Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-29 00:00:00

У серпні 2021 року [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом, в якому просить суд: 1) визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду з даною позовною заявою; 2) визнати протиправним та скасувати наказ Київського обласного центру зайнятості від 29.12.2020 року № 475-к «Про звільнення [PERSON] »; 3) поновити [PERSON] на посаді начальника відділу активної підтримки безробітних Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості з дня звільнення, а за відсутності такої посади - на іншій рівнозначній посаді; 4) стягнути з Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня наступного за днем звільнення по день винесення судом рішення. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 30.04.2002 року працював у Білоцерківському міському центрі зайнятості. 29.10.2020 року позивача було попереджено про майбутнє вивільнення, однак в порядку працевлаштування йому пропонувалась лише посада провідного фахівця з профорієнтації сектору активної підтримки безробітних Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості, що не відповідала спеціальності та кваліфікації займаної посади начальника відділу активної підтримки безробітних Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості. Наказом Київського обласного центру занятості від 29.12.2020 року № 475-к його було звільнено з посади начальника відділу активної підтримки безробітних Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України. Вважаючи, що при його вивільненні роботодавцем не враховано переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством, оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, при цьому роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі вакантні посади, які з`явились на підприємстві протягом періоду та які існували на день звільнення. Крім того, позивачу не було запропоновано іншої рівноцінної (рівнозначної) посади, а також звільнення проведено без наявності попередньої згоди профспілкового комітету, членом якого він є. Вважає, що звільнення є незаконним, а прийняте рішення протиправним, тому звернувся до суду з метою захисту порушеного права. Вказано про дотримання строків звернення до суду, оскільки з позовом про поновлення на роботі він звернувся до адміністративного суду 29.01.2021 року, 05.07.2021 року ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва провадження у справі закрито та роз`яснено про віднесення вказаної справи до юрисдикції місцевого загального суду. З вказаною ухвалою позивач ознайомився 03.08.2021 року та з даним позовом звернувся 04.08.2021 року. 10.08.2021 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 03.09.2021 року ухвалою судді частково задоволено клопотання [PERSON] , звільнено останнього від сплати судового збору за позовними вимогами про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи. 22.09.2021 року на адресу суду надійшов відзив на позов відповідача Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості, в особі директора Тамари Геращенко. Вказаний відзив обґрунтований тим, що відповідно до наказу Київського обласного центру занятості від 28.10.2020 року № 375-к в Білоцерківському міськрайонному центрі зайнятості проведено зміни в організації виробництва і праці, згідно з яким виведено зі штатного розпису Білоцерківського МРЦЗ відділ активної підтримки безробітних у кількості 6 штатних одиниць, в тому числі посаду начальника відділу, яку займав позивач, про що останнього було попереджено 29.10.2020 року. Одночасно з попередженням, [PERSON] запропоновано роботу на іншій посаді та повідомлено, що у разі відмови від запропонованої роботи, його буде звільнено з роботи на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Позивач погодився із запропонованою роботою, тому відповідач-1 вважається таким, що належно виконав вимоги щодо працевлаштування працівника. Вказано про помилкове твердження позивача щодо обов`язку власника або уповноваженого органу запропонувати працівнику при вивільненні рівноцінну посаду, оскільки посада [PERSON] з 2015 року не відноситься до категорій посад державних службовців. Вказано про пропущення позивачем строків позовної давності та окремо заявлено клопотання про застосування наслідків спливу такого строку. Представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. 28.09.2021 року на адресу суду надійшов відзив на позов відповідача Київського обласного центру зайнятості, в особі директора Дениса Дармостука. Вказаний відзив обґрунтований тим, що позивач подав позов з порушенням правил предметної підсудності, хоча знав про відсутність у нього статусу державного службовця, у зв`язку з цим пропустив строк звернення до суду з власної вини, тому відсутні поважні причини для поновлення такого строку. Позивачу одночасно з попередженням була запропонована інша робота з урахуванням професії та спеціальності [PERSON] , з якою він на момент оголошення йому попередження погодився, а саме: посада провідного фахівця з профорієнтації сектору активної підтримки безробітних. Вказана посада за професією та спеціальністю відповідає знанням та практичним навичкам позивача, однак 05.11.2020 року на адресу відповідача-1 надійшла заява позивача про відмову від запропонованої 29.10.2020 року посади. 11.11.2020 року відповідач-1 надіслав відповідачу-2 лист з дорученням вжити невідкладні заходи щодо сприяння у працевлаштуванні працівників, які підлягають вивільненню, на виконання якого позивачу запропоновано взяти участь у конкурсі на заміщення вакантних посад в Маловільшанській об`єднаній територіальній громаді, однак позивач від участі у конкурсі відмовився. Після звільнення відповідач-1 листом від 31.05.2021 року також пропонував позивачу посади: начальника відділу організації працевлаштування населення Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості та заступника начальника відділу активної підтримки безробітних Обухівської міськрайонної філії Київського обласного центру зайнятості. Вказано про виконання відповідачем-1 всіх вимог чинного законодавства, зокрема, позивач був попереджений про зміни в організації виробництва та праці за два місяці до звільнення, йому була запропонована інша робота, в подальшому відповідач-2 сприяв у працевлаштуванні позивача. В ч. 1 ст. 42 КЗпП України передбачено, що при скороченні чисельності чи штату працівників переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією та продуктивністю праці, тож на час попередження позивача про наступне вивільнення відповідачем-1 враховані пропозиції, що викладені в доповідній записці директора відповідача-2 та протокол засідання комісії відповідача-1 з визначення осіб, які мають переважне право на залишення на роботі, відповідно до якого комісія в складі 6-ти осіб дійшла висновку рекомендувати директору відповідача-1 призначити на посаду завідувача сектору активної підтримки безробітних [PERSON] , а на посаду провідного фахівця відділу активної підтримки безробітних - позивача. Додатково комісією був встановлений факт, що заступник відділу активної підтримки безробітних [PERSON] користується переважним правом на залишення на роботі, як працівник якому залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку. Представник відповідача просив відмовити у задоволенні клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. 04.10.2021 року ухвалою суду на місці задоволено клопотання представника відповідача-1 Щербини С.В. про допит свідка. 04.10.2021 року ухвалою суду на місці залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи директора Київського обласного центру зайнятості Дармостук Дениса Георгійовича. 17.11.2021 року на адресу суду надійшла відповідь позивача на відзиви відповідачів. Вказана відповідь обґрунтована аналогічними доводами, зазначеними в позові. Додатково зазначено, що посилання відповідачів на висновки протоколу засідання комісії з визначення осіб, які мають переважне право на залишення на роботі, є безпідставними, оскільки у матеріалах справи відсутній відповідний наказ про створення такої комісії. Крім того, позивач взагалі не був повідомлений про проведення такого засідання, що позбавило його можливості взяти участь у його проведенні та права надати відповідні пояснення. Позивач надав додаткові обґрунтування щодо строку звернення до суду та просив задовольнити позов в повному обсязі. 16.11.2021 року ухвалою суду на місці задоволено клопотання представника позивача та витребувано у відповідача-1 належним чином засвідчені копії документів, які підтверджують надання органом профспілкового комітету вказаної організації згоди на звільнення (переведення) [PERSON] , а також належним чином засвідчені копії відомостей про наявність вільних посад в період з 29.10.2020 року по 29.12.2020 року. 20.12.2021 року на виконання вимог ухвали відповідачем-1 надано докази. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив задовольнити, надав пояснення по суті позову. Представник відповідача-1 Щербина С.В. в судовому засіданні не погодилась з позовом, зазначила про пропуск строків. Пояснила, що з 2015 року посада позивача не була державною службою, однак позивач звернувся з позовом до адміністративного суду, а не в межах цивільного судочинства, перебіг позовної давності не переривається внаслідок подання позову з недотриманням підсудності, тому немає поважних причин до поновлення процесуального строку. Вказала, що у зв`язку зі зміною в організації виробництва і праці кількість працівників не змінилась, змінилась структура і створили сектор, при цьому за 2020 рік визначалась продуктивність праці працівників. Просила відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача-2 Гавриш О.П. в судовому засіданні позов не визнала, вказала, що під час змін в організації виробництва і праці скоротили відділ та створили сектор, зверталась увага на продуктивність праці, яка визначалась відповідною програмою у двох працівників - заступника і начальника відділу, перевагу надали заступнику Корчевій, інших керівних посад в даному секторі не було, згода профспілки на звільнення [PERSON] була надана до часу звільнення. Просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Третя особа директор Київського обласного центру зайнятості Дармостук Денис Георгійович в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи без його участі. Заслухавши вступні слова представника позивача, представників відповідачів та покази свідка, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. [PERSON] з 30.04.2002 року працював у Білоцерківському міськрайонному центрі зайнятості та займав посаду начальника відділу, що вбачається з довідки Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості № 3/06 від 23.12.2020 року. Відповідно до пп.1 п. 6 Положення про Київський обласний центр зайнятості, затвердженого наказом Державної служби зайнятості № 130 від 20.09.2017 року, основним завданням Київського обласного центру зайнятості є, зокрема, організація, координація, контроль та методичне забезпечення роботи міських, районних та міськрайонних центрів зайнятості, філій регіональних центрів зайнятості, професійно-технічних навчальних закладів державної служби зайнятості та інших підпорядкованих регіональному центру зайнятості юридичних осіб. Директором Київського обласного центру зайнятості є Дармостук Денис Георгійович, що вбачається з копії наказу Державної служби зайнятості № 365-к від 13.10.2016 року (а.с.86 т.1). Згідно з копією наказу Державного центру зайнятості № 69 від 21.10.2020 року, вирішено провести оптимізацію чисельності працівників державної служби зайнятості в межах погодженої Міністерством розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України граничної чисельності працівників державної служби зайнятості на 2020 рік (а.с.89 т.1). Відповідно до копії наказу Київського обласного центру зайнятості № 375-к від 28.10.2020 року, у зв`язку із затвердженими змінами до структури та штатного розпису на 2020 рік, вирішено провести зміни в організації виробництва і праці: вивести з 28.10.2020 року із штатного розпису Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості відділ активної підтримки безробітних у кількості 6 штатних одиниць, в тому числі посаду начальника відділу (1 штатна одиниця), посаду заступника начальника відділу (1 штатна одиниця) та посади провідного фахівця з профорієнтації (4 штатні одиниці); ввести з 28.10.2020 року у штатний розпис Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості посаду провідного фахівця з питань зайнятості відділу працевлаштування населення (2 штатні одиниці), посаду провідного фахівця з питань зайнятості відділу взаємодії з роботодавцями (2 штатні одиниці), сектор активної підтримки безробітних у кількості 2 штатних одиниці, в тому числі завідувач сектору (1 штатна одиниця) та провідний фахівець з профорієнтації (1 штатна одиниця). Згідно з доповідною запискою директора Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості Тамари Геращенко № 964-1/1052/01-24, запровадження інституту Кар`єрного радника поступово перемістило частину функцій відділу активної підтримки безробітних до відділу організації працевлаштування населення, а саме запровадження профілювання, визначення можливостей працевлаштування та рівня мотивації, що є частиною профконсультаційної послуги, а також в умовах карантину втратили актуальність активні програми зайнятості, реально виникла необхідність швидкої перебудови всього відділу, при цьому начальник відділу [PERSON] відсторонився від роботи в нових умовах: ігнорує завдання, які покладаються саме на нього (надання послуг в он-лайн режимі, реєстрація безробітних), що підтверджується звітом про навантаження працівників відділу, поданим заступником начальника вказаного відділу [PERSON] . Таким чином, враховуючи навантаження на працівників, обсяги та якість виконуваних робіт, прагнення і вміння працювати в сучасних умовах, дотримання правил професійної етики і поведінки працівників Київського обласної служби зайнятості, директор просила врахувати їх бачення щодо подальшого призначення на посади, зокрема: [PERSON] запропонувати посаду завідувача сектору активної підтримки безробітних, враховуючи її багаторічний та сумлінний досвід роботи в службі зайнятості, активну позицію на посаді заступника начальника відділу, освоєння нововведень викликаних часом, та аналізу роботи відділу; [PERSON] запропонувати посаду фахівця з профорієнтації сектору активної підтримки безробітних, також враховуючи його багаторічну працю, на думку директора, відбулося професійне вигорання фахівця, адже складання планів роботи відділу, звітність за усіма напрямами діяльності, аналітична інформація, реалізація питань надання ваучерів, організація професійного навчання клієнтів як і більшість інших завдань, які мав би виконувати і скеровувати начальник відділу, майже в повній мірі було перекладено на заступника начальника та фахівця відділу, тому в подальшому не рекомендовано призначати на керівні посади [PERSON] - відсутня активна позиція, як начальника відділу, не ініціативний, важко сприймає нові технології в роботі, негативно впливає на імідж Служби. Відповідно до копії наказу Київського обласного центру зайнятості № 376-к від 28.10.2020 року, на базі вказаної установи створено комісію з визначення осіб, які мають переважне право на залишення на роботі, до складу якої увійшли: голова комісії - Квітка С.М. , члени комісії - Вторнікова Н.О. , Мяновська І.В. , Гнатченко І.А. , Шаповал С.Л. , Щербина С.В. 28.10.2020 року відбулось засідання комісії з визначення кола осіб, які мають переважне право на залишення на роботі Київської обласної служби зайнятості, оформлене протоколом № 2 (а.с.96-98 т.1), відповідно до якого, зокрема, встановлено: [PERSON] (1962 р.н.) має статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи (4 кат.), повна вища освіта, спеціаліст, Інститут підготовки кадрів державної служби зайнятості України (2004 рік), психологія, психолог; вища (старий термін), Київський державний педагогічний інститут ім. Горького, 1985 рік, педагогіка і психологія (дошкільна), вихователь, викладач дошкільної педагогіки та психології, загальний стаж 41 рік, має грамоти і подяки (2005, 2006, 2012, 2017 роки), в Білоцерківському МРЦЗ працює з 2001 року, нині обіймає посаду заступника начальника відділу активної підтримки безробітних, дисциплінарних стягнень немає; [PERSON] (1962 р.н.), повна вища освіта, спеціаліст, Інститут підготовки кадрів державної служби зайнятості України (2005 рік), психологія, психолог; вища (старий термін), Інститут перепідготовки, підвищення кваліфікації кадрів, наукових досліджень, 2001 рік., менеджмент організацій, менеджер-економіст, загальний стаж 31 рік, має грамоти і подяки (2005, 2008, 2018 року), в Білоцерківському МРЦЗ працює з 2002 року, нині обіймає посаду начальника відділу активної підтримки безробітних, дисциплінарних стягнень немає. Врахувавши бачення директора Білоцерківського МРЦЗ, комісія ухвалила запропонувати [PERSON] - посаду завідувача сектору активної підтримки безробітних; [PERSON] - посаду провідного фахівця з профорієнтації сектору активної підтримки безробітних. 29.10.2021 року [PERSON] отримав попередження про зміни в організації виробництва і праці, яким позивача попереджено про наступне вивільнення, в порядку працевлаштування запропоновано посаду провідного фахівця з профорієнтації сектору активної підтримки безробітних Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості та вказано, що у разі відмови від запропонованої посади його буде звільнено згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України після закінчення двох місяців з дати попередження (а.с.14 т.1). Відповідно до відмітки у вказаному попередженні, [PERSON] погодився із запропонованою роботою, однак 05.11.2020 року відкликав свою згоду, направивши на адресу відповідача-1 заяву про відмову від запропонованої роботи фахівця з профорієнтації (а.с.15 т.1). 11.11.2020 року Київський обласний центр зайнятості надіслав Білоцерківському міськрайонному центру зайнятості лист № 3196/08/01-36 з дорученням вжити невідкладні заходи щодо сприяння у працевлаштуванні працівників, які підлягають вивільненню, використовуючи базу вакансій ЄІАС (а.с.92 т.1). [PERSON] запропоновано взяти участь у конкурсі на заміщення вакантних посад Маловільшанської об`єднаної територіальної громади: керівника гуманітарного відділу, керівника відділу соціального захисту, старости села, однак позивач від участі у конкурсі відмовився, що підтверджується копією інформації щодо сприяння працевлаштуванню працівників, які підлягають вивільненню Білоцерківським міськрайонним центром зайнятості станом на 23.11.2020 року (а.с.93 т.1). 29.12.2020 року [PERSON] звільнено з посади начальника відділу активної підтримки безробітних Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, що вбачається з копії наказу Київського обласного центру зайнятості № 475-к від 29.12.2020 року (а.с.13 т.1). Не погодившись з вказаним наказом про звільнення, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду. 05.07.2021 року ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва у справі № 640/2020/21 закрито провадження у справі за позовом [PERSON] до Київського обласного центру зайнятості та Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (а.с.17-20 т.1). Вказаною ухвалою встановлено, що перебуваючи у трудових відносинах з Київським обласним центром зайнятості, позивач втратив статус державного службовця, про що був ознайомлений під особистий підпис 06.03.2015 року, його посада начальника відділу активної підтримки безробітних Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості не відноситься до посад публічної служби, а отже справа має вирішуватись за правилами цивільного судочинства. 03.08.2021 року [PERSON] ознайомився з матеріалами справи № 640/2020/21, що вбачається з копії відмітки на клопотанні про ознайомлення (а.с.21 т. 1). 31.05.2021 року листом Київського обласного центру зайнятості № 1632/08/01-36, в порядку переважного права на укладення трудового договору у разі повторного прийняття на роботу та сприяючи працевлаштуванню, [PERSON] запропоновано посади: начальника відділу організації працевлаштування населення Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості та заступника начальника відділу активної підтримки безробітних Обухівської міськрайонної філії Київського обласного центру зайнятості. Згідно з копією штатного розпису Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості на 2020 рік, затвердженого директором Київського обласного центру зайнятості 26.12.2019 року, відділ активної підтримки безробітних включав 6 штатних одиниць, в тому числі: начальник відділу (1 штатна одиниця), заступник начальника відділу (1 штатна одиниця), провідний фахівець з профорієнтації (4 штатних одиниці). Відповідно до копії штатного розпису Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості на 2021 рік, затвердженого директором Київського обласного центру зайнятості 31.12.2020 року, сектор активної підтримки безробітних включає 2 штатних одиниці, в тому числі: завідувач сектору (1 штатна одиниця), провідний фахівець з профорієнтації (1 штатна одиниця). В матеріалах справи міститься копія колективного договору Київської обласної служби зайнятості, схваленого загальними зборами трудового колективу 06.12.2019 року та затвердженого директором Київської обласної служби зайнятості. Відповідно до копії листа профспілки працівників Київської обласної служби зайнятості № 009-П від 22.12.2020 року, за підписом голови профспілки Світлани Шаповал, надано згоду на звільнення [PERSON] з займаної посади у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці за п. 1 ст. 40 КЗпП України. В матеріалах справи міститься копія посадової інструкції начальника відділу активної підтримки безробітних, затверджена директором Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості 04.01.2019 року, копія посадової інструкції завідувача сектору активної підтримки безробітних, затверджена директором Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості 12.01.2021 року та копія посадової інструкції провідного фахівця з профорієнтації сектору активної підтримки безробітних, затверджена директором Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості 13.01.2021 року. Відповідно до листа Київського обласного центру зайнятості № 3579/08/01-36 від 03.12.2021 року, в Білоцерківському міськрайонному центрі зайнятості у період часу з 29.10.2020 року по 29.12.2020 року були вільними наступні посади: заступник директора-начальник відділу взаємодії з роботодавцями, завідувач сектору активної підтримки безробітних, провідний фахівець з профорієнтації сектору активної підтримки безробітних, провідний фахівець з питань зайнятості відділу організації працевлаштування населення. Свідок [PERSON] зазначила, що є директором Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості з грудня 2019 року та була безпосереднім керівником [PERSON] , позивач був повідомлений про зміни в організації виробництва і праці, з відділу вирішено створити сектор, тож на підставі проведеного аналізу заступнику запропонували посаду керівника сектору, а позивачу - посаду спеціаліста. Він, як працівник, професійно вигорів, передоручав свою роботу іншим, основний обсяг роботи - плани, виконання завдань, ініціативи, лягало на заступника Корчевую і спеціалістів відділу, свідок безпосередньо це спостерігала і це засвідчено в електронній системі. При вирішенні справи, суд виходить з наступного. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ч. 1,2 та 4 ст. 10 ЦПК). Трудові правовідносини врегульовані Кодексом Законів про працю України (далі КЗпП України) та Законом України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» № 1045-XIV від 15.09.1999 року (далі Закон № 1045-XIV). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Частиною другою статті 40 цього ж Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. За змістом ч. 1, 2, 3 ст. 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників. Стаття 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9 роз`яснено, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП1, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у роботодавця мали місце зміни в організації виробництва і праці (якщо йдеться про звільнення у зв`язку із ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємства, установи, організації), скорочення чисельності або штату працівників, чи додержувався власник або уповноважений ним орган норм законодавства, що регулюють звільнення працівника, які є докази змін в організації виробництва і праці, а також того, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, і те, чи не мав звільнений працівник переважне право залишитися на роботі та чи було попереджено його за 2 місяці про наступне звільнення (п. 19 постанови). Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду та які існували на день звільнення. Вказана правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду від 06.05.2020 року у справі № 487/2191/17. Судом встановлено, що в Білоцерківському міськрайонному центрі зайнятості дійсно мали місце зміни в організації виробництва і праці, на момент яких позивач займав посаду начальника відділу активної підтримки безробітних Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості, він був своєчасно повідомлений про вказані зміни та про наступне вивільнення. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається, зокрема: сімейним - при наявності двох і більше утриманців; особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах без відриву від виробництва; працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат тощо. Встановленим є і те, що в порядку працевлаштування позивачу запропоновано посаду провідного фахівця з профорієнтації сектору активної підтримки безробітних Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості, з якою 29.10.2020 року позивач погодився, однак 05.11.2020 року відкликав свою згоду. При вирішенні питання про звільнення працівника роботодавець зобов`язаний перевірити наявність у працівників, посади яких скорочуються, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці. Для такої перевірки повинні досліджуватись документи та інші відомості про освіту і присвоєння кваліфікаційних розрядів (класів, категорій, рангів), про підвищення кваліфікації, про навчання без відриву від виробництва, про винаходи і раціоналізаторські пропозиції, авторами яких є відповідні працівники, про тимчасове виконання обов`язків більш кваліфікованих працівників, про досвід трудової діяльності, при цьому продуктивність праці вимірюється певними виробничими показниками, в тому числі кількістю відпусток без збереження заробітної плати, наданих на прохання такого працівника, а також відсутністю працівника на робочому місці у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю. Однією з істотних ознак більш високої продуктивності праці є дисциплінованість працівника. Тому при застосуванні положень статті 42 КЗпП України щодо переважного права на залишення на роботі слід враховувати в тому числі і наявність дисциплінарного стягнення. Продуктивність праці і кваліфікація працівника повинні оцінюватися окремо, але в підсумку роботодавець повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників. За відсутності різниці у кваліфікації та продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені в частині другій статті 42 КЗпП. Для виявлення працівників, які мають це право, роботодавець повинен здійснити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню. При перевірці дотримання відповідачами вимоги законодавства стосовно того, чи не користувався вивільнюваний працівник [PERSON] переважним правом на залишення на роботі, судом встановлено наступне. [PERSON] займав посаду начальника відділу активної підтримки безробітних Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості. На час видачі наказу № 375-к від 28.10.2019 року у відділі по штатному розпису був один начальник, один заступник начальника та чотири провідних фахівця. В результаті проведених змін в організації виробництва і праці відділ активної підтримки безробітних виведено із штатного розпису та введено сектор активної підтримки безробітних, в якому визначено одну посаду завідувача сектору та одну посаду провідного фахівця з профорієнтації. Відповідачем було створено комісію з визначення осіб, які мають переважне право на залишення на роботі Київської обласної служби зайнятості, яка на засіданні 28.10.2020 року проаналізувала кваліфікацію і продуктивність праці працівників, які підлягають вивільненню та встановила, що: [PERSON] (1962 р.н.) має статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи (4 кат.), повну вищу освіту, спеціаліст, Інститут підготовки кадрів державної служби зайнятості України (2004 рік), психологія, психолог; вища (старий термін), Київський державний педагогічний інститут ім. Горького, 1985 рік, педагогіка і психологія (дошкільна), вихователь, викладач дошкільної педагогіки та психології, загальний стаж 41 рік, має грамоти і подяки (2005, 2006, 2012, 2017 роки), в Білоцерківському МРЦЗ працює з 2001 року, нині обіймає посаду заступника начальника відділу активної підтримки безробітних, дисциплінарних стягнень немає; [PERSON] (1962 р.н.) має повну вищу освіту, спеціаліст, Інститут підготовки кадрів державної служби зайнятості України (2005 рік), психологія, психолог; вища (старий термін), Інститут перепідготовки, підвищення кваліфікації кадрів, наукових досліджень, 2001 рік., менеджмент організацій, менеджер-економіст, загальний стаж 31 рік, має грамоти і подяки (2005, 2008, 2018 року), в Білоцерківському МРЦЗ працює з 2002 року, нині обіймає посаду начальника відділу активної підтримки безробітних, дисциплінарних стягнень немає. При прийнятті рішення щодо переважного права на залишення на роботі комісія врахувала доповідну записку директора Білоцерківського МРЦЗ, відповідно до якої [PERSON] має меншу продуктивність праці, зокрема, вказано, що [PERSON] відсторонився від роботи: ігнорує завдання, які покладаються саме на нього (надання послуг в он-лайн режимі, реєстрація безробітних), що пов`язано з запровадження інституту Кар`єрного радника та поступовим переміщенням частини функцій відділу активної підтримки безробітних до відділу організації працевлаштування населення. При цьому суд зауважує, що звіт про навантаження працівників відділу активної підтримки безробітних, який є основним у визначенні продуктивності позивача - начальника вказаного відділу, поданий заступником начальника вказаного відділу, не в повній мірі відображає продуктивність вказаної особи, оскільки відповідно до розділу 2 «Завдання та обов`язки» посадової інструкції начальника відділу активної підтримки безробітних, останній має 30 пунктів завдань та обов`язків, в тому числі аналізує та контролює різні напрямки роботи. З метою визначення працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, в межах вирішення трудового спору в судовому порядку, учасники справи вправі подавати будь-які допустимі ЦПК України докази, що підтверджують факт наявності у працівника, який звільняється, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці. При вирішенні справи суд враховує про відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження того, що [PERSON] відсторонився від роботи та ігнорує завдання, стороною відповідачів не надано жодного документу, який свідчив би про вказаний факт, в тому числі відсутні акти про невиконання посадових обов`язків чи норм трудового законодавства вказаною особою, а також застосування заходів дисциплінарних стягнень до нього, при цьому у [PERSON] та [PERSON] однаковий кваліфікаційний рівень та заходи заохочення. Суд також зауважує про те, що комісія при визначенні переважного права на залишення на роботі, односторонньо врахувала наявність у [PERSON] статусу громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи (4 кат.), при цьому не досліджувала наявність пільг, передбачених ч. 2 ст. 42 КЗпП України у позивача. В матеріалах справи містяться докази, що в період з 29.10.2020 року по 29.12.2020 року відповідач-2 мав інші вакантні посади (окрім тієї, що була запропонована [PERSON] та від якої останній відмовився), зокрема, посада заступника директора-начальника відділу взаємодії з роботодавцями та провідного фахівця з питань зайнятості відділу організації працевлаштування населення, які можливо було б запропонувати позивачу, що свідчить про недотримання відповідачами вимог законодавства щодо пропозицій всіх вакантних посад. Суд відхиляє аргументи відповідачів, що позивачу у листопаді 2020 року пропонувалось взяти участь у конкурсі на заміщення вакантних посад в Маловільшанській об`єднаній територіальній громаді та у травні 2021 року пропонувались посади: начальника відділу організації працевлаштування населення Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості і заступника начальника відділу активної підтримки безробітних Обухівської міськрайонної філії Київського обласного центру зайнятості, оскільки вказані пропозиції стосуються іншого роботодавця або періоду поза межами двомісячного строку до моменту звільнення позивача. Розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник (ч. 1 ст. 43 КЗпП). Так, відповідно до пункту 10 статті 38 Закон № 1045-XIV виборний орган первинної профспілкової організації дає згоду або відмовляє у дачі згоди на розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця, який є членом діючої на підприємстві, установі, організації профспілки. Згідно з абзацом 1 ст. 39 Закон № 1045-XIV у випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний термін обґрунтоване письмове подання роботодавця про розірвання трудового договору з працівником. Подання роботодавця має розглядатися у присутності працівника щодо якого воно подано. Розгляд подання за відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. У разі нез`явлення працівника або його представника на засідання розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах терміну, визначеного частиною першою цієї статті. При повторному нез`явленні працівника без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності (абз. 1 ст. 39 Закон № 1045-XIV). Судом встановлено та не заперечувалось відповідачами, що [PERSON] за період роботи в Білоцерківському міськрайонному центрі зайнятості був членом профспілки працівників Київської обласної служби зайнятості. Проте, станом на 29.12.2020 року жодного засідання профспілки за участю позивача не проводилось, отже погодження голови профспілки № 009-П від 22.12.2020 року на звільнення позивача з займаної посади у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці видане з порушенням чинного законодавства. Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Таким чином, аналіз зазначених правових норм у їх сукупності з положеннями статті 43 Конституції України дає підстави для висновку про те, що за змістом частини першої статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом. Під час вирішення даної справи суд дійшов до висновку, що відповідачем не було дотримано процедури звільнення, отже наказ Київського обласного центру зайнятості від 29.12.2020 року № 475-к «Про звільнення [PERSON] » був виданий з порушенням вимог чинного законодавства, тому є протиправним та підлягає скасуванню. Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (далі - Порядок). Згідно з довідкою Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості № 8/06 від 04.10.2021 року, [PERSON] дійсно працював в Білоцерківському міськрайонному центрі зайнятості з 30.04.2002 року по 29.12.2020 року на посаді начальника відділу та його заробітна плата за жовтень - листопад 2020 року становить 37 506,45 грн., кількість фактично відпрацьованих днів становить 27, середньоденна заробітна плата складає 1 389,13 грн. Вказаний розмір середньоденної заробітної плати позивача не заперечувався сторонами в судовому засіданні. Отже, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 30.12.2020 року по 29.12.2021 року, належний до виплати позивачу, становить: 1 389,13 х 250 дні вимушеного прогулу = 347 282,50 грн. Щодо вимоги позивача про поновлення його на іншій рівнозначній посаді, суд зазначає наступне. Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.07.2021 року у справі № 640/2020/21 встановлено, що перебуваючи у трудових відносинах з Київським обласним центром зайнятості, позивач втратив статус державного службовця, його посада начальника відділу активної підтримки безробітних Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості не відноситься до посад публічної служби. Вказана ухвала набрала законної сили, є чинною, і її висновки, в силу положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України, не доказуються при розгляді даної справи. З урахуванням зазначеного, суд зауважує, що положення Закону України «Про державну службу», які містять норми щодо поновлення на рівнозначній посаді, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, а тому у задоволенні вимоги про поновлення позивача на іншій рівнозначній посаді слід відмовити. Щодо порушення позивачем строку звернення до суду, суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частиною першою статті 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - у місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Статтею 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20.12.2007 у справі "Фінікарідов проти Кіпру"). У справі, що розглядається, судом встановлено, що позивач звернувся до відповідачів з позовом в порядку адміністративного судочинства. Проте, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.07.2021 було закрито провадження у вказаній вище справі № 640/2020/21 з тих підстав, що даний спір віднесено до цивільної юрисдикції. З вказаною ухвалою позивач ознайомився 03.08.2021 року, що вбачається з відмітки на копії заяви про ознайомлення з матеріалами справи № 640/2020/21. Матеріалами справи підтверджується, що 04.08.2021 року позивач звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з даним позовом, тобто на наступний день після того, як позивач дізнався, що даний спір віднесено до цивільної юрисдикції, тобто в межах позовної давності. Статтею 264 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Пред`явлення позову до суду - це реалізація позивачем права на звернення до суду. Саме з цією процесуальною дією пов`язується початок процесу у справі. Відповідно до вимог процесуального законодавства суддя відкриває провадження у справі не інакше як на підставі заяви, поданої і оформленої в порядку, встановленому процесуальним кодексом. Виходячи з аналізу наведених норм, перебіг позовної давності шляхом пред`явлення позову може перериватися в разі звернення позивача до суду, в тому числі й направлення позовної заяви поштою, здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства. Якщо суд у прийнятті позовної заяви відмовив або повернув її, то перебіг позовної давності не переривається. Не перериває перебігу такого строку й подання позову з недодержанням правил підвідомчості, а також з іншим предметом спору та з іншими матеріально-правовими підставами. Закон не наводить переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском строку позовної давності. Тому, дане питання віднесено до компетенції суду, який розглядає судову справу по суті заявлених вимог. До висновку про поважність причин пропуску строку позовної давності можна дійти лише після дослідження усіх фактичних обставин та оцінки доказів у кожній конкретній справі. При цьому, поважними причинами при пропущенні позовної давності є такі обставини, які роблять своєчасне пред`явлення позову неможливим або утрудненим. При цьому, очевидно, що перебування справи у провадженні судових органів, вчинення в ній передбачених законом дій на думку добросовісного розсудливого спостерігача виключає необхідність вчинення процесуальних дій спрямованих на припинення цього процесу, а саме подачі заяв про закриття провадження у справі, подачі позовів в порядку іншого судочинства тощо. За таких обставин є неправильним та несправедливим покладення виключно на позивача відповідальності за помилку у визначенні підвідомчості відповідної справи і позбавлення його права на захист у спірних правовідносинах. Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 15.05.2020 року у справі № 922/1467/19. Враховуючи викладене, надавши оцінку наявним у справі доказам і доводам сторін, з огляду на факт відкриття провадження у справі Окружним адміністративним судом міста Києва та тривалий час розгляду справи, як наслідок - наявність підстав для позивача вважати, що його права будуть відновлені та захищені в судовому порядку, звернення позивача до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з даною позовною заявою на наступний день після того, як позивач дізнався, що даний спір відноситься до цивільної юрисдикції, суд вважає, що строк позивачем пропущено з поважних причин. У рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод. Частиною 5 ст. 267 ЦК України передбачено, що якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. З огляду на викладене, з метою недопущення порушення права особи на доступ до правосуддя, визначених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та застосовуючи основні конституційні засади судочинства, принцип верховенства права, а також принципи справедливості, добросовісності і розумності, виходячи з фактичних обставин справи, суд дійшов висновку про необхідність захисту порушеного права позивача та поновлення строку позовної давності. В силу положень п. 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі.

Outcome: partial