Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

У квітні 2013 року ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Обґрунтовуючи позов, ТОВ «Кредитні ініціативи» виходить з того, що між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] 12.06.2007 року було укладено кредитний договір №2706/0607/88-196, згідно умов якого відповідач отримав від позивача кредит у сумі 70 000,00 дол. США на споживчі цілі на строк до 12.06.2032 року зі сплатою 9,5% річних за весь строк фактичного користування кредитом, а з 30.06.2007 року за умовами виконання п. 5.1.13 цього договору; 13% річних з 30.06.2007 року у разі невиконання умов п.п. 2.1 цього договору. АКБ «ТАС-Комерцбанк» виконав умови кредитного договору та надав [PERSON] зазначені грошові кошти у повному обсязі. Разом з тим, [PERSON] умови договору кредиту належним чином не виконує і станом на 10.02.2013 року сума загальної кредитної заборгованості перед позивачем складає 1 116 993 грн. 95 коп. Крім того, 16.06.2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON], [PERSON] з метою забезпечення згаданого договору кредиту укладено іпотечний договір, відповідно до якого відповідачі передали в іпотеку АКБ «ТАС-Комерцбанк» нерухоме майно: двокімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 50,50 кв.м., жилою площею 29,00 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] належить 2/3 частини вказаної квартири, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 17.08.2005 року за реєстровим №2597, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 17.08.2005 року за реєстраційним №779159 та зареєстрованому в Київському міському бюро технічної інвентаризації 31.08.2005 року за №4439. [PERSON] належить 1/3 частина вказаної квартири, на підставі договору міни, посвідченого державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Чвановою Т.Г. 04.10.1993 року за реєстровим №15-5527 та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 01.12.1993 року за №4439 з угодою про визначення часток у квартирі, що є спільною сумісною власністю, посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 15.06.2005 року за реєстровим №1628. Між ПАТ «Сведбанк» (який в свою чергу виступає правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк») та ФК «Вектор Плюс» 28.11.2012 року укладено договір факторингу, відповідно до якого ПАТ «Сведбанк» відступив ФК «Вектор Плюс» свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах укладених з боржниками, право на вимогу якої належить ПАТ «Сведбанк» на підставі відповідної документації. Разом з тим, 28.11.2012 року між ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу, відповідно до якого ФК «Вектор Плюс» відступив ТОВ «Кредитні ініціативи» свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах укладених з боржниками, право на вимогу якої належить ФК «Вектор Плюс» на підставі відповідної документації, у т.ч. за кредитним договором укладеним зі [PERSON] 12.06.2007 року. Зважаючи на неналежне виконання [PERSON] умов договору кредиту від 12.06.2007 року ТОВ «Кредитні ініціативи» просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки у вигляді двокімнатну квартиру [ADDRESS], що розташована за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах у порядку передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» з початковою ціною предмета іпотеки на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Представник позивача у судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував (а.с. 68). Відповідачі в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяви про розгляд справи у їх відсутність до суду не надходило. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ст.ст.169 ч.4, 224-226 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечували проти заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] 12.06.2007 року було укладено кредитний договір №2706/0607/88-196, згідно умов якого відповідач отримав від позивача кредит у сумі 70 000,00 дол. США на споживчі цілі на строк до 12.06.2032 року зі сплатою 9,5% річних за весь строк фактичного користування кредитом, а з 30.06.2007 року за умовами виконання п. 5.1.13 цього договору; 13% річних з 30.06.2007 року у разі невиконання умов п.п. 2.1 цього договору (а.с.5-7). Між ПАТ «Сведбанк» (який в свою чергу виступає правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк») та ФК «Вектор Плюс» 28.11.2012 року укладено договір факторингу, відповідно до якого ПАТ «Сведбанк» відступив ФК «Вектор Плюс» свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах укладених з боржниками, право на вимогу якої належить ПАТ «Сведбанк» на підставі відповідної документації. Разом з тим, 28.11.2012 року між ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу, відповідно до якого ФК «Вектор Плюс» відступив ТОВ «Кредитні ініціативи» свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах укладених з боржниками, право на вимогу якої належить ФК «Вектор Плюс» на підставі відповідної документації, у т.ч. за кредитним договором укладеним зі [PERSON] 12.06.2007 року (37-51). Частиною 1 ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредити) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при цьому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Частиною 2 ст. 615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Приписами статті 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом, що встановлено ст. 625 ЦК України. Відповідно до ст.610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Також судом встановлено, що [PERSON] умови кредитного договору належним чином не виконує, у зв'язку з чим станом на 10.02.2013 року заборгував позивачу кошти у сумі 1 116 993 грн. 95 коп., що складається із заборгованості за кредитом у сумі 898 264 грн. 45 коп., несплачених відсотків у сумі 183 583 грн. 32 коп., несплаченої пені у сумі 35 146 грн. 18 коп., що підтверджується розрахунком, який перевірено судом (а.с.33). Крім того, 16.06.2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та відповідачами [PERSON], [PERSON] з метою забезпечення згаданого договору кредиту укладено іпотечний договір, згідно якого відповідачі передали в іпотеку позивачу нерухоме майно: квартиру [ADDRESS], загальною площею 50,50 кв.м., жилою площею 29,00 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] належить 2/3 частини вказаної квартири, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 17.08.2005 року за реєстровим №2597, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 17.08.2005 року за реєстраційним №779159 та зареєстрованому в Київському міському бюро технічної інвентаризації 31.08.2005 року за №4439. [PERSON] належить 1/3 частина вказаної квартири, на підставі договору міни, посвідченого державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Чвановою Т.Г. 04.10.1993 року за реєстровим №15-5527 та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 01.12.1993 року за №4439 з угодою про визначення часток у квартирі, що є спільною сумісною власністю, посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 15.06.2005 року за реєстровим №1628 (а.с.24-25). Відповідно до ст.589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно зі ст.590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч.1 ст.575 ЦК України). Частинами 1, 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або належного виконання боржником основного зобов'язання iпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог iпотекодержателя. Статтею 38 Закону України "Про іпотеку" передбачено право iпотекодержателя на продаж предмета іпотека будь-якій особі - покупцеві на підставі рішення суду. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що вимога позивача з приводу звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення наявної заборгованості за договором кредиту відповідає вимогам чинного законодавства України. Відповідно до вимог ст.39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: зокрема, опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Окрім того, ст. 38 цього Закону передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, у частині 6 визначає, що ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачами суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і ході судових засідань. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити. Щодо солідарного стягнення з відповідачів судових витрат суд виходить з наступного. Згідно з ч.1 ст. 11 Закону України «Про іпотеку», майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 при вирішенні спорів за участю майнових поручителів суди мають виходити з того, що відповідно до статті 11 Закону України «Про заставу», статей 1, 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель є заставодавцем або іпотекодавцем. Відповідно до статті 546 ЦК застава (іпотека) та порука є різними видами забезпечення, тому норми, що регулюють поруку (статті 553-559 ЦК) не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставо/іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов'язання винятково в межах вартості предмета застави/іпотеки. У зв'язку із цим солідарна відповідальність боржника та майнового поручителя нормами ЦК не передбачена, тому у відповідності до ст.88 ЦПК України, судовий збір не підлягає стягненню в солідарному порядку з відповідачів. Зважаючи на викладене,

Outcome: approved