Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-07 00:00:00

01.07.2019 року позивачі звернулися до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої вказали, що [INFO] померла [PERSON] , яка після своєї смерті залишила заповіт. Після смерті останніми спадкоємцями за заповітом були вони - позивачі [PERSON] та [PERSON] . Крім того, донька спадкодавця [PERSON] , також звернулася до приватного нотаріуса про отримання спадщини, як спадкоємець, який має право на обов`язкову частку у спадщині. Разом з тим, вони (позивачі) звернувшись до нотаріуса з вимогою про отримання свідоцтва про право на спадщину, отримали відмову, що стало причиною їх подальшого звернення до суду. Судовим рішенням за позивачами було визнано право власності на спадкове майно у розмірі 5/6 частин квартири [ADDRESS] , як спадкоємців після смерті [INFO] [PERSON] , на підставі заповіту від 04..08.2008 року. Надалі, на їх неодноразові звернення до державних реєстраторів з проханням провести реєстрацію належного їм спадкового майна, вони отримували відмову по причині наявності зазначення в резолютивній частині рішення про визнання за ними права власності на майно як права спільної сумісної власності в праві спільної часткової власності. Таким чином, у зв`язку із зазначеним недоліком вони позбавлені можливості зареєструвати за собою право власності на належне їм майно, у зв`язку з чим просять суд, визнати право власності за кожним з них на 9/20 частин квартири [ADDRESS] . До початку судового засідання позивачами було подано аналогічні за своїм змістом заяви, у яких вони просять суд розгляд справи проводити у їх відсутності, заявлені вимоги підтримують у повному обсязі (а.с. 40-41). Від представника відповідача до початку розгляду справи по суті надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, при вирішенні спору покладається на думку суду (а.с. 34). Від третьої особи до початку судового засідання надійшло клопотання, у якому просить суд розгляд справи просить проводити без участі представника Першої Луцької державної нотаріальної контори (а.с. 32). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] . Дана обставина підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] (а.с. 9). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. На випадок своєї смерті [PERSON] залишила заповіт у якому зробила наступне розпорядження: все майно, де б воно не було і з чого б не складалося, і все те, що буде належати їй на день смерті, вона заповіла позивачам [PERSON] та [PERSON] в рівних частках (а.с. 10). Як вбачається із заочного рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.12.2010 року, [PERSON] за свого життя була власником квартири [ADDRESS] . Вищевказаним судовим рішенням було встановлено, що на день відкриття спадщини [PERSON] була непрацездатною, а тому остання має право на обов`язкову частку у спадщині. Даним судовим рішенням було вирішено визнати право власності позивачів на спадкове майно, а саме: квартири [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , в рамках та межах заповіту від 04.08.2008 року (а.с. 11-12). Як встановлено судом, позивачі не мають можливості зареєструвати за собою право власності на зазначену вище квартиру, оскільки в резолютивній частині судового рішення про визнання за ними права власності на майно, визначено спадкування як права спільної сумісної власності в праві спільної часткової власності (а.с. 13). Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Вирішуючи даний спір, який виник з приводу спадкування майна та подальшого виділу часток у спадщині, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За загальним правилом ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Як вже встановлено судом, спадкоємцями після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] були [PERSON] та [PERSON] як спадкоємці за заповітом, а також [PERSON] як спадкоємець, має право на обов`язкову частку у спадщині. При цьому, як слідує з судового рішення від 24.12.2010 року, загальне коло спадкоємців після смерті [PERSON] складалося з п`яти осіб. При визначенні частки у спадщині [PERSON] суд виходить з наступного. Згідно ч. 1 ст. 1241 ЦПК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). З вищевикладеного слідує, що після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] з урахуванням існування заповіту спадкодавця, частка [PERSON] , як спадкоємця, який має право на обов`язкову частку у спадщині, складала 1/10 частину. Отже, у разі спадкування за заповітом [PERSON] та [PERSON] слід визначити, що із п`яти спадкоємців (у разі спадкування за законом), [PERSON] належна 1/10 частка, то розрахунок здійснюється наступним чином: частка [PERSON] та [PERSON] за заповітом дорівнює 1/5 + 1/5 + 1/5 + 1/5 + 1/10 = (4/5 + 1/10) = 9/10. Таким чином, частка кожного з позивачів, як спадкоємців після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] дорівнює 9/20 частин. Судом встановлено, що позивач належним чином зареєструвати право власності не мають можливості через визнання за ними належних їм часток як права спільної сумісної власності в праві спільної часткової власності. Таким чином, враховуючи ті обставини, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] , [PERSON] до Луцької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Перша Луцька державна нотаріальна контора, про визнання права власності на майно є підставною та підлягає задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved