Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

У березні 2015 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. В підтвердження позовних вимог вказав, що земельна ділянка площею 5,7148 га, кадастровий номер земельної ділянки 3224080900:03:005:0009, розташована на території Великоєрчиківської сільської ради Сквирського району Київської області та належить [PERSON], згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯБ № 135348, відповідно до Договору оренди земельної ділянки від 01.12.2009 року, укладеного між сторонами і згідно схеми поділу земельних ділянок має №30, розташована на полі №7 і, як інші суміжні з нею земельні ділянки, використовувалася позивачем у єдиному масиві земельних ділянок, згідно укладених з власниками землі договорів оренди. У звязку з закінченням 25.12.2014 року строку дії Договору оренди земельної ділянки від 01.12.2009 року, укладеного між позивачем і відповідачем, та відхиленням пропозиції ПП ПНВФ «Юніс» укладання нового договору оренди землі з новими істотними умовами, з метою визначення в натурі метричних даних земельної ділянки відповідача, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками необхідних як для особистого користування земельною ділянкою відповідачем так і для користування позивачем як суміжного землекористувача, запропонувало [PERSON] виділити свою земельну ділянку в натурі із загального масиву земельних ділянок, які обробляються суміжно, встановити межові знаки та підїзди до земельної ділянки, які встановлюють границю цієї земельної ділянки, проте відповідач, як власник земельної ділянки, зазначених дій не вчинив. З урахуванням наведеного, позивач просив зобовязати відповідача вчинити дії щодо виділення (на місцевості) земельної ділянки площею 5,7148 га, кадастровий номер земельної ділянки 3224080900:03:005:0009 із загального масиву, визначити точні межі земельної ділянки на місцевості згідно даних земельно-кадастрової документації, встановити межові знаки та підїзди до цієї земельної ділянки, стягнути з відповідача судові витрати. У судовому засіданні представник позивача, [PERSON], позов підтримав, посилаючись на викладені вище обставини. Представник відповідача, [PERSON], у судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що відповідач, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯБ № 135348, має у власності земельну ділянку площею 5,7148 га, кадастровий номер земельної ділянки 3224080900:03:005:0009, розташовану на території Великоєрчиківської сільської ради Сквирського району Київської області, відповідно до схеми поділу земельних ділянок має №30, розташована на полі №7 і з 2009 року, згідно обміну земельних ділянок, оброблялася СФГ «Кириленко», згідно Договору оренди земельної ділянки від 01.12.2009 року, укладеного між сторонами. Зазначена земельна ділянка виділялася єдиним масивом, позивачем в натурі не використовувалася і відповідно [PERSON] не порушує прав позивача,як суміжного землекористувача. Суд, заслухавши представників сторін, свідка [PERSON], вивчивши письмові докази, надані сторонами в обґрунтування та заперечення позовних вимог, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що земельна ділянка площею 5,7148 га, кадастровий номер земельної ділянки 3224080900:03:005:0009, розташована на території Великоєрчиківської сільської ради Сквирського району Київської області та належить [PERSON], згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯБ № 135348, відповідно до Договору оренди земельної ділянки від 01.12.2009 року, укладеного між сторонами і згідно схеми поділу земельних ділянок має №30, розташована на полі №7 і, як інші суміжні з нею земельні ділянки, використовувалася єдиним масивом. У звязку з закінченням 25.12.2014 року строку дії Договору оренди земельної ділянки від 01.12.2009 року, укладеного між сторонами, та відхиленням пропозиції ПП ПНВФ «Юніс» укладання нового договору оренди землі з новими істотними умовами, з метою визначення в натурі метричних даних земельної ділянки відповідача, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками необхідних для користування позивачем як суміжного землекористувача, запропонувало [PERSON] виділити свою земельну ділянку в натурі із загального масиву земельних ділянок, які обробляються суміжно, встановити межові знаки та підїзди до земельної ділянки, які встановлюють границю цієї земельної ділянки, проте відповідач, як власник земельної ділянки, зазначених дій не вчинив. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом ч.1, 2 ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Відповідно до ч.1 ст.107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. Згідно п.1.2. Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затверджену Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 18.05.2010 року №376 (надалі Інструкція), встановлення (відновлення) меж земельної ділянки здійснюється з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками. Відповідно до п.2.1 Інструкції встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Згідно п.3.5 Інструкції межі земельних ділянок, що виділяються власникам земельних часток (паїв) в натурі (на місцевості), які будуть використовуватись їх власниками самостійно, закріплюються межовими знаками кожна окремо. Вказані земельні ділянки, які їх власники або інші особи будуть використовувати єдиним масивом, закріплюються межовими знаками лише по окружній межі єдиного масиву. За змістом п.4.1-4.3 Інструкції відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок. Власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до статті 186 Земельного кодексу України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Свідок [PERSON], допитана за клопотанням представника відповідача, показала, що земельні ділянки, розташовані на полі №7 використовуються єдиним масивом. З 2009 року земельна ділянка № 30, яка належить [PERSON], оброблялася СФГ «Кириленко». ПП ПНВФ "Юніс"\~ і СФГ «Кириленко» проводили обмін земельних ділянок. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до ст.ст. 57-60 ЦПК України. Разом з тим установлено, що земельна ділянка площею 5,7148 га, кадастровий номер земельної ділянки 3224080900:03:005:0009, розташована на території Великоєрчиківської сільської ради Сквирського району Київської області та належить [PERSON], згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯБ № 135348, використовувалася єдиним масивом і з 2009 року оброблялася СФГ «Кириленко». ПП ПНВФ "Юніс"\~не довело порушення відповідачем його прав, як землекористувача сусідньої земельної ділянки, згідно договору оренди земельної ділянки від 25.07.2014 року, укладеного між позивачем та [PERSON], зокрема, що закріплені межові знаками по окружній межі єдиного масиву зникли, перемістились або стали невиразними і цим завдано незручності позивачеві. Оскільки позивач не довів позовні вимоги в межах заявлених ним вимог, і до початку розгляду судом справи по суті не змінив предмет позову, суд не може задовольнити позов в межах заявлених позивачем вимог і зазначає, що доведення позову є обовязком позивача, відповідно до засад змагальності сторін за ст.10 ЦПК України. Згідно ст. 88 ЦПК України вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат задоволенню не підлягають, оскільки йому в позові відмовлено.

Outcome: dismissed