Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

01.10.2015 року Публічне акціонерне товариство «Акцент Банк» (далі - ПАТ «А-Банк»), яке є правонаступником ЗАТ «Акцент Банк» звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що 29.08.2008 р. між ним та відповідачкою було укладено договір № б/н (далі - Договір), відповідно до якого відповідачка отримала кредит у розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак відповідачка умови кредитного договору не виконує, грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією та іншими витратами своєчасно не надала, в зв'язку з чим станом на 21.09.2015 р. виникла заборгованість в розмірі 24031,74 грн., яка складається з такого: 3000 грн. - заборгованість за кредитом; 14686,18 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4725 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1120,56 грн. - штраф (процентна складова). Тому позивач звернувся з даним позовом, яким просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в розмірі 24031,74 грн., та судовий збір в розмірі 1218 грн. Представник позивача - ПАТ «А-Банк» в судове засідання не з'явився, подав заяву, в якій просить справу розглянути без їх участі, позовні вимоги підтримують, не заперечують проти ухвалення заочного рішення (а.с. 19). Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, зазначивши, що дійсно, 29.08.2008 р. між нею та позивачем ПАТ «Акцент Банк» було укладено кредитний договір, згідно якого вона отримала кредит у розмірі 3000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. По мірі можливості вона погашала кредит, однак певний час були труднощі з виплатою заробітної плати, тому і виникла заборгованість. Просила суд врахувати цю обставину та зменшити розмір неустойки та штрафних санкцій враховуючи викладені ним обставини, що мають істотне значення. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши докази по справі, вважає, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ст. 526, ч.1 ст. 530 ЦПК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Встановлено, що 27.08.2010 р. між сторонами було укладено договір б/н, який складається із заяви, пам'ятки клієнта, Правил надання банківських послуг та Тарифів. Згідно умов договору відповідачці було відкрито картковий рахунок № 26202601195922 в національній валюті України - гривні та вона отримала кредит у розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,0% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. При цьому в самій заяві відповідачка своїм підписом дала згоду на зміну Банком кредитного ліміту (збільшення, зменшення або анулюванні) в будь-який момент. Із заяви від 29.08.2008 р. вбачається, що відповідачка [PERSON] ознайомлена і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому виді. Отже, виходячи з презумпції правомірності правочину згідно ст. 204 ЦК України, за змістом якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, зазначений кредитний договір укладений з додержанням вимог до письмової форми правочину, передбачених ст. 207 ЦК України (а.с.7). Згідно п. 6.5, 6.6, 6.7 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість по кредиту, процентам за його користування, по перевитратам платіжного ліміту, а також сплачувати комісію на умовах, передбачених даним Договором. У випадку невиконання зобов'язань за Договором, на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення кредиту ( в тому числі простроченого кредиту і овердрафту), сплаті винагороди Банку. Позичальник зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту. Згідно п. 8.6 Умов та правила надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків оплати по будь-якому грошовому зобов'язанню, передбачених даним Договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язується сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Відповідно до п. 5.6 Правил користування платіжною карткою, відповідачка доручає списувати з будь-якого рахунку, відкритого в Банку, зокрема з Картрахунку грошові кошти для здійснення платежу з ціллю повного або часткового погашення боргових зобов'язань. Відповідно до п. 6.4 Умов та правил надання банківських послуг в разі незгоди із зміною Правил та/або Тарифів Банку, викладених на банківському сайті, позичальник зобов'язується надати Банку письмову заяву про розірвання цього Договору та погасити виниклу перед Банком заборгованість. Відповідно до ч.2 ст. 1054 та ч.2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Згідно п. 4.6 Умов та правил надання банківських послуг клієнт доручає Банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків Клієнта, відкритих в валюті кредитного ліміту, в межах суми, підлягаючих сплаті Банку за даним договором, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку у разі настання строків платежів за іншими договорами клієнта в межах, встановлених цими договорами (договірне списання), в межах платіжного ліміту картрахунку. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до Свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серія А01 №055448 ПАТ «Акцент - Банк» є правонаступником всіх прав та зобов'язань ЗАТ «Акцент-Банк» - (а.с.14). Згідно розрахунку ПАТ «Акцент-Банк» станом на 21.09.2015 року [PERSON] має заборгованість за кредитом в сумі 3000 грн., заборгованість по процентам - 14686,18 грн., заборгованість за пенею - 4725 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 1120,56 грн., загальна сума - 24031,74 грн. (а.с.4-6). Пунктом 1 частини 2 статті 258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). При цьому відповідно до ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. З матеріалів справи вбачається, що позовна давність сторонами не збільшувалася, а тому суд виходить з того, що за умовами даного договору встановлена загальна позовна давність, передбачена ст. 257 ЦК України, тривалістю у три роки. Отже, з матеріалів справи вбачається, що строк позовної давності щодо стягнення тіла кредиту, заборгованості по процентам та штрафу не сплив, в той же час суд вважає, що позивачем пропущено річний строк позовної давності щодо стягнення пені, так як з вимогами про стягнення заборгованості позивач звернувся до суду у вересні 2015 року, при цьому останній платіж щодо погашення кредиту відповідачкою було зроблено 26.08.2014 року. Тому суд вважає, що є всі законні підстави для застосування наслідків спливу позовної давності щодо погашення заборгованості за пенею та комісією. Доказів звернення з вимогою про розірвання кредитного договору чи будь-яких інших доказів, які б свідчили про намір зупинити його дію, суду не надано, а тому договірні відносини сторін кредитного договору були продовжені автоматично щоразу, коли закінчувався річний термін дії договору. Відповідно до положень ст.ст. 598, 599 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 1048 ЦК України передбачено, що у разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5, проценти є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Тобто в даному випадку сплата процентів та комісії є періодичними щомісячними платежами. Крім того, в п. 17 вказаної Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до ст.ст. 526, 599 ЦК України. Пунктом 29 згаданої Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначено, що передбачене ст. 1050 ЦК України право кредитодавця вимагати від позичальника дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, є самостійним. Реалізація такого права жодним чином не залежить від пред'явлення кредитодавцем вимог про розірвання кредитного договору відповідно до положень ст. 651 ЦК України. Таким чином, дослідивши та оцінивши докази по справі, вбачається, що відповідачка дійсно порушила умови кредитного договору та з врахуванням обставин справи, строку позовної давності, суд вважає, що на користь позивача належить стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору в сумі 19306,74 грн., з яких: 3000 грн. - заборгованість за кредитом; 14686,18 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1120,56 грн. - штраф (процентна складова). Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, пропорційно до задоволених вимог, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір в сумі 974,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial