Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

У січні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до ПП «Україснький Прогресивний Альянс», ТОВ «Український Прогресивний Альянс», в якому просила визнати укладені 22 листопада 2013 року з відповідачами договори за №№01677423 недійсними та стягнути на її користь з ПП «Український Прогресивний Альянс» сплачену суму за надання послуг в розмірі 5 500 грн. Позов мотивує тим, що з метою отримання позики в розмірі 150 000, 00 грн. вона 22 листопада 2013 року уклала з ТОВ «Український Прогресивний Альянс», ПП «Український Прогресивний Альянс» договори за №№0167423, та на виконання умов за останнім договором для отримання позики сплатила 5 500 грн., які, як було їй роз'яснено, будуть повернуті у випадку неотримання позики. Проте, з часу підписання договору та сплати зазначеної суми відповідачем не були виконані вимоги договору, вона не отримала ані позики, ані сплачених коштів, а тому просить визнати договори недійсними, оскільки вони були укладені під впливом обману та є елементом нечесної підприємницької практики, що заборонено ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», і якою встановлено недійсність правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає в т.ч. у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми. Також зазначає, що оспорювані правочини не відповідають чинному законодавству, її внутрішній волі та не спрямовані на реальне настання правових наслідків. Позивач в судовому засіданні позивні вимоги підтримала, просила задовольнити позов в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Представники відповідачів - ПП «Український Прогресивний Альянс» та ТОВ «Український Прогресивний Альянс» в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, а саме за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб-підприємців. Відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Зазначене положення процесуального закону рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011 визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним). Згідно з вимогами ч. 4 ст. 169 та ст.ст. 224-225 ЦПК України суд вважає необхідним провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача, вивчивши та дослiдивши матеpiали спpави, суд вважає, що позов пiдлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право у встановленому ЦПК України порядку звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що 22 листопада 2013 року року між [PERSON] та ТОВ «Український Прогресивний Альянс» укладено договір №0167423, відповідно до якого товариство зобов'язується вчинити від імені та за рахунок Учасника певні дії, спрямовані на надання безвідсоткової позики, зазначеної у Додатку №1 до даного Договору, на умовах діяльності Програми «Б.А.Н.К. ERSTE», що містяться в Додатку №2, у тому числі: забезпечити обслуговування Учасника за умовами Договору; повідомити Учаснику Програми про реєстрацію Договору; організовувати та проводити розподіл Фонду Учасників, здійснити надання безвідсоткової позики на користь Учасника за рахунок Фонду Учасників; надавати інші послуги і здійснювати інші правочини, погоджені Сторонами. Умовами даного Договору передбачено лише надання Учасникам безвідсоткової позики за рахунок коштів Фонду Учасників. Придбання будь-якого товару на користь учасника за рахунок Фонду Учасників за умовами даного договору неможливе (а.с.16). Відповідно до статті 4 Додатку № 2 до Договору Товариство організовує Захід з розподілу фонду Учасників, коли Фонд Учасників є достатнім та створює для проведення Заходу Координаційний Комітет, який визначає Фонд Учасників та Учасників, стосовно яких вирішується питання про видачу Рішення про надання безвідсоткової позики. Таке рішення є підставою для надання безвідсоткової позики у безготівковій формі за рахунок Фонду Учасників. Відповідно до п.2.1 Додатку №2 та Додатку №1 до даного договору сума безвідсоткової позики, яку повинна була отримати позивач складає 150 000 грн., з кількістю платежів - 120 (а.с.13-14). 22 листопада 2013 року між [PERSON] та ПП «Український Прогресивний Альянс» укладено договір №0167423, відповідно до якого товариство надає позивачу інформаційні, консультаційні та послуги з пошуку інформації. Вартість плати за надання таких послуг становить 5 500 грн. (а.с.17). Як вбачається з квитанції №3 (#81773079) від 22 листопада 2013 року, позивач виконала умови укладеного договору та здійснила платіж в розмірі 5 500 грн. на рахунок ПП «Український Прогресивний Альянс». Відповідно до положень ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману: утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. За твердженням позивачки, платіж в розмірі 5 500 грн. здійснений нею з метою отримання у найближчий час позики у розмірі 150 000 грн. для ремонту житла. Оскільки позивачка сплачувала кошти не за товар, а за можливість отримання позики у сумі 150 000 грн., товариство без залучення власних коштів формувало групи клієнтів, за рахунок коштів яких здійснювалася виплата позик окремим клієнтам, що є компенсацією за рахунок коштів інших учасників групи, суд вважає, що діяльність відповідачів вводить споживача в оману, а тому оспорювані договори є нікчемними, і це відповідає положенням п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів". Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 27 березня 2013 року у справі № 6-22цс, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Як роз'яснено у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 203 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. Частиною 2 ст. 215 ЦК України встановлено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Таким чином,

Outcome: approved