Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

У лютому 2013 року публічне акціонерне товариство ПУМБ (далі ПАТ « ПУМБ») звернулося до суду з позовом до [PERSON] Свій позов обгрунтовувало тим,що 03 червня 2008 року між ПАТ « ПУМБ» та [PERSON] укладено кредитний договір № 6439793 ,за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 17 215 доларів США з терміном повернення до 03 червня 2015 року та зі сплатою відсотків за користування кредитом. Враховуючи ,що відповідач не виконав належним чином своїх зобов*язань за кредитним договором,у зв*язку з чим у нього виникла заборгованість станом на 12 лютого 2013 року ,позивач просив достроково стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 17 565,76 доларів США, яка складається з : 15124,41 доларів США заборгованість за сумою кредиту, 2441,35 доларів США заборгованість за непогашеними відсотками, а також стягнути пеню за порушення строків виконання зобовязання в еквіваленті 2271,56 доларів США , судові витрати в розмірі 1585,60 грн. Заочним рішенням Приморського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 08 травня 2013 року позовні вимоги ПАТ «ПУМБ» задоволено : стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ ПУМБ суму заборгованості за кредитним договором № 6439793 від 03.06.2008року в розмірі: 15124,41 доларів США по поверненню суми кредиту; 2441,35 доларів США по відсоткам за користування кредитом; 2271,56 доларів США по пені за порушення строків виконання зобовязання; судовий збір в сумі 1585,60 грн. Ухвалою Приморського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 16 грудня 2013 року змінено сторону виконавчого провадження стягувача ПАТ "ПУМБ" по примусовому виконанню заочного рішення Приморського районного суду м. Маріуполя від 08 травня 2013року на стягувача ТОВ «АНСУ». Ухвалою Приморського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 31 жовтня 2016 року заяву [PERSON] про скасування заочного рішення Приморського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 08 травня 2013 року залишено без задоволення. Не погоджуючись з рішенням суду [PERSON] звернулася з апеляційною скаргою, в якій просила заочне рішення скасувати, ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування доводів зазначила, що банк не надав жодного доказу : - про те, що виконав умови кредитного договору ,а саме відсутні виписки із рахунків ,меморіальні ордера про те,що банк дійсно надав кредит позичальнику у доларах США; - про те, що позичальник дійсно заборгував банку суму вказану у позові . У порядку забезпечення своїх зобов*язань вона передала у заставу банку автомобіль [NUMBER] та у зв*язку з виниклою заборгованістю зазначений автомобіль вилучений банком, тому вважала, що сплатила свій кредит. Банк повинен був знизити суму позову на суму вартості автомобіля. Вважає, що немає жодних підстав для стягнення пені ,тому, що умови про пеню у договорі можна застосовувати тільки для кредитів у гривнах. Мають місце суттєві порушення прав відповідача на стадії виконання рішення суду,які можна скасувати тільки після скасування судового рішення. Стягнення судом суми боргу в іноземній валюті є порушенням ст.99 Конституції України. У судовому засіданні апеляційного суду [PERSON] та її представник ,що діє за довіреністю [PERSON] , підтримали доводи апеляційної скарги. Представники ПАТ «ПУМБ», ТОВ « АНСУ» у судове засідання апеляційного суду не з*явилися, належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи ,надали заперечення та заяви про можливість розгляду справи у відсутності представників. На виконання ухвали апеляційного суду Донецької області від 05.01.2017 року надали докази ,які долучені до матеріалів справи (т.1.а.с. 181-182,187,198,220-222,223-230,233 ,т.2. а.с.1-72,74-82,85-87). Відповідно ч.2.ст.305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи , не перешкоджає розглядові справи. Заслухавши суддю-доповідача,пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог,заявлених у суді першої інстанції . Судом першої інстанції встановлено,що відповідач [PERSON] своїх зобов*язань за договором не виконав ,припинив погашення кредиту,вимогу банку про дострокове погашення кредиту від 06 серпня 2009 року не виконав ,у зв*язку з чим виникла заборгованість за кредитом у розмірі 17 565,76 доларів США ,яка складається з : 15124,41 доларів США заборгованість за сумою кредиту, 2441,35 доларів США заборгованість за непогашеними відсотками та сума пені за порушення строків виконання зобовязання в еквіваленті 2271,56 доларів США. Задовольняючи позов кредитора ,поданий 26 лютого 2013 року, суд першої інстанції ,виходив з того, що він грунтується на умовах договору та вимогах діючого законодавства ст.ст.526,527,530,610,611,1050,1054 ЦК України . Проте, з такими висновками суду повністю погодитись не можна з огляду на наступне. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов*язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Апеляційним судом встановлено ,що 03 червня 2008 року між ПАТ « ПУМБ» та [PERSON] укладено кредитний договір № 6439793 , за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 17 215 доларів США для придбання транспортного засобу , з терміном повернення до 03 червня 2015 року та зі сплатою відсотків за користування кредитом. Позивач свої обов*язки за договором виконав, надавши відповідачу кредит, шляхом перерахування суми кредиту з позичкового рахунку на картковий рахунок позичальника № 26253974381738, відкритий в гривнях ,що відкривається позичальнику банком (т.2.а.с.79-81). Відповідно умов договору датою надання кредиту вважається дата списання коштів в валюті кредиту з позичкового рахунку,вказаного в п.2.3.2 договору. Грошові кошти,перераховані банком на картковий рахунок позичальника згідно п.2.3.2. договору можуть бути використані позичальником виключно за цільовим призначенням кредиту,обумовленим цим договором. Зважаючи на те,що кредит за договором надається в іноземній валюті,а картковий рахунок позичальника для зарахування суми кредиту відкритий в українських гривнях,позичальник цим безвідклично доручає банку попередньо здійснити продаж коштів в іноземній валюті в повній сумі,що знаходиться на позичковому рахунку ,вказаному в п.2.3.2. договору в порядку,передбаченому заявою про продаж іноземною валюти (0408005) (п.3.6.2. цього договору) за курсом ,встановленим банком на день здійснення такої операції.Сторони домовилися,що при здійсненні продажу іноземної валюти всі витрати,пов*язані із здійсненням банком вищевказаних операцій з продажу іноземної валюти за дорученням позичальника,включаючи (але не виключно) комісії банку (згідно чинних у банку тарифів),обовязкові платежі до бюджету та всі інші витрати покладаються на позичальника. Умови цього пункту договору не змінюють валюту кредиту та валюту виконання позичальником своїх зобов*язань за цим договором: такі зобов*язання враховуються і мають виконуватися позичальником виключно в валюті кредиту (п.2.3.5). У анкеті-заяві позичальника від 03.06.2008 року [PERSON] своїм підписом засвідчила свою згоду з тим,що ознайомлена з наявними формами кредитування,умовами отримання та користування кредитом,тарифами банку,проінформована про переваги та недоліки запропонованих схем кредитування. (т.1. а.с.6). Таким чином відповідач погодила всі запропоновані умови банку. Доводи апеляційної скарги [PERSON] про те,що банк не надав жодного доказу про виконання ним умов кредитного договору ,а саме відсутні виписки із рахунків та меморіальні ордери про те,що банк дійсно надав кредит позичальнику в доларах США не є слушними . Надані до апеляційної інстанції докази в сукупності підтверджують волю позичальника [PERSON] на укладення кредитного договору в іноземній валюті . Виконання банком умов вищевказаного договору підтверджено позивачем. Відповідач особисто підписав кредитний договір ,чим засвідчив свою згоду з умовами банку ,в тому числі щодо валюти кредитування .На момент укладення договору [PERSON] не навів жодних зауважень щодо змісту правочину ,не зверталася до банку з пропозиціями щодо викладення у певній редакції чи зміни умов договору. Крім того ,відповідач протягом певного часу виконував свої зобов*язання за кредитним договором,що свідчить про повне усвідомлення ним наслідків укладеного договору. Доводи апеляційної скарги у вказаній частині спростовуються матеріалами справи . Згідно з ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою визнання правочину недійсним є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, встановлених ч.ч.1-3, 5,6 ст. 203 ЦК України. При цьому, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. У відповідності зі ст. 99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня, у зв*язку з чим грошове зобов*язання у договорі повинно бути виражено в національній валюті України. Дане положення в цілому кореспондується з ч.1 ст. 192 ЦК України, відповідно якої законним платіжним засобом, обов*язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Відповідно до ч.1 ст. 524 ЦК України, зобов*язання повинно бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Згідно ч.2 ст. 524 ЦК України, сторони за договором можуть визначити грошовий еквівалент зобов*язання в іноземній валюті. Згідно ч.2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов*язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Іноземна валюта, як засіб платежу, зокрема за зобов*язаннями, відповідно до ч. 2 ст. 192 ЦК України може використовуватися в Україні лише у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Згідно ч.3 ст. 533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов*язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Правовідносини з надання кредиту регулюються параграфом 2 глави 71 ЦК України. Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов*язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов*язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» до кредитних відносяться операції зазначені у п.3 ч.1 та у п.п. 3-7 ч.2 ст. 47 цього Закону, у тому числі розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Отже, розміщення залучених коштів шляхом надання кредитів є однією з основних банківських операцій. В розумінні ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» до коштів відносяться гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Надаючи кредит, банк розміщує залучені ним кошти, як у національній валюті (гривні) так й в іноземній валюті. Статті 47, 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначають операції банків із розміщення залучених коштів на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. При цьому, ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлено ряд обмежень і заборон, що стосується умов здійснення окремих банківських операцій. Натомість, приписи вказаної статті Закону не містять заборони на видачу кредитів у іноземній валюті (розміщення залучених коштів у іноземній валюті). Відповідно до ч.1 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» на здійснення валютних операцій національним банком видаються відповідні ліцензії. Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв*язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії на весь період дії режиму валютного регулювання. Індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Тобто, виходячи з зазначених вище норм, чинне законодавство допускає можливість визначення зобов*язань у іноземній валюті, використання іноземної валюти в Україні, але визначає межі та конкретний порядок її використання. В Постанові Верховного Суду України за № 6-145цс14 від 24 вересня 2014 року, зазначено, що вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, стягнути грошову суму в іноземній валюті. Відповідно до частини другої статті 533 ЦК України, якщо в зобов*язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Як вбачається з матеріалів справи, Національним банком України було видано ПАТ «ПУМБ» банківську ліцензію № 8 від 06 жовтня 2011 року на право надання банківських послуг визначених частиною третьою статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність « (т.1.а.с.12). На даний час законодавством не визначено межі термінів і сум надання (одержання) кредитів в іноземній валюті, тому операція з надання банками кредитів в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії. Також з досліджених матеріалів справи вбачається ,що 16 липня 2013 року між ПАТ «ПУМБ» та ТОВ « АНСУ» був укладений договір відступлення права вимоги № 1034/44 , згідно умов якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 6439793 від 03.06.2008 року ,що був укладений між ПАТ « ПУМБ» та [PERSON] 22 липня 2013 року складено акт приймання-передачі реєстру боржників № 4 (т.1.а.с.55-67). Перевіркою доводів апеляційної скарги було встановлено,що 26 травня 2011 року Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг ТОВ «АНСУ» було видано свідоцтво про реєстрацію фінансової установи із додатком,в якому зазначений вид фінансової послуги ,а саме : факторинг (т.1.а.с.183,185). Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. Відповідно до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Проте, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. Ухвалою Приморського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 16 грудня 2013 року змінено сторону виконавчого провадження стягувача ПАТ "ПУМБ" по примусовому виконанню заочного рішення Приморського районного суду м. Маріуполя від 08 травня 2013року на стягувача ТОВ «АНСУ» (т.1.а.с.90). За результатами перевірки доводів скарги, апеляційним судом також встановлено , що відповідно до умов кредитного договору забезпечення виконання зобов*язань за договором є застава автомобіля марки Ford, модель Fiesta Comfort,2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ,згідно з договором застави № 6439801 від 03 червня 2008 року ,укладеним між банком та позичальником ( т.1. а.с.208-211). Обґрунтовуючи підстави позову, банк посилався на те, що відповідач не виконував належним чином свої зобов'язання за кредитним договором, у зв* язку із чим станом на 12 лютого 2013 року утворилася заборгованість у розмірі 17 565,76 доларів США, яка складається з : 15 124,41 доларів США заборгованість за сумою кредиту, 2 441,35 доларів США заборгованість за непогашеними відсотками,та пені за порушення строків виконання зобовязання за період з 15 березня 2012 по 12 лютого 2013 року у розмірі 2271,56 доларів США . Як вбачається з п. 1.3 договору відсоткова ставка на момент підписання кредитного договору складає 13,49 % річних (а.с.7). Згідно наданих позивачем розрахунків заборгованості, відповідач за користування кредитом, з урахуванням 13,49 % річних, повинен сплатити відсотки в розмірі 2 441,35 доларів США (4-5). Згідно статті 5 договору, відповідальність за порушення зобов*язань порушень позичальником своїх зобов*язань за цим договором та/або порушення умов договору, предметом якого забезпечення зобов*язань позичальника за цим договором, якщо такий договір було укладено, є підставою для виникнення обов*язку позичальника щодо сплати пені за порушення зобов'язань за цим договором. У разі порушення позичальником строків виконання зобов*язань з повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом. Позичальник зобов*язаний сплатити на вимогу банка пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у відповідний період, від сум прострочених виконанням зобов*язань за кожен день прострочення. Розрахунок пені здійснюється на суму простроченого виконанням боргового зобов*язання за весь час прострочення з врахуванням того, що починаючи з 10.08.2010 р. облікова ставка НБУ становить 7,75% річних, а з 23.03.2012 - облікова ставка становить 7,5% річних. Пеня, нарахована за порушення строків повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним, станом на 12.02.2013 р. (включно) не погашена відповідачем. Загальна непогашена заборгованість за сумою пені станом на 12 лютого 2013 р. (включно) склала 2 271,56 долар США. Апеляційним судом встановлено ,що остання оплата суми кредиту та відсотків проведена відповідачем 25 травня 2009 року (т.1.а.с.4.). 29 грудня 2009 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON], вчинений виконавчий напис № 6966 про звернення стягнення на транспортний засіб марки Ford, модель FiestaComfort,2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ,що належить на праві власності [PERSON] ,в забезпечення виконання зобов*язань по кредитному договору № 6439796 від 03 червня 2008 року ,срок платежу за яким настав 26 травня 2009 року. Строк ,за який провадиться стягнення з 26.05.2009 року по 20.11.2009 року .За рахунок коштів, отриманих від реалізації транспортного засобу ,запропоновано задовольнити вимоги ПАТ «ПУМБ» на загальну суму 16 917 ,98 доларів США та 10 890 грн. (т.1.а.с.229). Виконавчий напис пред*явлений до виконання до відділу державної виконавчої служби. Згідно оригіналу довідки про стан та історію заборгованості за кредитним договором № 6439793 від 03 червня 2008 року кошти у розмірі 42 112,94 грн.,які надійшли від примусової реалізації заставного автомобіля спрямовані на погашення заборгованості по сплаті тіла кредиту та процентів ,що відображено в колонці дати погашення -03 березня 2012 року (т.1. а.с.225-226). Виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису № 6966 , виданого 29.12.2009 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «ПУМБ» суми боргу 146 326,88 грн. закінчено провадженням 03 березня 2012 року ,про що свідчить постанова головного державного виконавця Приморського ВДВС Маріупольського міського управління юстиції (т.1.а.с.228,т.2.а.с.70-72) . Відповідно до положень статей , 10 , 60 ЦПК України , здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доводи апеляційної скарги про те,що передачею у заставу банку автомобіля відбулося повне погашення заборгованості по кредиту не грунтуються на матеріалах справи . Банком зарахована сума від реалізації автомобіля у розмірі 42 112,94 грн. в рахунок погашення заборгованості,про що свідчить довідка про стан та історію заборгованості за кредитним договором (т.2.а.с.76-78).Доводи апеляційної скарги у вказаній частині не спроможні. Доводи апеляційної скарги про те,що банк не надав жодного доказу про виконання умов кредитного договору ,а саме виписок із рахунків ,меморіальних ордерів про те,що банк надав кредит позичальнику у доларах США не є слушними та спростовуються матеріалами справи. Заявою від 20 лютого 2009 року [PERSON] підтвердила укладення кредитного договору № 6439793 від 03 червня 2008 року з щомісячною виплатою платежів у розмірі 390 доларів США. Просила, відповідно вказаної заяви , керуючого філією банку надати відстрочку платежів по тілу кредиту 200 доларів на 12 місяців (т.1 .а.с.227). Відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості сума заборгованості (сума кредиту,проценти,пені станом на 12 лютого 2013 року) складає 17 565,76 доларів США та 2 271,56 доларів США , у тому числі: заборгованість за кредитом у розмірі 15 124,41 доларів США за період з 01.06.2009 року по 12.02.2013 року (т.1 а.с.4 ) ; заборгованість за нарахованими процентами у розмірі 2 441,35 доларів США за період з 03.03.2012 року по 12.02.2013 року (т.1.а.с.4 ) ; заборгованість за пенею 2 271,56 доларів США (з яких пеня за порушення строків сплати відсотків за користування кредитом за період з 15.03.2012 року по 12.02.2013 року 187,70 доларів США,пеня за порушення строків сплати суми кредиту за період з 15.03.2012 року по 12.02.2013 року 2 083,86 доларів США ) (т.1.а.с.5). Задовольняючи вимоги ПАТ «ПУМБ » в частині стягнення з відповідача суми по поверненню кредиту ,суми по відсоткам за користування кредитом ,суд першої інстанції правильно виходив з неналежного виконання позичальником умов кредитного договору. Зазначені висновки суду першої інстанції є правильними , відповідають фактичним обставинам справи,нормам права ,які судом вірно застосовані. Виконання договірних зобов*язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, то наряду зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за користування кредитом в іноземній валюті, оскільки такий процент не є фінансовою санкцією. При вирішенні питання про розмір грошових сум ,які підлягають стягненню з відповідача,суд першої інстанції ,правильно стягнув з [PERSON] 15 124,41 доларів США по поверненню суми кредиту ; 2441,35 доларів США по відсоткам за користування кредитом. Сума заборгованості за кредитом ,заборгованості по процентам ,підтверджені матеріалами справи. Цих даних відповідач не спростувала ,а тому доводи апеляційної скарги в частині не доведення суми заборгованості не є слушними ,спростовуються матеріалами справи . У вказаній частині заочне рішення підлягає залишенню без змін . Проте, положення ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України, Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення відсотків за користування валютним кредитом і не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення пені. У п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз*яснено, що у разі пред*явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим НБУ на день ухвалення рішення. Відповідно до ст. 549 ЦК України штраф, пеня - це є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторі у разі порушення боржником зобов'язання, тобто ця сума є неустойкою. Враховуючи викладене,не можна погодитися із стягнутою судом сумою пені у розмірі 2 271,56 доларів США. Доводи апеляційної скарги у вказаній частині заслуговують на увагу і рішення суду в цій частині підлягає скасуванню . Враховуючи вимоги ст.192 ЦК України,ч.ч.1,3 ст.533 ЦК України, Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» сума пені 2 271,56 доларів США за період з 15.03.2012 року по 12.02.2013 року підлягає стягненню з відповідача в національній валюті України станом на 17 січня 2017 року відповідно до офіційного курсу,встановленого Національним банком України у розмірі 62 854 грн.07 коп. Таким чином при ухваленні рішення судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права і тому на підставі п.4.ч.1. ст.309 ЦПК України рішення суду в частині стягнення пені за порушення строків виконання зобов*язання у розмірі 2271,56 доларів США підлягає скасуванню ,з ухваленням нового рішення у вказаній частині та стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний банк « ,правонаступником якого є ТОВ «АНСУ» суми пені за порушення строків виконання зобов*язання за кредитним договором № 6439793 від 03.06.2008 року укладеним між ПАТ « ПУМБ» та [PERSON] у розмірі 62 854 грн. 07 коп. Це ж рішення в частині стягнення з [PERSON] 15 124,41 доларів США по поверненню суми кредиту ; 2441,35 доларів США по відсоткам за користування кредитом, судового збору в сумі 1585,60 грн. слід залишити без змін.

Outcome: partial