Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

У жовтні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив суд встановити йому додатковий тримісячний строк для прийняття спадщини після померлої 20 квітня 1999 року [PERSON]. Вимоги обґрунтовані тим, що 23 серпня 1969 року мамою позивача [PERSON] був отриманий ордер на кооперативну квартиру [ADDRESS] у м. Кривому Розі. Ордер на вказану квартиру був виписаний на дівочу фамілію матері «Зуй». 20 березня 1974 року мати позивача уклала шлюб з батьком і змінила прізвище з «ЗУЙ « на «Левчик». Членські внески на вказану квартиру мати позивача сплатила повністю, про що не заперечує відповідач, так як даний факт є встановлений і доказуванню не підлягає відповідач не заперечує про визнання факту сплати членських внесків, а тому [PERSON] фактично набула на квартиру право власності, однак після одруження зміни в ордеру не робила. В звязку з тим , що мати не зробила зміни в ордері, а також не оформлювала інші правоустановчі документи Криворізьким Бюро технічної інвентаризації був виписаний технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] на дівоче прізвище матері «ЗУЙ». 20 квітня 1999 року мати позивача померла і після її смерті відкрилася спадщина на все спадкове майно. При своєму житті на позивача мати склала заповіт на все спадкове майно, але відповідно обовязкову частку у спадщині мав і його покійний батько, який на день смерті матері був живий. Спадкоємці [PERSON] і [PERSON] фактично спадщину прийняли, однак не змогли документально її переоформити в звязку з тим, що фактично не був встановлений факт належності правовстановлюючих документів померлій матері, про що винесена відповідна нотаріальна постанова. При зверненні до нотаріуса позивачу було розяснено, що необхідно в судовому порядку встановити факт належності правовстановлюючих документів особі прізвище якої, що зазначене в документах не збігається з прізвищем зазначеним в паспорті особи / свідоцтві про смерть. У звязку з викладеним був поданий позов до суду про встановлення факту набуття матірю права власності на нерухоме майно, а саме на квартиру [ADDRESS]. Рішенням Дзержинського районного суду від 26 листопада 2015 року даний факт був встановлений. Після смерті матері позивач фактично прийняв спадщину проживаючи в будинку, оплачуючи комунальні платежі і заволодівши документами на будинок, однак 05 серпня 2015 року помер батько позивача, який мав обовязкову частку у спадщині і тому виникла необхідність прийняти і його частку. Враховуючи, що на день смерті батька рішення ще не було винесено, то позивач подав документи для прийняття спадщини уже після батька [PERSON] тільки після винесення рішення суду. При подачі документів для прийняття спадщини до нотаріуса стало відомо, що позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом в звязку з тим, що він пропустив строк на прийняття спадщини, при тому що він проживав з батьком за одною адресою і фактично прийняв спадщину. Більше з заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався в нотаріальну контору. Нотаріусом було відмовлено у вчинені нотаріальної дії в звязку з пропуском позивачем строку для звернення з заявою про прийняття спадщини. Також нотаріусом позивачу було розяснено, що він має право звернутися до суду з позовом про встановлення додаткового строку достатнього для прийняття спадщини. Вважає, що ним пропущений строк для прийняття спадщини з поважних причин. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні присутній не був, через канцелярію суду подав заяву в якій зазначив, що просить проводити розгляд справи за його відсутності, задовольнити позовні вимоги з наведених у позові підстав.\~ Представник відповідача в судовому засіданні присутній не був, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував і просив задовольнити позов, так як [PERSON] фактично прийняв спадщину, користується спадковим майном, сплачує комунальні платежі за квартиру.\~ Представник Територіальної громади міста в особі Криворізької міської ради в судовому засіданні присутній не був, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Клопотань про перенесення розгляду справи до суду не надходило. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до\~ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Відповідно до\~статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року\~національні суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. За\~ст. 6 Європейської конвенції з прав людини\~визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Судом встановлено, що батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (свідоцтво про народження серії І-АГ № 802773 від 07 жовтня 1971 року). Як вбачається з матеріалів справи 20 березня 1974 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, після укладення шлюбу змінено прізвище на - [PERSON] (а.с.7). Судом встановлено, що 20 квітня 1999 року померла [PERSON], даний факт підтверджується свідоцтвом про смерть, видним Виконкомом Вільненської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області, серії 1-КИ № 246880 від 21 квітня 1999 року ( а.с.9). 03 липня 2014 року позивач звернувся до державного нотаріуса Апостолівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявою про видачу на його імя свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак постановою державного нотаріуса [PERSON] від 14 листопада 2014 року, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на право власності на майно (а.с.16) Як вбачається з копії спадкової справи, яка була витребувано судом відповідно до ухвали суду, крім позивача [PERSON] інших спадкоємців майна, що залишилось після смерті [PERSON] та [PERSON] відсутні. Як вбачається із копії спадкової справи [PERSON] 04 лютого 1999 року було складено заповіт, за яким все її майно, де б воно не знаходилось, з чого б воно не складалось і взагалі все те, на що вона буде мати право і що буде належати їй після смерті по закону заповідала її синові [PERSON] (а.с.5). Також із спадкової справи вбачається, що 23 серпня 1997 року померла [PERSON], яка залишила на імя [PERSON] заповіт, посвідчений виконкомом Нивотрудівської сільської Ради народних депутатів Апостолівського району Дніпропетровської області 10 липня 1989 року за реєстровим № 55. Спадкоємицею на майно [PERSON] за заповітом була [PERSON], яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав. 20 квітня 1999 року померла [PERSON], на день її смерті залишилося спадкове майно, яке складається з квартири, що знаходиться в [ADDRESS] в ЖБК «Восток-10», Дніпропетровської області. Таким чином, наведене вище свідчить про те, що позивач [PERSON] та його батько [PERSON] є спадкоємцями, і фактично прийняли спадщину проживаючи в квартирі, оплачуючи комунальні платежі, яка відкрилась після померлої 20 квітня 1999 року [PERSON], і від неї як спадкоємці не відмовилися. Як вбачається з матеріалів справи 05 серпня 2015 року помер [PERSON], даний факт підтверджується свідоцтвом про смерть, видним Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Апостолівського районного управління юстиції в Дніпропетровській області, серії 1-КИ № 648895 від 06 серпня 2015 року ( а.с.10). Листом № 470/02-14 від 26.05.2016 року Апостолівською державною нотаріальною конторою [PERSON] було розяснено, що він пропустив строк для прийняття спадщини після померлого 05 серпня 2015 року [PERSON] (а.с.14). Встановивши вказані обставини, суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини з питання спадкування. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина третя статті 1222, частина перша статті 1220, частина перша\~статті 1270 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша\~статті 1268 ЦК України). Статтею 1269 ЦК України\~визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Положеннями частини третьої\~статті 1272 ЦК України\~передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Ураховуючи те, що в законодавстві не міститься визначення поняття поважності причин пропущення строку для прийняття спадщини, їх поважність повинна визначатися судом у кожному випадку, виходячи з конкретних обставин справи. Відповідно до\~статті 1277 ЦК України, спадщина може бути визнана відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини і може перейти у власність територіальної громади. На теперішній час спір про спадкове майно відсутній і спадщина не визнана відумерлою. В своїй постанові Верховний Суду України, відвід 26 вересня 2011 року №6-85цс12 висловив свою правову позицію, а саме, що право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячнийстрок подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. На основі аналізу цих правових норм, ВСУ під час розгляду цивільної справи № 6-85цс12 сформулював правову позицію, згідно з якою прийшов до висновку, що правила ч. 3ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Законодавство не встановлює перелік поважних причин, тому вони визначаються поважними на думку суду. Головною ознакою поважних причин є те, що вони роблять своєчасне звернення про прийняття спадщини неможливим. Як на поважну причину пропуску строку позивач зазначає, що при зверненні до нотаріуса йому було розяснено, що необхідно в судовому порядку встановити факт належності правовстановлюючих документів особі, прізвище якої, що зазначене в документах не збігається з прізвищем зазначеним в паспорті особи/свідоцтві про смерть. У звязку з викладеним був поданий позов до суду про встановлення факту набуття матірю позивача права власності на нерухоме майно, а саме на квартиру [ADDRESS], саме тому до нотаріальної контори у передбачений законом строку він не звернувся. Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 26 листопада 2015 року заява [PERSON] федоровича задоволена частково. Встановлено факт, що при своєму житті [PERSON] набула права власності на квартиру [ADDRESS] розі, який розташований в ЖБК «Восток-10» (а.с.18-19). Відповідно до рішення Європейського суду з прав людинипо справі «Ілхан проти Туреччини» від 27 червня 2000 року вбачається, що при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Наведені позивачем обставини щодо недотримання ним шестимісячного строку, встановленого ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини, суд, враховуючи те, що [PERSON] звертався до суду з позовом про встановлення факту належності правовстановлюючих документів, вважає що така обставина не може бути перешкодою для реалізації спадкових прав спадкоємця першої черги, та приходить до висновку про доцільність захисту прав [PERSON] та визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини за законом поважними. З урахуванням положень ст.8 Конституції України щодо верховенства права, та збереження справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (рішення ЄСПЛ у справі "Федоренко проти України" від 01.06.2006 року), суд, приходить до висновку про те, що [PERSON] слід встановити додатковий строк для прийняття спадщини, що залишилась після смерті [PERSON]. Разом позовні вимоги до Житлово-будівельного кооперативу "Восток-10" задоволенню не підлягають, оскільки вказний кооператив є неналежним відповідачем у справах про прийняття додаткового строку для прийняття спадщини.

Outcome: partial