Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-21 00:00:00

01.06.2016 року представник ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до Жовтневого районного суду міста Маріуполя з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що відповідно до укладеного кредитного договору № 255/35-537 від 14.09.2005 року, укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON], останньому був наданий кредит у розмірі 140000 гривень, зі строком погашення 13.09.2015 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00% річних. Свої зобовязання з повернення кредиту відповідач належним чином не виконував, у звязку з чим станом на 15.01.2016 року перед банком утворилася заборгованість за користування кредитними коштами у розмірі 30230,50 гривень, з них: заборгованість за кредитом 14587,34 гривень, заборгованість за відсотками 3567,15 гривень, пеня за несвоєчасне повернення кредиту 6240,06 гривень, пеня за несвоєчасне повернення відсотків 1069,81 гривень, заборгованість за комісіями 150,00 гривень, інфляційні втрати за кредитом 3911,75 гривень, інфляційні втрати за відсотками 704,39 гривень. Вищевказану суму заборгованості просив стягнути з відповідача на користь банку, а також стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 1378,00 гривень та оголошення у пресі в розмірі 420,00 гривень. Представник позивача ПАТ «Укрсоцбанк» надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові, наполягав на їх задоволенні, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не зявився, повідомлений про розгляд справи у друкованих засобах масової інформації шляхом розміщення оголошення про виклик до суду у газеті «Урядовий курєр». Про причини неявки суду не повідомив. Заяв про розгляд справи за його відсутністю не надавав. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 224 ЦПК України. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч. 2 ст. 197 ЦПК України у звязку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору № 255/35-537 від 14.09.2005 року, укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON], останньому був наданий кредит у розмірі 140000 гривень, зі строком погашення 13.09.2015 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00% річних. Свої зобовязання з повернення кредиту відповідач належним чином не виконував, у звязку з чим станом на 15.01.2016 року перед банком утворилася заборгованість за користування кредитними коштами у розмірі 30230,50 гривень, з них: заборгованість за кредитом 14587,34 гривень, заборгованість за відсотками 3567,15 гривень, пеня за несвоєчасне повернення кредиту 6240,06 гривень, пеня за несвоєчасне повернення відсотків 1069,81 гривень, заборгованість за комісіями 150,00 гривень, інфляційні втрати за кредитом 3911,75 гривень, інфляційні втрати за відсотками 704,39 гривень. У відповідності до ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання. Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. У відповідності до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк зобов'язується надати кредит позичальнику в розмірі й на умовах передбачених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. На підставі п. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Факт виконання ПАТ «Укрсоцбанк»умов кредитного договору підтверджується матеріалами справи. Таким чином, у судовому засідання встановлено, що позивач свої зобовязання за даним кредитним договором виконав. Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Умовами Кредитного договору передбаченого сплату штрафних санкцій у разі невиконання або неналежного виконання зобовязань за кредитним договором, однак, згідно ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам-підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Згідно Розпорядження КМУ № 1275-р від 02.12.2015 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України», в переліку міст, де проводиться антитерористична операція, зазначене місто Маріуполь. Так, враховуючи, що відповідач зареєстрований та постійно проживає в місті Маріуполі, нарахування штрафів на суму заборгованості за кредитним договором від 14.09.2005 року укладеним з [PERSON], є неправомірним. У звязку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача пені за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 6240,06 гривень та пені за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 1069,81 гривень, не підлягають задоволенню. Враховуючи, що [PERSON] умови кредитного договору не виконує, внаслідок чого утворилася заборгованість, з відповідача слід стягнути на користь позивача: заборгованість за кредитом 14587,34 гривень, заборгованість за відсотками 3567,15 гривень, заборгованість за комісіями 150,00 гривень, інфляційні втрати за кредитом 3911,75 гривень, інфляційні втрати за відсотками 704,39 гривень, а всього 22920,63 гривень, задовольнивши позов частково. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Як вбачається з квитанції про сплату судового збору, розмір судових витрат складає 1378,00 гривень, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати за сплату судового збору, пропорційні до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги підлягають задоволенню на: 22920,63 гривень х 100% : 30230,50 гривень ціни позову = 75,8%), тобто 75,8% від ціни позову (75,8% х 1378,00 гривень :100% = 1044,52 гривень), що складає 1044,52 гривень. Перелік витрат сторін (склад витрат), наведений у статті 87 ЦПК, не є вичерпним. До витрат, повязаних з вчиненням дій, необхідних для розгляду справи, у разі визнання їх судом необхідними, відносять, зокрема, витрати, повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. При розгляді справи відповідач був викликаний в судове засідання повідомленням в газету «Урядовий курєр», що підтверджується рахунком № 8791 від 04.07.2016 року, вартість послуги становить 420 грн., тому з відповідача на користь позивача підлягають пропорційному стягненню судові витрати у розмірі 318,36 гривень (75,8% х 420,00 гривень : 100% = 318,36 гривень). На підставі ст.ст. 526, 610, 612, 614, 615, 651, ст. 1049, ст. 1054 ЦК України,

Outcome: partial