Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-21 00:00:00

02.04.2019 року позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до Волицької сільської ради Фастівського району Київської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що [INFO] помер їх батько [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина, в тому числі, на земельну частку (пай), що перебуває в колективній власності КСП «Прогрес» Волицької сільської ради Фастівського району розміром 2,93 в умовних кадастрових гектарах. Єдиними спадкоємцями першої черги за законом є його діти - позивачі у справі. Реалізовуючи своє право на спадщину, позивачі звернулися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом, проте їм було відмовлено, оскільки своєчасно не було подано заяву про прийняття спадщини та запропоновано звернутися до суду, зокрема, для визнання права власності. Позивачі вказують, що після смерті батька не звернулись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак вважали себе такими, що фактично прийняли спадщину, оскільки до дня смерті доглядали за батьком, а після його смерті використовували земельну частку (пай) для власних потреб та несли витрати по утриманню вказаної земельної частки (паю). На підставі зазначеного, позивачі просять суд визнати за ними в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] право власності на земельну частку (пай), що перебуває в колективній власності КСП «Прогрес» Волицької сільської ради Фастівського району розміром 2,93 в умовних кадастрових гектарах, засвідчену сертифікатом КВ №028568 від 05.01.2000 року, в рівних частинах. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2019 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. В підготовчому судовому засіданні позивачі надали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просили позов задовольнити. В підготовче судове засідання представник позивача не з`явився, надавши заяву про розгляд справи без представника Волицької сільської ради, проти задоволення позову не заперечує. Відповідно до ст. 200 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем, суд ухвалює рішення в підготовчому судовому засіданні. Заслухавши позивачів, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При розгляді справи судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 22.11.2003 виданим Виконкомом Волицької сільської ради Фастівського району Київської області, про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис №13. Після його смерті відкрилася спадщина на майно до складу якого, зокрема, увійшла земельна частка (пай), що перебуває в колективній власності КСП «Прогрес» Волицької сільської ради Фастівського району розміром 2,93 в умовних кадастрових гектарах, право власності на яку засвідчено сертифікатом КВ №028568 від 05.01.2000, що належала [PERSON] . Стаття 1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Позивачі, реалізовуючи своє право на спадщину, звернулися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, проте листом Фастівської районної державної нотаріальної контори Київської області від 16.01.2019 року за № 08/01-16 їм було відмовлено, оскільки своєчасно не було подано заяву про прийняття спадщини та запропоновано звернутися до суду для визнання права власності. Виходячи з умов Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та ст.49 ЗУ Про нотаріат відмова нотаріуса є обґрунтованою. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз`яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Згідно ч. 1 ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Спадкодавець заповіту не залишив. Позивачі є спадкоємцями першої черги за законом, як діти спадкодавця, що підтверджується відповідними свідоцтво про народження та свідоцтвом про реєстрацію шлюбу [PERSON] , відповідно до якого [PERSON] було присвоєне прізвище « [PERSON] ». У відповідності до ст. 548 Цивільного кодексу Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Статтею 549 Цивільного кодексу Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до довідки від 18.01.2019 року за № 21, виданою Волицькою сільською радою Фастівського району Київської області, [PERSON] та [PERSON] спадщину після [PERSON] фактично прийняли, оскільки обробляли земельну ділянку, доглядали за садом, сплачували всі необхідні платежі та податки. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст.16 Цивільного кодексу України). Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Земельний сертифікат - це документ, що засвідчує право позивача на земельну частку й містить відомості про її вартість та розмір в умовних гектарах і не підтверджує право позивача на конкретну земельну ділянку. Таким чином, судом достовірно встановлено, що [PERSON] набув право на земельну ділянку із земель КСП «ПРОГРЕС», після його смерті таке право перейшло до його дітей [PERSON] та [PERSON] , які фактично прийняли спадщину, так як вступили в управління та володіння спадковим майном, проте право власності у встановленому законом порядку не оформили. Відповідно до роз`яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7, про те, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За нормами ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За таких обставин, суд, оцінюючи зібрані у справі сукупні докази, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

Outcome: approved