Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-13 00:00:00

У вересні 2020 року позивач звернувся із позовом до відповідача, в якому просить суд визнати право власності [PERSON] на земельну ділянку кадастровий номер 4810137200:09:073:0015 площею 0,0912 га, виділену для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: [ADDRESS] , яка належала померлій [INFO] [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 846445, виданого 21 червня 2012 року. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка, крім іншого, складалася: 1) з цілого житлового будинку з прилеглими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] ) з земельної ділянки розміром 0,0912 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (кадастровий номер № 4810137200:09:073:0015). За життя, 28 січня 1989 року [PERSON] склала нотаріально посвідчений заповіт, яким заповідала Позивачеві, крім іншого, й зазначений вище належний їй житловий будинок. Разом з цим, у заповіті відсутня вказівка на заповідання позивачеві зазначеної вище земельної ділянки. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 08.02.2018 року за позивачем в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , визнано право власності на зазначений вище житловий будинок з прилеглими будівлями та спорудами. Після державної реєстрації права власності на зазначений вище будинок з господарськими будівлями і спорудами, звернувшись до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Грищенко Л.А. із вимогою видати йому свідоцтво про право на спадщину земельної ділянки, позивач отримав від неї постанову від 27.11.2018 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії на підставі наявності спору про право. Посилаючись на відповідні положення Земельного кодексу України та Цивільного кодексу України, вважає, що до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка, з урахуванням нормативів, була виділена спадкодавцю для будівництва та обслуговування житлового будинку, інших будівель та споруд. Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Гуденко О. А. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 25 листопада 2020 року. Витребувано у приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Грищенко Л.А. належним чином завірену копію спадкової справи після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . 25 листопада 2020 року проведено підготовче судове засідання, ухвалою суду закрито підготовче судове засідання у справі та призначено справу до судового розгляду на 10 березня 2021 року. У зв`язку з неявкою 10 березня 2021 року у судове засідання відповідача суд ухвалив відкласти розгляд справи на 09 червня 2021 року. Від позивача надійшла заява, в якій він просить розглянути справу за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений судом належним чином, про причини неявки суду не повідомляв, відзив суду не надав. Третя особа у останнє судове засідання не з`явилася, письмових пояснень по суті позову не надала. Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06.04.2011 року (видане замість Свідоцтва про право власності від 15 січня 1996 року), житловий будинок, який складається з житлового будинку літер. А-2, загальною площею 240,2 кв.м, житловою площею 133 кв.м з господарськими будівлями та спорудами, [ADDRESS] на праві приватної власності [PERSON] . Право власності [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно 12.05.2011 року. 04 лютого 2016 року [PERSON] , яка є матір`ю сторін по справі, померла. 28 січня 1989 року [PERSON] склала нотаріально посвідчений заповіт, посвідчений державним нотаріусом Першої Миколаївської державної нотаріальної контори Завадською Л.Н. за реєстровим № 4-213, яким заповідала [PERSON] в повному обсязі майно, серед якого: належний їй житловий будинок з прилеглими господарськими та побутовими спорудами, розташований в [ADDRESS] ; сервіз Кобальт, виробництва ГДР з 114 предметів, сервіз Мадонна, виробництва ГДР з 26 предметів, сервізи фаянсовий та золотистий, виробництва ГДР з 15 предметів кожний, музичний комбайн виробництва ГДР, кришталева чеська люстра на 10 свічок, кришталева ленінградська люстра на 12 свічок, фарфорові статуетки в кількості 14 штук, килим з червоним фоном розміром 3,5х4 виробництва Італія, килим блакитний розміром 2х1,75 виробництва Китай, велюровий куточок з 8 крісел вишневого кольору, виробництва ЧРСР, велюрові ліжко-диван і 2 крісла бежевого кольору, виробництва Югославія, 25 найменувань кришталю -вази, корзини, в`єтнамська підлогова ваза, два торшери виробництва ГДР, чайний набір з металу 5 предметів, виробництва Індія, ювелірні вироби з золота 6 найменувань: браслет, годинник-кулон, сережки у формі троянди, дві каблучки, ланцюжок; напольний телефон виробництва Одесса. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 лютого 2018 року у справі № 490/4248/17 позов [PERSON] задоволено частково. Тлумачено заповіт від 28 січня 1989 року, який посвідчений державним нотаріусом Першої Миколаївської державної нотаріальної контори Завадською Л.Н., складений [PERSON] за реєстровим № 4-213, встановивши, що заповідач [PERSON] на випадок своєї смерті заповідала [PERSON] повністю належний їй житловий будинок з прилеглими господарськими та побутовими спорудами та побудовами, розташований по [ADDRESS] .Визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , на цілий житловий будинок з прилеглими будівлями та спорудами [ADDRESS] . На підставі зазначеного рішення за [PERSON] зареєстровано право власності на 1/1 частку житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 240,2 кв. м, житловою площею 133 кв. м, літ. А-2 житловий будинок, літ. Бпд підвал під частиною будівлі, літ. Б літня кухня, літ. В сарай, № 8-11 огорожа., що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.08.2020 року. Згідно Державного акту від 21 червня 2012 року на право власності на земельну ділянку [PERSON] на підставі рішення ММР від 14.09.1999 року № 11\\15 належить на праві власності земельна ділянка площею 0,0912 га за адресою [ADDRESS] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. Державна реєстрація права власності на земельну ділянку проведена 21.06.2012 року, кадастровий номер № 4810137200:09:073:0015. Згідно Висновку про вартість майна, підготовленого експертом-оцінювачем ТОВ «Антан-ЮГ» Т. С. [PERSON] від 19 квітня 2017 року, оціночна вартість земельної ділянки площею 912 кв. м для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (кадастровий номер № 4810137200:09:073:0015) за адресою: [ADDRESS] , складає на дату оцінки 71\~400 грн. Як встановлено матеріалами справи, Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.11.2018 року, приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Грищенко Л.А. [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на цілу земельну ділянку, яка розташована по [ADDRESS] , після смерті його матері, [PERSON] , яка померла [INFO] , на підставі того, що має місце спір про право, який вирішити в нотаріальному провадженні не є можливим. З матеріалів справи вбачається, що позивач неодноразово звертався до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Грищенко Л.А. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на спірну земельну ділянку, а також до Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області з відповідними скаргами. За змістом статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до статті 15 Цивільного кодексуУкраїни кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною першою статті 377 ЦК України передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно з частиною першою статті 120 Земельного кодексу України уразі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Вказані норми встановлюють єдність юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будівель і споруд. Власник, визначаючи юридичну долю збудованих будівель та споруд, одночасно визначає і долю земельної ділянки, на якій вони розташовані. Таку правову позицію висловив і Верховний Суд у складіОб`єднаноїпалатиКасаційного цивільного суду в постанові від 16 березня 2020 року у справі № 675/2372/16-ц. В постанові від 20 січня 2021 року по справі № 727/2450/18 Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду висловив правову позицію, згідно з якою зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). Визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду. Таким чином, вирішуючи юридичну долю житлового будинкуз прилеглими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , під час складення заповіту [PERSON] , в подальшому стало визначеною і доля земельної ділянки, на якій розташований зазначений будинок. Статтею 381 ЦК України визначено, що садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір присадибної ділянки (для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд), на отримання якої в містахіз земель державної або комунальної власності мають право громадяни України, складає не більше 0,10 гектара (пункт "г" частини першої статті 121 ЗК України). Із матеріалів справи вбачається, що розмір земельної ділянки, щодо якої подано позовну заяву, складає 0,0912 га, із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, тобто відповідає вимогам пункту г ч. 1 ст. 121 ЗК України. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). За змістом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини другої та третьої статті 1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Пленум Верховного Суду України у пункті 10 постанови від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснив судам, що положення статті 1225 ЦК України про те, що при переході до спадкоємців права власності на житловий будинок, інші будівлі та споруди до них переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, і у розмірі, який необхідний для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом, необхідно розуміти так, що така ділянка переходить у власність або користування спадкоємців, якщо її було надано в установленому порядку, в межах, визначених при наданні, за умови, що спадкодавець не складав заповіту щодо розпорядження земельною ділянкою, належною йому на праві власності. Виходячи зі змісту вищевказаних норм, до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка, з урахуванням нормативів, була виділена спадкодавцю для будівництва та обслуговування житлового будинку, інших будівель та споруд. Оскільки єдиним спадкоємцем житлового будинку за заповітом було визначено [PERSON] , право власності на земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок, та враховуючи, що спадкодавець не складав заповіту щодо розпорядження земельною ділянкою, належною йому на праві власності, зазначена земельна ділянка переходить у власність позивача. Відповідно до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (частина перша статті 1296 ЦК України). Натомість, суд не може погодитись та відхиляє хибні доводи позивача, який в обґрунтування своїх вимог зазначає, що набуте позивачем право власності на земельну ділянку не визнається та оспорюється нотаріусом в інтересах відповідачки в порядку статті 392 ЦК України, виходячи з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Відмовляючи у вчиненні нотаріальної дії своєю постановою від 27.11.2018 року приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Грищенко Л. А. виходила з того, що між сторонами виник спір про право щодо земельної ділянки, який в порядку нотаріального провадження вирішити неможливо, зазначивши, що такий спір вирішується в судовому порядку, тобто, керувалась нормами чинного законодавства. В даному випадку нотаріус не оспорювала право власності позивача на земельну ділянку, як про це зазначив позивач у позовній заяві, а лише відмовила у вчиненні нотаріальної дії,

Outcome: approved