Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-11 00:00:00

01.07.2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями посадової особи, посилаючись на те, що 22.04.2014 року Одеським апеляційним адміністративним судом прийнято постанову, якою визнано протиправними дії відповідача [PERSON] стосовно його, позивача, підприємницької діяльності, а саме: незаконність проведення перевірки діяльності позивача та складання акту про проведення фактичної перевірки, чим йому, позивачу, було спричинено матеріальну і моральну шкоду. Позивач стверджує, що він є підприємцем, орендує торгове місце на авторинку «Успіх» м.Одесі, реалізує населенню товари для автомобілів, й 11.09.2013 року у нього був придбаний товар на суму 3100,00 гривень з проханням покупця сплатити залогову суму та можливості дома приміряти товар і прийняти рішення про його залишення чи повернення продавцю; проте в подальшому його, позивача, було визвано до податкового органу, де йому було заявлено, що товар у нього купив [PERSON] і не як покупець, а як працівник податкового органу, що цією покупкою він здійснював контрольно-розрахункову операцію, й потребували повернути гроші. Так як товар йому, позивачу, не був повернутий, то він відмовився повертати гроші у розмірі 3100,00 гривень й 24.09.2013 року вніс до журналу обліку доходів відомості про покупку товару. Після цього, 26.09.2013 року відповідачем було складено акт про результати фактичної перевірки, яким було визнано покупку [PERSON] як здійснену з порушенням податкового законодавства, та застосовано за це штрафні санкції в сумі 15500,00 гривень. Позивач зазначив, що він оскаржив дії інспекторів відділу контролю за проведенням розрахункових операцій управління податкового та митного аудиту ГУ Міндоходів в Одеській області [PERSON] та [PERSON] до адміністративного суду і постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 22.04.2014 року його позов був задоволений, що є доказом вини відповідача [PERSON] Крім того, позивач вказує на те, що [PERSON] здійснював контрольну закупку товару як фізична особа, а не як службова особа контролюючого органу Міндоходів, й при цьому подав до управління захисту прав споживачів в Одеській області заяву про порушення прав споживача, як фізична особа, а не як співробітник контролюючого органу Міндоходів. Позивач вважає, що внаслідок протиправних дій відповідача йому завдано матеріальну шкоду, яка складається із суми незаконно накладеного штрафу у розмірі 15 500,00 гривень, із витрат на пальне для приїзду на судові засідання із розрахунку 300,00 гривень за один день протягом 7 місяців - 8 400,00 гривень, судові витрати - 50 гривень, а всього - 23950,00 гривень. Крім того, позивач вважає, що йому було завдано моральну шкоду, яка ним оцінена в 50 000,00 гривень, так як щодо нього, позивача, була поширена недостовірна інформація, як порушника податкового законодавства, що зганьбило його честь, гідність та ділову репутацію підприємця. При цьому після прийняття судового рішення, яким визнано дії [PERSON] протиправними та поновлення його, позивача, порушеного правового статусу як сумлінного платника податків, відповідач не вибачився та не відшкодував завдану його діями матеріальну та моральну шкоду. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просять задовольнити позовні вимоги, обґрунтовуючи їх положеннями статей 3,5,8,22,32,34,36,38,55 Конституції України, положеннями статей 3,15,16,23,269,271-273,275-278,280,297,299 ЦК України, положеннями ст.ст.46,48,49 Закону України «Про інформацію», та стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 23 950,00 гривень та моральну шкоду у розмірі 50 000,00 гривень. Представник відповідача позов [PERSON] не визнав, надав суду свої письмові заперечення проти позову та пояснення, просять відмовити у задоволені позову, вважаючи, що заявлені позові вимоги є безпідставними та недоведеними, такими, що не відповідають вимогам закону. Представник відповідача зазначає, що [PERSON], незважаючи на те, що при здійсненні контрольно-розрахункової операції 11.09.2013 року використав свої власні кошти з причин відсутності в кошторисі на 2013 рік таких витрат ГУ Міндоходів, діяв як головний державний ревізор-інспектор відділу контролю з проведення розрахункових операцій управління податкового та митного аудиту ГУ Міндоходів в Одеській області, тобто виконував свої службові обов'язки, а відповідно - відповідальність за заподіяну матеріальну та моральну шкоду повинен нести як службова особа Міндоходів. Суд, дослідивши матеріали справи, і з'ясувавши обставини справи, вважає позов [PERSON] таким, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 11.09.2013 року у позивача [PERSON], який є суб'єктом підприємницької діяльності та здійснює підприємницьку діяльність на автомобільному ринку м.Одеси, відповідач [PERSON] купив товар на суму 3100,00 гривень. Судом з'ясовано, що в день придбання даного товару 11.09.2013 року відповідач [PERSON] згідно наказу №324-о був призначений на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу контролю за проведенням розрахункових операцій управління податкового та митного аудиту головного управління Міндоходів в Одеській області, і в цей же день, як вже зазначалося вище, за власні кошти придбав у позивача товар. 24.09.2013 року відповідач [PERSON], як приватна особа-споживач, звернувся до Інспекції з питань прав споживачів в Одеській області із заявою про здійснення ним 11.09.2013 року в магазині позивача [PERSON] покупки товару на 3 500,00 гривень, який йому не підходить, він хоче його повернути згідно домовленостей, проте йому в цьому відмовлено, що є порушенням Закону України «Про захист прав споживачів». Однак в подальшому покупка у позивача товару 11.09.2013 року була оформлена [PERSON] як здійснення контрольно-розрахункової операції з метою перевірки законності здійснення торгових операцій позивачем в рамках проведення фактичної перевірки, що було оформлено актом про проведення фактичної перевірки підприємницької діяльності [PERSON] за реєстраційним номером № 131/15/32/22/03/ [NUMBER] від 26.09.2013 року, який склали головні державні ревізори - інспектори відділу контролю за проведенням розрахункових операцій управління податкового та митного аудиту Головного управління Міндоходів в Одеській області [PERSON] та [PERSON], та став підставою для прийняття ГУ Міндоходів в Одеській області податкового повідомлення-рішення від 11.10.2013 року №0001352260 стосовно позивача [PERSON] із застосуванням до нього суми штрафних (фінансових) санкцій(штрафу) у розмірі 15 500,00 гривень. Позивач [PERSON] звернувся до адміністративного суду з позовом до відділу контролю за проведенням розрахункових операцій управління податкового та митного аудиту Головного управління Міндоходів в Одеській області, Головного управління Міндоходів в Одеській області, інспекторів відділу контролю за проведенням розрахункових операцій управління податкового та митного аудиту ГУ Міндоходів в Одеській області [PERSON] та [PERSON] про визнання протиправними дій та скасування акту перевірки й постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 22.04.2014 року його позов був задоволений, зокрема: дії головних державних ревізорів-інспекторів [PERSON] та [PERSON] відділу контролю за проведенням розрахункових операції управління податкового та митного аудиту Головного управління Міндоходів в Одеській області при проведенні фактичної перевірки підприємницької діяльності [PERSON] визнано протиправними; акт про проведення фактичної перевірки підприємницької діяльності [PERSON] від 26.09.2013 року, складений головними державними ревізорами - інспекторами відділу контролю за проведенням розрахункових операцій управління податкового та митного аудиту Головного управління Міндоходів в Одеській області [PERSON] та [PERSON], визнано протиправними і таким, що має незаконні правові наслідки. З постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 22.04.2014 року, яка має для суду преюдиціальне значення, вбачається, що відповідач [PERSON] під час здійснення вказаної ним контрольно-розрахункової операції 11.09.2013 року не мав права приймати участь у здійснені фактичної перевірки позивача [PERSON] та, що при складені акту про проведення фактичної перевірки, включення до нього висновків про протиправність розрахункової операції, здійсненої 11.09.2013 року, відповідач [PERSON] допустив порушення норм чинного законодавства України, діяв усупереч нормам діючого законодавства та порушив права позивача. Крім того, судовим рішенням зазначено, що відповідач [PERSON] до проведення фактичної перевірки підприємця [PERSON], призначеної наказом начальником головного управління Міндоходів в Одеській області № 433 від 04.09.2013 року, не залучався та не допускався взагалі, що дає підстави суду вважати, що відповідач [PERSON] діяв відносно [PERSON] як приватна фізична особа. Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до статті 28 Конституції України, ніхто не може бути підданий катуванню, жорсткому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводження чи покаранню. Відповідно до частини1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності ( в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Вищенаведені обставини справи та норми закону дають підстави суду вважати, що внаслідок неправомірних дій відповідача [PERSON] мається прямий причинний зв'язок з отриманням позивачем [PERSON] моральних страждань, які проявилися у поширені відносно нього інформації, як порушника податкового законодавства, що зганьбило його честь, гідність та ділову репутацію підприємця; в додаткових зусиллях позивача для організації свого життя, що проявилося в необхідності доказування, в тому числі і в судовому порядку, своєї правомірної поведінки та здійснення підприємницької діяльності у відповідності з чинним законодавством. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року (у редакції від 25 травня 2001 року) «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», судам роз'яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При визначенні розміру компенсації нанесеної відповідачем немайнової шкоди суд враховує характер шкоди, тривалість дій відповідача, душевні страждання позивача, доходить висновку про необхідність стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] моральної шкоди в сумі 15 000,00 гривень, вважаючи такий розмір достатнім. Щодо позовних вимог [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 23950,00 гривень суд вважає за необхідне відмовити, оскільки вони не ґрунтуються на законі, не знайшли свого підтвердження при розгляді даної справи при вивчені письмових доказів, та у відповідності до вимог частини 3 статті 10 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом не було надано письмових доказів того, що саме ця матеріальна шкода у цих саме розмірах була завдана позивачеві неправомірними діями відповідача [PERSON] На підставі викладеного та

Outcome: partial