Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

01 вересня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом. Вимоги мотивувала тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON], з яким вона постійно проживала по [ADDRESS]. Спадкоємцями за законом першої черги на майно померлого є вона та їх дочка - [PERSON], яка не заперечує, щоб право на спадкове домоволодіння, що належало батьку, матір оформила на себе. Після смерті чоловіка відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними будовами, що набувались у якості колгоспного двору, та земельної ділянки, які [PERSON] прийняла шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, та ведення особистого селянського господарства, площею 0,88 га. За відсутності реєстрації за чоловіком права власності на збудований житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS], вона позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на це нерухоме майно, тому просила визнати за нею в порядку спадкування право власності на житловий будинок та господарські будівлі за вказаною адресою. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Відповідачі у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Заслухавши пояснення позивача, яка пояснила, що крім [PERSON], вона має ще й сина [PERSON], який у 1987 році вибув до Росії на навчання у військовому училищі, після навчання протягом чотирьох років у якому, він залишився там проживати. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Із матеріалів справи вбачається, що із 22 серпня 1969 року [PERSON], 1949 року народження, перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], 1946 року народження (а.с.6). Від шлюбу мається син [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON], [INFO]. Із довідки Капустинської сільської ради Липоводолинського району від 06 жовтня 2014 року №313-02-13 вбачається, що земельна ділянка за адресою [ADDRESS] виділялась під житлову забудову рішенням загальних зборів колишнього колгоспу «Ленінський шлях» (документи про це в архіві не збереглися), чоловікові позивачки [PERSON], який до своєї смерті, що настала [INFO], постійно проживав у збудованому за вказаною адресою домоволодінні разом з дружиною [PERSON] (а.с.9, 55). Із погосподарських книг Капустинської сільської ради за 1974-1990 роки вбачається, що господарство [PERSON] увесь вказаний період відносилось до суспільної групи господарств - колгоспного двору, главою якого був [PERSON] та який працював в колгоспі «Ленінський шлях» на різних посадах. У домоволодінні у цей період проживали [PERSON], його дружина [PERSON], дочка [PERSON], а син [PERSON] у 1987 році після закінчення десяти класів вибув на навчання у військове училище у м.Горький (сучасна назва м.Нижній Новгород РФ) (а.с.68). Із погосподарських книг Капустинської сільської ради за 1991-2005 роки вбачається, що господарство [PERSON] продовжувало рахуватись як колгоспний двір до 1998 року, хоча такий статус воно втратило 15 квітня 1991 року з моменту набрання чинності Законом України «Про власність». У домоволодінні проживали [PERSON], його дружина [PERSON], а дочка [PERSON] вибула у березні 2001 року у м.Суми на роботу. 01 серпня 2002 року [PERSON] зареєструвала шлюб, узявши прізвище чоловіка «[PERSON]». Та обставина, що станом на 15 квітня 1991 року вказане господарство відносилось до суспільної групи - колгоспного двору підтверджується також і копією трудової книжки [PERSON] (а.с.57-58). Із погосподарської книги Капустинської сільської ради за 2006-2010 роки вбачається, що в домоволодінні по [ADDRESS] проживали голова сім'ї [PERSON] та його дружина [PERSON] [INFO] [PERSON] помер (а.с.5). За наданими Липоводолинською райдержнотконторою 04 вересня 2014 року відомостями, за заявою [PERSON] 26 березня 2009 року була заведена спадкова справа №114/2009 після смерті [PERSON], відомості про інших спадкоємців, які вважаються такими, що прийняли спадщину - відсутні. Заповіт від імені [PERSON] Липоводолинською райдержнотконторою не посвідчувався (а.с.32). 01 липня 2010 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку по [ADDRESS], площею 0,88 га, що належала померлому [PERSON] на підставі державного акта на право приватної власності на землю від 02 квітня 2002 року, виданого Капустинською сільською радою (а.с.10). 13 серпня 2014 року [PERSON] у своїй письмовій заяві, яку засвідчено секретарем Капустинської сільської ради, не заперечувала про прийняття матір'ю спадщини після смерті батька (а.с.7). Відповідно до технічного паспорту, виготовленого 23 вересня 2014 року КП «Сумське МБТІ», спірне домоволодіння складається з житлового будинку літ.«А-І» (1978 року побудови), загальною площею 83,2 кв.м, житловою - 50,1 кв.м, із верандами літ.«а», літ.«г»; гаражу літ.«Б» (1992 року побудови), сараїв літ.«В» (74 року побудови), літ.«Е» (1992 року побудови), літньої кухні літ.«Г» (1974 року побудови), вбиральні літ.«Д» (1974 року побудови), погребу літ.«п/г» (1975 року побудови), огорожі №1-2, колодязю «к», загальною інвентаризаційною вартістю 170120 грн. (а.с.42-47). Таким чином вбачається, що господарство по [ADDRESS] з часу його існування мало статус колгоспного двору до часу його припинення у законодавчому порядку. Головою колгоспного двору на час його припинення був [PERSON] Відповідно до положень Цивільного кодексу УРСР (1963), чинного на час зведення спірного домоволодіння та припинення у законодавчому порядку колгоспного двору, було передбачено: Згідно зі ст.120 ЦК УРСР, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статусу колгоспу. Крім того, колгоспному двору належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше, передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти. Відповідно до ст.123 ЦК УРСР, частка члена колгоспного двору в майні двору визначається: 1) при виході його з складу двору без утворення нового двору (виділ); 2) при утворенні з одного двору двох і більше дворів (поділ); 3) при зверненні стягнення при особистих зобов'язаннях члена двору. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.563 ЦК УРСР у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривається. Якщо після смерті члена колгоспного двору інших членів двору не залишається, до майна двору застосовуються правила цього розділу (Розділ VII. Спадкове право). Відповідно до роз'яснень, наданих у п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 24 червня 1983 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» (постанова втратила чинність на підставі Постанови Верховного Суду №7 від 30 травня 2008) правила ст.563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 р. При припиненні двору з інших підстав (перетворення колгоспу у радгосп, виходу з колгоспу членів двору тощо), а також в разі смерті члена двору після 30 червня 1990 р. спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору (майна, що збереглося) відкривається після смерті кожного з його колишніх членів (у редакції постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 грудня 1992 року №13). Відповідно до роз'яснень, які містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 1998 року №15): положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося;... г) згідно зі ст.4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року... Таким чином, вбачається, що відповідно до ст. ст.17, 18 Закону «Про власність» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст.126 ЦК УРСР працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку у майні двору, якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного колгоспного двору. Це правило не застосовується у разі, якщо член двору не брав участі у веденні господарства у зв'язку з призовом на строкову військову службу, навчанням у навчальному закладі або хворобою. Тому, оскільки станом на 15 квітня 1991 року у колгоспному дворі проживали позивач, її чоловік, дочка [PERSON], а син [PERSON] перебував на навчанні, вони всі в вчотирьох набули право власності на майно колгоспного двору, а їх частки у праві власності відповідно до ст.123 ЦК УРСР є рівними. Зважаючи на те, що спадщина на 1/4 частину належного померлому [PERSON] будинковолодіння відкрилась за дії ЦК України, то спадкування цієї частки і відбуватиметься за правилами цього кодексу. Статтями 1217, 1218 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV, право власності та інші речові права на нерухоме майно, що набуті до набрання чинності цим Законом згідно з чинними у той час нормативно-правовими актами, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності цим Законом нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим Законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56, не передбачала обов'язкової реєстрації (інвентаризації) будинків і домоволодінь у сільських населених пунктах (п.4, 6 Інструкції), однак передбачала її проведення в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Обов'язок власників забезпечити державну реєстрацію прав власності на об'єкти нерухомого майна введено лише Інструкцією, затвердженою наказом Держкомітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09 червня 1998 року №121. Згідно з п.3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року №127, не належать до самочинного будівництва: індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року. Відповідно до п.3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 19 березня 2013 року №95, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. За наявності у позивача технічного паспорту на спірний житловий будинок, та зважаючи на відсутність правовстановлюючих у розумінні сучасного законодавства документів на спадкове майно, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, тому за нею необхідно визнати право власності на ? (1/4+1/4) частину будинку з господарськими будівлями та спорудами.

Outcome: partial