Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

У січні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] майнової шкоди, завданої неправомірними діями останнього. Мотивуючи свої вимоги тим, що у жовтні 2013 року виявив знищення на належній йому земельній ділянці поблизу с.Свидники посівів моркви. Як було встановлено, знищило частину посівів стадо овець, що належить відповідачу. Комісією визначено розмір завданої шкоди на рівні 3150 грн., які він просить стягнути з відповідача в судовому порядку. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги зменшив та просив стягнути з відповідача 2650 грн невідшкодованих збитків, врахувавши 500 грн, які відповідач вже сплатив йому на час розгляду справи в суді. Окрім того, будучи допитаним в якості свідка позивач показав, що коли приїхав на поле, де була посіяна морква, побачив як там пасеться без нагляду стадо овець відповідача. Вигнавши овець, він покликав комісію на чолі із сільським головою для фіксації збитків та покликав відповідача. Останній свою провину визнав та погодився сплатити 1000 грн. завданої шкоди, однак повернув лише 500 грн. В судовому засіданні відповідач [PERSON] проти позову заперечив та пояснив, що на полі позивача паслись не його вівці, а корови інших односельчан, тому у задоволенні позову просить відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступного висновку: Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Як роз'яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв'язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. Таким чином, під час вирішення спору про відшкодування майнової шкоди, завданої майну позивача, суду необхідно з'ясувати: що стало причиною знищення посівів моркви, хто в цьому винен, тобто в результаті чиїх дій (бездіяльності) це сталося, причинний зв'язок між діями (бездіяльністю) та спричиненою шкодою, розмір збитків. Відповідно до ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. В силу ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов?язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, у деліктних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди. Обов'язок доказування наявності шкоди, її розміру, протиправності дій відповідача та причинного зв'язку між його діями та наслідками покладається на позивача, відсутність вини у заподіянні шкоди повинен довести відповідач. В судовому засіданні сторони визнали ту обставину, що знищення посівів моркви мало місце у 2013 році на полі, що належить позивачу [PERSON] В силу ст.61 ЦПК України дана обставина доказуванню не підлягає. Згідно акту обстеження потрави посівів від 16 жовтня 2013 року комісія в складі сільського голови, землевпорядника, дільничного інспектора, депутата сільської ради провели обстеження потрави посівів моркви столової на земельній ділянці [PERSON] В результаті обстеження встановлено, що потраву посівів моркви здійснило стадо овець [PERSON] Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] , [PERSON] підтвердили факт знищення посівів позивачами стадом овець відповідача, яке паслось без нагляду. Так, землевпорядник [PERSON] як свідок показала, що особисто бачила, як стадо овець відповідача без нагляду неодноразово восени 2013 року заходило на поле позивача та знищувало посіви моркви. Свідок [PERSON] показав, що як сільський голова був викликаний для фіксації знищення посівів позивача, під час огляду встановлено відсоток знищення посівів та винну особу - відповідача. Свідок [PERSON] підтвердила, що вівці відповідача неодноразово протягом осені 2013 року заходили на поле позивача, приблизно до 5 соток поля було повністю знищено, вона особисто виганяла овець з поля та просила відповідача вжити заходів за їх наглядом. Крім того, свідок [PERSON] підтвердив, що викладена в акті обстеження від 16.10.2013 року інформація відповідає дійсності та він, будучи присутнім при огляді поля позивача, підписав цей акт. Враховуючи викладене, суд вважає, що позивач довів наявність шкоди у виді знищення посівів моркви, протиправність дій відповідача, яка полягала у нездійсненні нагляду за належними йому вівцями, та наявність причинного зв'язку між цими діями та шкодою. В свою чергу відповідачем не надано суду будь-яких доказів на підтвердження відсутності вини у заподіянні шкоди позивачу. Показаннями [PERSON], який виступав свідком зі сторони відповідача, не спростовані висновки суду, оскільки останній пояснив суду, що протягом літа -осені 2013 року приїздив на рибалку та приблизно два рази бачив, як пастухи виганяли з поля позивача корів. Отже, з показань свідка вбачається, що стадо корів було під наглядом та не знаходилось тривалий час на полі, тому не могло завдати тієї шкоди, на яку вказує позивач. Що стосується розміру шкоди, яка підлягає відшкодуванню, то суд виходить з такого: Згідно акту від 16.10.2013 р. знищено посіви на площі 0,15 га. Взята середня врожайність 200ц/га, в той час як за інформацією управління агропромислового розвитку Ковельської райдержадміністрації вона становила у 2013 році 238 ц/га. В судовому засіданні суд роз'яснивши позивачу право змінювати позовні вимоги шляхом їх збільшення, з'ясував, що позивач наполягає на залишенні рівня врожайності 200 ц/га та знищення 9 ц моркви. Така позиція позивача відповідає вимогам ст..11 ЦПК України. В той же час, позивачем застосовано ціну моркви на рівні 3,50 грн, в той час як за даними управління агропромислового розвитку Ковельської райдержадміністрації ціна моркви - 2,00 грн. Таким чином, розмір завданої шкоди становить 2,00 грн х 9 ц = 1800 грн. Сторони визнали, що відповідач відшкодував позивачу завдану шкоду частково, сплативши 500 грн, отже до стягнення підлягає 1300 грн. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Як роз'яснив Пленум Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у п.36 постанови №10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" вимога пропорційності присудження судових витрат застосовується незалежно від того чи сплачено судовий збір позивачем в мінімальному розмірі. При зверненні до суду з позовом про відшкодування майнової шкоди позивачем сплачено 243,60 грн. судового збору. Позов задоволено на 49%, таким чином 119,40 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial