Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

02.03.2016 року [PERSON] особисто та в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] звернулася до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області, про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків та участь у додаткових витратах на дитину, в обґрунтування якого зазначив, що Позивач перебувала в шлюбі з Відповідачем, зареєстрованому 07 серпня 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Іллічівського міського управління юстиції в Одеській області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 247. 09 грудня 2013 року вказаний шлюб було розірвано, про що Апеляційним судом Одеської області було винесено відповідне рішення за №22-ц/785/8667/13. Від шлюбу у них з Відповідачем є неповнолітня дитина - [PERSON], [INFO]. Дитина перебуває на утриманні Позивача, нею здійснюється піклування про його здоров'я, фізичний та духовний розвиток. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 09 грудня 2013 року по справі №22-ц/785/8667/13 встановлено, що між батьками не має спору щодо проживання дитини з матір'ю. Крім того, 30 серпня 2014 року між сторонами укладено Договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків з визначенням місця проживання дитини (надалі - Договір), який посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу О.Сватаненко, реєстр №1191. Згідно п.1.4 Договору, місцем проживання дитини батьки визначили місце фактичного проживання позивача. У разі зміни місця проживання дитини, мати зобов'язалася попереджувати батька письмово із зазначенням точного місця проживання дитини не пізніше одного місяця з моменту зміни місця проживання. Відповідно до умов п.п.3.1.1 п.3.1 Договору, батько зобов'язався не чинити перешкоди у виїзді сина для відпочинку за межами України разом з позивачем та зобов'язався надавати необхідні письмові дозволи для виїзду дитини для відпочинку за межі України разом з матір'ю. Отже, відповідач свої обов'язки визначені Договором не виконує, в утриманні дитини приймає мінімальну участь, яка не відповідає його фактичним можливостям, а також перешкоджає позивачу у здійсненні прав дитини закріплених національним законодавством. Так, 01 лютого 2016 року позивачем укладено трудовий контракт з компанією EDITRONIC INTERNATIONAL SRL (intr.Patinoarului 7, Bl. PM 50, Ap.3, sector 3, 030354 Bucharest, Romania, Commercial registration number: J40/5531/1995), який зареєстровано за №26/01.02.2016 в загальному реєстрі обліку найманих працівників, робота за спеціальністю - менеджер по зовнішньоекономічним зв'язкам, із виплатою робітнику заробітної плати в розмірі еквівалентному 940 доларів США, медичним страхуванням робітника та членів його сім'ї (дитини), строком на 3 роки. Згідно з умовами контракту, робітник зобов'язаний приступити до роботи з 01 квітня 2016 року. Згідно пункту F трудового контракту, до посадових обов'язків позивача належить: координація співробітництва з закордонними постачальниками з Італії, Германії, Франції та Польщі щодо заказів доставок та оплати, а також при необхідності відшкодування протягом гарантійного періоду; координація та облік клієнтів з Румунії та Республіки Молдова; розповсюдження інформації з метою знаходження нових клієнтів та дестриб'ютерів на інших закордонних ринках; відрядження до країн, яки є членами Європейського Союзу (Італія, Франція, Іспанія, Греція, Швейцярія, Угорщина, Болгарія, Польща, Голландія, Німеччина, Швеція та Португалія), а також в Україні, Росії та республіці Молдова з метою знаходження нових постачальників та потенційних клієнтів; відвідування спеціалізованих медичних виставок в країнах, яки є членами Європейського Союзу, Дубаї, США, Україна, Республіка Молдова та Росія. За умовами Додатку №1 до особового трудового договору, внесено уточнення до пункту F, та передбачено: відрядження до країн, яки є членами Європейського Союзу (Норвегія, Фінляндія, Данія, Бельгія, Великобританія, Ірландія, Чехія, Словаччина, Австрія, Болгарія, Мальта, Хорватія, Чорногорія, Словенія та Кіпр), а також до інших країн за межами Європейського Союзу таких як Швейцарія, США, Канада, Австралія, Нова Зеландія, Казахстан, Гонконг, Китай, Японія, Таїланд, Бразилія, Мексика, Аргентина, Венесуела, Чилі, Мальдіви, Кайманові Острови, Сейшели, В'єтнам, Південна Корея, Ізраїль, Індонезія, Куба, Маврикій, Саудівська Аравія, Кувейт, Туреччина, Марокко, Алжир, Єгипет, Індія, Вірменія, Грузія, та Балтійські країни (Естонія, Литва, Латвія) з метою знаходження нових постачальників та потенційних клієнтів, а також для відвідування спеціалізованих медичних виставок. Відповідач категорично відмовляється надати дозвіл на виїзд сина за межи України в зв'язку із тимчасовою зміною місця проживання матері - на строк її роботи по контракту в Румунії, протягом якого передбачаються відрядження у вищезазначені країни, що можуть здійснюватися разом із дитиною. Позивач наголошує на тому, що робота за межами України є для неї єдиним джерелом доходів, тому позбавлення можливості заробітку за кордоном поставить її з сином в скрутне матеріальне становище. Отримувати дохід в розмірі, необхідному для утримання дитини в неї є можливість тільки за кордоном. Разом з тим, син залишився проживати з матір'ю, а перебуваючи тривалого часу за кордоном без дитини, вона буде позбавлена можливості належним чином виконувати свої обов'язки. При цьому, батько дитини має можливість відвідувати його за новим місцем проживання, тому що регулярно виїжджає за межі України, зокрема у держави Євросоюзу, в зв'язку із своєю роботою. У такий спосіб, батько штучно погіршує умови проживання сина, та порушує Договір й свої батьківські обов'язки. Вважає, що така позиція батька, шкодить інтересам дитини та ні в якому разі не сприяє його всебічному та гармонійному розвитку. Водночас, до вищенаведених обставин вважає за необхідне додати, що Відповідач неналежним чином виконує покладений на нього обов'язок по утриманню свого малолітнього сина. Як відомо, у зв'язку із нестабільною ситуацією в країні, віднедавна відбулося значне подорожчання цін на продукти харчування, ліки, комунальні послуги та інші витрати населення. Через ці обставини витрати на утримання їх з Відповідачем сина значно зросли, і виникла необхідність у додатковому забезпеченні дитини. На підставі викладеного, вважає за необхідне зобов'язати Відповідача взяти участь у додаткових витратах на дитину та стягнути з нього грошові кошти у розмірі 10 000 грн. щомісячно. На підставі вище викладеного, з посиланням на ст.ст.150, 155, 185 СК України, ст.ст.1, 2, 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», пп.2 п.4 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», просить суд дозволити тимчасовий виїзд з України, строком на 3 (три) роки з моменту набрання рішенням законної сили, неповнолітнього [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу його батька [PERSON] (ідентифікаційний номер - [NUMBER], місце проживання: [ADDRESS]), у супроводі матері [PERSON] (ідентифікаційний номер - [NUMBER], місце проживання: [ADDRESS]), - до Румунії та країн, яки є членами Європейського Союзу (Італія, Франція, Іспанія, Греція, Швейцарія, Угорщина, Болгарія, Польща, Голландія, Німеччина, Швеція, Португалія Норвегія, Фінляндія, Данія, Бельгія, Великобританія, Ірландія, Чехія, Словаччина, Австрія, Болгарія, Мальта, Хорватія, Чорногорія, Словенія, Кіпр), та до країн за межами Європейського Союзу (Швейцарія, США, Канада, Австралія, Нова Зеландія, Казахстан, Гонконг, Китай, Японія, Таїланд, Бразилія, Мексика, Аргентина, Венесуела, Чилі, Мальдіви, Кайманові Острови, Сейшели, В'єтнам, Південна Корея, Ізраїль, Індонезія, Куба, Маврикій, Саудівська Аравія, Кувейт, Туреччина, Марокко, Алжир, Єгипет, Індія, Вірменія, Грузія, Дубаї, Республіка Молдова, Росія, та Балтійські країни (Естонія, Литва, Латвія)); надати дозвіл на оформлення всіх пов'язаних із перетинанням державного кордону України документів, для тимчасового виїзду, строком на 3 (три) роки з моменту набрання рішенням законної сили, з України неповнолітнього [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу його батька [PERSON] (ідентифікаційний номер - [NUMBER], місце проживання: [ADDRESS]), - до Румунії та країн, яки є членами Європейського Союзу (Італія, Франція, Іспанія, Греція, Швейцарія, Угорщина, Болгарія, Польща, Голландія, Німеччина, Швеція, Португалія Норвегія, Фінляндія, Данія, Бельгія, Великобританія, Ірландія, Чехія, Словаччина, Австрія, Болгарія, Мальта, Хорватія, Чорногорія, Словенія, Кіпр), та до країн за межами Європейського Союзу (Швейцарія, США, Канада, Австралія, Нова Зеландія, Казахстан, Гонконг, Китай, Японія, Таїланд, Бразилія, Мексика, Аргентина, Венесуела, Чилі, Мальдіви, Кайманові Острови, Сейшели, В'єтнам, Південна Корея, Ізраїль, Індонезія, Куба, Маврикій, Саудівська Аравія, Кувейт, Туреччина, Марокко, Алжир, Єгипет, Індія, Вірменія, Грузія, Дубаї, Республіка Молдова, Росія, та Балтійські країни (Естонія, Литва, Латвія)); стягнути з [PERSON] (ідентифікаційний номер - [NUMBER], місце проживання: [ADDRESS]) на користь [PERSON] (ідентифікаційний номер - [NUMBER], місце проживання: [ADDRESS]) додаткові витрати на [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі у розмірі 10 000 грн. щомісячно з моменту звернення до суду з цим позовом до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір. Ухвалою суду від 06 червня 2016 року у справу залучена [PERSON] - бабуся дитини та мати [PERSON], в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача. Представник позивача адвокат Доніна Л.А. в судовому засіданні підтримала вимоги позовної заяви [PERSON], та просила задовольнити їх повністю. Представник відповідача адвокат Котик Ф.І. заперечує проти задоволення позову, вважаючи його необґрунтованим та таким, що спрямований на звуження батьківських прав відповідача. Вважає, що позовні вимоги суперечать умовам Договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків з визначенням місця проживання дитини від 30 серпня 2014 року, який в установленому порядку не розривався та не змінювався, оскільки виїзд дитини на тривалий час унеможливить спілкування дитини з батьком та бабусею у передбаченому договором порядку. Крім того, позовні вимоги суперечать рішенню апеляційного суду від 03 липня 2014 року у справі №22-ц/785/4412/14, яке є чинним та в установленому порядку не змінювалося, та відповідно до якого визначено участь батька [PERSON] у вихованні сина [PERSON], у такий спосіб: - щотижневі побачення в середу з 16.00 години до 20.00 години з перебуванням дитини за місцем проживання батька; - щотижневі побачення в суботу з 12.00 години до 12.00 години неділі з перебуванням дитини за місцем проживання батька; - спільний відпочинок з дитиною на період не менше 7 діб двічі на рік на час відпустки батька, в тому числі з виїздом на відпочинок за кордон. Також апеляційним судом визначено участь бабусі [PERSON] у вихованні внука [PERSON], у такий спосіб: - щотижневі побачення у вівторок, четвер та неділю у визначений рішенням час. Якщо позивачка бажає виїхати за кордон, то місцем проживання дитини має бути визначено місце проживання батька, якій бажає цього та в змозі забезпечити належне утримання та виховання дитини. Мета, з якою позивач просить надати дозвіл на виїзд за кордон на тривалий термін, не відповідає інтересам дитини. Наданий «Особовий трудовий договір» на думку представника відповідача, є фіктивним, а керівник фірми-роботодавця є людиною, яка підтримує інтимні стосунки з позивачкою. [PERSON] сплачує аліменти в розмірі 4 000 грн. на місяць. Крім сплати аліментів добровільно несе інші витрати на утримання дитини, а саме: витрати на лікування, придбання одягу, оплата індивідуальних занять педагога з дитиною. Ним постійно, з народження дитини та по теперішній час оплачується медичне страхування дитини та матері в медичному центрі «Інто-Сана». Три дні на тиждень дитина знаходиться з батьком або його матір'ю, які на цей час повністю забезпечують дитину харчуванням, одягом, та іншим необхідним для повноцінного життя дитини. Мати відповідача - [PERSON] опікується додатковими заняттями Нікіти та його дозвіллям. При цьому сама позивачка не обмежує себе в витратах, в тому числі на відпочинок за межами України. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області Назарава Т.В. в судовому засіданні вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Третя особа - [PERSON], заперечувала проти задоволення позову, наполягаючи на тому, що [PERSON] намагається позбавити її прав на спілкування з онуком у спосіб визначений рішенням апеляційного суду від 03 липня 2014 року. Внук звик до участі бабусі в його вихованні та утриманні, розлучення спричинить для нього страждання, та не відповідає його інтересам. Вважає, що позивачка може їхати куди завгодно, а сина повинна залишити бабусі та батьку, яки спроможні забезпечити дитину всім необхідним. Заслухавши пояснення представників сторін адвокатів Доніної Л.А. і Котика Ф.І., третьої особи [PERSON] та представника третьої особи [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. [PERSON], перебувала у шлюбі із [PERSON], який зареєстровано 07 серпня 2004 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Іллічівського міського управління юстиції в Одеській області, актовий запис за №247, що підтверджується повторно виданим свідоцтвом про шлюб [NUMBER] від 06 червня 2013 року. [INFO], під час перебування у шлюбу, у сторін народився син - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 06 травня 2010 року. Шлюб розірвано рішенням Апеляційного суду Одеської області від 09 грудня 2013 року по справі №22-ц/785/8667/13, малолітній син залишився проживати за місцем проживання позивачки та перебуває на її утриманні. Відповідно до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частина 2 с.60 ЦПК України визначає, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно з ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Як вбачається з наданих позивачкою письмових доказів, вона дійсно 01 лютого 2016 року уклала трудовий контракт строком на 3 роки з компанією EDITRONIC INTERNATIONAL SRL (intr.Patinoarului 7, Bl. PM 50, Ap.3, sector 3, 030354 Bucharest, Romania, Commercial registration number: J40/5531/1995), який зареєстровано за №26/01.02.2016 в загальному реєстрі обліку найманих працівників, робота за спеціальністю - менеджер по зовнішньоекономічним зв'язкам, із виплатою робітнику заробітної плати в розмірі еквівалентному 940 доларів США, медичним страхуванням робітника та членів його сім'ї (дитини), наданням самостійного житла. Позивач бажає виконувати умови трудового контракту на протязі строку його дії, тому існує необхідність виїзду в Румунію, куди на тимчасове місце проживання має намір вивезти малолітнього сина, але відповідач безпідставно не надає згоди на виїзд дитини за межі України. При цьому жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову, відповідачем не наведено. Згідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.ст.141, 155 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов'язків щодо дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У відповідності до абз.3 ч.3 ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Статтею 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, що за відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон, може бути дозволено на підставі рішення суду. Аналогічне положення міститься у пункті 4-2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року, про те, що виїзд громадян України, які не досягли 16-річного віку здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно із п.1 п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. У відповідності до ст.9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року - держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Діючим законодавством не встановлено обмежень щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. При постановленні рішення щодо надання дозволу на виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди та супроводу батька суд повинен зазначити в рішенні назву держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Як визнав суд у позивачки відсутні гарантії отримання згоди від відповідача у вигляді оформленої нотаріально заяви про надання згоди на виїзд дитини за кордон. Відповідач діями, що спрямовані на ухилення у наданні дозволу на тимчасовий виїзд за дитини кордон, безпідставно зловживає своїми правами та діє всупереч інтересам дитини. З огляду на наявність трудового контракту з конкретним строком дії, переліку країн, в які можливі відрядження позивача за цим трудовим контрактом, суд вважає, що є усі правові підстави для задоволення позовних вимог у цієї частині. Відповідно до ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Стороною позивача не надано суду належних доказів на підтвердження позовної вимоги про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину, натомість, стороною відповідача надано суду письмові докази на підтвердження участі відповідача у додаткових витратах, в зв'язку з чим суд вважає в цій частині позов необґрунтованим і недоведеним та відмовляє в цій частині у його задоволенні. У відповідності до ст.88 ЦПК України суд вирішує питання щодо витрат, пов'язаних з розглядом справи в суді, що в даному спорі складаються із сплати судового збору в сумі 1653,63 грн. згідно квитанції (а.с.2)., але, з урахуванням часткового задоволення заявлених позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у сумі 1102,40 грн.

Outcome: partial