Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-02 00:00:00

У лютому 2019 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до Волочиської об'єднаної територіальної громади в особі Волочиської міської ради про визнання права власності на спадкове нерухоме майно - житловий будинок з господарськими будівлями, що розташовані по [ADDRESS]. На обгрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що [INFO] помер її чоловік [PERSON], якому належав вказаний вище будинок. Після смерті чоловіка вона, позивачка, прийняла спадщину відповідно до чинного законодавства. Однак державним нотаріусом Волочиської державної нотаріальної контори відмовлено їй у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з тим, що на спадковий житловий будинок і господарські будівлі відсутні правовстановлюючі документи. Позивачка в судове засідання не з'явилася, подала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, при розгляді заяви покладається на думку суду. Дослідивши надані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Відповідно до роз'яснень, даних в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" № 7 від 30.05.2008 року, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до п. 1 ч. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, а тому суд вважає, що оскільки на час відкриття спадщини діяв Цивільний кодекс Української РСР в редакції 1963 року, то при вирішенні питання про визнання права власності на спадкове майно слід керуватись саме його положеннями. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) спадкування здійснюється за законом і за заповітом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого (ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР в редакції 1963 року). Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 549 цього Кодексу спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до роз'яснень, даних в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" № 7 від 30.05.2008 року, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом встановлено, що [INFO] помер чоловік позивачки [PERSON] - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 25.08.2016 року. До складу спадкового майна після смерті [PERSON] увійшло будинковолодіння, що розташоване по [ADDRESS]. [PERSON] був головою колгоспного двору зазначеного будинковолодіння, згідно з свідоцтвом про право особистої власності на житловий будинок від 06 червня 1988 року, однак за життя право власності не оформив. Після смерті [PERSON] спадкоємцем за законом першої черги є його дружина - позивачка [PERSON], яка у встановленому законом порядку прийняла спадщину, оскільки проживала та була зареєстрована із спадкодавцем на час його смерті, що підтверджується даними довідки старости сіл Поляни, Канівка, Петрівка Волочиської міської об'єднаної територіальної громади № 849 від 05.12.2018 року та виписками з погосподарської книги № 1за 1986-1990 роки № 95 від 25.03.2019 та 1991-1995 роки від 25.03.2019 року № 96. Згідно з Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №55553384 від 21.03.2019 року, виданої Волочиською державною нотаріальною конторою, після смерті [PERSON], який помер [INFO], спадкова справа не заводилась. У зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на житловий будинок, позивачка позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі, що підтверджується відмовою державного нотаріуса Волочиської державної нотаріальної контори від 16 січня 2019 року в оформленні спадщини через відсутність правовстановлюючого документа на будинковолодіння З врахуванням викладеного, а також враховуючи, що будинковолодіння (житловий будинок з господарськими будівлями), що розташоване по [ADDRESS] було побудовано у період з 1962 року по 1990 рік, враховуючи наявність технічного паспорту на даний будинок, висновку про його технічний стан та характеристики будівель та споруд, суд вважає за можливе визнати за позивачкою право власності на вищезазначений житловий будинок в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON]

Outcome: approved