Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-12 00:00:00

У квітні 2020 року Моторно (транспортне) страхове бюро України звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на їх користь відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування у розмірі 26752,38 коп. та послуг оцінювача в розмірі 821,60 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 23.03.2017 р. з вини відповідача сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Daimler Chrysler 313» д.р.н. [NUMBER] та автомобіля марки ВАЗ 2108 д.н.з. [NUMBER] під керуванням відповідача. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована не була, а тому в силу вимог ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач здійснив виплату потерпілій стороні суму страхового відшкодування, яка складається з регламентованої суми 26752,38 грн. 11.06.2020 року суд відкрив провадження у цій справі та вирішив її розглянути у порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін за наявними в справі матеріалами. Сторони, будучи належним чином повідомленими про розгляд справи, не подавали клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи про призначення судового засідання у спрощеному провадженні з викликом сторін. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений судом через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, а тому в силу вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України вважається повідомленим належним чином. На підставі статті 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Крім того, в силу вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Зважаючи на вищевикладене, суд ухвалив розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, ухваливши заочне рішення на підставі наявних матеріалів справи. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, дійшов наступних висновків. Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. В силу вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Судом достовірно встановлено, що 23.03.2017 року о 12:00 в м. Біла Церква на перехресті вул. Фастівська - І.Мазепи, [PERSON] керував автомобілем «Daimler Chrysler 313» д.р.н. [NUMBER] , не врахував безпечної швидкості руху, дорожню обстановку, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого відбулося зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ 2108» реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Згідно постанови Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27.04.2017 р. [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на останнього адміністративне стягнення у виді штрафу. На замовлення позивача ТОВ «СОС Сервіс Україна» 23.03.2017 р. було здійснено звіт про оцінку вартості (розміру) збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу зі змісту якого встановлено, що вартість (розмір) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу «ВАЗ 2108» реєстраційний номер [NUMBER] становить 35086,37 грн. Виконання вищевказаного звіту підтверджується актом виконаних робіт згідно рахунку 1459 від 21.06.2017 року на суму 671,60 грн., які відповідно до платіжного доручення № 1459рв від 13.07.2017 р. оплачені позивачем. Згідно акту виконаних робіт відповідно до рахунку № 1655 від 19.07.2017 року проведено оплату з послуг аваркома (експерта) на суму 150 грн., що підтверджується квитанцією № 1236153 від 08.08.2017 року. Відповідно до Наказу Моторного (транспортного) страхового бюро України № 5858 від 13.07.2017 р. про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, було присуджено до сплати потерпілій [PERSON] 26752,38 грн., за шкоду заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Саме дані кошти в сумі 26752,38 грн. згідно платіжного доручення № 5858рв від 18.07.2017 року були перераховані потерпілій . Зі змісту позову вбачається, що позивач звертався до відповідача з вимогою про відшкодування шкоди в добровільному порядку, однак вказана вимога залишилась без виконання, відповідач не вчинив жодної дії, спрямованої на врегулювання спору. Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Аналогічне положення закріплено у ст. 27 Закону України«Про страхування», за змістом якої до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що отримала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України). Відповідно до ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до п. 41.1 а. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогампункту 1.7статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. В силу вимог ст.1191ЦК України та п. 38.2.1ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо іншій розмір не встановлено законом. Право зворотної вимоги (регресу) - це вимога кредитора до боржника (особи, яка завдала шкоду) про повернення сплаченого за його вини відшкодування потерпілому. Регресна вимога носить похідний характер. Вона виникає тільки на основі виконання якогось іншого зобов`язання, що стосовно регресного може бути названо основним. Регресне зобов`язання завжди є похідним від основного, оскільки коли припиняє дію основне, то виникає регресне зобов`язання. В регресному зобов`язанні беруть участь дві сторони - кредитор (регредієнт) і боржник (регресант). Особливість кредитора полягає в тому, що він, перш ніж стати кредитором у регресному зобов`язанні, був боржником в іншому зобов`язанні, виконання якого і породило регресне зобов`язання. Регресна вимога завжди спрямована на відшкодування втрат, понесених за рахунок або з вини іншої особи, а тому вона, по суті, є зобов`язанням по відшкодуванню шкоди й, отже, в більшості випадків є формою цивільно-правової відповідальності. Об`єктом регресного зобов`язання є відшкодування, яке регресант зобов`язаний вчинити регредієнту. Зміст регресного зобов`язання становлять права і обов`язки сторін. У регресному зобов`язанні регредієнту належить право на одержання відшкодування, регресант зобов`язаний вчинити дії по відшкодуванню, тобто змістом регресного зобов`язання є стягнення сплаченого. За таких обставин, суд вважає, що позивачем правомірно заявлені вимоги до відповідача, як винуватця дорожньо-транспортної пригоди, з приводу відшкодування суми страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 26752,38 грн., виплаченої позивачем на користь потерпілої за рахунок фонду захисту потерпілих, тому позов в цій частин підлягає до задоволення. Крім того судом встановлено, що позивачем оплачено витрати експерта згідно платіжних доручень №1236153 від 08.08.2017 року в сумі 150 грн, та №1459рв від 11.07.2017 року в сумі 671,60 грн., на загальну суму 821,60 грн., які враховано в суму страхового відшкодування. Разом з тим, відповідно до вимог п. 22.1. ст.22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно з положеннями ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Отже, чинним законодавством не передбачено право страховика вимагати відшкодування вартості витрат за послуги аваркома (експерта), у зв`язку з тим, що такі витрати страховика не є страховим відшкодуванням, а спрямовані на визначення розміру збитків. Ці витрати належать до звичайної господарської діяльності страховика і не підлягають стягненню з особи, яка відповідальна за спричинену шкоду, а тому суд не вбачає підстав для відшкодування за рахунок відповідача вартості витрат за послуги аваркома (експерта) в сумі 821,60 грн., а тому відмовляє в задоволенні позову в цій частині. Відповідно до вимогст. 141 Цивільного процесуального кодексу Українисудові витрати понесені позивачем в сумі 2102,00 гривень, слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial