Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-16 00:00:00

01 листопада 2013 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про звернення стягнення заборгованості за договором кредиту на предмет іпотеки. В обґрунтування вимог посилається на те, що відповідно до кредитного договору № 014/07-186/161403, укладеного між Банком та позичальником [PERSON] від 08.07.2008 року, останньому було надано кредит у сумі 30600,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14 % річних, терміном до 08.07.2018 року. Також 08.07.2008 року на забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором між Банком та відповідачем [PERSON] було укладено договір іпотеки № 014/07-186/161403/1, предметом якого є належна їй на праві власності квартира [ADDRESS]. В порушення норм діючого законодавства та умов кредитного договору позичальник [PERSON] свої зобов'язання належним чином та у встановлений строк не виконує, в результаті чого станом на 28.08.2013 року перед Банком існує заборгованість у розмірі 164170,46 доларів США. Просив звернути стягнення зазначеної заборгованості на предмет іпотеки, шляхом його продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною визначеною незалежним експертом в ході проведення виконавчих дій, а також виселити відповідача з житла. Представник позивача Васильченко О.І., який діє на підставі довіреності, у судове засідання не прибув, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, якою позовні вимоги підтримав у повному обсязі, а також зазначив про згоду на вирішення справи у заочному порядку. Відповідач [PERSON], будучи своєчасно та належним чином повідомленою про час і місце слухання справи, у судове засідання не прибула з невідомих суду причин, тому суд за згодою представника позивача вважає за можливе ухвалити судове рішенні при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 169, 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 08 липня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого на даний час є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (надалі-Банк), з одного боку, та [PERSON] (надалі - Позичальник), з іншого, було укладено договір кредиту № 014/07-186/161403, за умовами якого Банк надав Позичальникові кредитні кошти у розмірі 30600,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,0 % річних, терміном до 08.07.2018 року. При цьому позичальника [PERSON] було ознайомлено із умовами зазначеного кредитного договору, а також із порядком та строками здійснення погашення отриманого кредиту і сплати відсотків за його користування, що засвідчено його особистими підписами. Згідно із ч.1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у тій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на систематичне невиконання позичальником [PERSON] зобов'язань за укладеним договором кредиту, на підтвердження чого надав розрахунок, згідно із яким станом на 28.08.2013 року заборгованість становить 164170,46 доларів США, яка складається з суми заборгованості за кредитом у розмірі 22819,67 доларів США, заборгованості за відсотками у розмірі 12925,25 доларів США, а також суми пенсі у розмірі 128425,54 доларів США. На забезпечення виконання позичальником [PERSON] умов зазначеного кредитного договору, 08 липня 2008 року між іпотекодержателем ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», з одного боку, та іпотекодавцем [PERSON], з іншого, було укладено договір іпотеки № 014/07-186/161403/1, предметом якого є нерухоме майно - квартира [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. При цьому наведеною нормою визначено, що іпотекодавцем є особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов'язання або зобов'язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель. Майновим поручителем є особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи-боржника. В силу положень ст. 575 ЦК України іпотекою, як вид забезпечення зобов'язання, визнається застава нерухомого майна. Згідно із ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Аналогічні положення передбачені ч. 1 ст. 589, ч. 2 ст. 590 ЦК України. Судовим розглядом встановлено, що позичальник [PERSON] помер [INFO], про Орджонікідзевським відділом ДРАЦС Маріупольського МУЮ Донецької області вчинено актовий запис № 1621 від 30.11.2010 року. Згідно із інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру, наданою Четвертою маріупольською державною нотаріальною конторою від 20.02.2013 року, відомості про спадкову справу до майна померлого [PERSON] у спадковому реєстрі відсутні. Відповідно до ч. 1 ст. 523 ЦК України порука або застава, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель або заставодавець не погодився забезпечувати виконання зобов'язання новим боржником. Пунктом 32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що з урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Поручитель приймає на себе зобов'язання відповідати за виконання кредитного договору за боржника (статті 553 - 554 ЦК), а також за будь-якого боржника в разі переводу боргу чи смерті боржника, якщо таке зазначено у договорі поруки. Відповідно до статті 523 ЦК порука або застава, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель або заставодавець не погодився забезпечувати виконання зобов'язання новим боржником, а згідно зі статтею 607 ЦК зобов'язання припиняється неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна зі сторін не відповідає. Таким чином, на поручителів може бути покладено відповідальність за порушення боржником обов'язку щодо виконання зобов'язання за кредитним договором у випадку смерті позичальника лише за наявності у позичальника правонаступника, який прийняв спадщину, та згоди поручителя відповідати за будь-якого нового боржника, зафіксоване в тому числі у договорі поруки. Однак, укладений між позивачем-іпотекодержателем ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем-майновим поручителем [PERSON] не містить погоджених умов щодо її відповідальності у разі зміни боржника у основному зобов'язанні, а тому зважаючи також на відсутність спадкоємців, які у встановленому порядку прийняли спадщину після смерті позичальника [PERSON], суд відмовляє у задоволенні пред'явленого позову в частині звернення стягнення заборгованості за договором кредиту на предмет іпотеки. Вирішуючи позов в частині виселення відповідача [PERSON] з предмет іпотеки суд виходить з наступного. Відповідно до статті 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотеко держателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Згідно із ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення всі громадяни, що мешкають у ньому, зобов'язані на письмову вимогу кредитора або нового власника цього жилого приміщення добровільно звільнити його протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Таким чином, зважаючи на відмову у задоволенні позовних вимог в частині звернення стягнення заборгованості за договором кредиту на предмет іпотеки, правові підстави для виселення відповідача [PERSON] в сенсі викладених норм відсутні. На підставі ст.ст. 523, 526, 575, 589, 590, 628, 629, 1049, 1050, 1054, 1282 ЦК України, ст.ст. 33, 40 ЗУ «Про іпотеку», п. 32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»,

Outcome: dismissed