Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-04 00:00:00

01.08.2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] та стягнення з нього на її користь аліментів, зазначивши, що 28.10.2011 року вона з відповідачем зареєструвала шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Цюрупинського районного управління юстиції Херсонської області, про що було зроблено актовий запис № 131. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею. Сімейні відносини з відповідачем припинені через несумісність характерів та різні погляди на життя, втрати почуття любові та поваги один до одного. Майновий спір та спір про визначення місця проживання дитини на момент звернення до суду з позовом відсутній. Після розірвання шлюбу просить залишити прізвище «[PERSON]». Крім того, просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], змінила та просила стягувати з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01.09.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. В іншій частині позовні вимоги вона підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги про розірвання шлюбу та уточненні позовні вимоги про стягнення аліментів визнав, на підтвердження свого майнового стану надав довідку про доходи. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і оцінивши отримані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 28 жовтня 2011 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Цюрупинського районного управління юстиції Херсонської області, про що було зроблено актовий запис № 131, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.5). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER] (а.с.5). Сімейні відносини сторони припинили через несумісність характерів та різні погляди на життя, наміру на відновлення сімейних відносин не виказують. Дитина проживає разом із позивачем, що підтверджено довідкою, виданою виконавчим комітетом Козачелагерської сільської ради № 1481 від 31.07.2018 року (а.с.6). Відповідач [PERSON] займає посаду вчителя у Козачелагерській ЗОШ І-ІІІ ст.. та отримав дохід за період з червня 2018 року по серпень 2018 року у розмірі 23678,65 грн. (з урахуванням усіх утримань), що підтверджується довідкою про доходи № 10-1486/01-24/03 від 10.10.2018 року, виданої центром по обслуговуванню установ та закладів освіти району Олешківської районної ради. Відповідно до положень ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя, що передбачено ст. 110 СК України. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України. Згідно зі ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення, тому шлюб слід розірвати. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, оскільки позивач наполягає на його розірванні, а відповідач проти його розірвання не заперечує, шлюб тривалий час існує формально, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін та їхньої дитини, тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Крім того, сторони мають рівні права і мають нести однакові обов'язки по відношенню до дитини, тому зобов'язані утримувати малолітнього [PERSON], [INFO], до досягнення ним повноліття. При цьому, враховуючи, що відповідач не має на утриманні інших дітей чи утриманців, останній уточненні позовні вимоги визнав, тому суд визначає розмір аліментів, що підлягають стягненню на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня, зазначеного позивачем, - з 01.09.2018 року. Суд, вирішуючи питання про розірвання шлюбу вважає за необхідне з'ясувати прізвище відповідача після розірвання шлюбу. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до положень ч.8 ст.294 ЦПК України, які на підставі ч.9 ст.10 ЦПК України, застосовуються і до позовного цивільного судочинства, у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Враховуючи те, що позивач [PERSON] у позовній заяві зазначила, що вона бажає надалі іменуватися прізвищем «[PERSON]», суд приходить висновку про необхідність залишення позивачеві її чинного прізвища. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позовні вимоги [PERSON] задоволено в повному обсязі, витрати по справі необхідно віднести на відповідача [PERSON], а саме судовий збір, сплачений позивачем в розмірі 704,80 грн. за позовну вимогу про розірвання шлюбу необхідно стягнути з відповідача на користь позивача. Крім того, оскільки позивач від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів звільнена відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому суд приходить висновку, що судовий збір за зазначену позовну вимогу в сумі 704,80 грн. (вимога майнового характеру), який позивач мала сплатити при поданні позову, необхідно стягнути з відповідача в дохід держави. На пiдставi викладеного,

Outcome: approved