Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

У листопаді 2014 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до його неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що [PERSON] є батьком неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. З травня 2005 року батько [PERSON] проживає окремо та жодного з покладених законом на батьків обов'язку не виконує, не займається вихованням та утриманням свого сина, не турбується про його фізичний, духовний та моральний розвиток, не сплачує аліменти, призначенні за рішенням суду від 04.10.2010. Таким чином відповідач ніяким чином не піклується про сина, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавився успішністю дитини, станом здоров'я, його навчання та підготовкою до самостійного життя. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, письмово позовні вимоги підтримала повністю, просила справу розглянути у її відсутність, позивач щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заяви про відкладення розгляду справи, або розгляду справи у його відсутності до суду не направив. Представник органу опіки та піклування Ладижинської міської ради Гронь О.М. в судове засідання не з'явилася, письмово в заяві просила справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю. Відповідно до ч.4 ст.169, ч. 1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. Вивчивши та дослідивши матеріали справи та усі зібрані по справі докази, давши їм оцінку в сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO] (а.с.7). Як слідує із довідки, виданої відділом державної виконавчої служби по місту Ладижину Тростянецького міськрайоного управління юстиції від 05.11.2014 за №467 за період з січня 2014 року по жовтень 2014 року позивач не отримувала аліменти згідно виконавчого листа №2-374 від 04.10.2010, який виданий Ладижинським міським судом про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO] (а.с.6). Питання про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] було розглянуто на виконкомі Ладижинської міської ради. Висновком Органу опіки та піклування Ладижинської міської ради від 23.12.2014 року № 2-20-4183 було визнано за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Отже, судом встановлено, що правовідносини, які виникли між сторонами є сімейними, а відтак регулюються Главою 13 "Особисті немайнові права і обов'язки батьків та дітей" Сімейного кодексу України. За змістом ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, суди у всіх діях щодо дітей повинні приділяти першочергову увагу як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати свою дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Як слідує зі змісту ч.2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Частина 2 ст. 157 СК України встановлює норму, якою закріплено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. У п. 16 постанови №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» Пленум Верховного Суду України роз'яснив, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Із здобутих у справі доказів судом встановлено, що батько дитини [PERSON] вже досить довгий час ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо дитини не піклується про його фізичний та духовний розвиток, навчання, не займається його підготовкою до самостійного життя, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не спілкується з ним у обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання освіти, не проявляє будь-якої іншої батьківської турботи до дитини. Зважаючи на викладене, таку поведінку відповідача суд розцінює як ухилення батька від виховання дитини та покладених на нього законодавством обов'язків, що є підставою для позбавлення його батьківських прав та задоволення позову. Вирішуючи питання судових витрат суд керується нормами ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного, ст.ст. 141, 150, 157, 164, 165 СК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", та

Outcome: approved