Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-03 00:00:00

02.03.2020 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В позовній заяві зазначено, що 01.07.2019 р. між ним та відповідачем укладено договір позики у відповідності до якого відповідач [PERSON] отримала позику у розмірі 196000 грн., строком до закінчення поточного року, тобто до 31.12.2019 р. Незважаючи на неодноразові звернення позивача до відповідача, відповідач зазначену суму боргу у вказаний строк не повернула. З підстав зазначених вище позивач звернувся до суду із даною позовною заявою та просив суд стягнути з відповідача на його користь борг в сумі 196000 грн. за договором позики, укладеним між ним та відповідачем 01.07.2019 р. та документально підтвердженні судові витрати. 11.03.2020 р. у даній справі відкрито провадження. В судовому засіданні представника позивача [PERSON] - адвокат Оськін О.В. вимоги позовної заяви підтримав в повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, просив її задовольнити. Представник відповідача - адвокат Сувалов В.О. в судовому засіданні позов визнав повністю, також на адресу надійшла заява від відповідача про визнання позову та розгляд справи у її відсутність. Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 01.07.2019 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір позики, у відповідності до якого відповідач отримала від позивача грошові кошти у розмірі 196000грн., які зобов`язалася повернути до 31.12.2019 року. (а.с. 51-52) Відповідач зазначену суму боргу у вказаний строк не повернула, тому позивач 02.03.2020 р. звернувся до суду з позовною заявою, у якій просить стягнути з відповідача борг в сумі 196000 грн., а також документально підтвердженні витрати. (а.с. 1-3) Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно зі ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Статтею 530 ЦК України визначено, що зобов`язання підлягає виконанню у встановлений ним строк. Виходячи з наведеного вище, беручи до уваги, що відповідач не повернула борг на час звернення позивача до суду та визнання відповідачем позову, суд дійшов обґрунтованого висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути борг в сумі 196000 грн. за договором позики від 01.07.2019 р., укладеним між ними. Статтею 141 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно розміру позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1960 грн., підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved