Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-04 00:00:00

У січні 2019 року до Шевченківського районного суду м. Києва звернулася [PERSON] (надалі по тексту - позивач) із позовом до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» в особі голови комісії з припинення/ліквідації (надалі по тексту - відповідач), третя особа: Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - третя особа) про зобов`язання вчинити дії. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21.09.2017 р. [PERSON] було визнано винним у вчинені ДТП, яка відбулась 19.08.2016 р. на 422 км. + 70 м. а/д Харків - Сімферополь - Алушта - Ялта, за участю автомобілів «ГАЗ 3302» д.н.з. [NUMBER] під керуванням останнього, та «Subaru Outback» д.н.з. [NUMBER] , що належить [PERSON]. В результаті ДТП, належний позивачу транспортний засіб «Subaru Outback» д.н.з. [NUMBER] зазнав механічних ушкоджень, а позивачу було спричинену шкоду життю та здоров`ю. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «ГАЗ 3302» д.н.з. [NUMBER] була застрахована згідно полісу АЕ/8952604 у ПрАТ «Київський страховий дім». На виконання вимог ст. ст. 33, 33-1, 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач, за допомогою засобів поштового зв`язку, надав страховику 27.08.2016 р. письмове повідомлення про настання страхового випадку та заяву на виплату страхового відшкодування разом з усіма визначеними законом документами. Так, витрати на лікування позивача склали 49 084,76 грн. Згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку № 6316 від 19.10.2016 p., розмір матеріального збитку спричинений власнику автомобіля «Subaru Outback» д.н.з. [NUMBER] , пошкодженого в результаті ДТП, складає 581 706,77 грн. Витрати позивача на евакуацію свого пошкодженого транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання склали 6 100,00 грн. Таким чином, відповідач зобов`язаний був здійснити виплату страхового позивачу: за шкоду спричинену майну, виходячи з ліміту відповідальності за шкоду спричинену майну відповідно до полісу АЕ/8952604 (100 000 грн.) зменшений на розмір франшизи, що передбачена полісом АЕ/8952604 (1 000,00 грн.) та компенсувати витрати на евакуацію пошкодженого автомобіля в розмірі 6 100,00 грн., в розмірі 105 100,00 грн. (100 000,00 грн. - 1 000,00 грн. + 6 100,00 = 105 100,00 грн.); за шкоду спричинену життю та здоров`ю: компенсувати витрати на лікування позивача в розмірі 49 084,76 грн. Отже, загальний розмір суми страхового відшкодування, яку відповідач повинен був сплатити складає 154 184,76 грн. (105 100,00 грн. + 49 084,76 грн.). Проте, відповідач так і не здійснив виплату страхового і відшкодування позивачу та не повідомив його про причини затримки у виплаті. На даний час триває процес ліквідації ПрАТ "Київський страховий дім". 10.10.2018 року позивач надіслав відповідачу заяву про включення його до реєстру кредиторів на суму 154 184,76 грн., проте дана заява також залишена відповідачем без задоволення, у зв`язку з чим позивач змушений був звернутися до суду. Тому, позивач, з урахуванням вимог уточненої позовної заяви від 20.03.2019 року (а.с. 101-103), просив суд зобов`язати Приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім» в особі голови комісії з припинення/ліквідації Шевченко Сергія Григоровича визнати його кредиторські вимоги в розмірі 154 184,76 грн., що є невиплаченою сумою страхового відшкодування та включити дану вимогу кредитора до першої черги проміжного ліквідаційного балансу, стягнути з відповідача судові витрати. У судовому засіданні, яке було проведено в режимі відео конференції з Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач та третя особа в судове засідання не з`явилися, хоча про дату і час розгляду справи були повідомлені належним чином, про що у матеріалах справи містяться розписки, про причини неявки суд не повідомили, відзиву чи пояснень на позовну заяву не подали, про що свідчать матеріали справи. Розгляд справи відбувається в судовому засіданні (ч. 1 ст. 211 ЦК України). У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнов проти України», вказано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Враховуючи, що відповідача та третю особу було належним чином повідомлено про розгляд справи, останні не повідомили про причини своєї неявки, що унеможливлює визнати їх поважними, а також беручи до уваги, що справа перебуває у провадженні суду з січня 2019 року, суддя дійшов до висновку про можливість розглянути дану справу за їх відсутності. Відповідно до вимог суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Осаулова А.А. від 23.01.2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] є власником автомобіля марки «Subaru Outback» д.н.з. [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 9). 19.08.2016 року приблизно о 10 годині 25 хвилин, водій [PERSON] , керував автомобілем ГАЗ-3302, реєстраційний номер [NUMBER] , стояв на правому узбіччі автодороги Харків-Сімферополь по ходу руху зі сторони АР Крим в напрямку м. Мелітополь. В цей же час по автодорозі Харків - Сімферополь рухався автомобіль Subaru, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , з боку АР Крим в напрямку м. Мелітополь. Приблизно у вказаний вище час водій [PERSON] , маючи технічну можливість уникнути ДТП перед зміною напрямку руху ліворуч не переконався в безпеці маневру, почав рух, виконуючи розворот ліворуч, виїхав на проїзну частину автодороги Харків-Сімферополь де в районі 422 км +922,5 м сталося зіткнення автомобіля ГАЗ-3302, реєстраційний номер [NUMBER] , та автомобіля Subaru, реєстраційний номер [NUMBER] . У результаті ДТП пасажир автомобіля Subaru, реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] , яка сиділа на задньому сидінні, отримала тяжкі тілесні ушкодження. Вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21.09.2017 року [PERSON] визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України (а.с. 76-80). У відповідності до вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Внаслідок вказаного ДТП автомобіль марки «Subaru Outback» д.н.з. [NUMBER] отримав механічні пошкодження, а [PERSON] , яка сиділа на задньому сидінні, отримала тяжкі тілесні ушкодження, що доведено в судовому засіданні. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «Київський страховий дім» у відповідності до Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АЕ/8952604, який є діючим на момент ДТП (а.с. 8). Як вбачається із вказаного полісу, ліміт відповідальності страховика на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю становить 200 000,00 грн., за шкоду, заподіну майну - 100 000,00 грн., франшиза - 1 000 грн. 27.08.2016 року позивач повідомила страховика про настання страхового випадку та надала усі необхідні документи (а.с. 12). У судовому засіданні також встановлено, що витрати на лікування позивача склали 49 084,76 грн., що підтверджено копії чеків, які містяться у матеріалах справи (а.с. 23-43, 74). Відповідно до Звіту №6316 про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу від 22.08.2016 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Subaru Outback» д.н.з. [NUMBER] становить 581 706,77 грн. (а.с. 44-74). Крім того, позивачем понесені витрати на евакуацію свого пошкодженого транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання, що склали 6 100,00 грн. (а.с. 9). Таким чином, відповідач зобов`язаний був здійснити наступні виплати позивачу: 1) за шкоду спричинену майну, виходячи з ліміту відповідальності за шкоду спричинену майну (100 000 грн.) за вирахуванням франшизи (1 000,00 грн.) та компенсувати витрати на евакуацію пошкодженого автомобіля в розмірі 6 100,00 грн., в розмірі 105 100,00 грн. (100 000,00 грн. - 1 000,00 грн. + 6 100,00 = 105 100,00 грн.); 2) за шкоду спричинену життю та здоров`ю в розмірі 49 084,76 грн. Отже, загальний розмір суми страхового відшкодування, яку відповідач повинен був сплатити складає 154 184,76 грн. (105 100,00 грн. + 49 084,76 грн.). Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ПАТ "Київський страховий дім" з 10.08.2018 перебуває у стані припинення, а засновниками визначений строк для заявлення кредиторами своїх вимог - до 10.10.2018. 10.10.2018 року позивач надіслала відповідачу заяву про включення її до реєстру кредиторів на суму 154 184,76 грн., проте дана заява також залишена відповідачем без задоволення, у зв`язку з чим позивач змушений був звернутися до суду. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 1 та ч. 2 ст. 1187 ЦК України). До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»). Відповідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Стаття 22 вказаного закону встановлює, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У ст.ст. 29,30 також зазначено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Такі правові висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 755/18006/15-ц від 04.07.2018 року. Що стосується посилань позивача на припинення ПрАТ «Київський страховий дім» шляхом ліквідації суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно вимог п.20.2, 20.3 ст. 20 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі ліквідації страховика за його власним рішенням визначені договором обов`язки цього страховика виконує ліквідаційна комісія. У разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом. У пункті 41.1 ст. 41 Закону зазначено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності; у разі недостатності коштів та майна страховика - повного члена МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Пунктами 52.1., 52.5 ст. 52 Закону визначено, що членство страховика в МТСБУ припиняється у разі виключення такого страховика із членів МТСБУ або втрати цим страховиком статусу асоційованого члена МТСБУ. Виключення страховика з членів МТСБУ та/або позбавлення статусу повного члена МТСБУ здійснюється рішенням загальних зборів членів МТСБУ за поданням дирекції МТСБУ з таких підстав: д) ліквідація страховика - члена МТСБУ як юридичної особи; е) наявність заборгованості страховика - члена МТСБУ з оплати перестрахувальних платежів за договорами перестрахування, укладеними відповідно до вимог МТСБУ, понад шість місяців. Страховик, членство (у тому числі повне) якого припинено, зобов`язаний виконати свої зобов`язання згідно з укладеними ним договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Відповідно до п.51.7 ст. 51 Закону у разі ліквідації страховика або визнання його неплатоспроможним (банкрутом) відповідно до закону страховик зобов`язаний передати до МТСБУ всі матеріали щодо укладених ним договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. При цьому такий страховик зобов`язаний перерахувати до відповідних централізованих страхових резервних фондів кошти в обсягах сум незароблених страхових премій з цього виду страхування. Відповідно до ст. 248 ГК України у разі ліквідації суб`єкта господарювання до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців вноситься відповідний запис. Однак, з матеріалів справи вбачається, що ПрАТ «Київський страховий дім» перебуває в стані припинення та на даний момент відомості щодо його ліквідації у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутні. За таких обставин, позивач, як особа, яка вважає, що внаслідок дій особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, порушено її права, має право реалізувати своє право на відшкодування шкоди у порядку, визначеному Законом. Пунктом 1 частини 1 ст. 110 Цивільного кодексу України передбачено, що юридична особа ліквідується за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі у зв`язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягненням мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами. Статтею 105 Цивільного кодексу України передбачений порядок виконання рішення про припинення юридичної особи, а саме: учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється. Виконання функцій комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) може бути покладено на орган управління юридичної особи. До комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється. Строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється, не може становити менше двох і більше шести місяці (п.п. 3,4,5 ст. 105 Цивільного кодексу України). Пунктом 6 цієї статті зазначено, що кожна окрема вимога кредитора, зокрема щодо сплати податків, зборів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, страхових коштів до Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, розглядається, після чого приймається відповідне рішення, яке надсилається кредитору не пізніше тридцяти днів з дня отримання юридичною особою, що припиняється, відповідної вимоги кредитора. Отже, як вбачається із вищенаведеного та встановлено судом, позивач звернулася у визначений відповідачем строк для заявлення кредиторських вимог, яка не була розглянута відповідачем у встановлений ч. 6 ст. 105 Цивільного кодексу України строк. Відповідно ч.1 ст. 112 ЦК України, у разі ліквідації платоспроможної юридичної особи вимоги її кредиторів задовольняються у такій черговості: 1) у першу чергу задовольняються вимоги щодо відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, та вимоги кредиторів, забезпечені заставою чи іншим способом; 2) у другу чергу задовольняються вимоги працівників, пов`язані з трудовими відносинами, вимоги автора про плату за використання результату його інтелектуальної, творчої діяльності; 3) у третю чергу задовольняються вимоги щодо податків, зборів (обов`язкових платежів); 4) у четверту чергу задовольняються всі інші вимоги. Вимоги однієї черги задовольняються пропорційно сумі вимог, що належать кожному кредитору цієї черги. Відповідно ч.2 ст. 112 ЦК України, черговість задоволення вимог кредиторів за договорами страхування визначається законом. Нормами ч.3 статті 112 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду кредитор має право протягом місяця з дати, коли він дізнався або мав дізнатися про таку відмову звернутися до суду із позовом до ліквідаційної комісії. За рішенням суду вимоги кредитора можуть бути задоволені за рахунок майна, що залишилося після ліквідації юридичної особи. Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов`язання по сплаті на користь позивача заборгованості за виплату страхового відшкодування у розмірі 154 184,76 грн.. та зобов`язання визнати та включити до проміжного ліквідаційного балансу підприємства кредиторські вимоги позивача у загальному розмірі 154 184,76 грн. Даючи юридичну оцінку поясненням та наданим доказам, враховуючи, що позивач не отримав страхового відшкодування, хоча звертався до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування та включення його до реєстру кредиторів на суму 154 184,76 грн., яка доведена матеріалами справи, у зв`язку з чим права позивача порушено, які підлягають захисту, шляхом зобов`язання відповідача визнати кредиторські вимоги позивача в розмірі 154 184,76 грн., що є невиплаченою сумою страхового відшкодування та включити дану вимогу кредитора до першої черги проміжного ліквідаційного балансу, а тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Згідно ст.141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 704,80 грн. Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Outcome: approved