Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-14 00:00:00

У листопаді 2015 року Приватне акціонерне товариство «Трест Київміськбуд-1», далі ПрАТ «Трест Київміськбуд-1» звернулося до суду з зазначеним позовом до [PERSON] та [PERSON] у якому просили витребувати у [PERSON] з її володіння квартиру [ADDRESS]; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер:18357198 від 25.12.2014 року 18:01:01 щодо обєкту нерухомого майна: [ADDRESS]; скасувати запис про право власності номер: 8252981, зареєстрований 25.12.2014 року 16:55:33 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: [ADDRESS]; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер:16532995 від 16.10.2014 року 15:44:23 щодо обєкту нерухомого майна: [ADDRESS]; скасувати запис про право власності за номером: 7398535, зареєстрований 08.10.2014 року 12:26:45 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: [ADDRESS]. В обґрунтування поову вказували, що квартира [ADDRESS], складалася з 15 кімнат, житловою площею 374,9 кв.м., загальною площею 730, 6 кв.м., належить на праві власності ПрАТ «Трест Київміськбуд-1». У 2010 році позивачем було отримано дозвіл на перепланування вказаної квартири, у зв'язку з чим Київським МБТІ складені технічні паспорти на квартиру за № 7 житловою площею 73,2 кв.м., загальною площею 145.4 кв.м. та квартиру №8 житловою площею 180,3 кв.м., загальною площею 378.7 кв.м. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 15.01.2014 року в задоволенні позову [PERSON] у справі за позовом до ПрАТ «Трест Київміськбуд-1» про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] та у звільненні майна з-під арешту відмовлено. При цьому, рішенням апеляційного суду м. Києва від 27.05.2014 року рішення Оболонського районного суду м. Києва від 15.01.2014 року скасовано та визнано за [PERSON] право власності на квартири № 7 та №8, які знаходяться за вказаною адресою, вказані квартири звільнено з-під арешту та виключено з акта опису. Зазначене рішення суду апеляційної інстанції було скасовано ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.10.2015 року, із залишенням в силі рішення Оболонського районного суду м. Києва від 15.01.2014 року. Після набуття рішенням суду законної сили та поновлення в правах власника нерухомого майна позивачу стало відомо, що спірна квартира №7 відчужена [PERSON] на користь [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу. Позивач посилається на те, що спірна квартира вибула з їх володіння поза його волею, оскільки право власності товариства на квартиру припинено на підставі рішення суду, а тому квартира підлягає витребуванню з володіння [PERSON] За таких обставин, позивач просив про задоволення позовних вимог. В судовому засіданні за клопотанням представника ПрАТ «Трест Київміськбуд-1» до участі у справі у якості третіх осіб залучено державного реєстратора Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Чуйко Г.Г., приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пальора Г.Ю. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 22.06.2016 року задоволено заяву [PERSON] та скасовано заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 10.05.2016 року про задоволення позову ПрАТ «Трест Київміськбуд-1», справу призначено до розгляду в загальному порядку. Після скасування заочного рішення представник позивача у судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги, просив суд задовольнити позов у повному обсязі. [PERSON] та її представник у судовому засіданні заперечували проти позову, просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначили, що [PERSON] є добросовісним набувачем спірної квартири, яку придбала на підставі відплатного договору, укладеного з законним власником майна. Правочин з купівлі-продажу квартири є дійсним, у судовому порядку не визнаний недійсним. На час відчуження квартири рішення апеляційного суду про визнання права власності на спірні квартири за [PERSON] набуло законної сили, скасовано не було. Спірна квартира вибула з володіння позивача з його власної волі, що підтверджується попереднім договором та протоколом засідання правління ПАТ «Трест Київміськбуд-1» від 11.10.2010 року. Після наданих пояснень та оголошення перерви [PERSON] в судове засідання не з»являлись, причин неявки до суду не повідомляли. [PERSON] після скасування заочного рішення у даній справі в судове засідання не з»являвся, причин неявки не повідомляв. За письмовими поясненнями, які містяться в матеріалах справи проти позову заперечує. Треті особи у судове засідання не з'явилися, явку своїх представників не забезпечили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. З огляду на позицію представника позивача, отримані пояснення сторін та нявні у справі письмові заперечення, чергові неявки відповідачів суд розцінює, як зловживання своїми процесуальним правами та намір зволікати розгляд справи, а тому вважає можливим продовжити та закінчити розгляд справи за відсутності останніх. Таким чином, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до ст. ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. ПрАТ «Трест Київміськбуд-1» на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], складалася з 15 кімнат, житловою площею 374, 9 кв.м., загальною площею 730, 6 кв.м., що підтверджується свідоцтвом про право власності, виданим 24.12.2007 року Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації. Право власності на вказану квартиру зареєстровано 08.01.2008 року у Київському МБТІ. (Т.1, а.с. 19) Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 27.05.2014 року, ухваленим у справі за позовом [PERSON] до ПАТ «Трест Київміськбуд-1», ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві, Державної виконавчої служби України, третя особа: ТОВ «Віта Верітас» про визнання права власності та звільнення майна з-під арешту, визнано за [PERSON] право власності на квартиру №7 житловою площею 73,2 кв.м., загальною площею 145.4 кв.м. та квартиру №8 житловою площею 180,3 кв.м., загальною площею 378.7 кв.м. в [ADDRESS]. Звільнено вказані квартири з-під арешту та виключено з акту опису й арешту майна (а.с. 7-11) Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.10.2015 року рішення Апеляційного суду міста Києва від 27.05.2014 року скасовано із залишенням в силі рішення Оболонського районного суду м. Києва від 15.01.2014 року, яким у задоволенні позову [PERSON] до ПАТ «Трест Київміськбуд-1», ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві про визнання права власності та звільнення майна з-під арешту було відмовлено. ( Т.1, а.с. 12-15, Т.2, а.с. 60-66). За приписами ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно з ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Статтею 388 ЦК України передбачено право власника на витребування майна від добросовісного набувача. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої ст. 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК. Відповідно до частини п'ятої статті 12 ЦК добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна. Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19, 27 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень"). Згідно з п. 16 Узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок» від 01.07.2015 року набувач визнається добросовісним, якщо він не знав, що особа, в якої він придбав річ, не мала права її відчужувати. Отже, набувач є добросовісним, якщо він не знав і не повинен був знати про незаконність свого володіння (стаття 388 ЦК). Набувач визнається недобросовісним, коли він знав чи повинен був знати про неправомірність свого володіння (стаття 390 ЦК). Таким чином, набувач є недобросовісним, якщо річ набута ним злочинним шляхом. Пунктами 23, 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" визначено, що відповідно до статті 387 ЦК та частини 3 статті 10 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. Під час розгляду такого позову відповідач згідно зі статтею 388 ЦК має право заперечити проти позову про витребування майна з його володіння шляхом подання доказів відплатного придбання ним цього майна в особи, яка не мала права його відчужувати, про що він не знав і не міг знати (добросовісний набувач). У такому разі пред'явлення зустрічного позову про визнання добросовісним набувачем не вимагається і, крім того, не є належним способом судового захисту (стаття 16 ЦК), оскільки добросовісність набуття - це не предмет позову, а одна з обставин, що має значення для справи та підлягає доказуванню за позовом про витребування майна. Добросовісність володіння, набуття майна створюють ще одну важливу перевагу для незаконного володільця речі, а саме: коли від недобросовісного набувача майно може бути витребуване в усіх випадках, то від добросовісного законного набувача - у разі коли майно загублене, викрадене або вибуло з володіння власника (іншої особи, якій він передав майно у володіння) іншим шляхом поза їхньою волею (стаття 388 ЦК). Якщо річ було продано особою, яка одержала її за договором від власника, добросовісному набувачеві, то від останнього власник не може витребувати свою річ, оскільки у цьому випадку річ вибула як з володіння власника, так і з володіння його контрагента за договором з їх власної волі, тому право власника на витребування своєї речі з незаконного володіння обмежується інтересами добросовісного набувача. Якщо майно набуте безоплатно, навіть і добросовісним набувачем, від особи, яка не мала права його відчужувати, власник вправі витребувати майно в усіх випадках. Отже, власник майна не може витребувати його з незаконного володіння іншої особи за сукупності трьох умов: а) набувач має бути добросовісним набувачем - він не повинен знати, що купує майно не у власника; б) майно має бути придбане набувачем за гроші, тобто повинно бути саме купленим; в) власник має втратити володіння цим майном з власної волі. Як вбачається з матеріалів справи, позивач набув право власності на квартиру [ADDRESS]. Вказана квартира складається з 15 кімнат, загальною площею 730,60 кв.м. На підтвердження свого права власності на квартиру позивачем долучено свідоцтво про право власності, видане Головним управлінням житлового забезпечення КМДА від 24.12.2007 року. Державну реєстрацію права власності позивача на квартиру здійснено Київським МБТІ 08.01.2008 року. В подальшому позивачем було отримано дозвіл на перепланування жилого приміщення, внаслідок чого вказана квартира була розподілена на дві квартири, загальною площею 145,4 кв.м. та 378,7 кв.м. Відповідно до технічного паспорту, складеного Київським МБТІ, станом на 11.11.2008 року квартира [ADDRESS] Отже, спірна квартира №7 за своєю площею увійшла до квартири № 7, що складається з 15 кімнат, загальною площею 730,60 кв.м., право власності на яку виникло у позивача в порядку, передбаченому законом. На підставі рішення Апеляційного суду міста Києва від 27.05.2014 року [PERSON] зареєстрував за собою право власності, крім іншого, на квартиру квартиру №7 житловою площею 73,2 кв.м., загальною площею 145.4 кв.м. в м. Києві по вул. Оболонська набережна, 15 корп. 2, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.10.2014 року. Рішення Апеляційного суду міста Києва від 27.05.2014 року залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.09.2014 року. Постановою Верховного Суду України від 02.09.2015 року ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.09.2014 року скасовано, справу було передано на новий касаційний розгляд. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.10.2015 року скасовано рішення Апеляційного суду міста Києва від 27.05.2014 року із залишенням в силі рішення Оболонського районного суду м. Києва від 15.01.2014 року, яким у задоволенні позову [PERSON] про визнання права власності на квартири було відмовлено. При цьому, під час повторного касаційного розгляду справи за позовом [PERSON] про визнання права власності на квартири останнім було укладено договір купівлі-продажу спірної квартири з відповідачем [PERSON], що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 25.12.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Пальора Г.Ю. (Т.1, а.с. 178-181) Незважаючи на те, що відповідачу [PERSON], як стороні по справі, було достеменно відомо про наявність судового спору щодо квартири, яка є предметом продажу, у пункті 7 договору купівлі-продажу квартири засвідчив, що на момент укладення договору щодо спірної квартири не поширюються права третіх осіб, щодо неї відсутні судові спори. Відповідач [PERSON] під час укладення договору купівлі-продажу спірної квартири не знала та не могла знати про наявність судового спору щодо квартири та продовження розгляду справи в касаційному суді, оскільки [PERSON] не була стороною цивільної справи за позовом [PERSON] про визнання права власності на квартири, а рішення Апеляційного суду міста Києва від 27.05.2014 року станом на 25.12.2014 року набуло законної сили та не було скасовано. Відтак, за приписами ст. 388 ЦК України [PERSON] є добросовісним набувачем спірної квартири. Разом з тим, судом встановлено, що квартира №7 житловою площею 73,2 кв.м., загальною площею 145.4 кв.м. в м. Києві по вул. Оболонська набережна, 15 корп. 2 вибула з володіння позивача - ПрАТ «Трест Київміськбуд-1» поза його волею, що підтверджується наступним. Підставою для переходу права власності на спірну квартиру від ПрАТ «Трест Київміськбуд-1» на користь [PERSON] є рішення суду апеляційної інстанції від 27.05.2014 року, вказане судове рішення 21.10.2015 року було скасовано із залишенням в силі рішення суду першої інстанції, яким у визнанні права власності за [PERSON] на спірну квартиру відмовлено. Посилання відповідача та представника відповідача на те, що спірна квартира вибула з володіння товариства за його волею, не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні та спростовується матеріалами справи і поясненнями представника позивача. За змістом попереднього договору, укладеного між ПрАТ «Трест Київміськбуд-1» та [PERSON], сторони зобов'язалися у майбутньому укласти договір купівлі-продажу спірної квартири. (Т.1, а.с. 243) Умови про передачу спірної квартири у володіння відповідача у попередньому договорі та протоколі засідання правління ПрАТ «Трест Київміськбуд-1» від 11 жовтня 2010 року відсутні. (Т.1, а.с. 241) Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. (стаття 82 ЦПК України). Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 15.01.2014 року у справі №756/11051/13-ц за позовом [PERSON] до ПрАТ «Трест Київміськбуд-1», ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві, Державної виконавчої служби України, третя особа: ТОВ «Віта Верітас», про визнання права власності та звільнення майна з-під арешту, яке набрало законної сили, встановлено, що спірна квартира №7 та ключі від такої за актом прийому-передачі [PERSON] не передавалися. [PERSON] не надано доказів, які б свідчили про згоду ПрАТ «Трест Київміськбуд-1» на вселення та проживання останнього у вказаній квартирі. Відповідно до довідки ТОВ «Експлуатаційна компанія» від 22.07.2013 року [PERSON] станом на 22.07.2013 року проживав за адресою: у [ADDRESS]. Відтак, до набуття у власність спірної квартири відповідач [PERSON] проживав у такій без належної правової підстави. Оцінюючи зібрані докази у сукупності та взаємозв'язку, суд доходить висновку, що спірна квартира, яка вибула з володіння ПрАТ «Трест Київміськбуд-1» на підставі рішення апеляційного суду про визнання за [PERSON] права власності на таку квартиру, скасованого в подальшому, є такою, що вибула з володіння позивача поза його волею. Позивач має право на витребування спірного нерухомого майна від добросовісного набувача - відповідача [PERSON] за правилами ст. 388 ЦК України, а відповідач [PERSON] зобов'язана повернути власнику спірну квартиру. Також відповідачем [PERSON] не доведено передачу позивачем спірної квартири у його володіння та користування до ухвалення судом рішення про визнання права власності на таку квартиру. Така правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 11.06.2014 року № 6-52цс14. За таких обставин, суд доходить висновку про задоволення позову про витребування майна - спірної квартири з володіння [PERSON] та скасування записів і рішень державних реєстраторів, внесених до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за [PERSON] та [PERSON] Судом не встановлено підстав для застосування наслідків спливу позовної давності з огляду на те, що про порушення свого права власності на спірні квартири позивач дізнався з 21.10.2015 року, тобто з дати залишення в силі рішення місцевого суду про відмову у задоволенні позову [PERSON] щодо визнання права власності на квартири. З позовом про витребування майна з чужого володіння позивач звернувся у листопаді 2015 року, що свідчить про дотримання позивачем загальної позовної давності. Враховуючи вищенаведене, суд вирішує задовольнити позов ПрАТ «Трест Київміськбуд-1» про витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування рішень про державну реєстрацію та записів про право власності на нерухоме майно. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення на користь позивача з кожного з відповідачів судовий збір рівними частинами у сумі по 16 668 (шістнадцять тисяч шістсот шістдесят вісім) грн. 25 коп.

Outcome: approved