Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-18 00:00:00

У березні 2014 року [PERSON] звернувся у суд з дійсним позовом, обґрунтувавши його наступним. З 1990 року він перебував в шлюбі із [PERSON], у 1992 році в них народився син - [PERSON]. В грудні 1998 року дружина від підприємства, на якому працювала, - трест «Донмашбуд» отримала житло - дві кімнати - [ADDRESS], на склад родини із 2-х осіб - на себе та на сина. Оскільки позивач в той час був зареєстрований за місцем мешкання своїх батьків у [ADDRESS]. 9 грудня 1998 року дружина із сином зареєструвалися в гуртожитку за адресою [ADDRESS]. З цього часу подружжя [PERSON] з дитиною мешкали за цією адресою, але позивач був зареєстрований в с. Селезнівка. Ордер на житло в гуртожитку був наданий також на дві зазначені кімнати, які з грудня 1998 року сім'я фактично займала та використовувала як житло. В 2003 році, на підставі рішення виконкому Слов'янської міської Ради № 664 від 19.11.03р., гуртожиток був переданий від підприємства у комунальну власність. [PERSON] та її сину виписали на житло новий ордер, № 26 від 15.09.2003 року, на підставі рішення виконкому міської ради № 462 від 20.08.2003 року, в якому було зазначено, що вона та син мають право зайняти кімнату - № 4. Де дівся старий ордер, на 2 кімнати, позивачеві невідомо. Після отримання нового ордеру сім'я продовжувала користуватися двома зазначеними кімнатами в гуртожитку. Оскільки ніхто із адміністрації гуртожитку та ЖЕКу, на балансі якого перебував гуртожиток, жодних претензій не пред'являли, ніхто не звернув увагу на те, що в ордері зазначена лише одна кімната. Позивач про це взагалі не знав, оскільки до ордера вписаний не був. 15 липня 2003 року за заявою [PERSON], та за її згодою, позивача, в якості члена сім'ї наймача, а саме - чоловіка, зареєстрували до гуртожитку. Те, що дійсно існував перший ордер на дві кімнати, на думку позивача, підтверджується тим фактом, що його зареєстрували в кімнати № 3-4 в липні 2003 року, тобто до того, як був виписаний новий ордер. Проживаючи однією родиною подружжя вело спільне господарство, мало спільний побут, сплачувало комунальні послуги, мало взаємні права та обов'язки. В паспорті позивача значиться, що він зареєстрований в кімнатах [ADDRESS]. Це ж підтверджується і довідкою про реєстрацію місця проживання або місця перебування фізичної особи відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Донецькій області, згідно якої він зареєстрований саме в 2-х кімнатах - [ADDRESS]. 19 квітня 2005 року шлюб, укладений між позивачем та [PERSON] було розірвано, а 21 травня 2005 року позивач уклав шлюб із [PERSON]. 06.01.2005 року [PERSON] разом із сином знялися з реєстрації у спірному житловому приміщенні. З травня 2005 року [PERSON] почала мешкати разом з позивачем в гуртожитку. Позивач намагався неодноразово зареєструвати дружину як члена сім'ї в кімнатах [ADDRESS], але йому в цьому було відмовлено. Також позивач намагався здійснити приватизацію займаного мною житла, але не зміг цього зробити, оскільки в ордері зазначено, що він виданий на вселення лише в одну кімнату - № 4. Таким чином право позивача на користування житловою кімнатою № 3 не визнається ані власником гуртожитку - органом місцевого самоврядування, ані балансоутримувачем - КП «ЖЕК № 7». Позивач [PERSON], повідомлений про час та дату розгляду справи в судове засідання не з'явився. Представник позивача [PERSON], діючий на підставі договору від 01.11.2013р. (а.с.16,17), в судовому засідання позов підтримав, на його обґрунтування навів доводи, аналогічні викладеним у позові. Представник виконкому Слов'янської міської ради, Кучеренко О.Ю., діюча на підставі довіреності (а.с.25), в судовому засіданні позов не визнала, заперечувала проти його задоволення, мотивуючи свої заперечення наступним. Відповідно до ст.65 ЖК Української РСР, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Згідно до рішення виконавчого комітету Слов'янської міської ради від 20.08.2003 № 462 «Об утверждении протокола заседания общественной городской комиссии по жилищным вопросам», виконком міської ради вирішив затвердити виділення [PERSON] однієї кімнати [ADDRESS], житловою площею 10,9 кв.м., на склад сім'ї 2 особи (вона, син). На підставі даного рішення, наймачу [PERSON] було надано ордер № 26 серії о на житлову площу у гуртожитку на вселення до однієї кімнати [ADDRESS]. Таким чином, колишньому наймачу [PERSON] було надано право на заселення кімнати № 4. Тим самим, вона не була наймачем кімнати № 3 і не мала законних підстав для надання чи ненадання згоди на вселення до квартири № 3 інших осіб. В кімнату № 3 даного гуртожитку позивач по справі - [PERSON] вселилися без законних підстав. Єдиною підставою для вселення в гуртожиток є спеціальний ордер, який видається на підставі рішення адміністрації підприємства, установи, організації про надання жилої площі в гуртожитку. [PERSON] ордер на зайняття кімнати [ADDRESS] не видавався, КП «ЖЕК № 7» договір найму житла з ним не укладав, тому він незаконно займає житлову площу кімнати № 3 в гуртожитку. Твердження позивача, що він фактично проживає у кімнатах [ADDRESS] з 2003 року не можуть бути прийняті до уваги, оскільки доказів щодо додержання встановленого порядку при вселенні позивачем не надано. З пояснень директора комунального підприємства «ЖЕК №7», Шилова О.Д., наданих в судовому засідання, вбачається наступне. КП «ЖЕК № 7» було утворене 01.12.2003 року. На момент передачі житлових будинків на баланс КП «ЖЕК № 7» [PERSON] вже був прописаний в кімнатах [ADDRESS] (прописався 15.07.2003 р), тобто до утворення ЖЕКу. Всі довідки КП «ЖЕК № 7» на ім'я [PERSON] були видані на підставі прописних карток форми А і форми Б, в якій вказані кімнати № 3 та № 4. Ордери на житлову площу в гуртожитку видаються виконкомом Слов'янської міської ради (один примірник яких знаходиться в КП «ЖЕК № 7») на підставі рішень виконкому. Ордер, який мається в КП «ЖЕК № 7» виданий 15.09.2003 р [PERSON] і синові [PERSON] на кімнату [ADDRESS]. Інших ордерів по кімнатах № 3 та № 4 в КП «ЖЕК № 7» немає. Ухвалою суду від 28 серпня 2014 року до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору залучено [PERSON], яка, будучи належним чином повідомлена про час та дату слухання справи за останньою відомою адресою проживання в судове засідання не з'явилась, причини неявки суду не повідомила. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що приблизно з 1995-1996 року по 2001 рік він працював начальником ЖЕУ №2 ДП «Жилбутсервіс» Тресту «Донмашстрой». На балансі даного підприємства перебував відомчий гуртожиток, розміщений в [ADDRESS]. Він сам мешкає у даному гуртожитку та пам'ятає, що до 1998 року подружжя [PERSON] займало у гуртожитку одну кімнату. Згодом, за заявою [PERSON] та резолюцією керуючого трестом [PERSON] подружжя [PERSON] дозволили займати дві кімнати у гуртожитку. Вислухавши пояснення представників сторін, допитавши свідка, дослідивши надані докази і вивчивши матеріали справи, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. Статтею 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на житло. Конституцією України також серед основних прав і свобод людини й громадянина проголошено право на житло. У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням виконавчого комітету Слов'янської міської ради від 20.08.2003 № 462 «Про затвердження протоколу засідання громадської комісії по житловим питанням», було затверджене виділення [PERSON] кімнати [ADDRESS], житловою площею 10,9 кв.м., на склад сім'ї 2 особи ( вона, син). На підставі даного рішення, наймачу [PERSON] було надано ордер № 26 серії о на житлову площу у гуртожитку на вселення до однієї кімнати [ADDRESS] (а.с.10). Таким чином, колишньому наймачу [PERSON] було надано право на заселення кімнати № 4. Зі змісту Рішенням Слов'янської міської ради №664 від 19.11.2003 року, Акту прийому-передачі основних засобів від 01 грудня 2003 року та додатку №1 до нього, вбачається, що приміщення гуртожитку в [ADDRESS], як майно комунальної власності територіальної громади було передане з балансу КП «ЖЕО» на баланс КП «ЖЕК 7» (14-16). З повідомлення Слов'янського міського відділу ГУ ДМС України в Донецькій області №58-2491 від 20.08.2014р. вбачається, що за відомостями відділу адресно-довідкової роботи Головного управління Державної міграційної служби України в донецькій області гр. [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] к. 3,4 з 15.07.2003р. Повідомити підстави щодо реєстрації [PERSON] не є можливим, так як архівні документи згідно наказу МВС України №519 від 04.06.2012р. зберігаються три роки (а.с.40). З наведеного та пояснень директора комунального підприємства «ЖЕК №7», Шилова О.Д., наданих в судовому засідання, вбачається, що на момент передачі житлових будинків на баланс КП «ЖЕК № 7» [PERSON] вже був прописаний в кімнатах [ADDRESS] (прописався 15.07.2003 р), тобто до утворення ЖЕКу, відомості про підставу реєстрації відсутні. Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 N2 "Про деякі питання застосування судами Житлового кодексу України", вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи прописані вони в даному житловому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість їх проживання, чи не обумовлювалася чи угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 15 постанови від 1 листопада 1996 року N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування житловим приміщенням за особою, яка там проживала або вселилася туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Відповідно до ст. 127 ЖК і п. 2 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР від 3 червня 1986 р. N 208 (далі - Примірне положення), гуртожитки призначаються лише для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період їх роботи або навчання. Згідно із ч. 2 ст. 128, ст. 129 ЖК, ч. 1 п. 10 Примірного положення єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку є спеціальний ордер, який видає адміністрація підприємства, установи, організації на підставі спільного із профспілковим комітетом рішення про надання жилої площі в гуртожитку. Пунктом 17 Примірного положення передбачено, що вселення громадянами, які проживають у приміщеннях, що перебувають у їх відособленому користуванні, інших членів сім'ї, крім своїх неповнолітніх дітей, в указані приміщення допускається лише з дозволу адміністрації, профспілкового комітету, установи, організації та письмової згоди членів сім'ї громадянина, які проживають разом із ним. Право користування жилим приміщенням у гуртожитку такого члена сім'ї (або колишнього члена сім'ї) є похідним від права особи, якій у встановленому законом порядку видано спеціальний ордер для проживання на період її роботи. В ході судового розгляду було встановлено, що 15 липня 2003 року [PERSON] було зареєстровано у кімнаті в кімнатах [ADDRESS], а вже 20 серпня 2003 року на дану кімнату був виданий ордер на ім'я [PERSON] на склад родини з двох осіб (наймач та син). Відповідно до п. 70 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затвер джених постановою Ради Міністрів УРСР№ 470, 11.12.84 р. (далі-Правил), ордер вручається громадянинові, на ім'я якого він виданий, або за його дору ченням іншій особі. При одержанні ордера пред'являються паспорти (або документи, що їх замінюють) членів сім'ї, включених до ордера. При вселенні в надане жиле приміщен ня громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну органі зацію, а за її відсутності - відповідному підприємству, уста нові, організації; ордер зберігається як документ суворої звітності. Одночасно подаються паспорти всіх членів сім'ї, включених до ордера, з відміткою про виписку з попередньо го місця проживання (п. 72 зазначених Правил). Стаття 59 ЖК закріплює можливість визнання ордера у судовому порядку недійсним та визначає перелік підстав для визнання ордера недійсним, який не має вичерп ного характеру, а саме: подання громадянами не відповідаючих дійсності відомос тей про потребу в поліпшенні житлових умов; порушення прав інших громадян або організацій на зазна чене в ордері жиле приміщення; неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення;інші випадки порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Вимог про визнання ордеру № 26 серії о на житлову площу у гуртожитку [ADDRESS] недійсним позивач не заявляв. З огляду на викладене вимоги позивача про визнання за ним права користування на житлове приміщення - кімнатами [ADDRESS] не підлягають задоволенню, оскільки ним не було дотримано встановленого порядку вселення у гуртожиток: він не був включений до ордера та не займав дану кімнату у відповідності до пункту 17 Примірного положення. Крім того, рішенням виконавчого комітету Слов'янської міської ради від 18.02.2004 № 77 «Про затвердження протоколу засідання громадської комісії по житловим питанням» спірна кімната №3 була виділена сторонній особі - [PERSON](а.с.45-47). За правилами статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доводи позивача про існування інших ордерів на кімнати 3 та 4 гуртожитку не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду. З пояснень, наданих в судовому засіданні свідком [PERSON] вбачається, що під час вселення [PERSON] в кімнату 3 гуртожитку ордер не видавався. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed