Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-31 00:00:00

01.09.2016 року позивач звернувся до суду з позовом на обґрунтування якого зазначив, що 21.08.2015 року відповідач - [PERSON] отримав від позивача грошову суму в розмірі 173500,00 грн. Згідно досягнутої домовленості, відповідач зобов'язався повернути позивачу отриману суму грошей на першу вимогу повернення. До липня 2016 року, позивач не звертався до відповідача з вимогою про повернення грошей, проте, відповідач частково повернув позивачу позику в сумі 8863,00 грн., в тому числі 30.12.2015 року - 5391,00 грн., 09.02.2016 року - 2320,00 грн., 31.03.2016 року - 1152,00 грн. 21.07.2016 року позивач звернувся до відповідача з листом-вимога про повернення 164637,00 грн., проте відповідач не з'явився до відділення поштового зв'язку за отримання цієї вимоги і вона була повернута позивачу за закінченням терміну зберігання. До цього часу, борг в сумі 164637,00 грн. відповідачем не повернутий. Позивач, вважає, що відповідач умисно не з'являється за отриманням поштової кореспонденції з метою уникнення цивільно-правової відповідальності за порушення прийнятих на себе зобов'язань за договором позики. Позивач просить стягнути на його користь з відповідача борг в розмірі 164637,00 грн. та судові витрати в розмірі 1646,37 грн. Позивача в судове засідання не з'явився, згідно заяви від представника позивача [PERSON] не заперечує проти винесення заочного рішення по справі, підтримує заявлені позовні вимоги позивача (а.с.26). Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового засідання (05.10.2016 року та 01.11.2016 року) повідомлявся належним чином за адресою реєстрації, підтвердженою безпосередньо перед відкриттям провадження у справі, що вбачається з матеріалів справи, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв, клопотань та заперечень проти позову не надав (а.с.19-20, 23-24). В зв'язку із чим, причина неявки відповідача визнана судом неповажною. У відповідності до ч.4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд, враховуючи думку позивача, вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних в справі доказів. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 21.08.2015 року відповідач - [PERSON] отримав від позивача грошову суму в розмірі 173500,00 грн.(а.с.4) Згідно досягнутої домовленості, відповідач зобов'язався повернути позивачу отриману суму грошей на першу вимогу повернення. До липня 2016 року, позивач не звертався до відповідача з вимогою про повернення грошей, проте, відповідач частково повернув позивачу позику в сумі 8863,00 грн., в тому числі 30.12.2015 року - 5391,00 грн., 09.02.2016 року - 2320,00 грн., 31.03.2016 року - 1152,00 грн. 21.07.2016 року позивач звернувся до відповідача з листом-вимога про повернення 164637,00 грн., проте відповідач не з'явився до відділення поштового зв'язку за отримання цієї вимоги і вона була повернута позивачу за закінченням терміну зберігання (а.с.5-7). До цього часу, борг в сумі 164637,00 грн. відповідачем не повернутий. Розписка об'єктивно підтверджує правовідносини, які виникли між сторонами. Правовідносини врегульовані ст.ст. 1046, 1047 ЦК України, за змістом яких позикодавець передає позичальникові грошові кошти, які позичальник зобов'язується повернути, договір позики є реальним, укладеним з моменту передання коштів, укладається в письмовій формі, на підтвердження укладення договору може бути представлена розписка позичальника. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, передачу коштів сторони не оспорюють. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми має при цьому реквізити договору позики, немає потреби визнавати договір дійсним в судовому порядку. Досліджуючи боргову розписку, суд виявив справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і тому позовні вимоги За змістом ст. 88 ЦПК України, на користь позивача, як сторони по справі, чиї позовні вимоги задовольняються в повному обсязі, із відповідача слід стягнути судові витрати у вигляді оплати судового збору у розмірі 1646,37 грн., що підтверджено платіжним дорученням в матеріалах справи (а.с.1).

Outcome: approved