Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

У березні 2016 року [PERSON] звернулась до Ржищівського міського суду Київської області із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач, обгрунтовуючи свої позовні вимоги вказувала на те, що 21 грудня 2005 року вона уклала шлюб з [PERSON], який зареєстровано відділом РАЦС Ржищівського МУЮ Київської області, актовий запис № 60. Подружжя має неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Сімейне життя між подружжям не склалося, сторони не розуміють один одного, спільно не проживають та не ведуть спільного господарства. Між подружжям досягнуто угоди про утримання дитини, а саме: що чоловік [PERSON] буде брати участь у вихованні сина та матеріально забезпечувати його, а проживати син буде з матір'ю. Спору щодо поділу майна, що є спільною власністю подружжя, між ними немає. Вважаючи, що примирення неможливе, позивач просила суд ухвалити рішення, яким укладений між ними шлюб розірвати, прізвище після розірвання шлюбу залишити - [PERSON]. У судове засідання позивач не з'явилась, подавши клопотання про розгляд справи без її участі. Відповідач у судове засідання не з'явився, подавши заяву, в якій визнав позовні вимоги, просив розгляд справи проводити без його участі. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення у повному обсязі, виходячи з такого. Судом встановлено, що подружжя має неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Сімейне життя між подружжям не склалося, сторони не розуміють один одного, проживають окремо, не ведуть спільного господарства. Спору щодо проживання, утримання та виховання спільного сина та спору щодо розподілу майна між сторонами немає. Позивач вважає, що примирення неможливе та наполягає на розірванні шлюбу, відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує, подав заяву про визнання позову. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За змістом ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно роз'яснень, викладених у п. 24 постанови Пленуму Верхового Суду України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову та прийняття його судом без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки й чоловіка. Ураховуючи, що визнання відповідачем позову вимогам закону не суперечить, права, свободи чи інтереси інших осіб не порушує, суд приймає визнання [PERSON] позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи, та ухвалює рішення про задоволення позову [PERSON] про розірвання шлюбу. За змістом ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, судові витрати у розмірі 551 грн 20 коп. підлягають стягненню на користь позивача з відповідача. За змістом ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Ураховуючи вищевикладене,

Outcome: approved