Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-03 00:00:00

01.07.2019 року позивач [PERSON] звернулась до суду із вказаною позовною заявою, відповідно до якої прохала суд: 1. Визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання відповіді на звернення; порушення терміну розгляду звернення, поданого позивачем відповідно до Закову України «Про звернення громадян»; порушення права заявника бути присутнім при розгляді цього звернення; ненадання вичерпної відповіді (по суті) на поставлені у зверненні питання (порушення об`єктивності розгляду звернення; 2. Зобов`язати відповідача розглянути заяву представника [PERSON] від 02.05.2019 року у присутності заявника. 3. Зобов`язати відповідача у п`ятнадцятиденний строк направити [PERSON] на адресу: [ADDRESS] письмові роз`яснення проведеного нарахування [PERSON] заробітної плати у лютому 2018 року, виходячи з розміру посадового окладу (погодинної ставки) у розмірі 46,14 грн./годину, а не з розміру посадового окладу (погодинної ставки) у розмірі 73,58 грн./годину, встановленому відповідачем з 01.11.2017 року. 4. Судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування заявлених вимог позивачем [PERSON] вказано, що вона з вересня 2012 року по серпень 2018 року працювала в Полтавському кооперативному коледжі Полтавської облспоживспілки на посаді викладача, та з 31.08.2018 року була звільнена за власним бажанням. 02.05.2019 року її представник за довіреністю - [PERSON] , звернувся до Полтавського кооперативного коледжу Полтавської облспоживспілки в порядку звернення громадаян із заявою, відповідно до якої прохав надати роз`яснення щодо встановлення розміру посадового окладу (погодинної ставки) [PERSON] у зазначений період; письмову відповідь надіслати за поштовою адресою або на адресу електронної пошти; розглянути заяву у присутності заявника, завчасно повідомивши останнього про дату розгляду. Оскільки вказане звернення не було розглянуто у порядок та строк, передбачений Законом України «Про звернення громадян», позивач звернулась до суду за захистом свого порушеного права, гарантованого ст. 32 Конституції України. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 05.07.2019 року відкрито спрощене позовне провадження з викликом всіх учасників справи. 31.09.2019 року до суду від позивача [PERSON] надійшла заява про уточнення позовних вимог у зв`язку із тим, що відповідачем після звернення позивача до суду із вказаним позовом було розглянуто звернення позивача від 02.05.2019 року за участю останнього та надана письмова відповідь однак з порушенням передбаченого Законом України «Про звернення громадян» строку, тобто на 112-й день з моменту отримання звернення (07.05.2019 рок). За таких обставин, позивач прохав визнати протиправною бездіяльність відповідача, що полягає у ненаданні відповіді на звернення [PERSON] від 02.05.2019 року з порушенням строку, передбаченого Законом України «Про звернення громадян» та стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн., оскільки позивач зазначає, що такими неправомірними діями вона зазнала моральних страждань. 09.10.2019 року від представника відповідача, адвоката Москаленка І.О., надійшов відзив на позов, відповідно до якого представник відповідача у повному обсязі заперечував проти позову, посилаючись на те, що оскільки звернення [PERSON] було направлено на адресу позивача не окремим листом а разом із іншими документами щодо цивільної справи у спорі між сторонами, а тому таке звернення було несвоєчасно зареєстровано, однак після отримання ухвали про відкриття провадження у даній справі, відповідачем було невідкладно розглянуте звернення, на розгляд якого викликано заявника та надано письмову відповідь на звернення. Тобто, затримка строку розгляду такого звернення не мала умисного характеру; вимоги звернення від 02.05.2019 року виконані, звернення фактично розглянуте, надано письмову відповідь. Щодо відшкодування моральної шкоди зазначено про відсутність доказів спричинення такої шкоди та відсутність обґрунтування її розміру. 31.10.2019 року до суду від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, у якому зазначено, що з приводу ненадання відповідачем відповідей на неодноразові запити з боку позивача мали систематичний характер, і [PERSON] була вимушена неодноразово звертатись до суду з цього приводу. Також, зазначено, що моральна шкода полягає у моральних стражданнях, завданих протиправною поведінкою відповідача, і її наявність є очевидною та не підлягає доведенню чи окремому з`ясуванні. Форма вини відповідача не спростовує факту протиправної бездіяльності останнього. Позивач [PERSON] у судове засідання 04.11.2019 року не з`явилась, 31.10.2019 року надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, уточнені позовні вимоги підтримала. Адвокат Москаленко І.О. в інтересах відповідача 04.11.2019 року надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, прохав відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з урахуванням заперечень, викладених у відзиві. Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку зібраним у справі доказам в їх сукупності, встановив наступне. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з відповідачем, Полтавським кооперативним коледжем Полтавської облспоживспілки, перебувала у трудових відносинах. Спори між сторонами з приводу трудових правовідносин були предметом судових проваджень. Судом встановлено, що 02.05.2019 року [PERSON] , як представником за довіреністю в інтересах [PERSON] цінним листом з описом вкладеного було надіслано на адресу Полтавського кооперативного коледжу Полтавської облспоживспілки м. Полтава вул. Небесної Сотні 9/17 в порядку Закону України «Про звернення громадян» заяву про надання роз`яснення щодо нарахування заробітної плати за лютий 2018 року, що підтверджується накладною про поштове відправлення № 3604012507163, описом вкладеного у цінний лист та квитанцією про оплату послуг поштового зв`язку. Відповідно до опису вкладеного у цінний лист судом вбачається, що вказана заява в порядку звернення громадян надіслана не окремим документом, а разом із іншими письмовими документами, що не заперечується Законом України «Про звернення громадян». Вказане поштове відправлення вручено адресату, тобто відповідачу, 07.05.2019 року, що підтверджується інформаційною довідкою відстеження поштового відправлення № 3604012507163. Зі змісту заяви вбачається вимога надати роз`яснення проведеного коледжем нарахування [PERSON] заробітної плати у лютому 2018 року виходячи із розміру посадового окладу (погодинної ставки) на рівні 46,14 грн./годину (оскільки саме такий розмір було зазначено у розрахунковому листі за лютий 2018 року, виданому [PERSON] ). Право кожного громадянина на отримання відомостей щодо себе, за виключення відомостей, що, відповідно до Законів України, становить державну або іншу захищену законом таємницею, гарантоване ст. 32 Конституції України. Вказана стаття встановлює, що кожний громадянин має право знайомитися в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, установах і організаціях з відомостями про себе, які не є державною або іншою захищеною законом таємницею. Порядок практичної реалізації громадянами України цього права регламентований, серед іншого, Законом України «Про звернення громадян». За своїм змістом заява позивача від 02.05.2019 року є зверненням громадян, яке повинно бути розглянуто у порядку та строк, передбачений вищевказаним законом. Громадянин може подати скаргу особисто або через уповноважену на це іншу особу (ст. 1 6 Закону України «Про звернення громадян»). Відповідно до ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки. Статтею 19 вказаного Закону передбачено обов`язок органів державної влади, місцевого самоврядування та їх посадових осіб, керівників та посадових осіб підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань),об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги. Як встановлено судом, та не заперечується сторонами відповідачем було фактично отримано вказане звернення 07.05.2019 року, а розглянуте 28.08.2019 року з викликом заявника за його вимогою; надано письмову відповідь на звернення, яка отримана позивачем 31.08.2019 року. Позивач зауважував на порушення строку розгляду звернення. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів. Таким чином, очевидним для суду є той факт, що звернення [PERSON] в інтересах [PERSON] було розглянуте з порушенням строку, встановленого Законом. Форма вини відповідача у вчиненні вказаного порушення не впливає на факт настання (вчинення) такого порушення. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про звернення громадян» особи, винні у порушенні цього Закону, несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність, передбачену законодавством України. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права. Право на звернення та своєчасне отримання відповіді на таке звернення громадян є особистим немайновим правом кожного громадянина України. Відповідно до ст. 276 ЦК України орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування, фізична особа або юридична особа, рішеннями, діями або бездіяльністю яких порушено особисте немайнове право фізичної особи, зобов`язані вчинити необхідні дії для його негайного поновлення. Якщо дії, необхідні для негайного поновлення порушеного особистого немайнового права фізичної особи, не вчиняються, суд може постановити рішення щодо поновлення порушеного права, а також відшкодування моральної шкоди, завданої його порушенням. З матеріалів справи вбачається, що відповідачем було вчинено необхідні дії для негайного поновлення немайнового права позивача на отримання відповіді на звернення громадян, викладене у формі заяви від 02.05.2019 року, а саме розглянуто за участю заявника та надано письмову відповідь. Відповідно до ст. 280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Позивачем заявлено, що протиправною бездіяльністю відповідача, що полягала у не розгляді у передбачений Законом строк його звернення, чим позивачу була спричинена моральна шкода, розмір якої оцінено у сумі 5 000,00 грн. Позивачем зазначено, що моральна шкода полягала у приниженні честі, громадянської та людської гідності; моральних стражданнях через втрату нормальних життєвих зв`язків, оскільки відстоювання свого права вимагало від позивача додаткових зусиль для організації власного життя. Позивачем невірно зауважено у відповіді на відзив, що наявність моральної шкоди у даних правовідносинах є очевидною, а тому не підлягає доведенню. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Підстави, визначені законом для звільнення позивача від доказування від доказування (ст. 82 ЦПК України), - відсутні. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до загальних підстав деліктної відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправна поведінка заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача та вина останнього. Протиправна винна бездіяльність відповідача, наслідки такої бездіяльності (форма моральної шкоди) та причинний зв`язок між ними повинен бути доведений належними та достатніми доказами позивачем, як підстави позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди. Також, на позивача покладається обґрунтування розміру заявленої до стягнення моральної шкоди. У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Позивачем не доведено факту спричинення моральної шкоди (тобто наслідків встановленої судом вище протиправної бездіяльності відповідача), причинно-наслідковий зв`язок між такою шкодою та протиправною бездіяльністю відповідача та не обґрунтовано заявлений до стягнення розмір моральної у сумі 5 000,00 грн., а тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині. Судові витрати підлягають відшкодуванню в порядку ст. 141 ЦПК України з урахуванням обставин того, що позивач на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» був звільнений від сплати судового збору, а також з урахуванням часткового задоволення позову. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки заявлено позовні вимоги майнового та немайнового характеру, - за кожну з них підлягав сплаті судовий збір як для фізичної особи: 768,40 грн. та 768,40 грн., що разом становить - 1 536,80 грн. Таким чином, відповідно до ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України, до стягнення з відповідача на користь держави підлягає судовий у розмірі 768,40 грн.

Outcome: partial