Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-09 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом в якому вказав , що 01.03.2005 року між [PERSON] та СТОВ «Урожай» було укладено договір оренди землі № 218 строком на 10 років. Відповідно до даного договору в оренду СТОВ «Урожай» була передана в строкове платне користування земельна ділянка сільськогосподарського призначення загальною площею 4,85 га , яка розташована на території Молдовської сільської ради і належить [PERSON] на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії 11-КР № 041127 . Договір зареєстрований в Голованівському відділі КРФ ДП ЦДЗК 17.07.2006 року за № 143 . За таких умов термін дії договору спливає 17.07.2016 року . [PERSON] вважає, що додаткова угода до договору оренди землі сфальсифікована, така що не відповідає діючому законодавству, та підлягає визнанню недійсною з наступних підстав: [PERSON] при детальному вивченні додаткової угоди ставить під сумнів справжність її підпису, так як вона вперше дізналася про вищезазначену угоду наприкінці 2012 року. Позивач зазначила, що її сумнів підтверджує проведена судово почеркознавча експертиза в рамках кримінальної справи № 120141120130000074, з якої вбачається, що підпис від її імені в додатковій угоді землі від 05.05.2011 року з СТОВ «Урожай» виконаний не нею самою, а іншою особою. Позивач просить визнати недійсною додаткову угоду до договору оренди землі від 01.03.2005 року, укладену між [PERSON] та СТОВ «Урожай», скасувати державну реєстрацію додаткової угоди до договору оренди землі від 01.03.2005 року укладеного між [PERSON] та СТОВ «Урожай», зареєстровану 05.05.2011 року у відділі Держкомзему у Голованіському районі за №352148564000169, зобовязати СТОВ «Урожай» відшкодувати [PERSON] всі витрати по сплаті судового збору , послуг адвоката. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені позовні вимоги змінила , просила визнати недійсною додаткову угоду до договору оренди землі укладеною між [PERSON] та СТОВ «Урожай». Додаткову угоду вона не підписувала . В 2012 році СТОВ «Урожай», надало відповідь їй , що до договору оренди землі нібито укладено додаткову угоду, однак додаткової угоди на руки не видали. З даного приводу вона звернулась до прокуратури в 2014 році. Правоохоронними органами було витребувано додаткову угоду, яка нібито була укладена між нею та відповідачем, та в подальшому проведена почеркознавча експертиза. У відповідності до висновку якого, експертизою встановлено, що додаткову угоду вона не підписувала. Дізналась і пересвідчилась, що була укладена додаткова угода до договору оренди землі в 2014 році. Просила позов задовольнити. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги з підтримали в повному обсязі просять їх задовольнити , визнати недійсною додаткову угоду. Представник відповідача [PERSON] в судові засідання 23.01., 10.02.2017 року не з»явився , про день та час розгляду справи повідомлений належним чином судові постуки отримав під підпис , про причини неявки суд не повідомив . 20.01.2017 року представник відповідача СТОВ «Урожай» надав суду заяву про відкладення розгляду справи оскільки представник відповідача перебуватиме у відрядженні . 10.02.2017 року представник відповідача в судове засідання не з»явився хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином , про що свідчить його підпис в поштовому повідомленні отриманого 02.02.2017 року , тобто причини неявки до суду представника відповідача є неповажними . У відповідності до наданих представником відповідача в судовому засіданні пояснення 22.06.2016 року та поданих до суду 29.12.2015 року заперечень , просив відмовити у задоволенні позовних вимог, застосувати до позовних вимог позовну давність та наслідки передбачені ч.4 ст.267 ЦПК України. З підстав неявки в судове засідання представника відповідача двічі підряд, тому зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи , що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України . Третя особа представник відділу Держкомземагенства в Голованівському районі Кіровоградської області в судове засідання не з»явився , надіслав заяву про розгляд справи в його відсутність . Суд, заслухавши позивача, представника позивача , вивчивши заяву третьої особи та матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 1 ЗУ «Про оренду землі» встановлено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно приписів ст.. 13 , 20 Закону України «Про оренду землі»\~\~договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі , підлягає державній реєстрації і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. При цьому право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. В ч.1 ст.16 Закону України «Про оренду землі» зазначено , що укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі», та порушення вимог ст. ст. 4-6, 11, 17, 19 Закону України «Про оренду землі» є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України. Ч. 1 ст. 203 ЦК України передбачено , що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. В правових позиціях Верховного Суду України, викладених у Постанові від 18.07.2012 року по справі № 6-77цс12, також зазначено , що відсутність у договорах оренди землі хоча б однієї з істотних умов, передбачених у ч. 1 ст. 15 Закону України "Про оренду землі", є підставою для визнання недійсними таких договорів оренди відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України "Про оренду землі". \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Підписання договору особою, яка не має на це повноважень та відсутність волевиявлення власника, є підставою для визнання договору недійсним (ст.ст. 203,215 ЦК України). Судом встановлено , що позивач [PERSON], є власником земельної ділянки № 140 площею 4,85 га згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії 11-КР № 041127, розташованої на території Молдовської сільської ради Голованівського району . 01.03.2005 року між [PERSON] та СТОВ «Урожай» було укладено договір оренди землі № 218 строком на 10 років, тобто до 17.07.2016 року, який було зареєстровано в Голованівському відділі КРФДП УДЗК в книзі № 4 за № 143 17.07.2006 року , а/с- 9-12 . 05.05.2011 року між [PERSON] та СТОВ «Урожай укладена додаткова угода до договору оренди землі строком на 10 років , яка зареєстрована у відділ Держкомзему у Голованівському районі , про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 05.05.2011 р за № 352148564000169 , а/с- 8 . З дослідженого в судовому засіданні висновку судово-почерковознавчої експертизи № 192 від 18.11.2016 року слідує , що досліджуваний підпис , розташований в графі «[PERSON]М.» додаткової угоди №218 до договору оренди землі від 05.05.2011 року виконаний не [PERSON], а іншою особою . Досліджувані підписи, розташовані в: графі «Орендодавець» в договорі оренди землі №218, укладеному між [PERSON] та СТОВ «Урожай» в особі директора [PERSON] від 01.03.2005 року та графі «Орендодавець» в договорі оренди землі, укладеному між [PERSON] та СТОВ «Урожай» в особі директора [PERSON] від 01.03.2005 року та підпис, розташований в графі «[PERSON]М.» додаткової угоди №218 до договору оренди землі від 05 травня 2011 року виконані не однією особою. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» №475/97-ВР від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року (далі - Конвенція), Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти будь-які дії щодо свого майна. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Ст. 387 Цивільного кодексу України передбачено , що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Зазначені положення Цивільного кодексу України\~\~повністю відповідають захисту права власності, яке гарантується ст. 1 Першого Протоколу до Європейської Конвенції з прав людини та основних свобод, що у відповідності до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства. Зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини, які національні суди ,відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», повинні застосовувати як джерело права. Так, Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 29.11.1991 року у справі «[PERSON] Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначив, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Зазначені сподівання, тобто те, на що розраховувала позивач, відповідачем порушені.\~\~ Таким чином , суд вважає доведеним , що додаткова угода до договору оренди землі від 05.05.2011 року позивач [PERSON] . особисто не підписував , повноваження на це іншій особі не надавав , що свідчить про відсутність волевиявлення орендодавця на його укладення і є підставою для визнання правочину недійсним в зв»язку з відсутністю волевиявлення сторони правочину . Особа ,яка підписала додаткову угоду до договору оренди землі від 05.05.2011 року , укладений від імені позивача [PERSON] не була її представником і не мала будь-яких повноважень на вчинення дій від імені позивача . Факт підписання додаткової угоди до договору оренди землі від 05.05.2011 року іншою особою повністю підтверджений експертним висновком № 192 від 18.11.2016 року , який суд визнає належними та допустимим доказом . Будь-яких доказів на спростування експертного висновку , а також на підтвердження доводів , на які посилається представник відповідача в своїх запереченнях , суду не надано. Відповідно до\~вимог ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Виходячи з наведеного суд вважає, що є всі підстави для задоволення позову в повному обсязі . Викладене підтверджується копією паспорта , а/с-4-6, копією додаткової угоди №218 , а/с-8, копією Договору оренди землі від 01.03.2005 року , а/с- 9-12 , висновком експерта від №192 від 18.11.2016 року, довідкою про орендну плату , а/с- 33 , копіями відомостей видачі орендної плати , а/с- 33-170, квитанцією про оплату за проведення експертизи, а/с- 23 т.2 , ви не викликає сумніву ,є достовірним. Відповідно до вимог ст.. 88 ЦПК України стороні ,на користь якої ухвалено рішення , суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому судові витрати по справі необхідно покласти на відповідача . Так, згідно квитанції від 06.11.2015 року позивачем сплачено 487 грн. 20 коп судового збору , за проведення судово-почеркознавчої експертизи 2250,24 грн. всього 2737,44 грн..

Outcome: approved