Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-20 00:00:00

У липні 2020 року [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовною заявою до [PERSON] , Придніпровської товарної біржі, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Перша павлоградська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, про визнання права власності на спадкове майно, в якій просять суд визнати за ними право власності на 19/25 часток житлового будинку [ADDRESS] , в рівних частках кожному, тобто по Ѕ частці, в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування позову позивачі посилалися на те, що 23 червня 1999 року між їхнім батьком [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: житлового будинку [ADDRESS] . Цей договір було зареєстровано Павлоградською Філією Придніпровської товарної біржі відповідно до ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року, реєстраційний номер 06/09-НД. Батьку на руки був виданий договір купівлі-продажу нерухомого майна і в подальшому він став власником зазначеного домоволодіння. Зазначений договір був зареєстрований у КП «Павлоградське МБТІ». Ними були виконані всі істотні умови договору купівлі-продажу нерухомого майна, тобто [PERSON] прийняв майно та сплатив за нього [PERSON] належну за договором грошову суму. [PERSON] , у свою чергу, втратив інтерес до цього правочину та не бажає посвідчувати зазначений договір нотаріально. 18 листопада 2000 року [PERSON] подарував їм 6/25 частин житлового будинку [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер. Вони є спадкоємцями після померлого батька. Після його смерті вони звернулася до Першої павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявою про прийняття спадщини за законом після померлого [INFO] [PERSON] , однак, їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, так як договір купівлі-продажу спадкового майна був оформлений на товарній біржі. Таким чином, наявність об`єктивних причин не дозволяє оформити спадщину шляхом звернення до нотаріальної контори. У зв`язку з викладеним, вони змушені звернутися до суду за захистом своїх прав. У судове засідання позивачі не з`явилися, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять суд їх задовольнити, не заперечують проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] та представник відповідача Придніпровської товарної біржі у судове засідання не з`явилися, не повідомили суд про причини не явки, були належним чином повідомлені про день та час розгляду справи. Представник третьої особи Першої павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, при ухваленні рішення покладається на розсуд суду. Суд, на підставі ст. 281 ЦПК України, ухвалив розглядати справу заочно. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позов з наступних підстав. Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до вимог статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Положеннями ст. 47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 т. 48 цього Кодексу. Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконувала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. У відповідності до вимог ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до п. п. 1, 4 Договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного на Павлоградській Філії Придніпровської товарної біржі 23 червня 1999 року, [PERSON] продав, а [PERSON] купив житлового будинку [ADDRESS] , за 1 700,00 грн. Пунктом 4 вказаного договору підтверджується, що гроші Продавцем отримані від Покупця до підписання цього договору. Пунктом 5 даного договору засвідчено, що житловий будинок до цього часу нікому не проданий, не подарований, в суперечці та під забороною не знаходиться. Таким чином, сторони відповідно до вимог ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), яка діяла на час укладання вказаного договору, виконали вказану норму матеріального права та вимоги ч. 2 ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року), яка діяла на час укладання договору, сторони повністю виконали угоду і в цьому випадку суд вправі за вимогою сторони, яка виконувала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" від 10 грудня 1991 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин - 23 червня 1999 року, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 48 Закону України "Про власність" від 07 лютого 1991 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків. Статтею 49 вказаного закону передбачено, що володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Згідно вимог ч. 1 ст. 50 даного закону власник має право вимагати повернення (віндикації) свого майна з чужого незаконного володіння. Таким чином, договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] , укладений 23 червня 1999 року на Павлоградській Філії Придніпровської товарної біржі між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з другої сторони, - є дійсним. Згідно договору дарування частини жилого будинку від 18 листопада 2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу Шлегою Г.І., [PERSON] подарував, а [PERSON] , яка у подальшому змінила прізвище на [PERSON] , та [PERSON] прийняли у дар 6/25 частин житлового будинку [ADDRESS] . [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Павлограду реєстраційної служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області. Після його смерті залишилася спадщина, до складу якої входить 19/25 часток житлового будинку [ADDRESS] . Стаття 1217 ЦК України встановлює, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Відповідно до статті 1256 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно постанови державного нотаріуса Першої павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Тимченко О.М. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04 січня 2016 року [PERSON] та [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, яка залишилося після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Згідно довідки КП Павлоградське МБТІ право власності на будинок [ADDRESS] , яка у подальшому була перейменована на [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] (19/25 частин) на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого 23.06.1999 року Павлоградською Філією Придніпровської товарної біржі, р. 06/09-НД; [PERSON] (3/25 частин) та [PERSON] (3/25 частин) на підставі договору дарування, посвідченого 18.11.2000 року приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу Шлегою Г.І., р. 5103. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право власності на спадок видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадок в порядку встановленим цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадок особа може звернутись в суд за правилами позовного провадження. У зв`язку з тим, що у судовому засіданні встановлено, що позивачі є єдиними спадкоємцями за законом після померлого [INFO] [PERSON] , якому належало 19/25 часток житлового будинку [ADDRESS] , суд вважає, що позовні вимоги позивачів доведені матеріалами справи, обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved