Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-06 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. Позивач [PERSON] , звернулась до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із позовом до [PERSON] , про відшкодування завданої майнової шкоди та усунення перешкод, просить суд: стягнути з відповідача на свою користь завдану майнову шкоду у розмірі 8082 гривні та визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою за адресою: [ADDRESS] . Так, вимоги позивача мотивовані тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] . Вказує, що в належній їй квартирі з 21.07.2010 року зареєстрований її син - [PERSON] .. Проте, незважаючи на реєстрацію місця проживання, відповідач більше 2 років в ній не проживав, будь-яких речей не залишав, не здійснював оплату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню квартири та не приймає участі у спільному побуті. За її ствердженнями відповідач вже понад 5 років не мешкає у квартирі [PERSON] , а вона дотепер сплачує комунальні платежі з врахуванням реєстрації сина, внаслідок чого переплачено 8082 грн. З урахуванням наведеного, вона і звернулась до суду з даним позовом. Заяви, клопотанні, інші процесуальні дії у справі. 29 березня 2021 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду провадження по вказаній справі було відкрито з призначенням її підготовчого розгляду. 17 травня 2021 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду підготовче провадження по справі було закрито та вона призначена до судового розгляду по сутті. Позивач в судове засідання надала заяву, відповідно до якої просить справу розглядати за її відсутність, на заочний розгляд справи згодна. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причина неявки суду невідома. Зі згоди позивача, про що свідчить заява позивача, суд ухвалою від 07 червня 2021 року перейшов до заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. ст. 280-281 ЦПК України. Суд розглядає справу за відсутність сторін, відповідно наданої заяви, за наявними матеріалами справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом. Вивчивши матеріали справи, допитавши в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] , [PERSON] , ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що дійсно на підставі договору купівлі-продажу серії ВСС № 096352, посвідченого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу 21.06.2005 року, позивач [PERSON] , що змінила прізвище /згідно наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] / є власницею чотирьохкімнатної квартири [ADDRESS] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєструзаборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 249782270 від 25.03.2021 року. Як вбачається згідно копії домової книги, у квартирі [ADDRESS] зареєстрований, зокрема [PERSON] , з 21.07.2010 року. Разом з тим, згідно акту про не проживання особи за місцем реєстрації, складеного за підписами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , за адресою [ADDRESS] , починаючи з 2019 року, фактично не проживає [PERSON] , [INFO] . З метою перевірки усіх обставин справи та для всебічного розгляду справи, судом було витребувано відомості щодо зареєстрованого місця проживання відповідача, та згідно довідки виданої виконавчим комітетом Шабівської сільської ради № 47 від 25 травня 2021 року, згідно запису погосподарської книги № 18 о/р 01-0982-1 [PERSON] , [INFO] зареєстрований, але не проживає за адресою: [ADDRESS] . Крім того, в ході судового розгляду справи були допитані в якості свідків [PERSON] , [PERSON] , які пояснили, що є сусідами позивача, що дійсно відповідач не мешкає у вказаній квартирі тривалий час, останні 5 років вони його жодного разу не бачили. Нормативне обґрунтування. Оцінка аргументів сторін, висновки суду. Виходячи з положень ст. ст. 16, 391, 386 Цивільного кодексу України, власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. На підставі ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ч. 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. У відповідності до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їхніх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до частини 1 статті 156 ЖК України, члени сім`ї власника житлової квартири які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частиною четвертою вказаної статті встановлено, що припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє членів його сім`ї права користування займаним приміщенням. Тобто проживання членів сім`ї у житловому приміщенні, яке належить громадянину на праві власності, є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право. У разі виникнення спору між власником та особами, які проживали з ним як члени сім`ї, необхідно враховувати той факт, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У ч.2 ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зазначено, що зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. Положеннями ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" закріплено, що судове рішення, що набрало законної сили, є самостійною підставою для зняття з реєстрації. Враховуючи вищевикладене, а саме зареєстроване у встановленому порядку право приватної власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , ту обставину, що відповідач не проживає у вказаній квартирі з 2019 року, що станом на день винесення рішення перевищує встановлені чинним законодавством строки відсутності проживання членів сім`ї власника, враховуючи також, що реєстрація відповідача у спірному житловому приміщенні порушує право власності позивача, суд приходить до висновку про те, що є усі законні підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] в частині визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Що стосується вимог позивача щодо стягнення з відповідача завданої майнової шкоди у розмірі 8082 грн, суд приходить до наступного. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно вимог ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до вимог ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно вимог ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до вимог ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Як встановлено матеріалами справи, позивачем не надано до суду жодного документу, відповідно до якого можливо встановити переплату комунальних послуг, співвідношення до числа зареєстрованих осіб із розрахунку на кожну особу, доказів, що їй завдано майнової шкоди саме у визначеному розмірі без належного на те розрахунку, тощо. Ураховуючи зміст заявлених позовних вимог відповідно до правових норм та положень ст. 81 ЦПК України, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] в частині відшкодування завданої майнової шкоди з підстав їх необґрунтованості та недоведеності. На підставі викладеного та

Outcome: partial