Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-05 00:00:00

У січні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначав, що йому разом із дружиною [PERSON] та сином [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить однокімнатна квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , у якій на даний час зареєстровані він та відповідач [PERSON] , його рідний брат, який протягом останніх двох років у квартирі не проживає, комунальні платежі він не сплачує, кореспонденцію за цією адресою не отримує, його особисті речі у квартирі теж відсутні. Адреса фактичного місця проживання відповідача йому невідома. Він неодноразово звертався до [PERSON] з приводу зняття його з реєстраційного обліку за зазначеною адресою, проте вирішувати це питання в добровільному порядку він категорично відмовлявся. Оскільки [PERSON] більше одного року без поважних причин не проживає у належній йому та членам його сім`ї квартирі, відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України відповідач втратив право користування цим житлом. Реєстрація місця проживання [PERSON] у вказаній квартирі обмежує та порушує його права та права співвласників даного житлового приміщення. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, у якій просив суд розглянути справу без участі позивача та його представника, заявлені позовні вимоги підтримують повністю, просили суд їх задовольнити. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечували. Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем проживання та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про причини неявки суд він не повідомив, відзив на позов і заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. Треті особи: [PERSON] та [PERSON] у судове засідання теж не з`явилися, подали до суду заяви, у яких просили розглянути справу за їх відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечують. За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки та не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Провівши заочний розгляд справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] і третім особам у справі: його дружині [PERSON] та синові [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить однокімнатна квартира [ADDRESS] , загальною площею 39,5 м2, житловою площею 19,2 м2, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 28 травня 2001 року, технічним паспортом на цю квартиру. Із довідки за № 283 від 28 березня 2018 року, виданої Комунальним підприємством Броварської міської ради Київської області "Житлово-експлуатаційна контора - 3", вбачається, що у зазначеній квартирі зареєстровані: позивач [PERSON] , [INFO] , та його брат [PERSON] , [INFO] , відповідач у даній справі. Відповідно до актів обстеження житлово-побутових умов за вказаною вище адресою від 19 липня 2018 року та 06 вересня 2019 року, складених депутатом Броварської міської ради Київської області [PERSON] , відповідач [PERSON] зареєстрований, проте не проживає за адресою: [ADDRESS] , протягом трьох років, місце його знаходження невідоме. Згідно із відомостями, наданими суду Відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб Центру обслуговування "Прозорий офіс" Броварської міської ради Київської області видно, що відповідач у справі [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , із 19 березня 2009 року. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За змістом ч. ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із ч. 1 ст. 316, ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У ч. 2 ст. 386 ЦК України встановлено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. За змістом ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до положень ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідач більше одного року без поважних причин не проживає у належній позивачу та членам його сім`ї на праві спільної сумісної власності квартирі [ADDRESS] , суд дійшов висновку, що [PERSON] втратив право користування цим жилим приміщенням, позов [PERSON] є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved