Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-14 00:00:00

У листопаді 2019 року до Корольовського районного суду м. Житомира надійшов позов [PERSON] до Акціонерного Товариства «Банк Форвард», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: 1. приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюк Віктор Станіславович; 2. приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяна Леонідівна , в якому позивач просила суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 17 липня 2019 року приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюком В.С., що зареєстрований в реєстрі за №1281 про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного Товариства «Банк Форвард» заборгованості у розмірі 29 412,24 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19.08.2019 р. приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Вольф Т.Л. відкрито виконавче провадження №59830988 з примусового виконання виконавчого напису №1281 від 17.07.2019 р., вчиненого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюком В.С. Позивач вважає, що на час вчинення виконавчого напису приватним нотаріусом Кондратюком В.С., стягнення з [PERSON] на користь АТ «банк Форвард» грошових коштів в сумі 29 412,24 грн., у розпорядженні нотаріуса не було всіх необхідних документів, які підтверджують безспірність заборгованості, на час звернення стягнення сплив строк звернення до нотаріуса та строк позовної давності, тобто спірний виконавчий напис вчинено з порушенням норм Закону України «Про нотаріат» та Постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у зв`язку з чим підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Також позивач звертає увагу на те, що АТ «Банк Форвард» не було направлено їй жодних листів з вимогою про усунення порушення стосовно зобов`язання із зазначенням у листі вимоги стислого змісту порушених зобов`язань, у зв`язку з чим остання була позбавлена можливості бути вчасно проінформованою про наявність заборгованості та можливості або оспорити вимоги АТ «Банк Форвард» або ж виконати їх, що не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої до стягнення, що змушує позивача звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 17.02.2020 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюка В.С. та приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 17.02.2020 року постановлено витребувати у приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюка Віктора Станіславовича належним чином засвідчений виконавчий напис №1281, вчинений 17.07.2019р. та документи на підставі яких приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюком В.С. був вчинений виконавчий напис №1281 від 17.07.2019 року, а також постановлено витребувати у Акціонерного товариства "Банк Форвард" належним чином засвідчену детальну виписку по рахунку за кредитним договором від 17.07.2014 року боржника [PERSON] (відносно якого 17.07.2019 року вчинений виконавчий напис приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюк В.С. №1281) із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення і сум, які були сплачені боржником з повідомленням дати таких сплат. Представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність та відсутність позивача, в якій зазначила, що позов підтримує в повному обсязі, не заперечує щодо винесення заочного рішення суду (а.с.124). Відповідач та третя особа 2 у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили, відзиву чи пояснень на позовну заяву не подали. Третя особа 1 в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи у його відсутність (а.с.122). За приписами ч. 1 ст. 211 ЦПК України, розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до вимог суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що згідно заяви №10708324 від 17.07.13 та відповідно до довідки про умови кредитування ПАТ "Банк Руский Стандарт" та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір зі строком до 60 місяців з можливістю пролонгації (а.с. 98, 99,101). 17 липня 2019 року приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюком Віктором Станіславовичем вчинено виконавчий напис №1281 про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного Товариства «Банк Форвард» заборгованості за кредитним договором №107708324 від 17.07.2013 р. за період з 10.01.2018 р. по 16.03.2018 р. в сумі - 28562,24 грн. та за вчинення вказаного виконавчого напису коштів у розмірі 850,00 грн. Заборгованість за кредитом складається з заборгованості за сумою кредиту в розмірі 28546,88 грн, заборгованості за процентами та комісією в розмірі 15,36 грн, плати за пропуск мінімальних платежів та комісіями в розмірі 0,00 грн. (а.с.7). У подальшому 19.08.2019 року на підставі вказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Вольф Т.Л. відкрито виконавче провадження №59830988 (а.с.13). З наданого позивачем копії свідоцтва про шлюб від 19.01.16 вбачається зміна її прізвища з [PERSON] на [PERSON] (а.с. 6). Для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість (ст. 87 Закону України «Про нотаріат»). Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» (в редакції чинній на момент вчинення виконавчого напису) передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Статтею 90 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». Відповідно ч. 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (п. 3.1 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5). Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172 (п. 3.2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5). Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Як передбачено п. 2.11 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. В постанові Верховного Суду від 11.07.2019 р. у справі №461/4609/16-ц зазначено, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України Про нотаріат ). Але характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України Про нотаріат захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Варто також зазначити, що як на підставу вчинення виконавчого напису, нотаріус посилається на Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 р. (далі - Постанова). Проте вказана Постанова не відносить кредитний договір до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідні зміни до Постанови та віднесення кредитного договору до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, були внесені Постанову Кабінету Міністрів України за № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Разом з тим, Постанова Кабінету Міністрів України за № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» відповідно до Постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі № 826/20084/14 визнана судом незаконною та нечинною. Так, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно з пунктом 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Київський апеляційний адміністративний суд, взявши до уваги зазначений пункт 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001, тобто в редакції, яка діяла до моменту доповнення Переліку п. 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Аналогічного висновку дійшов Верховний суд у своїй Постанові по справі 910/13233/17 від 29 січня 2019 року. Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Також, пп. б п. 2 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, зокрема, подаються засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. З наданих нотаріусом копій документів вбачається, що виконавчий напису було вчинено на підставі статутних документів відповідача, зокрема про правонаступництво Акціонерного Товариства «Банк Форвард», виписки з рахунка № [NUMBER] у валюті гривня відкритого 17.07.13 на ім`я [PERSON] , заяви №107708324 [PERSON] від 17.07.13 про укладання договору про надання та використання платіжної картки та поточного рахунку зі ставкою 49%, розписку про отримання картки, довідку про умови кредитування, виписку по особовому рахунку за період з 17.07.13 по 04.07.19 (а.с. 76-115). Вбачається, що виписка з рахунка № [NUMBER] надана у виді інформації про заборгованість за кредитним договором №107708324 від 17.07.13 за період з 10.01.18 по 16.03.18 складає 28562,24грн., у т.ч. 28546,88 - заборгованість за сумою кредиту та 15,36грн. заборгованість по процентам; вказується, що право вимоги виникло 16.03.2018. Така виписка підписана представником банку Шилко Р.В. (а.с. 96). Крім того, виписка по особовому рахунку за період з 17.07.13 по 04.07.19 становить собою роздруків про рух коштів за увесь період договірних правовідносин між сторонами. При цьому в кінці виписки вказується, що всього документів 501 на суму 81976грн., в т.ч. по дебету рахунку на суму 40988грн., по кредиту рахунку на суму 40988грн. Також, з даної виписки вбачається наявність різних дат дії договору (по певних банківських операціях). Таким чином, виходячи з строку дії договору та наявних відомостей щодо руху коштів, відсутність обґрунтування виникнення права вимоги за договором саме 16.03.18, відсутність відомостей про конкретні Умови та Тарифи по картках банку, суд вважає, що надані відповідачем приватному нотаріусу документи не підтверджують базспірність суми боргу в розмірі 28546,88грн. та виникнення права вимоги в межах трьох років. Сума боргу та період її виникнення не прописані та не підтвердженні первинними банківськими документами в тій мірі, яка необхідна для підтвердження безспірності заборгованості. Отже, у нотаріуса були відсутні підстави на вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений та не відносився до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а відповідачем, всупереч вимог чинного законодавства не було надано документів, які б підтверджували безспірність права його вимоги до позивача за кредитним договором. Нотаріус помилково не перевірив зміст договору, на який відповідач посилався як на підставу виникнення у нього права вимоги до позивача за кредитним договором, та стягнув заборгованість. Суд вважає, що позивачем доведено надання відповідачем нотаріусу документів, які не підтверджують безспірність суми боргу. В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні», прийнятого на підставі Постанови ВССУ № 2 від 07.02.2014 року, вказано, що вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не розглядає спір про право. Виконавчий напис вчиняється виключно за документально оформленими вимогами, які викладені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів тільки за наявності всіх умов, передбачених Законом № 3425-ХII. Безспірність вимог визначається не нотаріусом або стягувачем, а відповідно до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгулу цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому, судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Враховуючи викладене, оцінюючи наявні у справі докази в їх сукупності, слід дійти висновку, що виконавчий напис від 17.07.2019 року вчинено з порушенням вимог ст. 88 ЗУ «Про нотаріат», тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені останнім, які складаються з судового збору в розмірі 768,40 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved