Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Заводському району звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів, надміру виплаченої допомоги на дітей одиноким матерям та про стягнення коштів, надміру виплаченої допо моги при народженні дитини. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що на обліку в УПСЗН Запорізької міської ради по Заводському району перебувала [PERSON], [INFO]. На підставі заяви відповідачки від 24.01.2013 року, а також наданих нею документів, їй було призначено допомогу на дітей одиноким матерям з 01.01.2013р. по 30.06.2013р. у розмірі 291,60 грн., з 01.07.2013р. по 30.11.2013р. - 291,60 грн., 01.12.2013р. по 10.04.2015 р. - 309,60 грн. щомісячно, з 11.04.2015 по 30.04.2027 р. - 385,80 грн., відповідно до рішення про призначення допомоги сім'ям з дітьми від 30.01.2013 року. Крім того, на підставі заяви [PERSON] від 24.04.2013 року та наданих документів, їй була призначена допомога при народженні дитини з 01.04.2013р. по 31.03.2017р. у розмірі 1012,50 грн. щомісячно, на підставі рішення про призначення допомоги сім'ям з дітьми від 29.04.2013 року. Позивач вказує, що 28.08.2015 року рішенням Запорізької міської ради [PERSON] було позбавлено батьківських прав, внаслідок відбування покарання в місцях позбавленні волі згідно з вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 21.04.2015 року, що є підставою для припинення вказаних виплат, відповідно до п.п.13,36 Постанови КМУ від 27.12.2001р. №1751 «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми». Однак, про дані факти відповідачка позивача не повідомила в порушення п.49 вказаної Постанови. У звязку з цим у відповідачки виникла переплата по вищевказаним видам допомоги за період з 06.2015р. по 09.2015р., а саме: на дітей одиноким матерям у розмірі 2781,60 грн., при народженні дитини 4050,00 грн. Отже, позивач просить стягнути з відповідачки вказані суми надміру виплаченої допомогу. Відповідачка у судовому засіданні заперечувала проти заявлених позовних вимог, посилаючись на те, що батьківських прав відносно своїх малолітніх дітей вона не була позбавлена, а також їй не було розяснено, та, відповідно, не було відомо про обовязок повідомляти УПСЗН про її засудження до позбавлення волі. Поряд із цим, після набрання вироком відносно неї законної сили, вона вважала за необхідне та повідомила про цей факт районну адміністрацію, надавши необхідні документи про призначення її бабусі [PERSON],[INFO], опікуном над її дітьми - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Також відповідачка пояснила, що фактично почала відбувати покарання у виді позбавлення волі з 02.07.2015 року, при цьому платіжна картка, на яку нараховувалися кошти державної допомоги, залишилася за місцем її мешкання, де вона до того проживала разом із дітьми та бабусею [PERSON] Крім того, [PERSON] зазначила, що з часу її затримання 02.07.2015 року і по вересень 2015 року, тобто по час призначення опікуном над її дітьми [PERSON], остання дійсно користувалася належною їй карткою, на яку нараховувалися кошти вказаної державної допомоги. Вказані кошти бабуся витрачала виключно на забезпечення потреб малолітніх правнуків, які повністю знаходилися на її утриманні, а вона, з урахуванням похилого віку, стану здоровя, не в змозі була забезпечувати належний рівень життя дітям, з урахуванням близького до мінімального розміру своєї пенсії. З урахуванням викладеного у позові просила відмовити. Представники відповідача у судовому засіданні наполягали на задоволенні їх вимог з підстав, викладених у позовах. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона проживає разом із своєю онукою [PERSON] та правнуками (дітьми відповідачки) - [PERSON] та [PERSON] З 02 липня 2015 року онука відбувала покарання у місцях позбавлення волі і з цього часу лише вона піклувалася про малолітніх дітей. Для забезпечення потреб останніх, з часу увязнення онуки, вона користувалася її карткою, знімаючи нараховані кошти у виді державної допомоги. Без цих коштів вона б не мала можливості купувати дітям продукти харчування, ліки та інші необхідні речі, оскільки розмір її невеликої пенсії не забезпечував навіть потреби для її існування, з урахуванням стану здоровя, необхідності сплати комунальних послуг, придбання продуктів харчування тощо. Опікуном її було призначено у вересні 2015 року і лише з цього часу їй нараховувалась допомога на дітей, як опікуну. Свідок [PERSON] у судовому засідання пояснила, що її сестра [PERSON] перебувала у місцях позбавлення волі з 02.07.2015 року по 13.12.2016 рік. У цей час про дітей відповідачки опікувалась їх бабуся [PERSON], пенсія якої складає близько 1000 -1500 гривень щомісячно. Також їй відомо, що певний час бабуся користувалася карткою сестри, знімаючи гроші, які нараховувались останній як державна допомога на дітей. Ці кошти бабуся витрачала виключно на дітей, оскільки на її пенсію втрьох було прожити неможливо, а допомога на дітей бабусі, як опікуну, було призначено лише в вересні 2015 року. Суд, вислухавши пояснення представників позивача, відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, оцінивши та проаналізувавши всі надані докази, вважає, що в позові слід відмовити з нижченаведених підстав. 24.01.2013 року та 24.04.2013 року [PERSON], [INFO], яка зареєстрована за адресою: [INFO]., звернулася до відповідача із заявами про призначення їй трьох видів допомоги: на дітей одиноким матерям, при народженні дитини та по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, відповідно (т.1 а.с.4,5; т.2 а.с.4,5). Відповідно до статті 10 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» допомога при народженні дитини надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною, з метою створення належних умов для її повноцінного утримання та виховання. Статтею 18 вказаного Закону передбачено, що право на допомогу одиноким матерям мають одинокі матері (які не перебувають у шлюбі), якщо у свідоцтві про народження дитини відсутній запис про батька (матір) або запис про батька (матір) проведено в установленому порядку органом державної реєстрації актів цивільного стану за вказівкою матері (батька) дитини. Рішеннями відповідача від 30.01.2013 року та 29.04.2013 року, відповідно, вказані види допомоги позивачці були призначені на підставі її заяв та поданих документів, відповідно до Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми", Постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2001р. №1751 "Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми " (т.1 а.с.6, т.2 а.с.6). Відповідно до вказаних рішень допомога на дітей одиноким матерям була призначена позивачці, в тому числі, з 01.01.2013р. по 30.06.2013р. у розмірі 291,60 грн, з 01.07.2013р. по 30.11.2013р. - 291,60 грн, з 01.12.2013р. по 10.04.2015р. - 309,60 грн. щомісячно, з 11.04.2015р. по 30.04.2027р. - 385,80 грн., та при народженні дитини, в тому числі, з 01.04.2013р. по 31.03.2017р. у розмірі 1012,50 грн. щомісячно (т.1 а.с.6, т.2 а.с.6) Згідно із п.п. 13,36 Постанови № 1751 виплата допомоги при народженні дитини та на дітей одиноким матерям припиняється у разі : позбавлення отримувача допомоги батьківських прав та перебування отримувача допомоги у місцях позбавлення волі/позбавлення волі отримувача за рішенням суду. Виплата допомоги припиняється з місяця, що настає за місяцем в якому виникли зазначені обставини, за рішенням органу, який призначив допомогу. Судом встановлено, що вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 21 квітня 2015 року [PERSON] визнано винною за ч.2 ст.185 КК України та призначено остаточне покарання у виді 1 року 8 місяців позбавлення волі, вирок набрав законної сили 22.05.2015 року (т.1 а.с.38,39). Відповідно до довідки начальника Дніпродзержинської ВК початок строку покарання засудженій [PERSON] рахується з 02 липня 2015 року (т.1 а.с.45). Як вбачається з інформації УДПтС України в Запорізькій області, [PERSON] направлена для відбування покарання 21.08.2015 року із Запорізького СІЗО УДПтС України в Запорізькій області до Дніпропетровського СІЗО УДПтС України в Дніпропетровській області (т.1 а.с.35). Судом встановлено, що рішеннями виконавчого комітету Запорізької міської ради від 28.08.2015 року №358/5 та №358/6 малолітньому [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, у звязку з відбуванням їх матері [PERSON] покарання в місцях позбавлення волі за вищевказаним вироком суду (т.1 а.с.7, а.с.7 зв.бік). Позивач у позові посилається на вказані рішення ЗМР як на такі, що підтверджують факт позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її дітей. Проте з такими твердженнями суд погодитися не може, оскільки позбавлення батьківських прав можливо лише за рішенням суду (ст.164 СК України). Представниками позивача зазначено, що про наявність існування саме рішенням суду про позбавлення батьківських прав відповідачки їм невідомо. Таким чином, внаслідок саме з підстав перебування отримувача допомоги у місцях позбавлення волі, виплати зазначених видів допомоги повинні були бути припинені. Відповідно до абзацу 1 пункту 46 Постанови КМУ № 1751 особи, яким виплачується державна допомога сім'ям з дітьми, у разі виникнення обставин, які призводять до припинення виплати допомоги,\~зобов'язані у десятиденний строк повідомити про це органи соціального захисту населення. Згідно з п.49 Постанови 1751 особи, яким виплачується допомога, зобов'язані повідомляти органи, що призначають і виплачують зазначену допомогу, про зміну всіх обставин, які впливають на виплату допомоги (зміни у складі сім'ї, перевищення середньомісячного сукупного доходу тощо). Суми допомоги, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку громадян стягуються згідно із законом. Із копій заяв відповідачки про призначення допомоги вбачається розяснення останній обовязку повідомити протягом трьох днів у разі зміни місця проживання, працевлаштування, звільнення (т.1 а.с.5 т.2 а.с.6). Отже, дослідивши вказані заяви, суд приходить до переконання, що відповідачка дійсно не була обізнана, по-перше, про необхідність повідомлення про позбавлення її волі за вироком суду, по-друге, повідомлення про такий факт саме позивача. Також позивачем не спростовано доводів відповідачки про не приховування факту її направлення до місць позбавлення волі та повідомлення про це районної адміністрації ЗМР по Заводському району, на підставі чого в подальшому бабусю відповідачки [PERSON] було призначено опікуном над малолітніми дітьми. Так, розпорядженням голови районної адміністрації ЗМР по Заводському району №351 від 15.09.2015 року [PERSON], [INFO], призначена опікуном над малолітніми [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~За змістом ч. 1\~ст. 1212 ЦК України\~особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Стаття 1215 ЦК України\~встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Так, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача (ч. 1\~ст. 1215 ЦК України). Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача. Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у\~\~\~ст.1215 ЦК України\~майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Вказаний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14, який має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Згідно з ч. 3\~ст. 10 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом не встановлено, що надмірно виплачена позивачем соціальна допомога була результатом рахункової помилки позивача. Крім того, оскільки [PERSON] не було розяснено у повному обсязі підстави припинення виплати допомоги та обовязку повідомляти про зміну всіх обставин, які впливають на її виплату, відповідно до п.п.13,36, 46,49 Постанови КМУ від 27.12.2001 року №1751, в тому числі обовязок повідомлення позивача у разі позбавлення її волі за вироком суду, а також враховуючи, що кошти надміру виплаченої допомоги були використані бабусею відповідачки - [PERSON], на утриманні якої перебували малолітні діти, і на забезпечення потреб останніх, що позивачем не заперечувалось, суд не вбачає, що суми державної допомоги, виплачені надміру були наслідком зловживань чи недобросовісності з боку [PERSON] Отже, у звязку з вищенаведеним, позовні вимоги позивача у цій справі задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.88 ЦПК України, суд залишає судові витрати за позивачем, оскільки в позові відмовлено в повному обсязі.

Outcome: dismissed