Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-09 00:00:00

01 вересня 2020 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , 3-тя особа: [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в обґрунтування якого, послалася на таке: вона є власницею житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] . Будинок належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.05.2003 року. Разом з позивачкою у вищевказаному будинку також зареєстрована її сваха [PERSON] , однак вона не проживає у вищевказаному будинку з серпня 2012 року, оскільки виїхала для проживання у м. Донецьк, а з 2014 року усі зв`язки між ними повністю втрачено. Наразі позивач не має можливості оформити субсидію та сплачувати комунальні послуги ще і за відповідача оскільки комунальні послуги нараховуються згідно чисельності зареєстрованих осіб. Вважає, що відповідно до ст. 405 ЦК України може поставити питання перед судом про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, через не проживання у ньому понад 1 рік без поважних причин. \~ \~ \~ \~Позивач до судового засідання не прибула, проте від неї до суду надійшла телефонограма з проханням розглянути справу у її відсутність, на задоволенні позову наполягає, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. Також просить при ухваленні рішення не стягувати з відповідача на її користь судовий збір. Відповідач до судового засідання не прибула, хоча була належним чином повідомлена про день та час розгляду справи, якихось заперечень суду не надала. Третя особа, [PERSON] , до суду не з`явився, хоча у встановленому законом порядку був повідомлений про день, час та місце розгляду справи, однак його неявка до суду не перешкоджає розгляду справи. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, отримавши згоду позивача, суд ухвалив розглянути справу заочно з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічним засобом з підстав, визначених ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши та проаналізувавши письмові докази, встановив такі факти і відповідні до них правовідносини: позивач [PERSON] є власницею будинку [ADDRESS] . Будинок належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.05.2003 року, зареєстровано у реєстрі за № 1-1286 та посвідчено державним нотаріусом Первомайської державної нотаріальної контори Харківської області Шаповаловою В.А. та яке зареєстровано у Первомайському бюро технічної інвентаризації 20.11.2002 року, інвентарний № 21, реєстраційний номер 2-252, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.05.2003 року та копією технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду КП «Первомайське бюро технічної інвентаризації (а.с.8-11). Відповідач [PERSON] зареєстрована за зазначеною вище адресою, що вбачається з довідок ВК Суданської сільської ради Первомайського району Харківської області, однак за місцем реєстрації не мешкає з 31.07.2012 року, згідно акту обстеження житлового будинку [PERSON] від 20.08.2020 року, складеного комісією у складі депутата сільської ради [PERSON] , сусідів [PERSON] та [PERSON] (а.с.16-18,22). Позивач не має можливості оформити субсидію, оскільки сплачувати комунальні послуги ще і за відповідача у неї не має матеріальної можливості, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна та зобов`язана довести судові ті обставини, на які вона посилається, як на підтвердження своїх вимог або підтвердження своїх заперечень. \~ \~ \~ \~На думку суду, відповідач, не надавши заперечень на позовні вимоги та жодного доказу поважності не проживання у будинку позивача більше року, визначила для себе інше місце мешкання. Відповідно ж до ст. 405 ЦК України за особами зберігається право на житлову площу протягом 1 року, а перевищивши вказаний термін, тільки за рішенням суду його можна поновити, і те через поважність причин не проживання на житловій площі. Натомість, позивач повністю підтвердила обґрунтованість своєї позиції, що також вбачається з акту обстеження житлового будинку від 20.08.2020 року, що у спірному будинку відповідач не мешкає з 2012 року. Тому, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» особа знімається з реєстрації місця проживання внаслідок набрання чинності рішенням про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. А судом встановлено факт не проживання на спірній житловій площі відповідача без поважних причин. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved