Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-17 00:00:00

У лютому 2016 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що рішенням виконавчого комітету Талаківської селищної ради народних депутатів №79 від 21.10.1982 року йому було надано земельну ділянку площею 700 кв.м. по вулиці XXV партзїзду, 58 в с.Талаківка м.Маріуполя під забудову індивідуального житлового будинку. 13.03.1984 року між ним та виконкомом Жданівської міської ради народних депутатів був укладений типовий договір №23752 про надання в безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва житлового будинку на праві приватної власності, на підставі якого позивач почав будівництво одноповерхового житлового будинку загальною площею 102,5 кв.м. У 1988 році вказаний недобудований будинок готовністю 10% ним був переданий у дар батькові [PERSON], що підтверджується договором дарування №63 від 25.07.1988 року. З самого початку позивач разом із батьком власними зусиллями займалися будівництвом будинку, постійно проживав в ньому разом із своєю сімєю, що підтверджується актом обстеження факту проживання від 03.02.2016 року. Тимчасово перебуваючи у Черкаській області, 10.05.1995 року помер батько позивача [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку №58 по вул. XXV партзїзду в с.Талаківка м.Маріуполя. На момент смерті батька позивач постійно проживав у спірному будинку, здійснював поточний ремонт, в звязку з чим позивач вважав, що фактично прийняв спадщину. 25.02.2016 року позивач звернувся до Третьої маріупольської державної нотаріальної контори з заявою про переоформлення документів на будинок, але йому було відмолено у звязку з пропуском троку звернення до нотаріальної контори для прийняття спадщини та рекомендовано звернутись до суду. Просив визнати за ним право власності на житловий будинок №58 готовністю 10% по вул. XXV партзїзду в с.Талаківка м.Маріуполя з усіма надвірними спорудами: літня кухня, сарай, погреб, вбиральня в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого 10.05.1995 року. Позивач та його представник адвокат [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги у судове засідання не зявилися, надала заяву про можливість слухання справи за їх відсутністю, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, не заперечували проти винесення заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про день та час місця розгляду справи повідомлений належним чином. У цьому випадку суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання представника відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Суд, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно письмових матеріалів справи встановлено, що [PERSON] є рідним сином [PERSON]. Рішенням виконавчого комітету Талаківської селищної ради народних депутатів №79 від 21.10.1982 року позивачу [PERSON] було надано земельну ділянку площею 700 кв.м. по вулиці XXV партзїзду, 58 в с.Талаківка м.Маріуполя під забудову індивідуального житлового будинку. Відповідно до типового договору №23752 про надання в безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва житлового будинку на праві приватної власності від 13.03.1984 року, укладеного між [PERSON] та виконкомом Жданівської міської ради народних депутатів, позивач почав будівництво одноповерхового житлового будинку загальною площею 102,5 кв.м., житловою площею 53,9 кв.м. Згідно із договором дарування будинку від 25.07.1988 року, посвідченого головою виконкому Талаківської селищної ради, зареєстрованого в реєстрі за №63, [PERSON] подарував своєму батькові [PERSON] недобудований житловий будинок №58 готовністю 10%, розташований по вулиці XXV партзїзду, 58 в с.Талаківка м.Маріуполя з надвірними будівлями: літня кухня, сарай, погріб, вбиральня. 10.05.1995 року помер батько позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-СР №284222 від 11.05.1995 року, виданого Терлицькою сільською радою Монастирищенського району Черкаської області. Відповідно до акту обстеження факту проживання від 03.02.2016 року, посвідченого Талаківським селищним головою [PERSON] встановлено, що [PERSON] з 1983 року по теперішній час проживає в будинку №58 по вулиці XXV партзїзду, 58 в с.Талаківка м.Маріуполя, разом з ним з 1988 року по день смерті проживав батько [PERSON] Так, відповідно до письмових матеріалів справи вбачається, що на час смерті померлого 10.05.1995 року [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку №10 розташованого по вулиці XXV партзїзду, 58 в с.Талаківка м.Маріуполя з надвірними будівлями: літня кухня, сарай, погріб, вбиральня. Відповідно до постанови Третьої маріупольської державної нотаріальної контори №319/02-31 від 25.02.2016 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] померлого 10.05.1995 року. Рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 01.02.2016 року було відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до Маріупольської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Згідно ст. 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зі змісту ч. 1 ст. 1222 ЦК України слідує, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Відповідно до вимог ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1299 ЦК України, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (стаття 182 цього Кодексу). Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008р. № 7 відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилась не раніше 01.01.2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилась до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 01.01.2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Відповідно до ст. 524 ч.1 ЦК України (редакція 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом та заповітом. За ст. 529 ЦК України (редакція 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частинах, діти померлого. У відповідності до ст. 548 ЦК України (редакція 1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України (редакція 1963 року) спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину , якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008р. № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] знайшли своє підтвердження наданими до суду письмовими доказами та підлягають задоволенню.

Outcome: approved