Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

У листопаді 2015 р. до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області надійшла вищевказана позовна заява. Вимоги позову мотивовані тим, що відповідач уклавши з позивачем кредитний договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності, систематично порушував свої договірні зобов'язання, що призвело до виникнення заборгованості. У судове засідання представник позивача не з'явився, засобами поштового зв'язку направив заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав. Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить повідомлення про вручення судової повістки, в судове засідання повторно не з'явився. Про причини своєї неявки завчано суд не повідомив. Будь-яких заяв чи клопотань не подав. Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе провести заочний судовий розгляд за відсутності позивача, який подав заяву про розгляд справи за його відсутності та за відсутності відповідача, який не з'явився в судове засідання без поважних причин. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд вважає, що позов підлягає задоволенню враховуючи таке. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу (ЦК) України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Статтями 1049 та 1054 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві (банку) надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Частина 1 ст. 612 ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, а відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Як вже встановлено заочним рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 25.01.2010, яке набрало законної сили /а.с. 4/, 28.02.2008 між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № 211351-CRED, відповідно до якого (п. 1.1.) відповідачу було надано кредит у сумі 6000 доларів США, а відповідач (позичальник) зобовязувалась повернути кредитні кошти в строк до 28.02.2012 та сплатити проценти згідно умов договору. Також даним рішенням суду вже було встановлено, що позивач свої зобовязання за договором виконав, надавши позичальнику (відповідачу) 28.02.2008 кредитні кошти у вищевказаній сумі. Цим же рішенням суду з [PERSON] стягнуто заборгованість за вищевказаним договором станом на 19.11.2009 в сумі 6128,26 доларів США. З доданого до позовної заяви розрахунку вбачається, що за період з березня 2008 р. по 24.08.2015 загальна сума заборгованості відповідача становить 17134,86 доларів США. З урахуванням вже стягнутої суми сума загальної заборгованості підлягає зменшенню на 6128,26 доларів США, тобто, до 11006,60 доларів США. Як вказує Верховний Суд України, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, стягнути грошову суму в іноземній валюті (постанова від 24 вересня 2014 року, справа № 6-145цс14). За інформацією розміщеною на офіційному сайті Національного банку України http://www.bank.gov.ua/files/genlicbank.pdf ПАТ КБ "Приватбанк" має генеральну ліцензію Національного банку України на здійснення валютних операцій, зокрема, на валютні операції на валютному ринку України, які належать до фінансових послуг згідно зі статтею 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг". Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем в сумі 11006,60 доларів США є повністю доведеною, а її стягнення у вищевказаній сумі є обгрунтованим. Позивач також просив стягнути на його користь суми штрафів в розмірі 11,35 та 550,33 доларів США, поіменованих у позові як фіксована частина та процентна складова. Однак, ані обгрунтованого розрахунку, ані посилання на конкретні пункти договору у позовній заяві позивач не навів, а в судове засідання представник позивача не з'явився. Враховуючи зміст ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд вважає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості в частині стягнення вищевказаних штрафів не є доведеними. Частина 1 ст. 10 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 2 даної статті сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Частина 2 ст. 11 ЦПК України визначає, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідач в даній справі не скористався своїми правами щодо подання заперечень на позовну заяву, доказів не подав, в судове засідання не зявився без поважних причин. Суд з урахуванням вищевикладеного вважає, що на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, позивач частково довів обґрунтованість своїх вимог, а тому з відповідача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором в сумі 11006,60 доларів США. \~

Outcome: partial