України, згідно з яким, якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. За змістом цієї норми обов`язок з відшкодування шкоди покладається на власників (володільців) джерел підвищеної небезпеки, незалежно від вини обох водіїв або одного з них, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України). Отже, у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки та третіми особами, яким такий володілець завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця незалежно від його вини. Частиною першою статті 1190 ЦК України передбачено, що особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. В разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо (частина перша статті 543 ЦК України). Особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується (стаття 1201 ЦК України). Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: 1) життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). Відповідно до пункту 9 частини першої статті 7 Закону України «Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим. Закон № 1961-IV регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Відповідно до статті 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом пункту 22.1 статті 22, статті 23 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Отже, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961-IV порядку. Згідно зі статтею 27 Закону № 1961-IV страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. За змістом пункту 36.3 статті 36 Закону № 1961-IV у разі, якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. Згідно з підпунктом «б» пункту 41.1 статті 41 Закону № 1961-IV МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння невстановленим транспортним засобом, крім шкоди, яка заподіяна майну та навколишньому природному середовищу. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування - це процесуальний обов`язок суду. За змістом статті 6 ЦПК України суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак. Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 76-78, 81, 83, 84, 87, 89, 228, 235, 263-265 ЦПК України, визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову (дослідження обґрунтованості, наявності доказів, що їх підтверджують). Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо. Вирішуючи питання щодо відшкодування моральної шкоди на користь [PERSON] у розмірі 19 200 грн. та на користь [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] у розмірі 19 200 грн., то суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Тобто, ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначає: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме, особу, яка її завдала; та по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди - і серед інших, - наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. Частиною 2 ст. 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких і випадок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. Як роз`яснено у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Пунктом 9 вказаної Постанови роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Приймаючи до уваги наведені приписи Закону, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача моральної шкоди на користь позивача [PERSON] , яка є матір`ю загиблого [PERSON] та на користь [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] , яка є донькою загиблого. Водночас, відповідно до вимог ч.ч.1,2,3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частина 3 статті 12 ЦПК України кореспондує з ч.1 ст.81 ЦПК України щодо обов`язку доказування і подання доказів. Утім, заявляючи вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі по 19 200 грн. на користь кожного з позивачів, останніми не надано жодного доказу в обґрунтування саме такої суми на відшкодування спричиненої кожному з них моральної шкоди. Частиною 2 статті 1193 ЦК України передбачено, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Підсумовуючи наведене, виходячи з підстав пред`явлення позову, характеру правовідносин, які склалися між сторонами, а також обов`язку відповідача відшкодувати моральну шкоду, суд визнає, що заявлена до стягнення позивачами сума моральної шкоди є завищеною, тому враховуючі вищезазначені встановлені обставини, вимоги розумності, виваженості та справедливості, визначає розмір відшкодування моральної шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки у розмірі по 15 000 грн. на користь кожного з позивачів. Вирішуючи питання щодо розміру матеріальної шкоди, яка має бути стягнута з відповідача суд виходить з наступного. Згідно ст. 1 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання - діяльність відповідних органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у межах повноважень, визначених цим Законом, а також суб`єктів господарювання, спрямована на: забезпечення належного ставлення до тіла (останків, праху) померлого; забезпечення права громадян на захоронення їхнього тіла відповідно до їх волевиявлення, якщо таке є; створення та експлуатацію об`єктів, призначених для поховання, утримання і збереження місць поховань; організацію і проведення поховань померлих та/або загиблих; надання ритуальних послуг, реалізацію предметів ритуальної належності. За ст. 2 вказаного Закону поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Відповідно до ч. 1 ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Судом встановлено, що внаслідок ДТП та смерті потерпілого [PERSON] , позивачем [PERSON] були понесені витрати на послуги пов`язані з спорудженням надгробного пам`ятника залибнолу сину у розмірі 27 000 грн., що підтверджується копією накладною № б/н від 05.04.2018 та копією товарного чеку №б/н від 05.04.2018. (а.с.24). Крім того, позивачем [PERSON] також понесені витрати на поховання загиблого [PERSON] у розмірі 1 624 грн. 00 коп., що підтверджується копією товарного чеку від 27.06.2017 за №173/05/18 та копією квитанції до прибуткового касового ордера № 172/04/17 від 27.06.2017. (а.с.22). Саме зазначена сума матеріального збитку знайшла своє відображення у наданих позивачами письмових доказах, зазначених вище. Таким чином, слід стягнути з відповідача на користь [PERSON] витрати на послуги пов`язані з спорудженням надгробного пам`ятника залибнолу сину у розмірі 27 000 грн. та на користь [PERSON] понесені витрати на поховання загиблого [PERSON] у розмірі 1 634 грн. 00 коп. Що стосується позовних вимог щодо стягнути з ТДВ «СТДВ «ГЛОБУС» на користь [PERSON] в інтересах якої діє [PERSON] , 268 800,00 грн. в рахунок відшкодування шкоди завданої втратою годувальника за період з 26.06.2017 до досягнення [PERSON] 18-ти років то суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті. 2. Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. 3. Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів. 4. Розмір відшкодування, обчислений для кожного з осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, не підлягає подальшому перерахункові, крім таких випадків: народження дитини, зачатої за життя і народженої після смерті годувальника; призначення (припинення) виплати відшкодування особам, що здійснюють догляд за дітьми, братами, сестрами, внуками померлого. Розмір відшкодування може бути збільшений законом. Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму ВСУ №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», суми на відшкодування шкоди мають присуджуватись особам, які мають право на відшкодування з дня смерті потерпілого. Так, судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] є донькою загиблого [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 1044. Станом на день смерті [PERSON] право на одержання від загиблого утримання мала його донька [PERSON] . Не може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника, те що на момент своєї смерті батько [PERSON] - [PERSON] був безробітним, оскільки наявність у особи статусу безробітного не свідчить про відсутність у неї окрім заробітної плати інших виплат з огляду на гарантії, передбачені Законом України «Про зайнятість населення». Відповідно до ч. 2 ст.1195 ЦК України у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Матеріали справи не містять даних про те, що загиблий [PERSON] працював та отримував заробітну плату, тому розмір відшкодування визначається виходячи із мінімальної заробітної плати. Пунктом 27.2. статті 27 Закону України №1961-ІУ від 01.07.2004 року передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. У відповідності до Закону України "Про Державний бюджет на 2017 рік" розмір мінімальної заробітної плати на момент настання ДТП становив 3 200,00 грн. У такому випадку частка, яка припадає на одного утриманця становить 1600,00 грн., яка визначається шляхом поділу середньомісячного заробітку на кількість утриманців, а саме 3200/2=1600. На дату смерті годувальника його доньці було повних 3 роки 11 місяців 27 днів. Отже загальна кількість місяців від дати смерті годувальника до досягнення [PERSON] 18-ти років становить 168 місяців. Таким чином, розмір страхового відшкодування, що підлягає до стягнення з відповідача, в якості грошової компенсації за спричинену позивачу [PERSON] , яка діє в інтересах малолітньої дитини [PERSON] матеріальну шкоду, що проявилася у втраті годувальника, становить - 268 800,00 грн., яка розраховується наступним чином (1600,00 грн. х 168 місяців = 168 800,00 грн.). Сума страхового відшкодування в досудовому порядку по пред`явлених позивачем до відповідача вимогах за спричинену позивачу матеріальну шкоду, що проявилася у втраті годувальника, на дату складення позову не виплачена, таким чином позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню у повному обсязі. З приводу позовних вимог щодо стягнення витрат пов`язаних з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги, то суд зазначає наступне. Право на правничу допомогу в Україні гарантовано ст. 59 Конституції України та ст. 15 ЦПК України. Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Згідно ч.1 ст.133ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких згідно п.1 ч.3 цієї статті віднесено витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст.137ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно ч.3 ст.141ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу до суду надано - свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Серії ЛВ №000317 на ім`я адвоката Мелех Д.О., договір про надання правничої допомоги від 04 січня 2019 року, укладений між [PERSON] , [PERSON] та ТОВ «Компанія «Автопоміч» в особі Директора Лабика Р.Р., детальний опис робіт від 24.01.2019, рахунок-фактура від 24.01.2019, виписка є Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців на ТОВ «Компанія «Автопоміч», акт виконаних робіт від 21.02.2019, квитанція № ПН2283 від 21.02.2019 на суму 12000 грн., також надано Договір про надання професійної допомоги №0076-ц від 04.06.2019, укладений між Адвокатським об`єднанням «Гранд Груп Партнерс» в особі керуючого партнера Ясінчького С.Е. та [PERSON] , [PERSON] , замовлення №1 на надання професійної правничої допомоги від 04.06.2019, рахунок-фактура від 07.06.2019 на суму 9000 грн. акт виконавих робіт від 07.06.2019, детальний опис робіт від 07.06.2019, Виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців на Адвокатське об`єднання «Гранд Груп Партнерс» на (а.с.41-46, а.с.116-122 Т.1). Таким чином, з урахуванням вимог ч.4 ст.137 ЦПК України та ч.ч.2,3 ст.141 ЦПК України, враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, а також до розміру задоволених вимог позивачів, суд приходить до зменшенню витрат та до стягненню з відповідача підлягає сума пов`язана з правничою допомогою адвоката в розмірі 12 000 грн., тобто по 6 000 грн. на кожного з позивачів. За таких обставин, враховуючи зміст наведених норм ЦПК України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з урахуванням результату розгляду справи, суд вважає стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 3 394 грн. 34 коп.

Outcome: partial