Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-05 00:00:00

У листопаді 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , ПАТ «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором № DNН4КР90000093 від 21.06.2006 року. \~ \~ \~ \~В обґрунтування своїх вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що відповідно до укладеного договору № DNН4КР90000093 від 21.06.2006 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 2800,19 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 21.12.2007 року. \~ \~ \~ \~В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором був укладений договір поруки з ПАТ Акцент-Банк № 167 від 20.10.2010 року на суму 10000 грн.\~ \~ \~ \~ \~Відповідач взяті на себе зобов`язання за договором належним чином не виконує. \~ \~ \~ \~У зв`язку з чим станом на 17.10.2013 року заборгованість за кредитним договором складає 44949,47 грн., з яких: 2798,03 грн. - заборгованість за кредитом; 13820,90 грн. - заборгованість за процентами; 25713,90 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 2116,64 грн. - штраф (процентна складова). \~ \~ \~ \~За цих підстав ПАТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути солідарно з ПАТ «Акцент-Банк» та [PERSON] заборгованість у розмірі 10 000 грн. та окремо з [PERSON] заборгованість у розмірі 34949,47 грн., а також витрати на юридичну допомогу в розмірі 3200 грн.\~\~\~\~ Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 травня 2015 року позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" були задоволені, окрім стягнення витрат на правову допомогу. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 квітня 2019 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 травня 2015 року скасовано, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання. В судове засідання представник позивача не з`явився, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи в його відсутність. Відповідач [PERSON] та його представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, вважали безпідставним нарахування позивачем неустойки. Крім того, просили застосувати позовну давність, у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача ПАТ Акцент-Банк у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позовні вимоги АТ КБ "ПриватБанк" не підлягають задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що 21.06.2006 року між [PERSON] та ПриватБанком був укладений кредитний договір шляхом підписання заяви позивальника № DNН4КР90000093, відповідно до якої банк надав йому строковий кредит на придбання мобільних телефонів на загальну суму 2800,20 грн. на строк 18 місяців по 21.12.2007 року включно за умовами сплати процентів за користування кредитом у розмірі 2,09% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту. Відповідно до умов укладеного договору відповідач [PERSON] зобов`язався щомісяця в період сплати надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 188,74 грн. Крім того, сторони погодили, що при порушенні позичальником зобов`язань із погашення кредиту, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом в розмірі 6,00 % в місяць, розраховані від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 17.10.2013 року відповідач має заборгованість за кредитом в розмірі 44949,47 грн., з яких: 2798,03 грн. - заборгованість за кредитом; 13820,90 грн. - заборгованість за процентами; 25713,90 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 2116,64 грн. - штраф (процентна складова). Разом із тим, належних доказів, що умовами укладеного між ПриватБанком і [PERSON] кредитного договору було передбачено нарахування неустойки у вигляді пені та штрафів, позивачем суду не надано. За змістом статей 626, 628\~ЦК\~України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638\~ЦК\~України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526\~ЦК\~України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1\~статті 1049 ЦК України\~також передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 207\~ЦК\~України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із частиною першою статті 633\~ЦК\~України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634\~цього\~Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»), а другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048\~ЦК\~України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549\~ЦК\~України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551\~ЦК\~України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. В заяві позичника № DNН4КР90000093, підписаної [PERSON] , відсутні умови про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Заявляючи позовні вимоги про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором, зокрема неустойки у вигляді пені та штрафу, банк долучив до позову Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Рострочка») (Стандарт). Однак матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження ознайомлення відповідача як позичальника із вказаними Умовами. Суд вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови надання кредиту, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору. Згідно з частиною шостою статті 81\~ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оскільки в даному випадку долучені банком до позову Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Рострочка») (Стандарт) не містять підпису відповідача, суд вважає, що їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 21.06.2006 року. Цей висновок суду відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17-ц. У зв`язку з цим, позов в частині стягнення з [PERSON] пені за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором та штрафів (процентної складової та фіксованої частини) є необґрунтованим. Більш того, одночасне нарахування відповідачу неустойки як у вигляді пені, так і у вигляді штрафів за одне й те саме правопорушення, не відповідає статті 61 Конституції України, якою заборонено подвійну цивільно-правову відповідальність за одне і те саме порушення. Щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за тілом кредиту та процентами, то суд виходить з того, що статтею 257 ЦК України\~встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, тобто строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з частиною 1\~статті 260 ЦК України\~перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до\~статті 264 ЦК України\~перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.\~\~ Частинами 3 та 4\~статті 267 ЦК України\~передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як вже було зазначено вище, кредит був\~наданий відповідачу на строк з 21.06.2006 року до 21.12.2007 року. Відповідач протягом вказаного строку взяті на себе зобов`язання не виконував, щомісячні платежі в рахунок погашення кредиту не вносив. Однак банк звернувся з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості лише 25 листопада 2013 року, тобто з пропуском встановленого законом загального трирічного строку позовної давності. При цьому письмовий договір про збільшення позовної давності між сторонами не укладався. Відповідачем у судовому засіданні заявлено про застосування позовної давності до вимог АТ КБ «ПриватБанк». З урахуванням наведеного, у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № DNН4КР90000093 від 21.06.2006 року необхідно відмовити. Також суд вважає безпідставною вимогу банку щодо солідарного стягнення з поручителя Акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованості в розмірі 10000 грн. За змістом статей 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Якщо договором не встановлено інше, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, відповідальність боржника і поручителя є солідарною. Відповідно до частини 4 статті 559 ЦК України\~порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Тобто у\~разі неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за основним договором строк пред`явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов`язання згідно з такими умовами: з моменту настання строку виконання зобов`язання або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Зі збігом вищевказаного строку жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права, кредитор вчиняти не може. Отже, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Як вбачаться з матеріалів справи, 20 жовтня 2010 року між Публічним акціонерним товариством «Акцент-Банк» (поручитель) та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений договір поруки, предметом якого є надання поруки за виконання зобов`язань боржником [PERSON] за кредитним договором № DNH4KP90000093 від 21.06.2006 року на суму 2800,19 грн. Розмір відповідальності поручителя 10 000 грн. Суд враховує, що кредит надавався позичальнику [PERSON] на строк з 21.06.2006 року по 21.12.2007 року, договір поруки з ПАТ «Акцент-Банк» був укладений ПАТ КБ «ПриватБанк» 20.10.2010 року, тобто після закінчення строку основного договору з позичальником. У свою чергу, банк із дійсним позовом звернувся до суду 25.11.2013 року. Таким чином, ПАТ КБ «ПриватБанк» пропущено встановлений законом строк для пред`явлення вимоги до поручителя, у зв`язку з чим позовні вимоги до ПАТ «Акцент-Банк» також не підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене, в позові необхідно відмовити повністю. Відповідно до статті 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у позові понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору та на правову допомогу покладається на позивача та йому не відшкодовуються.

Outcome: dismissed