Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-03 00:00:00

У липні 2019 року [PERSON] звернулася до Куп`янського міськрайонного суду Харківської області з позовом до Державної казначейської служби, Куп`янського управління Державної казначейської служби України Харківської області, про стягнення 3 відсотків річних та інфляційних витрат, згідно якого просить суд стягнути з Державної казначейської служби України на користь [PERSON] компенсацію в розмірі 3 відсотків річних за несвоєчасне виконання постанови Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 22.09.2011 року у справі № 2-а8335/11 на суму 2864 грн. Стягнути з Державної казначейської служби України на користь [PERSON] інфляційні втрати за несвоєчасне виконання вищезазначеної постанови у розмірі 28833 грн. 38 коп. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що постановою Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 22.09.2011 року визнано протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Куп`янському районі Харківської області, зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Куп`янському районі Харківської області здійснити [PERSON] , [INFO] , перерахунок пенсії у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, визначеного ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та провести відповідні виплати за період з 12.03.2011р. по 22.07.2011р. включно. На виконання цієї постанови видано виконавчий лист від 05.10.2011 року. Позивач зазначає, що у жовтні 2011 року нею було подано цей виконавчий лист до Управління Пенсійного фонду України у Куп`янському районі для добровільного погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду. У зв`язку із набранням чинності 01.01.2013 р. Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконавчий лист від 05.10.2011 р. переданий для виконання до Відділу державної виконавчої служби Куп`янського міськрайонного управління юстиції (теперішня назва - Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Куп`янському, Шевченківському районах та місту Куп`янськ Головного територіального управління юстиції у Харківській області), разом з документами, які передбачені Порядком погашення заборгованості за рішенням суду, виконання яких гарантується державою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 року за № 440. В січні 2015 року від Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Харківської області вона, [PERSON] , отримала повідомлення про прийняття до обліку рішення, виконання якого гарантується державою від 26.12.2014 р. за № 43532/08-33/08, з якого вбачається, що постанову від 22.09.2011 р. включено до першої черги задоволення вимог. У березні 2019 року від Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області отримано листа від 05.03.2019 р. за № 13/1189 з проханням уточнити реквізити банківського рахунку. Нею, позивачкою, надано відповідь на цей лист та направлені реквізити банківського рахунку для перерахування коштів у сумі 22823,48 грн. по справі 2-а-8335/11. 31.05.2019 року на банківський рахунок [PERSON] , який відкритий у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», від Державної казначейської служби України надійшли кошти у сумі 22823,48 грн. на виконання постанови від 22.09.2011 р. Отже, як зазначає позивач, тримісячний строк виконання постанови від 22.09.2011 р. та виконавчого листа від 05.10.2011 р., який передбачений ч. 4 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» сплив 26.03.2015 р. Строк несвоєчасного виконання судового рішення становить 1527 днів. 26.06.2019 р. позивачем до відповідача-1 направлено заяву про проведення нарахування і забезпечення виплати компенсації та інфляційних витрат за порушення стоків виконання судового рішення. Відповіді та будь-якої виплати, станом на день подання позову, від Держказначейства України не отримано. Порушення відповідачем-1 строку виконання судового рішення, що передбачено ст. 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та відмова останнього у самостійному відшкодуванні компенсації та інфляційних витрат у відповідності до ст. 625 ЦК України стало причиною звернення позивача до суду із відповідною позовною заявою. Крім того, посилається на правову позицію Верховного суду України, викладену у постанові пленуму від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17, що приписи статті 628 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та в якій Верховний суд України погодився із висновками, викладеними також у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16 за змістом яких, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і з факту завдання шкоди особі. Ухвалою судді Куп`янського міськрайонного суду Харківської області Гетьман Л.В. провадження у справі було відкрито і призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 24.07.2019 р. від позивача [PERSON] до суду надійшла письмова заява про надання додаткових пояснень, у зв`язку з отриманням нею від Держказначейства листа від 09.07.2019 р. за № 5-11-11/1761 «Про надання інформації», відповідно до якого, останній відмовив їй у задоволенні заяви про нарахування і забезпечення виплати компенсації та інфляційних витрат за порушення строків виконання судового рішення. Позивач вважає, що висновки Держказначейства про те, що постанова суду по справі № 2-а-8335/11 має зобов`язальний характер, тому компенсація у зазначеній категорії справ не нараховується, суперечать нормам законодавства України та висновками Верховного Суду України з аналогічними обставинами. При цьому посилається на ст. 8. 56 Конституції України, ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05 червня 2012 № 4901-VІ, який набрав чинності 01 січня 2013 року, ст.ст. 509, 526 ЦК України, правовий висновок Верховного Суду України від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14. На підставі розпорядження керівника апарату Куп`янського міськрайонного суду Харківської області № 108 від 28.08.2019 відповідно до п.п. 2.3.49, 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл вищезазначеної судової справи № 628/2150/19, яка перебувала в провадженні судді Куп`янського міськрайонного суду Харківської області Гетьман Л.В. За результатами повторного автоматизованого розподілу справи, проведеного відповідно до положень частини 7 статті 33 ЦПК України, головуючим у справі визначено суддю Куп`янського міськрайонного суду Харківської області Шиховцову А.О. Ухвалою Куп`янського міськрайонного суду Харківської області у складі судді Шиховцової А.О. від 30.08.2019 р. прийнята до розгляду дана цивільна справа з призначенням підготовчого засідання за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання. Представником Куп`янського управління Державної казначейської служби України Харківської області подано відзив на позов [PERSON] , згідно якого він просить суд відмовити у задоволені позову, посилаючись на наступне. До органів Казначейства 03.05.2017 від Головного управління юстиції у Харківській області надійшов акт приймання-передавання від 03.05.2017. До пакету документів, відповідно до Порядку № 440, доданий розрахунок управління пенсійного фонду України в Куп`янському районі Харківської області від 13.02.2019 № 2896/18-13 щодо позивача з визначенням суми до виплати по справі № 2-а-8335/11 - 22823,48 грн. На підставі наданих Головним управлінням юстиції у Харківській області документів, органами Казначейства прийнято постанову суду від 22.09.2011 року по справі № 2-а-8335/11, в частині погашення заборгованості за зобов`язаннями Управління Пенсійного фонду України в Куп`янському районі Харківської області. 21.05.2019 р. Казначейством погашено заборгованість УПФУ в Куп`янському районі Харківської області по справі № 2-а-8335/11 та перераховано на рахунок позивача кошти у сумі 22823,48 грн. Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством, зокрема, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань. У зв`язку з набранням чинності 16.10.2013 Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо виконання судових рішень» від 19.09.2013, відповідно до частини 2 пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону заборгованість за рішеннями судів, які надійшли до органів Казначейства з 16.10.2013 і знаходяться на виконанні за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду погашається у черговості, зокрема, у першу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду щодо пенсійних та соціальних виплат, про стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок злочину або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, а також у зв`язку з втратою годувальника. Перерахування коштів стягувачам із затримкою відбувається не через протиправні дії або бездіяльність Казначейства, а виключно у зв`язку з наявністю сформованої черги, в якій перебуває на виконанні значна кількість виконавчих документів та передбаченими у Законах про Державний бюджет України обмеженими асигнуваннями для погашення наявної заборгованості за поданими судовими рішеннями. Казначейство вчиняло та вчиняє у повному обсязі дії, які безпосередньо визначені законом, що свідчить про відсутність підстав для визнання протиправною бездіяльності Казначейства. Згідно з частиною 1 пункту 49 Порядку у разі, коли для здійснення безспірного списання коштів державного бюджету необхідні додаткові кошти понад обсяг відповідних бюджетних призначень, Казначейство подає Мінфіну пропозиції щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України. Казначейством постійно направляються листи до Кабінету Міністрів України та Міністерства фінансів України із пропозиціями щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України у частині збільшення видатків на виконання бюджетної програми КПКВК 3504040. Крім того, враховуючи недостатність бюджетних коштів за програмою КПКВК 3504040, Казначейством направлялися до Міністерства фінансів України бюджетні запити до проектів державного бюджету на 2015-2019 роки з пропозиціями збільшити бюджетні призначення за цією програмою. Проте, відповідні зміни наразі не прийняті. Таким чином, Казначейством, відповідно до наданих повноважень, вжито всіх передбачених законодавством заходів, спрямованих на виплату коштів на користь позивача, тому прав та законних інтересів стягувача не порушено. Відсутність бездіяльності Казначейства під час виконання судових рішень у порядку черговості їх надходження у вказаній категорії справ підтверджена у постановах Касаційного адміністративного суду від 25.07.2018 у справі № 466/3828/17 та від 14.06.2018 у справі № 804/3242/17. Статтею 7 Закону про гарантії передбачено, що виконання рішень суду про зобов`язання вчинити певні дії,боржником за якими є державний орган, здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». Відповідно до пункту 3 розділу 2 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону про гарантії виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є державний орган, державні підприємство, установа, організація, юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства, які видані або ухвалені до набрання чинності Законом, подаються до органу державної виконавчої служби. Механізм обліку виконавчих документів та судових рішень, передбачених пунктом 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону про гарантії, інвентаризації та погашення заборгованості за ними визначається Порядком погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 № 440 (далі - Порядок №440). Відповідно до абз. 4 п. 10 Порядку № 440якщо рішенням зобов`язано боржника здійснити нарахування (перерахунок тощо) та/або виплатити кошти,відповідальна особа органу ДВС надсилає боржникукопію рішення для здійснення нарахування суми коштів, що підлягає виплаті заявнику. Боржник зобов`язаний повідомити відповідальній особі з наданням відповідного документа про здійснення нарахування та/або виплатина день складення такого документа, підписаного уповноваженою особою і завіреного гербовою печаткою. Пунктом 13 Порядку № 440 визначено, що передача рішень до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, здійснюється окремо щодо кожної черги щокварталу до 10 числа місяця, що настає за звітним періодом. Окремо зазначаємо, що відповідно до п. 19 Порядку № 440 бюджетні асигнування на погашення заборгованостівизначаються законом про Державний бюджет України на відповідний рік. Погашення заборгованості за рішенням суду, поданим згідно з Порядком № 440, здійснюється Казначейством в межах бюджетних асигнувань,визначених законом про Державний бюджет України на відповідний рік, за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду на підставі рішень, поданих органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів. Як зазначалося вище, до Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області на виконання вимог Порядку № 440 від Головного управління юстиції у Харківській області надійшов акт приймання - передавання від 03.05.2017, який також включав матеріали по справі № 2-а-8335/11 про погашення заборгованості на користь [PERSON] . У вказаному пакеті документів відсутня ухвали про зміну способу і порядку виконання судового рішенняшляхом стягнення коштів з боржника. Тобто, вказаний виконавчий документ має зобов`язальний характер та компенсація за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду на зазначене рішення зобов`язального характеру не нараховується відповідно до Закону про гарантії. Друга судова палата Касаційного цивільного суду в постанові від 20.02.2019 по справі № 642/6005/17 дійшла правового висновку, стосовно того, що за змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Оскільки у вказаному рішенні суд не визначив конкретної суми, вираженої у грошових одиницях, яка підлягає стягненню, таке зобов`язання не є грошовим. Отже, Верховний Суд зазначає, що у випадку не визначення у судовому рішенні конкретної суми, вираженої у грошових одиницях, яка підлягає стягненню, таке зобов`язання не є грошовим. У постанові від 22.09.2011 року не визначено конкретної суми, та відповідно такі зобов`язання не є грошовими. Отже, вказане рішення суду по справі № 2-а-8335/11 не має характеру грошового зобов`язання та відповідно не кореспондує обов`язок щодо сплати індексу інфляції за час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми. Частиною другою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Постановами Великої Палати Верховного суду від 11.04.2018 по справі №758/1303/15-ц та від 16.05.2018_по справі № 686/21962/15-ц підтверджено позицію щодо правил відповідальності за порушення грошових зобов`язань (ч. 2 ст. 625 ЦК України). Зокрема, Великою Палатою Верховного Суду зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, Верховний суд наголошує на тому, що саме боржник (суб`єкт, що прострочив виконання грошового зобов`язання) повинен нести відповідальність за таке прострочення. Боржником у рішенні суду по справі по справі № 2-а-8335/1 1 судом визначено Управління Пенсійного фонду України в Куп`янському районі Харківської області. В силу закріпленого законодавством принципу обов`язковості судового рішення безумовний обов`язок щодо його виконання покладається в першу чергу на визначеного судом боржника. Разом з тим, факт пред`явлення судового рішення до виконання жодним чином не звільняє боржника від обов`язку невідкладно виконати рішення суду та перерахувати кошти стягувачу. За таких обставин представник відповідача-2 вважає, що відсутні правові підстави для застосування до спірних правовідносин положень частини другої статті 625 ЦК України в частині стягнення відсотків та інфляційних витрат з Казначейства. Позивачем [PERSON] подано відповідь на відзив, згідно якої вона зазначає, що відзив на позовну заяву відповідача-1 не спростовує твердження та доводи стосовно суті позовних вимог. Тримісячний строк виконання постанови суду від 22.09.20111 року у справі № 2-а-8335/11 сплинув 26.03.2015 р. Посилання відповідача-1 на те, що перерахування коштів із затримкою відбувається не через протиправні дії або бездіяльність Казначейства, а виключно з наявністю сформованої черги та недостатності бюджетних коштів за програмою КПКВК 3504040 не знімає з останнього відповідальності за невиконання грошового зобов`язання. У справі "Горнсбі проти Греції" Європейський суд з прав людини вказав, що виконанням рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін. Отже, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права. Відсутність коштів у жодному разі, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, не є підставою і не виправдовує невиконання судового рішення, яке набрало законної сили. Не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог позивача доводи Держказначейства про те, що спірні правовідносини виникли з виконанням судового рішення та врегульовані спеціальним законодавством, до яких не можуть застосовуватись норми ст. 625 ЦК України, оскільки у Судовому рішенні не визначено конкретної суми то відповідно такі зобов`язання не є грошовими, з огляду на наступне. Так, згідно з ч.2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на не договірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином, у етап і 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 1 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Разом з цим, відповідно до ст. 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» Держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є, зокрема, державний орган. Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Суб`єктами відповідальності, відповідно до статті 1173 ЦК України є органи державної влади або місцевого самоврядування. З огляду на Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, Державна казначейська служба України є органом виконавчої влади, тобто суб`єктом відповідальності в розумінні статті 1173 ЦК України. Таким чином, саме на Державну казначейську службу України та його територіальні органи покладено обов`язок виконувати рішення суду про стягнення коштів з державного чи місцевого бюджетів шляхом їх безспірного списання. Позивач просить задовольнити позов. Ухвалою суду від 15.10.2019 року закрито підготовче провадження по справі та призначено судовий розгляд по суті. 04.12.2019 р. позивач [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує та просить задовольнити. Представник Куп`янського управління Державної казначейської служби України Харківської області (відповідач 2) по довіреності - Саповський Б .Л. також подав письмову заяву про розгляд справи без його участі, заперечує проти задоволення позову. Державна казначейська служба України (відповідач 1) належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання (а.с.75), однак представника для участі у судовому засідання не направила, заяв про відкладення слухання справи чи розгляд справи за відсутності представника до судку не надходило. Тому,

Outcome: dismissed