Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-17 00:00:00

У травні 2018 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до АБ "Укргазбанк", в якому просить визнати припиненим із 10 січня 2009 року право Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Укргазбанк» збільшувати процентну ставку в порядку, що визначений положенням п. 4.1 кредитного договору №05-Ф/07 від 23.01.2007 між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний банк «Укргазбанк» та [PERSON] . Позовна заява обґрунтована тим, що 23 січня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Акціонерний банк «Укргазбанк» та [PERSON] було підписано кредитний договір №05-Ф/07 зі сплатою процентів за користування кредитом, виходячи зі ставки 12,5% річних. Відповідно до п. 4.1. кредитного договору у випадку невиконання та/або неналежного виконання позичальником умов кредитного договору банк має право на свій розсуд внести зміни/доповнення до договору в односторонньому порядку (включаючи зміну процентної ставки, що нараховується на залишок простроченої заборгованості за простроченим кредитом, виходячи із 17,5 % річних). Про внесення змін банк попереджає позичальника не менш, ніж за сім календарних днів. Посилався на те, що про внесення відповідних односторонніх змін (доповнень) до цього договору, включаючи його розірвання, банк попереджає позичальника не менше, ніж за сім календарних днів із зазначенням, які саме зміни, включаючи розірвання цього договору, до цього договору будуть внесені банком в односторонньому порядку. Зміни, включаючи розірвання цього договору, внесені банком в односторонньому порядку, набиратимуть чинності в строки, визначені банком у таких письмових змінах, що будуть надіслані позичальнику, але в будь-якому разі такі письмові зміни набиратимуть чинності лише зі спливом семиденного терміну з дня надіслання банком позичальнику письмового попередження про внесення про внесення банком в односторонньому порядку змін включаючи розірвання цього договору) до цього договору. Позивач вказав на те, що відповідно до ч. 2 ст.1056-1 ЦК України в редакції, що набрала чинності із 09.01.2009, встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Позивач вважає, що домовленість сторін договору, що передбачена п. п. 4.1. кредитного договору щодо одностороннього підвищення процентної ставки є припиненою у зв`язку із набранням чинності ч.ч. 2, 3 ст. 1056-1 Цивільного кодексу України, в редакції Закону України від 12 грудня 2008 року № 661 -VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» (Закон № 661-VI), і ч. 4 ст. 55 Закону України від 7 грудня 2000 року № 2121 -III «Про банки і банківську діяльність» (Закон № 2121-III), чого відповідач не визнає, зокрема надав позивачу розрахунок заборгованості та виписки із особових рахунків [PERSON] , які свідчать про застосування банком в односторонньому порядку підвищеної процентної ставки. Позивач з посиланням на ч. 1 ст. 58 Конституції України, ч.ч. 1, 2 ст. 5, ст.ст. 627, 653, 629, 1056-1 ЦК України, вказує на те, що якщо сторонами кредитного договору досягнуто домовленості з усіх його умов, у тому числі щодо збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки за кредитним договором з дотриманням певної процедури, то такі умови повинні виконуватись сторонами з моменту досягнення домовленості, тобто з моменту підписання договору. З огляду на наведене, позивач звернувся до суду із вказаним позовом та просить його задовольнити. Ухвалою судді від 29.05.2018 у справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. 02.07.2018 на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позов, однак, останній не підписаний представником, у зв`язку з чим, суд не приймає до уваги зазначений відзив. Ухвалою судді від 05.09.2018 справу призначено до розгляду в судовому засіданні з повідомленням сторін. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача заперечував проти позову, просив застосувати позовну давність до вимог позивача. Сторона відповідача вважає, що позов побудовано на підставі довільного тлумачення закону, оскільки, банк в даному випадку в односторонньому порядку не збільшував проценту ставку, така збільшена процентна ставка прямо передбачена умовами кредитного договору, укладеного між сторонами, п. 3.2.8. кредитного договору чітко передбачено право банку на залишок простроченої заборгованості нараховувати проценти, виходячи з 17,5 %, тобто, це не є зміна за ініціативою банку та ставка є погодженою, тобто є результатом погодженості сторін. З приводу застосування позовної давності вказав, що кредитний договір між сторонами було укладено у 2007 році, а тому сторона відповідача вважає, що є підстави застосувати загальну позовну давність до вимог позивача. Вказує на те, що даний позов має технічний характер і на підставі цього провадження позивач здійснював спроби зупинити провадження по основній справі з перегляду заочного рішення про стягнення заборгованості за даним кредитним договором, яка наразі слухається у Васильківському міськрайонному суді Київської області. Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 23 січня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Акціонерний банк «Укргазбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №05-Ф/07 зі сплатою процентів за користування кредитом, виходячи зі ставки 12,5% річних. Пунктом 4.1. кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання та/або неналежного виконання позичальником умов кредитного договору банк має право на свій розсуд внести зміни/доповнення до договору в односторонньому порядку (включаючи зміну процентної ставки, що нараховується на залишок простроченої заборгованості за простроченим кредитом, виходячи із 17,5 % річних). Про внесення відповідних односторонніх змін (доповнень) до цього договору, включаючи його розірвання, банк попереджає позичальника не менше, ніж за сім календарних днів із зазначенням, які саме зміни включаючи розірвання цього договору) до цього договору будуть внесені банком в односторонньому порядку. Зміни (включаючи розірвання цього договору), внесені банком в односторонньому порядку, набиратимуть чинності в строки, визначені банком у таких письмових змінах, що будуть надіслані позичальнику, але в будь-якому разі такі письмові зміни набиратимуть чинності лише зі спливом семиденного терміну з дня надіслання банком позичальнику письмового попередження про внесення про внесення банком в односторонньому порядку змін включаючи розірвання цього договору) до цього договору. Відповідно до п. 3.2.8. кредитного договору, на залишок простроченої заборгованості за простроченим кредитом проценти нараховувати, виходячи із 17,5 % річних, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості. [PERSON] , посилаючись на те, що відповідач збільшив в односторонньому порядку процентну ставку за кредитним договором, просить визнати припиненим із 10 січня 2009 року право Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Укргазбанк» збільшувати процентну ставку в порядку, що визначений положенням п. 4.1 кредитного договору №05-Ф/07 від 23.01.2007 між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний банк «Укргазбанк» та [PERSON] , на що суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищається судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. З точки зору закону, при вирішенні спору суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Даний висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеної зокрема, у постанові від 23.07.2018 справа №760/8892/17. Звертаючись до суду, позивач будь-яких даних, які б свідчили про порушення його прав, у позові не зазначив. Не привів таких доводів та не надав доказів цьому і представник позивача в судовому засіданні. Суд вважає, що приведений позивачем при зверненні до суду аналіз законодавства, пункти кредитного договору, які, з його точки зору, були порушені відповідачем, без приведення обгрунтувань порушення його прав внаслідок таких дій, не може бути підставою для визнання припиненими таких дій, тим паче, припинено права. Слід звернути увагу і на те, що вказаний кредитний договір позивач не оскаржував, що і підтвердив у судовому засіданні представник позивача, як в цілому, так і окремих пунктів, а саме: п. 4.1. Крім того, у судовому засіданні сторони повідомили, що у провадженні Васильківського міськрайонного суду Київської області перебуває справа за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Суд,

Outcome: dismissed