Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-30 00:00:00

01 червня 2016 року представник Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ «КБ «ПриватБанк») за довіреністю [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, яка обґрунтована тим, що відповідно до укладеного кредитного договору №HML0GA00007585 від 09 липня 2007 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 13350,00 доларів США на термін до 07 липня 2017 року та зобовязалася такий повернути і сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, що встановлені кредитним договором. Цього ж дня, 09 липня 2007 року, в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, між [PERSON] та ПАТ «КБ «ПриватБанк» укладено договір поруки №HML0GA00007585/1 згідно якого [PERSON] поручився за виконання [PERSON] кредитного договору. ПАТ «КБ «ПриватБанк» свої зобовязання виконав у повному обсязі та надав відповідачу [PERSON] кредит у визначеному кредитним договором розмірі. Однак, [PERSON] порушила умови договору і не надавала своєчасно грошові кошти ПАТ «КБ «ПриватБанк» для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами згідно умов кредитного договору та станом на 06 квітня 2016 року у відповідача існує заборгованість в сумі 59871,62 доларів США, з них: заборгованість за кредитом 10886,07 доларів США, заборгованість по процентах за користування кредитом 15370,05 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом 1920,00 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 28835,34 доларів США, штраф (фіксована частина) 9,59 доларів США, штраф (процентна складова) 2850,57 доларів США. ПАТ «КБ «ПриватБанк» на адресу [PERSON] та [PERSON] було направлено вимогу щодо обовязку виконання своїх зобовязань, але така була залишена без задоволення. У звязку з тим, що відповідачі у кредитних правовідносинах діють як солідарні боржники, своїх зобовязань не виконали, тому існуючий розмір кредитної заборгованості позивач разом із сплаченим судовим збором просить стягнути солідарно з відповідачів. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив такі задовольнити, а доводи відповідача та її представника сприймати критично, оскільки обовязком [PERSON] є належним чином виконувати свої кредитні зобовязання, а поручитель [PERSON], в разі невиконання [PERSON] своїх зобовязань по кредитному договору, має відповідати солідарно перед банком. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] позовні вимоги визнали частково та вказали, що кредитні кошти дійсно отримано, однак має скрутне матеріальне становище, оскільки не працює, має на утриманні двоє неповнолітніх дітей, а старша дитина є інвалідом з дитинства. Вважають, що строк позовної давності слід застосувати до вимог про стягнення штрафу або пені та в цій частині в позові відмовити, оскільки такі нараховано за весь період, а не за 1 рік. Крім того, штраф і пеня є одним видом відповідальності, тому не можуть бути стягнуті одночасно. В разі стягнення штрафу і пені, такі мають бути стягнуті у гривні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, згідно поданого заперечення просить у задоволенні позову відносно нього про стягнення заборгованості відмовити, оскільки поручався за виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором по одній відсотковій ставці, а з поданих до позовної заяви документів випливає, що відсоткова ставка збільшилась у 2008 році, що збільшило обсяг його відповідальності, але підняття відсоткової ставки відбулось без його згоди, тому вважає, що порука є припиненою. Заслухавши доводи сторін, дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Згідно ст.ст. 526, 527, 530, 599, 610, 615, 625, 626, 629, 1054 ЦК України: зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін); зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином; порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання); одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання; боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є обов'язковим для виконання сторонами; за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Так, 09 липня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (Банк) і [PERSON] (Позичальник) укладено кредитний договір №HML0GA00007585 згідно якого Банк зобовязується надати Позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу чи/або перерахування на рахунок, зазначений в п. 7.1. Строк, вид кредиту, цілі, розмір кредиту, відсотків, винагород, розмір щомісячного платежу, період сплати, порядок погашення заборгованості за цим договором, зазначені у розділі 7 договору (ст. 1.1). Згідно п. 7.1 договору Банк зобовязується надати Позичальникові кредитні кошти шляхом: видачі готівки через касу на строк з 09 липня 2007 року по 07 липня 2017 року включно у вигляді непоновлювальної лінії (Кредит) у розмірі 13350,00 доларів США на наступні цілі: у розмірі 12000,00 доларів США - на споживчі цілі, а також у розмірі 1350,00 доларів США - на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п. 2.1.3, 2.2.7 договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі суми 0,2% від суми виданого кредиту щомісяця у період сплати та 1,50% разової у момент надання кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11 договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2 договору. Періодом сплати вважати період з 09 по 14 число кожного місяця. Щомісячний платіж складає 190,62 долара США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам та винагороди. Забезпеченням виконання позичальником зобовязань за даним договором виступає договір поруки [PERSON] та договір іпотеки домоволодіння по вул. Войтова, 22/1 в смт. Летичів Хмельницької області, а також всі інші види застави, іпотеки, поруки й т.п., надані Банку з метою забезпечення зобовязань за даним договором (п. 7.3). В додатку №1 до кредитного договору визначено графік погашення кредиту, наявні підписи представника Банку та Позичальника. Сторони в судовому засіданні визнали, що означений кредитний договір ніким не оспорюється, підписаний представником Банку та Позичальником. Факт видачі коштів не заперечується відповідачем [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Отже, ЗАТ «КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. В позовній заяві, розрахунку заборгованості вказано, що станом на 06 квітня 2016 року у відповідача [PERSON] існує заборгованість в сумі 59871,62 доларів США, з них: заборгованість за кредитом 10886,07 доларів США, заборгованість по процентах за користування кредитом 15370,05 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом 1920,00 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 28835,34 доларів США, штраф (фіксована частина) 9,59 доларів США, штраф (процентна складова) 2850,57 доларів США. Згідно розділу 1 п. 1.1 Статуту ПАТ КБ «ПриватБанк» та свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи від 17 липня 2009 року серія А1 №054809 підставою заміни свідоцтва про державну реєстрацію є зміна найменування юридичної особи з ЗАТ КБ «ПриватБанк» на ПАТ КБ «ПриватБанк», який є правонаступником всіх прав та зобовязань ЗАТ КБ «ПриватБанк». За змістом ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України, Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» порядок виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, тобто поряд зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за користування кредитом в іноземній валюті, оскільки такий процент не є фінансовою санкцією. Однак, вказані положення можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення відсотків за користування валютним кредитом, та не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення штрафних санкцій. Тобто, пеня має стягуватись в національній валюті. За приписами ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549); якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч. 2 ст. 551); розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (ч. 3 ст. 551). Неустойка є засобом забезпечення зобов'язання та засобом цивільно-правової відповідальності за його порушення, відповідно до своєї правової природи неустойка не може розглядатися як засіб збагачення. Між тим, пред'явлена до стягнення пеня (28835,34 долари США) перевищує збитки кредитора, що у вигляді заборгованості за кредитом, процентах та комісії за користування кредитом визначені ним у сумі 28176,12 доларів США. Разом з тим, ч. 3 ст. 551 ЦК України, з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства, та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Відповідна правова позиція, що згідно ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування, висловлена у Постанові Верховного Суду України від 03 вересня 2014 року у справі № 6-100цс14. [PERSON] має на утриманні двох неповнолітніх доньок 2006, [INFO], повнолітнього сина, [INFO], який є інвалідом з дитинства, офіційно не працевлаштована. Враховуючи зазначене суд вважає, що наявні підстави для зменшення розміру пені, її розмір має бути визначений, з урахуванням положень п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, та виходячи з принципів розумності, справедливості, співмірності з характером порушення зобов'язання боржником і розміром збитків кредитора, в сумі 250000,00 грн. Визначений розмір є достатнім для ефективного захисту майнових прав кредитора, для запобігання їх порушенню з боку боржника та для впливу на останнього. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. У звязку із зазначеним позовні вимоги щодо стягнення штрафу (фіксована частина) 9,59 доларів США, штрафу (процентна складова) 2850,57 доларів США задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку; поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником; порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя; поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до договору поруки №HML0GA00007585 від 09 липня 2007 року, укладеного між ПриватБанк (Кредитор) та [PERSON] (Поручитель), предметом цього договору є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, укладеним між банком та позичальником. Строк, розмір кредиту, цілі, відсотки, розмір кредиту на сплату страхових платежів, винагороду за надання фінансового інструменту, розмір щомісячного платежу, період сплати, порядок погашення заборгованості, відсотки за дострокове погашення кредиту за цим договором, зазначені в п. 16 цього договору (п. 1). Поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобовязань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків (п. 2). Поручитель з умовами кредитного договору ознайомлений (п. 3). У випадку невиконання боржником зобовязань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (п. 4). Договір діє до повного виконання зобовязань за кредитним договором (п. 11). Порука за цим договором припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором (п. 12). За умовами договорів кредитний договір діє до 09 липня 2017 року, а договір поруки діє до 09 липня 2022 року. В постанові від 14 вересня 2016 року Верховний Суд України (справа № 6-223цс16) зазначив, що виходячи з положень ч. 4 ст. 559 ЦК України вимога до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинна бути пред'явлена в судовому порядку в межах строку дії договору поруки, або протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2 ст. 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). У постанові від 09 листопада 2016 року Верховний Суд України (справа № 6-2251цс16) зробив висновок про те, що, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як кінцевого строку виконання її умов. В названій справі повідомлення про необхідність у термін не пізніше 5 календарних днів з дати одержання повідомлення погасити заборгованість було направлене ПАТ КБ «ПриватБанк» 08 квітня 2016 року для позичальника [PERSON] та [PERSON], тобто ПАТ КБ «ПриватБанк» використав своє право, а не обовязок, передбачене ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Позов предявлено 01 червня 2016 року, тому ПАТ КБ «ПриватБанк» не пропустив строк звернення до суду. Згідно із ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» № 661-VІ, який набрав чинності 09 січня 2009 року, положення ЦК України доповнено ст. 1056-1, частиною другою якої передбачено, що встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Наведена редакція ст. 1056-1 ЦК України була чинною до 16 жовтня 2011 року. З аналізу зазначених норм можна дійти висновку про те, що якщо умовами кредитного договору передбачається право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов з додержанням установленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним за умови, що рішення банку про таку зміну було прийняте до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку». Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року № 6-2355цс15 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України. За змістом ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із ч. 1 ст. 653 ЦК України в разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Таким чином, якщо сторонами кредитного договору досягнуто домовленості з усіх його умов, у тому числі щодо збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки за кредитним договором з дотриманням певної процедури, то такі умови повинні виконуватись сторонами з моменту досягнення домовленості, тобто з моменту підписання договору. Виходячи з аналізу ст. ст. 5, 627, 629, 653 ЦК України слід дійти висновку про те, що якщо умовами кредитного договору, щодо яких сторони дійшли згоди під час його укладення, передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов із додержанням установленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним за умови, що рішення банку про таку зміну розміру процентної ставки було прийнято до набрання чинності Законом № 661-VІ. У п. 2.3.1 укладеного між сторонами кредитного договору зазначено, що банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом при певних умовах. З досліджених судом обставин вбачається, що в банку виникло право збільшити в односторонньому порядку розмір процентів у зв'язку зі зміною облікової ставки НБУ та збільшенням курсу долара США до гривні. Рішення про збільшення розміру процентів прийнято Банком 14 листопада 2008 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку». [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала, що із зміненими умовами кредитного договору погодилась і їх виконувала. В свою чергу в договорі поруки передбачено, що поручитель поручився за виконання зобовязань боржником, знайомий з умовами договору, тому доводи про припинення поруки судом до уваги не приймаються. [PERSON] та [PERSON] не надали своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості відповідно до умов кредитного договору, тобто зобов`язання за вказаним договором не виконали у звязку із чим у ПАТ КБ «ПриватБанк» виникло право для предявлення вимоги до позичальника та поручителя. Відповідачами доказів, які б стосувалися відсутності заборгованості або існування заборгованості в іншому розмірі, суду не надано. У звязку з тим, що відповідачі не виконують взяті на себе зобов'язання, внаслідок чого виникла заборгованість, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню з вищевикладених підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому на користь позивача з відповідачів слід стягнути сплачений судовий збір. Відповідно до п. 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Відтак підстав для стягнення судового збору з обох відповідачів в солідарному порядку немає, тому з них потрібно стягнути сплачений позивачем судовий збір в розмірі 23412,80 грн. по 11706,40 грн. з кожного.

Outcome: partial