Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-23 00:00:00

01.11.2017 позивач звернулась до суду з вказаною позовною заявою, в якій зазначає, що [INFO] помер [PERSON], який ще за життя склав заповіт, згідно якого все своє майно заповів [PERSON]. На день його смерті заповіт не скасовано і не змінено. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, що складається в тому числі із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS]. Позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті свого батька [PERSON], спадщину прийняла шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до Радомишльської державної нотаріальної контори Житомирської області, проте оформити спадкові права на зазначений вище житловий будинок позивач не може, в зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документу на право власності на спірний будинок за спадкодавцем і вирішення зазначеного питання підлягає в судовому порядку. У попереднє судове засідання позивач не з'явилась, надала суду заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом своєчасно та належним чином, надав на адресу суду заяву, в який просить розглядати цивільну справу за його відсутності, позов просить задовольнити. У відповідності до ст. 197 ЦПК України в зв'язку з неявкою сторін в судове засідання розгляд справи технічними засобами не фіксувався. Враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, суд ухвалює рішення в попередньому судовому засіданні, враховуючи вимоги ст. 174 ЦПК України. У п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» судам роз'яснено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. За ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Судом встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] у с. Верлок Радомишльського району Житомирської області, у Свідоцтві про народження її батьками вказані: батько - [PERSON], мати - [PERSON]. 31.01.2005 року [PERSON] склав заповіт, згідно якого все своє майно заповів дочці [PERSON]. [PERSON] помер [INFO] у віці 75 років у с. Верлок Радомишльського району Житомирської області. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, що складу якої входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS]. Згідно з довідкою КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради від 19.09.2017 року № 640, згідно наявних даних, що знаходяться в матеріалах інвентаризаційної справи, право власності на нерухоме майно за адресою вул. Бистріївська, 38 у с. Бистріївка Радомишльського району Житомирської області не зареєстровано. Відповідно до п. 4 ч. 2 п.п. 6 Інструкції «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР», затвердженої Мінкомунгоспом УРСР від 31.01.1966 за погодженням з Верховним Судом УРСР від 15.01.1996 (яка була чинною до 13.12.1995) державній реєстрації підлягали тільки будинки і домоволодіння в межах міст і селищ, а інвентаризації домоволодіння в сільській місцевості не підлягали. Із технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок вбачається, що зазначене домоволодіння складається з: житлового будинку, гаража, трьох сараїв, погрібу, вбиральні, криниці, огорожі та має інвентаризаційну вартість 214 388,00 грн.. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла [PERSON], що підтверджується Листом Радомишльської державної нотаріальної контори Житомирської області від 21.11.2017 року № 1146/02-14. Згідно з Листом від 24.11.2017 року № 1160/02-14 державного нотаріуса Радомишльської державної нотаріальної контори Житомирської області, [PERSON] не може бути видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказаний житловий будинок, оскільки на нього відсутній правовстановлюючий документ. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень частин 1, 2 ст. 1220, частини 1 ст. 1222, частини 3 ст. 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом відкриття спадщини в такому випадку є день смерті особи. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з ст. ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність належних правових підстав для визнання права власності позивача на оспорюване домоволодіння, а відтак позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved