Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-19 00:00:00

01 березня 2019 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Служба у справа дітей Соледарської міської ради, якому просить: позбавити відповідача батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що в період шлюбу з [PERSON] у них народилась донька [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 1о грудня 2014 року шлюб розірвано та рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 19 грудня 2014 року стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання доньки, проте, відповідач аліменти жодного разу не сплачував та станом на 01 серпня 2018 року має заборгованість у сумі 47491,94 грн. Дитина проживає разом з позивачем та перебуває на її вихованні та утриманні, а відповідач в цей час свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання тощо. Згідно з висновком № 7 від 11 лютого 2019 року орган опіки та піклування виконкому Соледарської міської ради вважає за можливе позбавити відповідача батьківських прав у відношенні до його доньки [PERSON] , [INFO] . Вказані обставини і стали підставою для звернення до суду для захисту прав малолітньої дитини. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 березня 2019 року вказана цивільна справа розподілена судді Харченко О.П. Ухвалою судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області Харченко О.П. від 17 квітня 2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання на 16 травня 2019 року на 09 годину 30 хвилин, яке не відбулось, у зв`язку з відрядженням судді, та було відкладене на 11 годину 30 хвилин 02 липня 2019 року. 02 липня 2019 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 23 серпня 2019 року на 13 годину 00 хвилин. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 жовтня 2019 року вказана цивільна справа розподілена судді Конопленко О.С., у зв`язку із закінченням терміну повноважень судді Харченко О.П. Ухвалою судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області Конопленко О.С. від 15 жовтня 2019 року позовну заяву прийнято до свого провадження, розпочато її розгляд спочатку, у зв`язку з чим призначено підготовче засідання на 11 годину 00 хвилин 05 листопада 2019 року та визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву з одночасним надісланням копії відзиву відповідно до вимог ч. 4 ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України) позивачу. Ухвалою суду від 05 листопада 2019 року підготовче засідання відкладено на 11 годину 00 хвилин 29 листопада 2019 року, у зв`язку з неявкою відповідача. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 29 листопада 2019 року закрито підготовче провадження по цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 09 годину 30 хвилин 20 грудня 2019 року. До судового засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином: позивач - у відповідності до частини 6 статті 128 ЦПК України - шляхом направлення судової повістки із розпискою рекомендованим листом з повідомленням на адресу, зазначену позивачем у позовній заяві, представник позивача - судовою повісткою, врученою під розписку. Позивач надала до суду заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності, зазначивши, що позов підтримує в повному обсязі (а.с. 42, 64), представник позивача також надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягав на його задоволенні та не заперечував щодо заочного розгляду справи (82). Повідомлений належним чином про дату, час та місце проведення судового засідання у відповідності до частини 7 статті 128 ЦПК України: шляхом направлення судової повістки за адресою місця проживання відповідача, зареєстрованою у встановленому законом порядку, відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явився за невідомою суду причиною, заяв та клопотань про розгляд справи без його участі або про відкладення судового засідання від нього на адресу суду не надходило. У встановлений ухвалою суду про відкриття провадження у справі строк відзив на позовну заяву відповідачем також не поданий. Представник третьої особи - Служби у справа дітей Соледарської міської ради повідомлявся належним чином: у відповідності до частини 6 статті 128 ЦПК України - шляхом направлення судової повістки із розпискою рекомендованим листом з повідомленням на адресу, зазначену позивачем у позовній заяві. Представник [PERSON] надала до суду заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності, зазначивши, що не заперечує проти позовних вимог. Оскільки сторони були належним чином повідомлені про судове засідання, суд вважає можливим у відповідності до пункту 1 частини 3 статті 223 ЦПК України провести судове засідання без їх участі. При цьому, за наявності умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає необхідним розглянути справу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення по справі. У зв`язку з неявкою сторін та у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані статтями 150, 152, 155, 164, 165, 166 Сімейного кодексу України (далі за тестом - СК України). Частина 1 ст. 150 СК України передбачає, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із ч.1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною 4 ст. 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до вимог ст. 164 СК України, батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось з них. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в їх сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав в силу вимог закону є винятковою мірою сімейно-правової відповідальності, яка виникає при винній поведінці батьків, які не забезпечують виховання своїх дітей. Як встановлено судом і таке вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке видане Соледарською міською радою м. Артемівська у Донецькій області 02 липня 2013 року (а.с. 9). З копії заочного рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 10 грудня 2014 року вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 19 березня 2013 року Соледарською міською радою м. Артемівська Донецької області, актовий запис № 10, розірвано (а.с. 10). Заочним рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 19 грудня 2014 року з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для відповідного віку, починаючи з 13 листопада 2014 року і до її повноліття, на користь [PERSON] (а.с. 11). Проте, з копії розрахунку заборгованості № 63526 від 06 листопада 2019 року, виданого державним виконавцем Рева О.М., вбачається, що, починаючи з 13 листопада 2014 року, і до 01 листопада 2019 року відповідач жодного разу аліменти, присуджені вищевказаним рішенням суду на утримання його неповнолітньої доньки, не сплачував, у зв`язку з чим утворилася заборгованість в сумі 72451,05 грн. (а.с. 72) Неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , зареєстрована разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копіями довідок про склад сім`ї (а.с. 12, 13). Проте, фактично дитина разом з матір`ю проживає за адресою: [ADDRESS] без реєстраційного обліку, що вбачається з копії характеристики позивача, наданої секретарем Панютинської селищної ради 13 серпня 2018 року, згідно якої позивач характеризується позитивно (а.с. 17). Крім того, позивач з 09 квітня 2016 року по теперішній час працює фармацевтом Аптеки № 3 ТОВ «Овен» (а.с. 74). Згідно копії довідки від 18 серпня 2018 року сімейного лікаря КЗОЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Лозова» [PERSON] проживає разом з донькою [PERSON] , 2013 року народження, за адресою: [ADDRESS] . Дитина перебуває на диспансерному обліку, її обстеженням та лікуванням займається мати, батько участі у медичному обслуговуванні дитини не приймає (а.с. 15). З копії довідки управління освіти, молоді та спорту Лозівської міської ради Харківської області № 01-24/113 від 20 серпня 2018 року вбачається, що батько, [PERSON] , не приймає участі у вихованні доньки [PERSON] , [INFO] , вихованки Панютинського дошкільного навчального закладу (ясла-садка) № 2 «Веселка» м. Лозова Харківської області (а.с. 16). Згідно характеристики учениці 1-А класу КЗ «Панютинський ліцей» [PERSON] , [INFO] , мати дитини приділяє належну увагу її вихованню, постійно підтримує зв`язок зі школою та класним керівником, систематично відвідує батьківські збори, Марія характеризується позитивно (а.с. 73). Відповідно до висновку за вих. № 7 від 11 лютого 2019 року, орган опіки та піклування виконкому Соледарської міської ради вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно його доньки [PERSON] , [INFO] , оскільки він ухиляється від виконання батьківських обов`язків по утриманню, вихованню та розвитку своєї дитини (а.с. 27). Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до п. 15, п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість потребує спеціального захисту та турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом № 475/97-ВР (475/97-ВР) від 17 липня 1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. За ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При ухваленні даного рішення суд враховує положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, в яких зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що дійсно з боку відповідача [PERSON] , який є батьком малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , мало місце неналежне виконання своїх обов`язків, воно не було пов`язано як об`єктивними так і суб`єктивними причинами. За таких обставин у суду є усі правові підстави для застосування крайнього заходу впливу відносно відповідача [PERSON] та позбавити його батьківських прав, який на теперішній час не намагається виправитись та здійснювати в повному обсязі свої батьківські обов`язки по вихованню та утриманню його малолітньої дитини. Наданий суду висновок служби у справах дітей про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, суд вважає за необхідне прийняти до уваги під час ухвалення рішення, оскільки, як було встановлено при розгляді справи відповідач [PERSON] після розлучення не цікавився долею своєї дитини, ухиляється від її утримання, не приймає участі у її вихованні, фізичному та духовному розвитку, не цікавиться її здоров`ям, що підтверджує той факт, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до малолітньої дитини. Згідно статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи та витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. За таких обставин суд вважає, що позивачем належним чином доведено, що на теперішній час є обґрунтовані підстави для застосування крайнього заходу відносно відповідача та позбавлення його батьківських прав, у зв`язку з чим позовні вимоги [PERSON] щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні до малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , підлягають задоволенню. Одночасно, враховуючи, що позовні вимоги задоволені в повному обсязі, суд відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в повному обсязі в сумі 768,40 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved