Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

У липні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, обґрунтовуючи вимоги тим, що 22 серпня 2015 року о 10 годині 00 хвилин у м. Краматорську сталася дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП) за участю автомобіля М-2715, реєстраційний номер Б7735ДЦ, яким він керував, та автомобіля марки ВАЗ 2108, реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] Унаслідок цієї ДТП, яка сталася з вини [PERSON], водій автомобіля М-2715 отримав тілесні ушкодження, а транспортний засіб - механічні пошкодження. Вина відповідача [PERSON] підтверджується постановою Краматорського міського суду від 15 вересня 2015 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки ВАЗ 2108 була застрахована у приватному акціонерному товаристві «Українська охоронно-страхова компанія», яке прийняло рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 9261 грн. 65 коп. [PERSON] просив стягнути на його користь з [PERSON] вартість відновлювального ремонту 14074 грн. 59 коп., франшизу 1000 грн., витрати на лікування 7854 грн. 21 коп.; у відшкодування моральної шкоди 30000 грн.; зі страхової компанії - вартість відновлювального ремонту 30000 грн. (ас. 3-6 т. 1). У жовтні 2016 року [PERSON], який є власником автомобіля М-2715, предявив до суду позов до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» та [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. З урахуванням уточнення позовних вимог, [PERSON] просив стягнути на його користь з [PERSON] вартість відновлювального ремонту 22037 грн., франшизу 1000 грн.; з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» - вартість відновлювального ремонту 22037 грн. (ас. 130-132, 195-197 т. 1). Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 19 жовтня 2016 року позови обєднані в одне провадження. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 06 березня 2017 року позови задоволені частково: Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] у відшкодування майнової шкоди 85 грн. 50 коп., моральної шкоди 15000 грн., понесені судові витрати 1102 грн. 40 коп. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] у відшкодування майнової шкоди 18863 грн. 18 коп., понесені судові витрати 551 грн. 20 коп. У решті позовних вимог відмовити. Не погоджуючись з рішенням, відповідач [PERSON] подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заявлених до неї вимог, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. В обґрунтування скарги зазначила, що не згодна з висновком суду про відшкодування моральної шкоди [PERSON] у розмірі 15000 грн, оскільки визначений розмір не відповідає вимогам розумності і справедливості при завданій майновій шкоді 85 грн 50 коп. При цьому суд не урахував, що позивач не надав доказів на підтвердження факту заподіяння моральної шкоди. Суд зробив помилковий висновок, що сплачені нею у рахунок відшкодування майнової шкоди грошові кошти у сумі 2000 грн, не є частиною відшкодування майнової шкоди. Крім того, при визначенні розміру майнової шкоди суд не дослідив і не дав належної оцінки експертному дослідженню № Б77/35.09.15 від 28 вересня 2015 року, що призвело до неправильного визначення стягнутої на користь [PERSON] суми. Суд безпідставно відмовив у задоволенні вимог до страхової компанії, яка повинна здійснити страхову виплату. Разом з тим, за відсутності позовної вимоги про відшкодування майнової шкоди стягнув таку шкоду з особи, яка подала апеляційну скаргу. У судовому засіданні [PERSON], який є представником [PERSON], підтримав апеляційну скаргу з наведених у ній мотивів. Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не зявились; про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується телефонограмами від 16 травня 2017 року №№ 1885, 1886, 1888 (ас. 59, 60, 62, 63). Позивачі [PERSON], [PERSON] подали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Суд першої інстанції встановив, що 22 серпня 2015 року у м. Краматорську сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ВАЗ 2108, реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля М-2715, реєстраційний номер Б7735ДЦ, яким на відповідній правовій підставі керував [PERSON] та який належить [PERSON]. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] отримав тілесні ушкодження, а транспортний засіб, яким він керував, - механічні пошкодження. Постановою Краматорського міського суду Донецької області від 15 вересня 2015 року винною у вчиненні вказаної ДТП визнано [PERSON], цивільно-правова відповідальність якої була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Українська охоронно-страхова компанія» (далі ПрАТ «УОСК»). Відповідно до полісу від 13 вересня 2014 року, укладеного між [PERSON] і ПрАТ «УОСК», цивільно-правова відповідальність водія перед третіми особами була застрахована з лімітом 50000 грн за майнову шкоду, заподіяну третім особам. Розмір франшизи складає 1000 грн (ас. 9-10, 219 т. 1). Згідно зі звітом № Б77/35.09.15 про визначення розміру матеріального збитку від 28 вересня 2015 року (ас. 81-101 т. 1), ринкова вартість транспортного засобу М-2715, реєстраційний номер Б7735ДЦ, складає 15429 грн 65 коп.; вартість відновлювального ремонту вказаного транспортного засобу становить 34221 грн. 01 коп.; розмір матеріального збитку, завданого власнику цього автомобіля, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу 0,7 становить 15429 грн 65 коп. При цьому субєкт оціночної діяльності виходив з розрахунку, що вартість матеріального збитку, завданого власнику цього автомобіля, становить: (13499 грн 16 коп. + 4720 грн 17 коп. + 16001 грн 68 коп.) х 0,7, де: 13499 грн 16 коп. вартість ремонтних робіт; 4720 грн 17 коп. вартість матеріалів; 16001 грн 68 коп. вартість складових, що підлягають заміні під час ремонту; 0,7 коефіцієнт фізичного зносу. Вартість утилізації автомобіля М-2715, реєстраційний номер Б7735ДЦ, станом на 28 вересня 2015 року складає 5168 грн (ас. 102-112 т. 1). Страховиком ПрАТ «УОСК» було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 9261 грн. 65 коп., проте сума не виплачена (ас. 137 т. 1). 15 травня 2016 року субєктом оціночної діяльності [PERSON] проведено авто-товарознавче дослідження транспортного засобу М-2715, реєстраційний номер Б7735ДЦ, згідно з яким вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 45074 грн 59 коп.; вартість майнової шкоди, завданої володільцю автомобіля, - 18863 грн 18 коп. При цьому субєкт оціночної діяльності виходив з розрахунку, що вартість матеріального збитку, завданого власнику цього автомобіля, дорівнює ринковій вартості авто (ас. 12-30 т. 1). Задовольняючи позови частково, суд виходив з того, що позовна вимога про стягнення зі страхової компанії невиплаченої страхової суми 9261 грн 65 коп. не була предявлена; відповідальність за завдану майнову шкоду в сумі 18863 грн 18 коп. покладається на винну особу, яку остання має сплатити на користь власника пошкодженого авто. Витрати на лікування, понесені [PERSON], підтверджені на суму 85 грн 50 коп. Суд дійшов висновку, що 15000 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої [PERSON] ушкодженням здоровя внаслідок винних дій відповідача [PERSON], є достатньою сатисфакцією. Однак повністю погодитись з висновком суду не можна з наступних підстав. Відповідно до вимог частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За правилом пункту першого частини першої ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України від 01 липня 2004 року № 1961-ІV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ( далі Закон № 1961-ІV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов'язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Згідно зі статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, повязаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-ІV. Тобто, транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Відповідні розяснення викладені у пункті 15 постанови № 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки». Установивши, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки; цивільно-правова відповідальність винної особи була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Українська охоронно-страхова компанія», до якого предявлені позови; суд першої інстанції з порушенням норм матеріального і процесуального права дійшов висновку, що позовні вимоги до цього відповідача не підлягають задоволенню, а відповідальність по відшкодуванню завданої майнової шкоди покладається лише на винну особу. У звязку з цим колегія суддів скасовує рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія», [PERSON] про відшкодування майнової шкоди. Рішення в частині відмови у задоволенні вимог [PERSON] до відповідачів про відшкодування майнової шкоди (вартості відновлювального ремонту) позивачем не оскаржено, отже, його законність й обґрунтованість апеляційний суд відповідно до вимог статті 303 ЦПК України не перевіряє. Матеріалами справи підтверджується, що ПрАТ «УОСК» прийняло рішення про здійснення страхового відшкодування, але не здійснило виплату. Ця обставина сторонами у справі не оспорюється, підтверджується уточненою позовною заявою [PERSON] (ас. 195-197 т. 1). Положенням п. 34.2 ст. 34 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Згідно із п. 34.3 ст. 34 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" якщо представник страховика (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. Так,

Outcome: partial