Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-29 00:00:00

01.10.2015 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до Малиновського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, Відділу Державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції, [PERSON] про зняття арешту з майна боржника, оголошення заборони на його відчуження. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що в провадженні Малиновського районного суду м. Одеси знаходилась цивільна справа, по якій 26.03.2010 року був виданий виконавчий лист про стягнення з [PERSON] [INFO], працюючого в Управлінні МНС України м. Ізмаїл, що проживає за адресою [INFO] на користь [PERSON], [INFO], що проживає [INFO] аліментів у розмірі 30 % з усіх видів заробітку щомісячно на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] [INFO], починаючи з 25.12.2009 р. до досягнення нею повноліття, тобто до 10.09.2019 року. 30.03.2010 року Другий Малиновський відділ державної виконавчої служби ОМУЮ своєю постановою № В-2/466 закінчив виконавче провадження. Як йому стало відомо на теперішній час 17.04.2012 року своєю постановою Відділ Державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції наклав арешт на майно боржника та оголосив заборону на його відчуження, що належить [PERSON], а саме: квартиру [ADDRESS]. Йому стало відомо, що 30.08.2012 року своєю постановою Другий Малиновський відділ Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції наклав арешт на все майно боржника та оголосив заборону на його відчуження, В-1/472/32497101, що належить [PERSON]. Ані раніше, ані у теперішній час до нього ніхто не предявляв ніяких претензій стосовно стягнення заборгованості, тому що в нього її немає. Просить суд постанову ВДВС Ізмаїльського МРУЮ від 17.04.2012 року про накладення арешту на все майно, а саме: квартиру [ADDRESS], що належить [PERSON], ідентифікаційний номер 283921011, а також заборону на його відчуження, постанову Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби від 30.08.2012 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно [PERSON], вказавши, що рішення суду є підставою для внесення відповідних змін до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна. 05.10.2015 року позивачем було уточнено позовні вимоги, в яких він просить суд зняти арешт з рухомого і нерухомого майна [PERSON], ідентифікаційний номер 283921011, а саме: квартири [ADDRESS], що належить [PERSON], а також заборону на його відчуження, які накладені постановою ВДВС Ізмаїльського МРУЮ від 17.04.2012 року про накладення арешту на все майно, а саме: квартиру [ADDRESS], що належить [PERSON], а також заборону на його відчуження, постановою Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби від 30.08.2012 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно [PERSON], ідентифікаційний номер 283921011, вказавши, що рішення суду є підставою для внесення відповідних змін до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача - ВДВС Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в судове засідання не зявився, але надав заяву, в якій просив розглянути справу за відсутності представника. Представник відповідача Малиновського ВДВС Одеського МУЮ [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та заперечувала щодо задоволення позову. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнала позовні вимоги, надавши на підтвердження письмову заяву. Суд, вислухавши позивача, вивчивши зібрані в справі докази, вважає, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 02.03.2010 року по справі № 2-3204/2010 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, було видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON], [INFO] аліментів у розмірі 30% з усіх видів заробітку щомісячно на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], починаючи з 2009 року до досягнення нею повноліття, тобто до 10.09.2019 року. Як вбачається з Інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна в порядку доступу державних виконавців постановою державного виконавця ВДВС Ізмаїльського МРУЮ від 17.04.2012 року було накладено арешт на квартиру [ADDRESS] та постановою В-1/472/32497101 державним виконавцем Другого Малиновського відділу ДВС Одеського міського управління було накладено арешт на все майно позивача. Постановою державного виконавця Матанської І.Д. органу державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції ВП №18642555 від 17.04.2012 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-3204/2010, виданого 26.03.2010 року Ізмаїльським міскрайонним судом про стягнення аліментів з [PERSON] було закінчено. Відповідно до листа Малиновського ВДВС Одеського МУЮ №855 від 08.10.2015 року позивач [PERSON] заборгованості за виконавчим провадженням В-1/472/32497101 від 30.08.2012 року немає. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.1ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Крім цього,ч. 2 та ч. 3 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачають, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх пред'явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно. Таким чином, станом на теперішній час відсутні правові підставі для обтяження майна боржника, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про задоволення даного позову.

Outcome: approved