Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-08 00:00:00

У грудні 2017 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що він є власником автомобіля Chevrolet Aveo, 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER]. Для реалізації автомобіля він звернувся до регіонального сервісного центру, але з'ясував, що на його автомобіль накладено арешт в рамках двох виконавчих проваджень та оголошено в розшук. Виконавчі провадження ВП 26356661 та ВП 32993637 на даний час закриті, але арешти не були зняті. Через закінчення терміну зберігання, виконавчі провадження знищені, та вирішити питання зняття арешту з майна іншим чином він не має можливості. Вказав, що наявним арештом порушуються його права як власника майна на вільне розпорядження, володіння та користування автомобілем. Просив суд звільнити майно з-під арешту, а саме автомобіля Chevrolet Aveo, 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], накладений постановами державного виконавця Києво-Святошинським МРВ ДВС ГТУЮ в Київській області в рамках виконавчих проваджень ВП26356661 та ВП 32993637 та скасувати дані постанови. Позивач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує та просить суд задовольнити, незаперечуючи проти постановлення заочного рішення. Відповідач представник Києво-Святошинського районного управління юстиції Головного територіального управління юстиції в Київській області в судове засідання не з'явилися, про день, час і місце слухання справи були повідомлені належним чином, що підтверджується розписками наявними у справі. Направили суду пояснення по справі та заяву про розгляд справи за відсутності їх представника, тому суд вважає, за можливе розглянути даний спір у відсутність осіб, які беруть участь у справі, на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Зважаючи на ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. При розгляді справи судом встановлено, що автомобіль Chevrolet Aveo, 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], номер кузова [NUMBER], на праві власності належить [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER]. Відповідно до ч. 1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1. ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частина 1 ст. 319 ЦК України передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до частини 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, наявністю незаконно накладених відповідачем арештів на квартиру позивача, та до цього часу не знятих, порушуються права власності позивача і тому таке порушення підлягає усуненню. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004р. під поняттям «охоронювані законом інтереси», що вживається в законах України, слід розуміти як прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, так і зумовлений загальним змістом, об'єктивний і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і Законом України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності. Згідно з листом Регіонального сервісного центру МВС в Київській області №31/10-3040 від 24 липня 2017 року на автомобіль Chevrolet Aveo, 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], накладені арешти постановою Києво-Святошинського МРВДВС ГТУЮ в Київській області від 21 квітня 2011 року (ВП №26356661) та постановою Києво-Святошинського МРВДВС ГТУЮ в Київській області від 24 червня 2016 року (ВП №30137738), а також оголошено розшук постановою Києво-Святошинського МРВДВС ГТУЮ в Київській області від 17 квітня 2013 року (ВП №32993637). Відповідно до вищезазначених постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, дані постанови винесені у виконавчому провадженні по примусовому виконанні виконавчих листів. Разом з тим, на час розгляду справи виконавчі провадження ВП №26356661 та ВП №32993637 закінчені та знищені, що підтверджується листами Києво-Святошинського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Київській області від 02 листопада 2017 року та від 05 січня 2018 року. На підставі наведеного суд приходить до висновку, що на даний час виконавчі провадження закінчені. Наявні арешти порушують права позивача, так як він не має можливості скасувати накладений арешт та реалізувати свої права власника. Згідно ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішення, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець: здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом; розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження та їх клопотання. Згідно Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний використовувати наданні йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Тобто, законодавець пов'язує можливість звернення особи з даним позовом у разі порушення права власності на майно, на яке було накладено арешт. За правилами ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Згідно п.9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25 грудня 2008 року № 2274/5, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік. У матеріалах справи відсутні докази про те, що на даний час існує потреба в арешті вищезазначеного майна. На час розгляду справи виконавче провадження завершене, що вказує на незаконність перебування майна під арештом, однак унеможливлює звільнення майна з-під арешту у позасудовому порядку. Щодо позовних вимог про скасування постанов, то в цій частині слід відмовити, оскільки в матеріалах справи відсутні докази неправомірності дій державного виконавця на час їх прийняття, порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження». Не містить такого посилання і позовна заява. Таким чином, зважаючи на встановлені судом обставини та враховуючи наявність накладеного арешту на майно позивача неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в іншій спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту захистити своє порушене право не може, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту їх права шляхом скасування такого арешту, а відтак і про задоволення позову частково.

Outcome: partial