Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-10 00:00:00

У грудні 2019 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Державної прикордонної служби України (далі - відповідач 1), Державної казначейської служби України (далі - відповідач 2), третя особа: Міністерство юстиції України (далі - третя особа), у якому просив суд у зв`язку із неправомірною відмовою 23.07.2019 р. в перетині держаного кордону України та заподіянням відповідачем матеріальної і моральної шкоди, стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 16 470,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн., а також понесені судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.07.2019 року позивач разом зі своєю цивільною дружиною [PERSON] направлялись у туристичну поїздку у країну Єгипет, Шарм Ель Шейх. В міжнародному пункті пропуску повітряного сполучення аеропорту «Бориспіль» близько 17:00 год. заступником начальника відділу - начальником 2-го відділу прикордонної служби «Бориспіль-1» старшим лейтенантом Петренко Ігорем відмовлено позивачу у перетині державного кордону на виїзд з України. Підставою стала наявна інформація в базі даних Державної прикордонної служби України відомостей, що зазначену особу відповідно до постанови Оболонського РВ ДВС м. Києва від 21.02.2018 р. у виконавчому провадженні № 9308265, тимчасово обмежено у праві виїзду з України Позивачу та його дружині на той час не було відомо з яких причин вони не можуть поїхати у заплановано раніше, першу довгоочікувану подорож за кордон. Прикордонниками було знято з авіарейсу та заборонено позивачу вилітати за кордон до з`ясування обставин. З отриманої інформації після заборони на виїзд позивачем встановлено, що [PERSON] не значиться в реєстрі боржників платників аліментів. Ним сплачено усі борги по аліментах, станом на 13.06.2019 р. ніяких заборон не має. 13.06.2019 р. державним виконавцем винесено постанову про скасування заходів примусового виконання, якою боржника вилучено з реєстру боржників та постанову про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України та направлено автоматизованою системою до бази даних Держприкордонної служби для опрацювання. В свою чергу, уповноважений орган Держприкордонної служби вилучає (знімає з контролю) з бази даних у разі винесення постанови про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України у разі погашення заборгованості по сплаті аліментів в повному обсязі. Проте, відповіді про вилучення або відмови у прийнятті до виконання вказаної постанови державним виконавцем не отримано. Через це, 12.08.2019 р. державним виконавцем повторно винесено постанову про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України та направлено таким же способом до Держприкордонної служби для опрацювання. 27.08.2019 р. отримано відповідь з Держприкордонної служби про вилучення 16.08.2019 р. з бази даних гр. [PERSON] , якого тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон. Вказане свідчить на бездіяльність працівників Держприкордонної служби, які не опрацювали дану постанову від 13.06.2019 р., направлену держвиконавцем, не вилучили з бази даних [PERSON] , щодо якого скасоване 13.06.2019 р. тимчасове обмеження у праві виїзду з України. Таким чином, в результаті протиправних дій працівників Держприкордонної служби позивачу завдано матеріальну шкоду на загальну суму 16 470,00 грн. (15 470,00 грн. вартість квитків та 1 000,00 грн. таксі з м. Києва до аеропорту Бориспіль з аеропорту Бориспіль у Київ), яка у відповідності до ст.ст. 1166, 1172 ЦК України підлягає стягненню з Держприкордонної служби за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку. Окрім цього, в результаті неправомірних дій працівників прикордонної служби позивачу було завдано моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 10 000 грн. Зазначена шкода полягає у пережитому позивачем стресі, моральних стражданнях, коли позивач з дружиною не змогли в перший раз здійснити заплановану поїздку за кордон. На цей відпочинок подружжя довго чекало, оскільки разом ніколи ще не відпочивали, тому що працювали. Гроші збирали разом на цю поїздку, у дружини зарплата мінімальна, у позивача також дохід невеликий, та ще стягують аліменти. У судовому засіданні позивач та його представники позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити, не заперечували проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі та третя особа в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили, відзиву чи пояснень на позовну заяву не подали. Розгляд справи відбувається в судовому засіданні (ч. 1 ст. 211 ЦК України). У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до вимог, суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Осаулова А.А. від 16.12.2019 року відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Крім того, ухвалено викликати і допитати в якості свідків [PERSON] та [PERSON] . Суд, у порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 23 липня 2019 року заступником начальника відділу - начальником 2-го відіпс відділу прикордонної служби «Бориспіль-1» старшим лейтенантом Петренко Ігорем прийнято рішення на підставі ч. 1 ст. 14 Закону України «Про прикордонний контроль» про відмову в перетинанні державного кордону на виїзд з України громадянину України [PERSON] у зв`язку з наявністю однієї з підстав, визначених ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», у тому числі у зв`язку з наявністю в базі даних Державної прикордонної служби України відомостей, що зазначену особу відповідно до постанови Оболонського РВ ДВС м.Києва від 21.02.2018 року за справою №ВП 9308265 тимчасово обмежено у праві виїзду з України, або відповідно до ст. 20 Закону України «Про державну прикордонну службу України» відсутні дійсні документи на право перетинання державного кордону (а.с. 18). У зазначеному рішенні позивачу роз`яснено його право про оскарження його до начальника ОКПП «Київ» або до суду. Як вбачається зі листа Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві №9308265/17 від 21.10.2019 року, у відділі на примусовому виконанні перебуває виконавчий лист Деснянського районного суду м. Києва від 01.06.2007 року по справі № 2-2702 про стягнення з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 16.04.2007 р. ( [NUMBER] ). 21.02.2018 року державним виконавцем винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, відповідно до якої 24.04.2018 боржника введено до відповідної бази даних Державної прикордонної служби України. 13.06.2019 до відділу надійшло повідомлення з ДПУ МДЦ "АРТЕК", що заборгованість по аліментам [PERSON] утримана в повному обсязі. Поточні аліменти утримуються щомісячно. Того ж дня державним виконавцем винесено постанову про скасування заходів примусового виконання, якою боржника вилучено з реєстру боржників та постанову про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи України, на яку було накладено кваліфікований електронний підпис, після якого зазначена інформація за допомогою автоматизованої системи виконавчих проваджень була передана до бази даних уповноваженого органу Держприкордонслужби для опрацювання. У зв`язку з тим, що до відділу не надійшло жодної інформації стосовно вилучення або відмови у прийнятті до виконання вказаної постанови, державним виконавцем 12.08.2019 року повторно винесено постанову про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи України, на яку було накладено кваліфікований електронний підпис, після якого зазначена інформація за допомогою Системи була передана до бази даних уповноваженого органу Держприкордонслужби для опрацювання та направлена в паперовому вигляді. 27.08.2019 року до відділу в паперовому вигляді надійшло повідомлення Держприкордонслужби про вилучення 16.08.2019 року з бази даних [PERSON] , якого тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон (а.с. 22). У відповідності до листа Головного центру обробки спеціальної інформації від 19.08.2019 року, на підставі надісланої постанови про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України від 12.08.2019 ВП № 9308265, відомості стосовно громадянина України [PERSON] , [INFO] , що були введені на виконання постанови Оболонського РВДВС м. Київ ГТУЮ в м. Києві від 21.02.2018 про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, 16.08.2019 вилучено з бази даних особу, яку тимчасово обмежено у праві виїзду з України (а.с. 24). Уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України надають іноземцю, особі без громадянства дозвіл на перетинання державного кордону у разі в`їзду в Україну за умови відсутності щодо нього рішення уповноваженого державного органу України про заборону в`їзду в Україну (п. 2 ч. 1 ст. Закону України «Про прикордонний контроль»). За умовами ч. 1 ст. 14 Закону України «Про прикордонний контроль», іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, а також громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Таким чином, станом на 23.07.2019 року в базі даних Державної прикордонної служби України були наявні відомості про те, що [PERSON] тимчасово обмежено у праві виїзду з України. Зазначені відомості вилучені з бази лише 16.08.2019 року. Таким чином, працівником відділу прикордонної служби правомірно відмовлено позивачу 23.07.2019 року у перетинанні державного кордону України на підставі інформації, що була наявна у відповідній базі даних. У відповідності до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. П. 8 та п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачені відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди як способи захисту цивільних прав та інтересів. За умовами ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) . Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно зі ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Відповідно до ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1 ст. 1167 ЦК України). З наведених вимог закону вбачається, що шкода, яка завдана фізичній особі незаконною дією чи бездіяльністю органу державної влади та їх посадових осіб відшкодовується саме державою незалежно від вини цих органів. Крім того, як вказано у постанові Верховного суду України від 08.11.2017 року у справі № 6-99цс17, з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання вказаних рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними. Згідно із Правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-3139цс16: «Відповідно до частини другої статті 124 Конституції України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно із статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист в суді свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, зокрема, шляхом відшкодування моральної шкоди. В зазначеній категорії справ відповідачем може бути лише держава, а не органи, які діють від імені держави та виконують покладені на них державою функції». При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за ст.ст. 1173, 1174 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювана шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювана шкоди. Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Приписами ч.ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювана шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою в деліктних правовідносинах. Позивач вважає, що внаслідок бездіяльності працівників Держприкордонної служби, які не опрацювали постанову від 13.06.2019 р., направлену держвиконавцем, та не вилучили з бази даних [PERSON] , щодо якого скасоване 13.06.2019 р. тимчасове обмеження у праві виїзду з України, 23.07.2019 року позивачу відмовлено у перетинанні державного кордону України, чим завдано позивачу матеріальну та моральну шкоду, яка у відповідності до ст.ст. 1166, 1172 ЦК України підлягає стягненню з Держприкордонної служби за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку. За туристичні послуги на підставі Договору на туристичне обслуговування №К216/190717-1 від 17.07.2019 року позивач поніс витрати у сумі 15 470,00 грн. (а.с. 9-15). Витрати на оплату таксі у сумі 1 000,00 грн. документально не підтверджені. У відповідності до п. 5 та п. 6 Розділу ІV Порядку взаємодії органів та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів, та органів Державної прикордонної служби України під час здійснення виконавчого провадження, який затверджено Наказом Міністерства юстиції України, Міністерства внутрішніх справ України 30.01.2018 № 256/5/65 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02 лютого 2018 р. за № 133/31585, інформацію про особу, стосовно якої діє тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, уповноважений орган Держприкордонслужби вилучає (знімає з контролю) з бази даних у разі винесення постанови про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України у разі погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі. Після реєстрації в Системі документа, на підставі якого здійснюється вилучення інформації з бази даних, та супровідного листа на адресу уповноваженого органу Держприкордонслужби з використанням кваліфікованого електронного підпису зазначена інформація передається виконавцем за допомогою Системи до бази даних уповноваженого органу Держприкордонслужби для опрацювання. Уповноважений орган Держприкордонслужби після розгляду документів, зазначених у пунктах 4, 5 цього розділу, приймає їх до виконання та вилучає інформацію про особу з бази даних або обґрунтовано відмовляє у прийнятті до виконання не пізніше трьох робочих днів. Як було встановлено у ході розгляду даної справи, станом на 23.07.2019 року в базі даних Державної прикордонної служби України були наявні відомості про те, що [PERSON] тимчасово обмежено у праві виїзду з України. Зазначені відомості вилучені з бази 16.08.2019 року на підставі надісланої постанови від 12.08.2019 року. Доказів отримання уповноваженим органом Держприкордонслужби для опрацювання постанови державного виконавця від 13.06.2019 року про скасування заходів примусового виконання матеріали справи не містять. Вказана обставина унеможливлює суд прийти до висновку, що бездіяльність органу Держприкордонслужби, що полягала у невиконанні постанови від 13.06.2019 року, призвело до відмови позивачу 23.07.2019 року у перетинанні державного кордону України, чим завдано йому матеріальну та моральну шкоду. Інших доказів на підтвердження вказаних обставин позивачем не надано. Допитані у судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] надали суду пояснення, що затримання позивача 23.07.2019 року з незрозумілих причин завдало йому моральних страждань, адже заборгованості по сплаті аліментів у нього не було, проте, відпочинок був зіпсованим. У відповідності до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України N 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 вказаної Постанови). В даному випадку позивач не довів незаконність дій відповідача 1, які спричинили моральну шкоду, причинно-наслідковий зв`язок між завданою позивачу шкодою та діями з боку відповідачів, які це спричинили. Розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог на підставі наявних у справі матеріалів, в яких відсутні докази неправомірності дій відповідача, позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди не підлягає задоволенню. У відповідності до приписів ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні даного позову, підстави стягувати з відповідача на користь позивача судові витрати відсутні. Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed