Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-12 00:00:00

01.12.2015 року позивач ТОВ «Суфле Агро Україна» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з останнього 480 068 грн. 40 коп. та судові витрати по справі. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначив, що 02 грудня 2015 року між ТОВ «Сингента» та ТОВ «Суффле Агро Україна» було укладено договір № 202015020 на поставку засобів захисту рослин та/або насіння. 27.04.2015 ТОВ «Суффле Агро Україна» видало довіреність № 1 [PERSON], відповідно до якої останньому було доручено в якості законного представника Товариства та від імені та в інтересах Товариства і для Товариства отримати від ТОВ «Сингента», код ЄДРПОУ 30265338, на складі ТОВ «Сингента» за адресою: 52523, Дніпропетровська обл., Синельниківський р-н., м. Синельникове, вул. Токова, буд. 2-А, склад «НВАК «Степова», наступні засоби захисту рослин: 1) Максим ХL 035 FS, т.к.с. 4x5 л., SSР5А1501С в кількості 200 л.; 2) Карате Зеон 050 СS мк.с, 4x5 л., ВSN5С2571 в кількості 100 л.; 3) Пріма с.е., 4x5 л., F469F2І001, в кількості 500 л., та передати вказані засоби захисту рослин уповноваженому представнику Товариства за місце розташуванням вказаного складу. Для цього [PERSON] Товариство надало як повіреному право: отримувати засоби захисту рослин, підписувати від імені Товариства видаткові накладні та інші складські документи ТОВ «Сингента», необхідні для отримання засобів захисту рослин, за потреби - організовувати транспортування вказаних засобів захисту рослин до ТОВ «Суффле Агро Україна» чи відповідно до його інструкцій, для чого сплачувати необхідні платежі, а також здійснювати всі інші дії, пов'язані з виконанням Довіреності. Відповідно до інформації, отриманої від ТОВ «Сингента»: Відповідно до видаткової накладної № 8870436144 від 28.04.2015 р., [PERSON] було прийнято від імені ТОВ «Суффле Агро Україна» на складі ТОВ «Сингета» за адресою: Дніпропетровська обл., Синельниківський р-н., м. Синельникове, вул. Токова, 2-А, вантаж загальною вартістю 55 067,40 грн. (Засоби захисту рослин в асортименті, а саме: 1) Максим ХL 035 FS, т.к.с. 4x5 л., SSР5А1501С в кількості 50 л.;). Відповідно до видаткової накладної № 8870436146 від 28.04.2015 р., [PERSON] було прийнято від імені ТОВ «Суффле Агро Україна» на складі ТОВ «Сингета» за адресою: Дніпропетровська обл., Синельниківський р-н., м. Синельникове, вул. Токова, 2-А, вантаж загальною вартістю 425 001,00 грн. (Засоби захисту рослин в асортименті, а саме: 1) Максим ХL 035 FS, т.к.с. 4x5 л., SSР5А1501С в кількості 150 л.;; 2) Карате Зеон 050 СS мк.с, 4x5 л., ВSN5С2571 в кількості 100 л.; 3) Пріма с.е., 4x5 л., F469F2І001, в кількості 500 л.). Всього прийнято товару на суму 480 068,40 гривень (425 001,00 +55 067,40). Таким чином, [PERSON] діяв від імені та в інтересах ТОВ «Суффле Агро Україна», прийняв вказані засоби захисту рослин для ТОВ «Суффле Агро Україна», а тому своїми конклюдентними діями схвалив наявні між Сторонами правовідносини, що за своєю суттю є відносинами договору доручення. ТОВ «Суффле Агро Україна» схвалило дії [PERSON] в якості представника Товариства, належним чином оформило первинні бухгалтерські документи із ТОВ «Сингента», а отже - схвалило поставку вказаних засобів захисту рослин та оплатило їх вартість на загальну суму 480 068,40 грн. Так, платіжним дорученням №2626 від 17.09.2015 року ТОВ «Суффле Агро Україна» оплатило ТОВ «Сингента» 420 750,98 гривень за засоби захисту рослин згідно видаткової накладної №8870436144 від 26.06.2015 року та платіжним дорученням №2625 від 17.09.2015 року оплатило на користь ТОВ «Сингента» 54 516,72 гривень за засоби захисту рослин згідно видаткової накладної №887043144 від 26.06.2015 року. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договір. Відповідно до ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Відповідно до статті 237 Цивільного кодексу України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Одним із видів представництва є представництво за довіреністю. Відповідно до статті 244 ЦК України, представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Представництво за довіреністю може ґрунтуватися на акті органу юридичної особи. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Відповідно до статті 246 ЦК України, довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами. Відповідно до статті 1000 ЦК України, за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. Відповідно до п. З ч. 1 ст.1006 ЦК України, повірений зобов'язаний негайно передати довірителеві все одержане у зв'язку з виконанням доручення. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. 28 травня 2015 року ТОВ «Суффле Агро Україна» звернулась до [PERSON] із вимогою №2417 про передачу вантажу або відшкодування його вартості. У відповідь на вимогу [PERSON] письмово повідомив ТОВ «Суффле Агро Україна» про викрадення отриманого товару. Таким чином, на сьогоднішній день отриманий [PERSON] товар не був переданий уповноваженому представнику ТОВ «Суффле Агро України», не був доставлений на склад ТОВ «Суффле Агро України», а його місцезнаходження залишається для позивача невідомим. Позивач вважає, що посилання Відповідача на те, що між сторонами склались відносини передбачені договором перевезення є безпідставними в зв'язку з тим, що між сторонами ніколи не укладалося договору перевезення. Так, відповідно до ст.48 ЗУ «Про автомобільний транспорт» документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством. Крім того, ст. 50 ЗУ «Про автомобільний транспорт» передбачає обов'язок укладення між сторонами договору про перевезення вантажу в письмовій формі. Ні самого договору, а ні товарно транспортної накладної, яка б підтверджувала наявність угоди на перевезення, не існує. Натомість [PERSON] отримав товар виключно як представник ТОВ «Суффле Агро Україна», а тому застосування до правовідносин сторін законодавства, що регулює договір перевезення - незаконне. Відповідно до додатку до Європейської Угоди про міжнародне дорожнє перевезення небезпечних вантажів (ДОПНВ), пестициди відносяться до небезпечних вантажів. [PERSON] не міг здійснити перевезення товару, оскільки, як виявилось під час переговорів, у нього відсутні дозвільні документи на перевезення небезпечного вантажу , що передбачені ст.48 ЗУ «Про автомобільний транспорт», а саме: ліцензія на надання відповідних послуг; для водія - свідоцтво про допущення транспортного засобу до перевезення певних небезпечних вантажів, свідоцтво про підготовку водіїв транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, письмові інструкції на випадок аварії або надзвичайної ситуації. Про данні обставини [PERSON] повідомив із запізненням, а тому стверджувати про те, що у нього виникли зобов'язання з перевезення - незаконні. Крім того, [PERSON] прийняв рішення про перевезення товару виключно самостійно та під власну відповідальність. При чому, як він стверджує, товар нібито було викрадено. Данна обставина (викрадення) жодним чином не впливає на обов'язок повернути Позивачеві товар. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. На обґрунтування своїх позовних вимог навів доводи, що були зазначені в позовній заяві, а також в письмових поясненнях. Наполягав на тому, що між сторонами виникли правовідносини представництва, які ґрунтуються на підставі договору доручення. У зв'язку з тим, що відповідач стверджує про зникнення засобів захисту рослин, представник позивача вважає, що на підставі ст. 1192 ЦК України відповідач має відшкодувати завдані збитки в грошовому еквіваленті. При цьому зазначив, що письмового договору доручення між сторонами укладено не було. Вважає, що довіреність № 1 від 27.04.2015 року видана позивачем на ім'я відповідача та передана безпосередньо третій особі: ТОВ «Сингета» є достатньою підставою вважати, що між сторонами в належній формі був укладений договір доручення. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що він підприємцем та займається перевезеннями вантажів. 28.04.2015 року він відповідно до укладеного договору на виконання перевезень укладеного між ним та ТОВ «Маїсадур», мав здійснити перевезення кукурудзи з с. Могилів Царичанського району у м. Жашків, де вантажоотримувачем було ТОВ «Суфле Агро Україна». Цього ж дня йому зателефонував чоловік по імені [PERSON], представився представником ТОВ «Суфле Агро Україна» та запропонував взяти з собою попутний вантаж (добрива), який знаходився в м. Синельникове. За вказану послугу він запропонував йому 1500 грн., які пообіцяв сплатити на його картку в травні, на що позивач погодився. Прибувши на склад ТОВ «Сигнета» в м. Синельникове, йому відвантажили товар надали накладні без зазначення вартості товару, після чого він поїхав в с. Могилів на склад ТОВ «Маїсадур», де його довантажили кукурудзою, а ввесь вантаж опломбували. Після вказаних дій він поїхав у м. Жашків. По дорозі приблизно о 03:00 годині він стомився та вирішив перепочити, у зв'язку з чим зупинився на дорозі біля заправки в с. Росава та поспав приблизно 3 години. Вранці прокинувшись поїхав далі. На елеваторі в м. Жашків його зустрів представник ТОВ «Суфле Агро Україна» [PERSON], в присутності якого вантаж було розпломбовано та виявлено відсутність добрив, які йому завантажили в м. Синельникове. При цьому пломби були на місці. Він зразу ж зателефонував в Жашківський РВ та повідомив про крадіжку вантажу. Працівники міліції відібрали в нього пояснення з цього приводу. Потім він повернувся в с. Росава, де знову викликав оперативну групу, яка також відібрала у нього пояснення. Також зазначив, що будь-яких договірних відносин з ТОВ «Суфле Агро Україна» він не укладав, довіреність на право отримання та перевезення вказаних добрив він не отримував, вантаж зник не з його вини, а отже відповідати за даним позовом він не може. Суд, оглянувши матеріали справи, вважає, що даний позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом були встановлені наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини. 02 грудня 2015 року між ТОВ «Сингента» та ТОВ «Суффле Агро Україна» було укладено договір № 202015020 на поставку засобів захисту рослин та/або насіння. В додатку А до договору зазначено перлік складів продавця ТОВ «Сингента» серед яких зазначений склад м. Синельникове, вул. Токова, буд. 2-А, склад «НВАК «Степова» (а.с. 11-31). Згідно копії довіреності № 1 від 27.04.2015 року, ТОВ «Суффле Агро Україна» уповноважило [PERSON], в якості законного представника Товариства та від імені та в інтересах Товариства і для Товариства отримати від ТОВ «Сингента», код ЄДРПОУ 30265338, на складі ТОВ «Сингента» за адресою: 52523, Дніпропетровська обл., Синельниківський р-н., м. Синельникове, вул. Токова, буд. 2-А, склад «НВАК «Степова», наступні засоби захисту рослин: 1) Максим ХL 035 FS, т.к.с. 4x5 л., SSР5А1501С в кількості 200 л.; 2) Карате Зеон 050 СS мк.с, 4x5 л., ВSN5С2571 в кількості 100 л.; 3) Пріма с.е., 4x5 л., F469F2І001, в кількості 500 л., та передати вказані засоби захисту рослин уповноваженому представнику Товариства за місце розташуванням вказаного складу. Для цього [PERSON] Товариство надало як повіреному право: отримувати засоби захисту рослин, підписувати від імені Товариства видаткові накладні та інші складські документи ТОВ «Сингента», необхідні для отримання засобів захисту рослин, за потреби - організовувати транспортування вказаних засобів захисту рослин до ТОВ «Суффле Агро Україна» чи відповідно до його інструкцій, для чого сплачувати необхідні платежі, а також здійснювати всі інші дії, пов'язані з виконанням Довіреності (а.с. 32). Згідно копії листа від 13.07.2015 року ТОВ «Сингента» вбачається, що представник ТОВ «Суффле Агро Україна» [PERSON] отримав товар на складі ТОВ «Сингента» за видатковими накладними № 8870436144 від 28.04.2015 р. та № 8870436146 від 28.04.2015 р. (а.с. 33). Відповідно до копії видаткової накладної № 8870436144 від 28.04.2015 р., [PERSON] було прийнято від імені ТОВ «Суффле Агро Україна» на складі ТОВ «Сингета» за адресою: Дніпропетровська обл., Синельниківський р-н., м. Синельникове, вул. Токова, 2-А, вантаж Максим ХL 035 FS, т.к.с. 4x5 л., SSР5А1501С в кількості 50 л.;). В накладній стоїть підпис [PERSON] як особи, яка отримала вантаж, при цьому а ні вартості отриманого вантажу, а ні реквізитів доручення, на підставі якого вантаж було отримано в накладній не зазначено (а.с. 34). У видатковій накладній № 8870436144 від 28.04.2015 р. зазначена загальна вартість прийнятого вантажу Максим ХL 035 FS, т.к.с. 4x5 л., SSР5А1501С в кількості 50 л., яка становить 55 067,40 грн. При цьому відсутній підпис особи, яка отримала вантаж, та відсутні реквізити доручення, на підставі якого вантаж було отримано (а.с. 37). Відповідно до копії видаткової накладної № 8870436146 від 28.04.2015 р., [PERSON] було прийнято від імені ТОВ «Суффле Агро Україна» на складі ТОВ «Сингета» за адресою: Дніпропетровська обл., Синельниківський р-н., м. Синельникове, вул. Токова, 2-А, вантаж, а саме: 1) Максим ХL 035 FS, т.к.с. 4x5 л., SSР5А1501С в кількості 150 л.;; 2) Карате Зеон 050 СS мк.с, 4x5 л., ВSN5С2571 в кількості 100 л.; 3) Пріма с.е., 4x5 л., F469F2І001, в кількості 500 л.) В накладній стоїть підпис [PERSON], як особи, яка отримала вантаж, при цьому а ні вартості отриманого вантажу, а ні реквізитів доручення, на підставі якого вантаж було отримано в накладній не зазначено (а.с. 35). У видатковій накладній № 8870436146 від 28.04.2015 р. зазначена загальна вартість прийнятого вантажу , а саме: 1) Максим ХL 035 FS, т.к.с. 4x5 л., SSР5А1501С в кількості 150 л.;; 2) Карате Зеон 050 СS мк.с, 4x5 л., ВSN5С2571 в кількості 100 л.; 3) Пріма с.е., 4x5 л., F469F2І001, в кількості 500 л.), яка становить 425 001,00 грн. При цьому відсутній підпис особи, яка отримала вантаж, та відсутні реквізити доручення, на підставі якого вантаж було отримано (а.с. 36). Згідно копії платіжного доручення №2626 від 17.09.2015 року ТОВ «Суффле Агро Україна» оплатило ТОВ «Сингента» 54 516,72 гривень за засоби захисту рослин згідно видаткової накладної №887043144 від 26.06.2015 року (а.с. 38). Згідно копії платіжного доручення №2625 від 17.09.2015 року ТОВ «Суффле Агро Україна» оплатило ТОВ «Сингента» 420 750,98 гривень за засоби захисту рослин згідно видаткової накладної № 8870436146 від 26.06.2015 р. (а.с. 39). Представник позивача стверджує, що між сторонами виникли правовідношення, які регулюються умовами договору доручення. Відповідно до ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного. Для належного виконання умов договору доручення необхідно, щоб довіритель видав повіреному довіреність, форма якої повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин, на вчинення якого укладений договір доручення (ст. 245 ЦК). Видача довіреності є одним з обов'язків довірителя (ст. 1007 ЦК). У договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними. (ст. 1007 ЦК). Тобто, законодавець визначив, що на підтвердження доручення в розумінні Глави 68 ЦК України має бути укладений договір доручення або ж видаватися на підставі такого договору довіреність. Посилання представника позивача, що відповідач, прийнявши вказані засоби захисту рослин для ТОВ «Суфле Агро Україна», вчинив конклюдентні дії, які свідчать про схвалення ним наявних між сторонами правовідносин, що за своєю суттю є відносинами договору доручення, не відповідають дійсності, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу належить вчиняти у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦК України, усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Відповідно до ч. 2 ст. 205 ЦК України, правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Як встановлено, письмовий договір доручення між сторонами не укладався хоча, з урахуванням вимог цивільного законодавства та вимог, що ставляться до договірних правовідносин, суб'єктами яких виступають юридична та фізична особа, укладення договору проводиться в письмовій формі, а відтак і договір доручення повинен був укладатись в письмовій, а не в усній формі. Таким чином, сама по собі довіреність видана на ім'я відповідача в даному випадку не може бути доказом наявності між сторонами відносин договору доручення, оскільки вона видається на підставі укладеного договору, який між сторонами не укладався. Крім того, як вбачається з копій видаткових накладних від 28.04.2015 р. на підставі яких відповідачем був отриманий товар, в графі «Доручення ___серія___ номер» відсутні будь-які відомості та реквізити довіреності на підставі якої зазначений товар відпускався та на яку посилається позивач, що є підставою вважати, що на момент отримання відповідачем товару зазначеної довіреності взагалі не існувало. Зазначений висновок суду також узгоджується з поясненнями відповідача, а також не спростований належними доказами представником позивача. Зважаючи, що в судовому засіданні не встановлено факту укладання між сторонами договору доручення, а отже і підстав спеціальної відповідальності відповідача встановленої п. 3 ч. 1 ст. 1006, ст.. 530 ЦК України, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, суд вважає що до даних правовідносин мають застосовуватися загальні правила відшкодування завданої особі недоговірної шкоди, передбачені Главою 82 ЦК України, на які також посилався представник позивача в письмових поясненнях, обґрунтовуючи підстави відшкодування збитків, що передбачені ст. 1192 ЦК України. Згідно з вимогами ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Отже, для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК необхідно довести такі факти: а) Неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії. б) Наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров'я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов'язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі (мова йдеться про реальну шкоду та упущену вигоду - ст. 22 ЦК України). в) Причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. г) Вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. Наявність всіх вищезазначених умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди (Ухвала Верховного Суду України (судова колегія з цивільних справ) від 21.12.2005 року). Як вбачається з пояснень позивача та з матеріалів справи, 28.04.2015 року він відповідно до укладеного договору на виконання перевезень укладеного між ним та ТОВ «Маїсадур», здійснював перевезення кукурудзи з с. Могилів Царичанського району у м. Жашків, де вантажоотримувачем було ТОВ «Суфле Агро Україна» (а.с. 117-121). При цьому за усною домовленістю з представником позивача він здійснював перевезення в попутному напрямку додаткового вантажу (засоби захисту рослин). Після виявлення зникнення попутного вантажу, відповідач звернувся з відповідною заявою до правоохоронних органів, за результатами розгляду яких вини відповідача у зникненні вантажу встановлено не було (а.с. 112-114, 135-140). Також не вбачається причинного зв'язку між діями відповідача та завданою шкодою, оскільки посилання позивача на ті обставини, що відповідач здійснив перевезення не маючи відповідного дозволу на перевезення агрохімії та відповідних товаросупровідних документів не знаходяться у причинному зв'язку зі зникненням товару. Посилання не те, що відповідач здійснив перевезення самовільно також не знайшло свого підтвердження. Крім того суд вважає, що позивачем не доведено належними доказами розмір самих збитків, оскільки, по-перше відрізняється вартість товару, що зазначена в видаткових накладних від 26.06.2015 р. від суми сплачених коштів за поставлений товар згідно платіжних доручень від 17.09.2015 року, а по-друге в платіжних дорученнях від 17.09.2015 року підставою сплати зазначені видаткові накладні від 26.06.2015 року, в той час коли позивач посилається на вартість товару, що зазначена у видаткових накладних від 28.04.2015 року. Згідно ст.. 323 ЦК України, ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження (псування) майна несе його власник, якщо інше не встановлено договором або законом. Зважаючи на вищезазначене, а також приймаючи до уваги, що в судовому засіданні не встановлено факту укладання між сторонами договору доручення, зважаючи на відсутність встановленої в законний спосіб вини в діях відповідача, причинного зв'язку між діями відповідача та завданою шкодою, відсутність належних доказів розміру самої шкоди, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не мають законних підстав для їх задоволення.

Outcome: dismissed