Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-27 00:00:00

У жовтні 2014 року Орган опіки та піклування [PERSON] в інтересах малолітньої [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], треті особи - Служба у справах дітей Подільської районної в місті Києві державної адміністрації як орган опіки та піклування, прокуратура Подільського району міста Києва про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги мотивує тим, що він є рідним братом та з 03 березня 2014 року опікуном малолітньої [PERSON], [INFO]. Зазначив, що відповідачка є матір"ю малолітньої, відомості про батька дитини до її актового запису про народження внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Позивач у позові вказує, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 23.12.2013 року [PERSON] відібрано від матері [PERSON] без позбавлення батьківських прав та стягнуто аліменти, а 27 грудня 2013 року за рішенням служби у справах дітей Подільського району м. Києва [PERSON] передано [PERSON] Посилаючись на те, що відповідачка самоусунулася від виховання [PERSON], участі у її вихованні не приймає, станом здоров'я та життям дитини не цікавиться, нехтує виконанням своїх батьківських обов'язків, позивач просив позбавити [PERSON] батьківських прав щодо малолітньої [PERSON], [INFO], стягнути з відповідачки на утримання малолітньої аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу). У судовому засіданні позивач та його представник уточнили позовні вимоги та просили, при позбавленні батьківських прав, внести відповідні зміни до актового запису про народження [PERSON] Позивач пояснював, що останній рік, після відібрання малолітньої у матері, остання проживає у нього, він займається її вихованням, забезпечує всім необхідним. За весь цей час [PERSON] не цікавиться життям та здоров"ям дитини, не спілкується з малолітньою, не утримує її, присуджені судом аліменти нею не виплачуються. Відповідач своє право на участь у судовому засіданні не використала, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник Служби у справах дітей Подільської районної у м. Києві державної адміністрації не заперечувала проти задоволення позовних вимог з огляду на те, що мати дитини самоусунулася від її виховання та утримання. Представник прокуратури Подільського району міста Києва в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Заочний розгляд справи відбувається за відсутності відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, на підставі ухвали про заочний розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є матір"ю малолітньої [PERSON], [INFO] ( а.с. 5). Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 23 грудня 2013 року відібрано малолітню [PERSON] від матері [PERSON] та передано її Службі у справах дітей Подільської районної в м. Києві державної адміністрації та стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання малолітньої у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) щомісячно (а.с. 9-12). Згідно акту про факт передачі дитини від 27 грудня 2013 року адміністрація дитячої клінічної лікарні № 9 Подільського району м. Києва передала малолітню [PERSON] - [PERSON] (а.с. 15). Розпорядженням Подільської районної в м. Києві державної адміністрації від 17 лютого 2014 року № 74 малолітній [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с. 13), а розпорядженням від 03 березня 2014 року № 113 призначено [PERSON] опікуном над малолітньою сестрою [PERSON] (а.с. 14). Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно зі ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Невиконання та ухилення від покладених на батьків обов'язків щодо виховання дитини є підставою для позбавлення батьків батьківських прав як це передбачено ст. 164 СК України. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України у п. 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно висновку від 28 листопада 2014 року № 106-7660 орган опіки та піклування Подільської РДА в м. Києві вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої доньки [PERSON] (а.с. 47). Судом встановлені факти, які свідчать, що відповідачка не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, свої батьківські обов'язки відносно доньки не виконує, здоров"ям дитини не цікавиться. З виписки дитячої клінічної лікарні № 9 Подільського району м. Києва вбачається, що [PERSON] встановлено діагноз - недостатність харчування ІІ ступеня, воронкоподібна деформація грудної клвтки, педикульоз (а.с. 48). Вирішуючи спір про позбавлення батьківських прав, судом також прийнято до уваги наступні обставини: позбавлення батьківських прав - є крайнім заходом; характер винної поведінки відповідача по відношенню до своєї дитини, що виражається у неповному виконанні батьківських обов'язків; частку сплачених у добровільному порядку коштів на утримання дитини; його особу, бажання приймати активну участь у вихованні доньки, допомагати їй матеріально; його бажання бути батьком; мету позивача подання даного позову. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до вимог ст. 164 СК України, позбавлення батьківських прав є способом захисту прав і інтересів дитини. Враховуючи, що [PERSON] свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не має бажання піклуватися про доньку, не намагається забезпечити достатній життєвий рівень дитини, не турбується про її стан здоров'я, не надає матеріальної допомоги, суд приходить до висновку про необхідність позбавлення її батьківських прав щодо доньки [PERSON], а відтак і про задоволення позову в цій частині. Статтею 166 СК України передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. У ч. 1 ст. 183 СК України зазначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно зі ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову а відтак, вимога позивача підлягає задоволенню про стягнення аліментів на утримання [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку відповідачки з дня подання позовної заяви до суду, тобто з 17 жовтня 2014 року. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved