Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

02.04.2015 року позивач звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача ДАП «Україна» на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені в розмірі 4927 гривень 96 копійок. Свої вимоги позивач обґрунтовує наступним. Він з 01.10.1997 року працював у Дердавному авіаційному підприємстві «Україна» на посаді авіатехніка та був звільнений наказом №152/0 від 26.08.2014 у звязку зі скороченням штату працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. В порушення вимог ст.ст.47,116 КЗпП України в день звільнення з ним не були проведені розрахунки, відповідач не виплатив йому вихідну допомогу в розмірі його середньомісячного заробітку, а зазначені кошти він отримав лише 10.09.2014 року на рахунок своєї банківської картки. Позивач вважає, що відповідно до вимог ст.117 КЗпП України відповідач повинен йому сплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку за період з 26.08.2014 по 10.09.2014, яка складає 15 днів, виходячи з його середньоденної заробітної плати 330 гривень 39 копійок на загальну суму 4927,96 грн.: 330,39х30,44х0,49= 4927,96грн. (а.с.1-2) В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити на підставі наданих ним доказів. Додатково позивач пояснив, що після звільнення весь час перевіряв надходження на банківську картку та дізнався про перерахування відповідачем коштів в день їх надходження. Він не звернувся до суду з цим позовом протягом трьох місяців після отримання розрахунку з етичних питань, оскільки не хотів судитись з підприємством, на якому тривалий час працював, а розрахунок середнього заробітку він здійснив на підставі наявної в нього довідки про доходи за шість місяців роботи перед звільненням, кількість фактично відпрацьованих днів за останні два місяці роботи перед звільненням він не може підтвердити, бо не звертався до відповідача за отриманням іншої довідки. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала та заперечувала проти його задоволення з підстав пропуску строку позовної давності та повністю підтримала подані до суду письмові заперечення від 14.04.2015, відповідно до яких відповідач провів повний розрахунок з позивачем в розмірі 11648,68грн., які не були своєчасно виплачені, оскільки фінансування підприємства відбувається з Державного бюджету України з коштів, що надходять на рахунок відповідача у Бориспільському управлінні ДКСУ Київської області. Вони вважають, що позивач пропустив передбачений ст.233 КЗпП України тримісячний строк на звернення до суду за захистом свого порушеного права (а.с.21-22) Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] перебував з відповідачем [PERSON] авіаційним підприємством «Україна» в трудових відносинах з 01.10.1997 року по 26.08.2014 року включно, що підтверджується даними його трудової книжки серії БТ-ІІ №0836848 та був звільнений на підставі наказу від 26.08.2014 №152/о у звязку із скороченням штату (п.1 ст.40 КЗпП України) (а.с.7.12). Згідно з розрахунковим листком позивача за серпень 2014 року йому була нарахована компенсація за невикористану відпустку, вихідна допомога, а також оклад, доплата за вислугу років та за шкідливі умови праці за серпень 2014 року та з урахуванням проведених утримань та виплат борг підприємства на момент звільнення позивача становив 11648 гривень 68 копійок (а.с.23). Згідно з даними поточної виписки за контрактом по картковому рахунку позивача [PERSON] у філії АТ «УКЕКСІМБАНК» №79, зазначені кошти в сумі 11648 гривень 68 копійок були йому зараховані на вказаний рахунок 11.09.2014 року (а.с.14). Згідно з поданими до суду письмовими запереченнями від 14.04.2015 року (а.с.21-22) вищенаведені обставини відповідачем не оспорюються та повністю визнані представником відповідача в судовому засіданні. Відповідно до ч. 1ст.116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно ч. 1\~статті 117 КЗпП України\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як встановлено в судовому засіданні та визнано сторонами вищенаведені вимоги ст.116,117 КЗпП України відповідачем дотримані не були, не було проведено повний розрахунок з позивачем в день його звільнення, а також не був виплачений середній заробіток позивача за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Проте, судом встановлено, що позивачем був пропущений строк звернення з даним позовом до суду, який згідно з ч.1 ст.233 КЗпП України становить три місяці з дня, коли він дізнався, або повинен був дізнатися про порушення свого права, тобто з дня проведення з позивачем розрахунку 11.09.2014 року. При цьому суд враховує, що згідно з офіційним тлумаченням положень ст.ст.233, 117 КзПП України, наведеним у Рішенні Конституційного Суду № 4-рп/2012 від 22.02.2012, в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозвязку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Будь-яких належних та допустимих доказів того, що позивач пропустив строк звернення до суду за захистом свого порушеного права з поважної причини, суду не надано та не зазначено джерел їх здобуття. Крім того, розмір середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку при звільненні позивачем визначено не у відповідності вимог п. 8 до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого\~Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, який має розраховуватись з середньоденної (середньогодинної) заробітної плати за останні два місяці роботи, що передували місяцю звільнення, шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, які мають бути оплачені середнім заробітком. Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України судом було розяснено особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, та попереджено про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій. Як встановлено в судовому засіданні, надана позивачем довідка про середню заробітну плату (дохід) (для розрахунку виплат на випадок безробіття) від 26.08.2014 №177 не містить необхідних для проведення розрахунку середньої заробітної плати даних, а саме фактично відпрацьованих позивачем робочих днів (годин) за червень-липень 2014, враховуючи, що згідно з поясненнями позивача його графік роботи становив чергування 2 робочих днів тривалість по 12 годин та 2 днів відпочинку, що також підтверджується наданим відповідачем розрахунковим листком за серпень 2014 року (а.с.13,23). З урахуванням вищенаведених встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд пришов до переконання, що в задоволенні позову слід відмовити з підстав пропущення позивачем строків звернення з позовом до суду, підстави для поновлення якого відсутні. Судові витрати по даній справі складає судовий збір в сумі 243 гривні 60 копійок. В звязку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати відповідно до вимог ст.88 ЦПК України підлягають віднесенню за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed