Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-22 00:00:00

У серпні 2017 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Вказував, що відповідач з 01.04.2017 року незаконно відключив його телефон від мережі, посилаючись на відсутність оплати телекомунікаційних послуг, право на безкоштовне отримання яких він має як інвалід війни та учасник ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС. Просив визнати дії відповідача протиправними та стягнути з нього 3000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Відповідач позов не визнав. Стверджував, що [PERSON] до січня 2017 року отримував безоплатні послуги телефонного зв'язку, вартість яких відповідно до чинного на той час законодавства відшкодовувалась оператору за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів в рівних частках. Однак, з огляду на змінами в бюджетному законодавстві пільги з послуг зв'язку певним категоріям населення з 01.01.2017 року надаються виключно за рахунок місцевих бюджетів. Відтоді позивач став отримувати рахунки на часткову оплату (50%) послуг зв'язку, а згодом попередження про припинення надання телекомунікаційних послу в разі непогашення заборгованості. Через систематичну несплату отриманих послуг їх надання позивачеві було припинено. Позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до п. 5 ст. 33 Закону України «Про телекомунікації» та пп. 6 п. 36 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою КМУ від 11 квітня 2012 року № 295, споживачі телекомунікаційних послуг зобов'язані дотримуватися Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, що затверджує Кабінет Міністрів України, зокрема, виконувати умови договору про надання телекомунікаційних послуг у разі його укладення, у тому числі своєчасно оплачувати отримані ними телекомунікаційні послуги. Припинення надання послуг (послуги) може здійснюватися оператором, провайдером у разі припинення відповідно до законодавства дії договору, в тому числі його дострокового розірвання, або внесення до договору змін щодо припинення надання однієї чи кількох послуг, замовлених абонентом, за ініціативою оператора, провайдера у разі непогашення заборгованості з оплати послуг у строк, зазначений у попередженні оператора, провайдера. Суд звертає увагу на те, що попри відсутність між сторонами письмового договору обставини справи свідчать про наявність між ними договірних відносин, згідно з якими відповідач з 1996 року постачав позивачу телекомунікаційні послуги, оплату за надання яких отримував з передбачених законом джерел. Тому відсутність договору про надання послуг зв'язку сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, які були фактично отримані та використані. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що [PERSON] є споживачем послуг телефонного зв'язку ПАТ "Укртелеком". При цьому він має статус інваліда війни 3 групи та постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії (а.с. 3). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 92 Бюджетного кодексу України (в редакції, що була чинною до 01.01.2017 року) передбачено, що у Державному бюджеті України могли передбачатися трансферти місцевим бюджетам, зокрема, субвенції на здійснення державних програм соціального захисту, а також частини 3 ст. 102 цього Кодексу також були встановлено, що видатки місцевих бюджетів, передбачені у підпункті "б" пункту 4 частини першої статті 89 цього Кодексу, проводяться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Соціальною програмою надання додаткових пільг за рахунок коштів міського бюджету окремим категоріям громадян та Почесним громадянам міста на 2017-2021 роки, затвердженою рішенням Маріупольської міської ради № 7/14-1093 визначено, що постраждали від наслідків аварії на ЧАЕС 1 та 2 категорії мають пільгу з оплати послуг зв'язку в розмірі 50%. Таким чином, позивач був повністю звільнений від оплати телекомунікаційних послуг. Однак, з 1 січня 2017 року у зв'язку зі змінами в бюджетному законодавстві видатки на надання пільг з послуг зв'язку включено до визначених статтею 91 БКУ. Таким чином, питання відшкодування витрат з надання пільг з оплати послуг зв'язку окремим категоріям громадян має розглядатися органами виконавчої влади за рахунок виділених з місцевого бюджету коштів на цю мету. Отже з 01.01.2017 року позивач мав право лише на 50-відсоткову пільгу, але не став оплачувати телекомунікаційні послуги попри направлені рахунки та попередження відповідача про необхідність сплати заборгованості та припинення постачання послуг зв'язку (а.с.5, 6. 7), факт отримання яких позивачем не заперечувалось. Незважаючи на це позивач не вжив заходів щодо з'ясування причин утворення заборгованості та заходів щодо її погашення. Станом на 01.05.2017 року утворилась заборгованість в сумі 122,86 грн., у зв'язку з чим відповідач припинив надання позивачу послуг, починаючи з 30 квітня 2017 року. За таких обставин, суд не вбачає в діях відповідача ознак протиправності, а тому доходить висновку про те, що й похідна від цього вимога про відшкодування моральної шкоди задоволенню також не підлягає.

Outcome: dismissed