Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-16 00:00:00

01 серпня 2016 року [PERSON] звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою [ADDRESS] та визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 21.05.2014 року він купив зазначену квартиру у відповідача, який після продажу квартири виїхав з неї, проте залишився зареєстрованим у квартирі. Реєстрація відповідача в квартирі позивача порушує його права як власника квартири, тому позивач звернувся до суду з цим позовом за захистом своїх прав. В судове засідання позивач не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, 17.08.2016 року надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 19). Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином, 17.08.2016 року надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає (а.с. 21). Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Враховуючи, що сторони не скористалися правом брати участь у судовому засіданні, суд розглядає цивільну справу за наявними у справі матеріалами. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS]належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Рубіжанського міського нотаріального округу Нецвітай О.В. 21.05.2014 року за реєстром № 692. Право власності зареєстровано належним чином 21.05.2014 року (а.с. 3-5). Згідно довідки Центру надання адміністративних послуг загального відділу Рубіжанської міської ради від 12.07.2016 року № 34294 у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], як мати власника квартири та [PERSON] з 13.03.2003 року, як колишній власник квартири (а.с. 7). Згідно акту обслідування житлового приміщення від 28.07.2016 року квартири [ADDRESS], ознак проживання [PERSON] не має, його особистих речей немає, у вказаній квартирі відповідач не проживає з 23.05.2014 року (а.с. 8). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно ст. 391 ЦПК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316-319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема, жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу України. У зв'язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 1 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Таким чином, суд дійшов висновку, що оскільки право користування квартирою [PERSON] є складовим змісту його права власності на цю квартиру, то припинення його права власності на квартиру припиняє в тому числі право користування цією квартирою. Враховуючи вищевказане, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягає задоволенню.

Outcome: approved