Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-06 00:00:00

У березні 2020 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини з батьком. Позивач вказує, що 30 червня 2016 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований Дарницьким районним в м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1075. Від шлюбу сторони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що сімейне життя не склалось, постійно виникали конфлікти, у сторін були різні погляди на виховання дитини та різне бачення побудови спільних стосунків, що з часом призвело до розпаду сім`ї. Рішенням Дарницького районного суду м. Києві від 10.07.2019 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. З січня 2019 року позивач з донькою стали проживати окремо від відповідача за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] працює вчителем фізичної культури в спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів №65 м. Києва з поглибленим вивченням іноземних мов, за місцем роботи характеризується позитивно та має стабільну заробітну плату. Позивач має власне житло, де створено належні умови для проживання доньки [PERSON] , її фізичного та гармонійного розвитку. Позивач приділяє доньці максимум свого часу, уваги та любові, має з нею гарні стосунки, основані на довірі, а тому, може гарантувати стабільне проживання дитини, забезпечити їй почуття любові та безпеки. Позивач просить суд визначити місце проживання дитини, [PERSON] , [INFO] разом з батьком. 16.03.2020 ухвалою Дарницького районного суду м. Києва відкрито провадження у справі та призначено справу у підготовче судове засідання з викликом сторін. 15.06.2020 ухвалою Дарницького районного суду м. Києва підготовче судове засідання по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини з батьком - закрито, призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали, просили його задовольнити. Позивач в судовому засіданні пояснив, що має стабільний фінансовий дохід, майно, яке перебуває у власності, а тому може забезпечити належні умови для проживання та матеріального забезпечення дитини. В свою чергу відповідач офіційно не працює, винаймає житло, відтак не має фінансової можливості забезпечувати матеріальний стан дитини. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечувала та пояснила наступне. Є матір`ю та має на утриманні двох малолітніх дітей, сина та доньку від різних шлюбів. Батько сина щомісячно надає кошти на його утримання в розмірі 1500 тис. доларів США, за ці кошти проживає родина відповідача. Відповідач дійсно іноді їздить на заробітки в інші країни. Останній раз, коли відповідач працювала в Туреччині донька проживала з матір`ю позивача, а син з її матір`ю. Вже понад три місяці донька проживає з відповідачем. Відповідач орендує житло, двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] в якій проживає з дітьми та матір`ю, іноді у них проживає племінниця відповідача. Діти матеріально забезпеченні та доглянуті. Відповідач найближчим часом планує придбати своє житло. Оскільки діти з народження перебувають у постійному контакті з матір`ю, їх розлучення та відокремлення один від одного завдасть моральних страждань. На запитання суду чому відповідач не реалізувала право на захист за її клопотанням та не надала відзив пояснила, що вважає за доцільне кошти витратити на потребу дітей, а не на правничу допомогу. Щодо неявки на засідання комісії Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації пояснила, що перебувала в Туреччині та у звязку з пандемією не мала можливості виїхати за межі країни перебування. Коли відкрились кордони, вилетіла до України першим рейсом. Вказала, що мати позивача заперечує щодо визначення проживання дитини з батьком, зважаючи на те, що у дитини є рідна матір. Відповідач зазначила, що їй не потрібні аліменти від позивача, оскільки спроможна самостійно матеріально забезпечувати свою сім`ю. Відтак, просить відмовити у задоволенні позову. Представником третьої особи: Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації подано клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представником третьої особи: Служби у справах дітей у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації подано клопотання про розгляд справи за його відсутності. У відповідності до п.2 ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Суд дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 30 червня 2016 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований Дарницьким районним в м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1075. В шлюбі у сторін народилась донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Печерськими районним у м. Києві відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції (а.с. 8). Рішенням Дарницького районного суду м. Києві від 10.07.2019 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 9). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Актом обстеження умов проживання №146 від 29.07.2019 за адресою: [ADDRESS] , з`ясовано, що житло розміщене на 3-му поверсі 5-ти поверхового будинку та складається з 2-х кімнат, загальна площа 28 кв.м. Дана квартира належить на праві приватної власності в рівних долях [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . В квартирі чисто, прибрано, наявні всі необхідні меблі та побутова техніка. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: дитина має ліжко, шафу для одягу, іграшки та інші особисті речі (а.с. 11). Відповідно до довідки №15 від 28.01.2020, [PERSON] працює вчителем фізичної культури в спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів №65 м. Києва з поглибленим вивченням іноземних мов. За місце роботи характеризується позитивно, користується повагою в колективі, постійно прагне до розвитку та самовдосконалення (а.с. 10, 13). Позивач має стабільний дохід за місцем роботи, що підтверджується довідкою про заробітну плату та інші доходи №1999 від 02.09.2019 (а.с. 12). Зі слів позивача відповідач не має змоги повноцінно забезпечити, приймати участь у вихованні дитини, не має постійного місця проживання (за адресою реєстрації - не проживає) та не має стабільної заробітної плати. 09.06.2020 представником органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації подано Висновок про визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] . На час розгляду питання Комісією встановлено, що батьки дитини [PERSON] та [PERSON] проживали в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано в серпні 2019 року. Після розірвання шлюбу малолітня [PERSON] постійно проживає з батьком [PERSON] , який самостійно займається її вихованням та утриманням. Батько та донька мешкають за адресою: [ADDRESS] . В ході обстеження умов проживання було встановлено, що в квартирі зроблений ремонт, наявні необхідні меблі, речі побуту та вжитку. Для малолітньої відведено окремий куточок, де створено всі належні умови для проживання та гармонійного розвитку дитини. Мати дитини, [PERSON] з січня 2019 року з донькою не проживає, не цікавиться її життям та здоров`ям. Зі слів [PERSON] , громадянка [PERSON] на даний час проживає за кордоном. Суд вважає важливими доводи позивача, викладені у позовній заяві, разом з тим не може їх врахувати виходячи з наступного. Як встановлено судом та не заперечується сторонами, [PERSON] , [INFO] проживає разом зі своєю матір`ю, [PERSON] в орендованій квартирі: [ADDRESS] . Склад сім`ї відповідача складають двоє малолітніх дітей та її матір. Відтак зважаючи на викладені обставини, суд приходить до висновку про наявність у сторін житла. Разом з тим, частка квартири позивачу належить на праві приватної власності, відповідач зареєстрованого майна за собою не має. Крім того, позивач отримує офіційних дохід, відповідач офіційно не працює при цьому знаходячись постійно разом з дітьми. Судом враховано, що на час складання Висновку Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації відповідач перебувала закордоном та не змогла висловити свою думку з приводу місця проживання дитини. Враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування вважає за можливе визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 19 СК Укр аїни у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу. Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. У разі звернення з позовом до суду орган опіки та піклування припиняє розгляд поданої йому заяви. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Згідно з ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них. Якщо дитина не може бути передана жодній із цих осіб, суд на вимогу органу опіки та піклування може постановити рішення про відібрання дитини від особи, з якою вона проживає, і передання її для опікування органу опіки та піклування. Статтею 162 СК України передбачено, що якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров`я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам. Особа, яка самочинно змінила місце проживання малолітньої дитини, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому, з ким вона проживала. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При вирішенні цього конкретного спору про місце проживання дитини, суд виходить з принципу пріоритетності прав та інтересів дитини, приймає до уваги встановлені факти щодо ставлення дитини до обох батьків, прихильності до кожного з батьків, вік дитини, а також норми Конституції України та законодавства, що регулює ці питання. Так, статтею 21 Конституції України проголошено вільність і рівність усіх людей у своїй гідності та правах. Ця вихідна конституційна засада конкретизована у статті 24 Конституції України: громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, не може бути привілеїв чи обмежень, в тому числі за ознаками статі. У частині 3 цієї статті Конституції України закріплено конституційні гарантії, якими забезпечується рівність прав жінки і чоловіка. Право на свободу вибору місця проживання кожному гарантоване ст. 33 Конституції України а також закріплено у багатьох міжнародних актах: Загальною декларацією прав людини від 10 грудня 1948 року (ст. 13), Міжнародним пактом про громадянські та політичні права від 16 грудня 1966 року (ст. 12), Протоколом N 4 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод від 16 вересня 1963 року (ст. 2) та іншими. У Принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що передбачено ст. 141 СК України та витікає зі змісту Конвенції про права дитини. Тим більше, що поняття "розлучення" не співпадає з поняттям "визначення місця проживання", оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки і піклування, або за судовим рішенням. Згідно положень, закріплених у статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної ради України від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Такі ж рекомендації містяться і в Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959. Згідно з визначеними Декларацією принципами дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом. Дитина повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Проте принцип, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини. Суд вбачає виняткові підстави для відступлення від представленого органом опіки та піклування висновку щодо доцільності визначення місця проживання дитини з батьком з огляду на наступне. Відповідно до викладених обставин, судом встановлено, що дитина проживає разом з матір`ю, у дитини є маленький братик. Відповідач займається матеріальним забезпеченням та вихованням дітей. Враховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку, що стиль спілкування з дитиною, методи її виховання у позивача та відповідача є різними. Таким чином, у разі зміни на даний час дитиною умов життя, оточення та місця проживання призведе до порушення її прав та не буде відповідати волевиявленню дитини. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що на даний час проживання малолітньої доньки з матір`ю, яка фактично проживає з нею, буде відповідати саме інтересам дитини, яка потребує постійного догляду та турботи, позитивно сприятиме її психологічному та фізичному розвитку. Отже, зважаючи на встановлені обставини та вищенаведені положення національного та міжнародного сімейного законодавства, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог. При цьому суд враховує, що проживання дитини з матір`ю не призведе до істотного порушення прав батька, оскільки відповідно до закону той з батьків, хто проживає окремо від дитини, має право на безперешкодне спілкування з дитиною і зобов`язаний брати участь у її вихованні.

Outcome: dismissed