Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-31 00:00:00

01.04.2016р. заявниця [PERSON] звернулася до суду із вказаною заявою, мотивуючи її тим, що 01.06.2015р. у м.Донецьку помер її дід [PERSON], 16.03.1929р.н. Факт смерті підтверджується довідкою до лікарського свідоцтва про смерть №37 від 02.06.2015р., яка видана ЦКМЛ №1 м.Донецька. На підставі вказаного лікарського свідоцтва вона отримала в м.Донецьку свідоцтво про смерть, але оскільки воно видано органом, що розташований на території тимчасово непідконтрольній українській владі, тому є недійсним і не тягне ніяких правових наслідків. В грудні 2015р. вона звернулась до Хортицького відділу ДРАЦС для отримання свідоцтва про смерть діда, однак їй було відмовлено з вказаних підстав. Встановлення факту смерті їй необхідно для оформлення спадкових справ, оскільки після смерті діда залишилась спадщина у вигляді земельної ділянки та будинку на території Стильської сільської ради Старобешівського району Донецької області, яку дід заповідав їй за заповітом від 06.03.2012р. Просить встановити факт смерті [PERSON], 16.03.1929р.н., в м.Донецьку Донецької області 01 червня 2015р. Заявниця [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала повністю, просить їх задовольнити, додатково суду пояснила, що її дід [PERSON] був зареєстрований та проживав за адресою [INFO]. Після початку проведення АТО він в грудні 2014р. виїхав до м.Маріуполь, де був зареєстрований за адресою: [INFO] як переселенець. В травні 2015р. дід поїхав до м.Донецька, щоб перевірити цілісність свого майна, але там його стало погано і він з гострою біллю в животі був госпіталізований до міської лікарні, де йому зробили операцію, він кілька днів знаходився в реанімації, і помер 01.06.2015р. в лікарні. Їй була видана лікарська довідка про смерть, де причиною смерті лікар вказав перитоніт та інші супутні наслідки. Після того як дід потрапив до лікарні вона поїхала до нього і коли він помер, здійснила його поховання на кладовищі м.Донецька. Витрати на поховання здійснювала вона, оскільки інших родичів немає. В м.Донецьку вона також отримала свідоцтво про смерть діда, але, як потім зясувалось, воно є недійсним, оскільки видано органами, які не підконтрольні Україні. Після вона звернулась до відділу РАЦС в м.Запоріжжі, але у видачі свідоцтва про смерть їй відмовили. У звязку з чим вона вимушена звернутись до суду з цією заявою. Іншим шляхом встановити факт смерті діда вона не може, а встановлення цього факту необхідно їй для оформлення спадкових справ. Представник зацікавленої особи - Хортицького відділ ДРАЦС реєстраційної служби ЗМУЮ в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, заперечень щодо заяви не мають, просять прийняти рішення на розсуд суду. Суд, вислухавши пояснення заявниці, дослідивши матеріали справи, вважає, що заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Ст.257-1 ЦПК України встановлює особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України. Так, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України (ч.1). Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню (ч.4). Згідно з розяснень, викладених у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ,який посвідчує факт, що має юридичне значення. Згідно з п.13 вказаної заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Сухопутна територія Автономної республіки Крим та місто Севастополь, внутрішні води України цих територій, визначаються тимчасово окупованою територією. Відповідно до ч.1-3 ст.9 зазначеного Закону, державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, ще передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові особи та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Ч.1 ст.17 зазначеного Закону України передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Згідно з ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоровя або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна\~\~ реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі: 1) якщо заява надійшла після закінчення одного року з дня настання смерті; 2) встановлення у судовому порядку факту смерті; 3) звернення для реєстрації смерті особи, оголошеної судом померлою. П.5 р.ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2, передбачено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті, є, зокрема, лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоровя України від 8 серпня 2006 року № 545, а також рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення особи померлою. Відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 17.06.2014 року №953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції», доступ користувачів до Єдиних та Державних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України, зокрема Державного реєстру актів цивільного стану громадян, на території Донецької області, тимчасово припинено, до закінчення антитерористичної операції на сході України. Тимчасово призупинено проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, повторну видачу свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану та видачу витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян відділами державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходяться, зокрема, на території м. Донецька Донецької області. Суд встановив, що заявниця [PERSON], 28.11.1984р.н., є онукою [PERSON], 16.03.1929р.н. Згідно з копією довідки від 16.12.2014р. № [NUMBER] [PERSON], 16.03.1929р.н., ур. м.Харкова, був постійно зареєствароний за адресою: м.Донецьк, вул..Рози Люксембург, 28а/13, і 01.12.2014р. перемістився з тимчасово окупованої території (району проведення АТО) в м.Маріуполь, де був зареєстрований за адресою: [INFO] як особа, що переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО. Згідно з копією довідки про смерть №37 від 02.06.2015р., яка видана ЦКМЛ №1 м.Донецька, [PERSON], 16.03.1929р.н., помер 01 червня 2015р. в хірургічному відділенні вказаної лікарні. Причина смерті а/інтоксикація, б/розливной перитоніт, в/судинна недостатність кишечника: тромбоз мезентериальних судин. 02.06.2015р. Донецьким міським відділом ДРАЦС ГУ юстиції в Донецькій області видано свідоцтво серії І-НО № 840626 про смерть [PERSON], який помер 01 червня 2015р. у віці 86 років в м.Донецьку Донецької області Україна, актовий запис про смерть № 574. Після смерті [PERSON] залишилась спадщина у вигляді земельної ділянки та будинку на території Стильської сільської ради Старобешівського району Донецької області. Згідно заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] 06.03.2012р., реєстровий № 1142, [PERSON] заповідав житловий будинок № 107 по вул.. П.Ангеліної с. Петровське Стильської сільської ради Старобешівського району Донецької області та земельну ділянку площею 0,5377га на території с. Петровське Стильської сільської ради Старобешівського району Донецької області [PERSON], 28.11.1984р.н. Відповідно до листа Хортицького відділу ДРАЦС Запорізького МУЮ від 08.12.2015р. відмовлено у видачі свідоцтва про смерть [PERSON], оскільки відповідно до розпорядження КМУ від 07.11.2014 № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», м.Донецьк відноситься до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження і заявником не надано передбачених законодавством документів, що підтверджують смерть особи. Проаналізувавши вищевикладені вимоги діючого законодавства, зясувавши повно, всебічно та обєктивно усі обставини справи, оцінивши надані суду докази в їх сукупності з точки зору їх належності, допустимості, достатності і взаємозвязку, суд вважає встановленим та доведеним той факт, що дід заявниці [PERSON] помер 01 червня 2015р. в м.Донецьку Донецької області, який знаходиться на території, тимчасово непідконтрольній Україні. Доказів, які б спростовували факт смерті [PERSON], суду не надано. Також судом встановлено, що смерть [PERSON] була зафіксована довідкою про смерть №37 від 02.06.2015р., яка видана ЦКМЛ №1 м.Донецька, на підставі якої в подальшому 02.06.2015р. Донецьким міським відділом ДРАЦС ГУ юстиції в Донецькій області видано свідоцтво серії І-НО № 840626 про смерть. Суд при постановленні рішення не приймає до уваги вказані документи як допустимий доказ на підтвердження факту смерті [PERSON], оскільки вони видані установою, яка розташована на тимчасово непідконтрольній українській владі території, і в силу вимог Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» не створює ніяких правових наслідків. З цим же підстав заявниці Хортицьким відділом ДРАЦС було відмовлено у видачі свідоцтва про смерть її діда. Таким чином, зареєструвати смерть [PERSON] у відповідності до вимог діючого на території України законодавства, заявниця немає можливості. В позасудовому порядку встановити факт смерті діда заявниця також не може. Крім того, суд враховує, що факт, про встановлення якого просить заявниця, має для неї юридичне значення, оскільки від нього залежить виникнення права на спадщину. Спір про право в даному випадку суд не вбачає. На підставі вищевикладеного, з метою захисту законних прав та інтересів заявниці [PERSON], суд приходить до висновку про задоволення її заяви повністю.

Outcome: approved