Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-30 00:00:00

01.11.2019 року позивача [PERSON] звернулася в суд з позовною заявою, в якій просить виділити частки із майна, що є у спільній сумісній власності у житловому будинку з господарськми будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , наступним чином: 1/2 (одну другу) частину - [PERSON] ; 1/2 (одну другу) частину [PERSON] спадкоємцем якого за заповітом являється [PERSON] ; визнати за нею, [PERSON] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , право власності на 1/2 (одну другу) частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] ; стягнути з відповідача в її користь судові. 10.12.2019 року [PERSON] звернувся в суд з зустрічною позовною заявою, в якій просить суд визнати за ним, [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , право власності в порядку спадкування за заповітом на 1/2 (одну другу) частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] . [PERSON] в судове зсідання не з`явилася, подала суду письмову заяву, в якій просить суд слухання справи проводити у її відсутності, свій позов підтримує, проти прийняття до розгляду та задоволення зустрічної позовною заяви за позовом [PERSON] заперечень не має; зустрічний позов визнає. [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав суду письмову заяву, в якій просить слухання справи проводити у його відсутності, позов [PERSON] визнає, не заперечує щодо його задоволення, свій зустрічний позов підтримує в повному обсязі. Суд розглянув справу у відсутності позивача та відповідача, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, з`ясувавши обставини по справі, взявши до уваги заяви сторін, приходить до висновку, що позов слід задовольнити. Згідно ч. 3, 4\~ст. 200 ЦПК України\~за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому\~ст. 206 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4\~ст. 206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Встановлено, що 15.11.1957 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] (а.с. 12). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 07.10.2014 року (а.с. 11). Відповідно копії заповіту, посвідченого 16.05.2012 року Пеняківською сільською радою Бродівського району Львівської області і зареєстрованого в реєстрі за № 9 [PERSON] все своє майно заповів [PERSON] (а.с. 24). Інший спадкоємець [PERSON] на спадщину після смерті батька [PERSON] та на частку в колгоспному дворі не претендує, що підтверджується його заявою від 25.10.2019 року (а.с. 18) З пояснень [PERSON] , зазначених в позовній заяві, вбачається, що вона постійно була зареєстрована разом із чоловіком з 1979 року, що підтверджується відміткою про реєстрацією, яка проставлена на стор. 11 її паспорта серії [NUMBER] . Згідно довідки Пеняківської сільської ради № 54 від 24.01.2019 року [PERSON] проживала разом із чоловіком на час смерті (а.с. 16). Положенням частини 2 статті 1241 Цивільного кодексу України визначено, що непрацездатна вдова незалежно від змісту заповіту спадкує половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). За змістом частини 3, 4 статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. За період свого життя [PERSON] , будучи головою колгоспного двору, разом зі [PERSON] і за спільні кошти станом на 1984 рік збудували житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. 14 березня 1990 року було видано свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок, яке посвідчує, що в цілому житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] , дійсно належить колгоспному двору, голова якого [PERSON] . Двір відносився до колгоспного типу двора і таким залишався станом на 15.04.1991 року. Відповідно до діючої на той час «Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР», реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР проводили бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Відповідно до п. 8 вищевказаної «Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР», у разі будівництва будинку на колгоспній землі, виконком місцевої Ради депутатів трудящих, на підставі витягу з рішення загальних зборів колгоспників або довідки правління колгоспу про надання земельної ділянки для будівництва, дозволу виконкому на будівництво та акту про закінчення будівництва і введення в експлуатацію будинку, разом з затвердженням цього акту вирішує питання про оформлення права власності і видачу свідоцтва про це. У свідоцтві на право власності, яке видано колгоспному двору, вказується, що будинок належить колгоспному двору і зазначається голова цього двору. Згідно ст. 120 ЦК УРСР (1963 року), який діяв на той час, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 123 ЦК УРСР 1963 року (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) розмір частки члена колгоспного двору в майні двору визначається при виході його зі складу двору без утворення нового двору (виділ). Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток всіх членів двору включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Колгоспний двір був припинений 15.04.1991 року, коли введений в дію Закон України «Про власність». Згідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність», застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до вказаної дати, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Колгоспний двір визначався як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці. Отже, всі члени колгоспного двору формально мали право згідно діючого на той час законодавства, на спільну власність у колгоспному дворі, яке збереглося після його припинення. Відповідно до технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виданого ТОВ «Бізнес-Центр «Прометей» від 24.08.2019 року, житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , складається з житлового будинку А-1, цокольний поверх (Цп), сходи (а), прибудова (а1), хвіртка (№1), ворота (№2), огорожа (№3). У відповідності до ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно з ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою собою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Частинами 1, 2 ст. 370 ЦК України передбачено, що співвласники мають право на виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Положенням частини 1 статті 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Тому кожному співвласнику належить по 1/2 (одній другій) частині нерухомого майна. Крім того, розмір частки [PERSON] може бути збільшений за рахунок обов`язкової частки у спадщині [PERSON] незалежно від змісту заповіту посвідченого на користь відповідача. Таким чином, з урахуванням частки належної спадкодавцю, [PERSON] належить по праву на праві спільної сумісної власності 1/2 (одна друга) частина вказаного нерухомого майна (житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами), що є підставою для визнання за [PERSON] права власності на дане майно із подальшим правом проведення державної реєстрації прав на нерухомість. З пояснень [PERSON] , які зазначені в зустрічний позовній заяві, вбачається, що [INFO] помер його дід [PERSON] , який постійно до дня смерті проживав в [ADDRESS] . За життя він склав заповіт, відповідно до якого все своє майно заповів йому, [PERSON] . До спадкового майна померлого належить будинковолодіння, що знаходиться в [ADDRESS] . В порядку, визначеному ст.1273 ЦК України, протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу для прийняття спадщини, він не заявляв про відмову від прийняття спадщини. Він у визначений законом шестимісячний строк звернувся до Приватного нотаріуса Бродівського районного нотаріального округу Матяш Г.П. із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 39910568 від 18.03.2015 року номер справи: ЄРСС 57239169. Його право власності на будинковолодіння, що знаходиться в [ADDRESS] підтверджується свідоцтвом на право особистої власності на жилий будинок від 14 березня 1990 року, яке видано на ім`я [PERSON] на підставі рішення виконкому Бродівської районної ради народних депутатів від 25.01.1990 року за №17. Вартість будинковолодіння згідно звіту про оцінку житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами становить - 129790,00 (сто двадцять дев`ять тисяч сімсот дев`яносто) гривень, а тому 1/2 (одна друга) його частина, яка являється ціною позову, складає 64895,00 (шістдесят чотири тисячі вісімсот дев`яносто п`ять) гривень. Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ст. 1299 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, зобов`язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Приватний нотаріус Бродівського районного нотаріального округу Матіяш Г.П. відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок у зв`язку із тим, що вчинення нотаріальної дії буде суперечити чинному законодавству, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17.10.2019 року. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням наведених положень закону право на спадщину мають особи, які її прийняли. Разом із тим свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину у порядку, встановленому законодавством. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, зокрема у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до положень ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. В даному випадку з урахуванням позовних вимог [PERSON] за первісним позовом є усі підстави вважати, що [PERSON] належить 1/2 (одна друга) частина спадкового нерухомого майна.

Outcome: approved