Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-07 00:00:00

02.05.2018 позивач [PERSON] подала до Турківського районного суду Львівської області позовну заяву до [PERSON] , в якій просить суд розірвати їх шлюб, зареєстрований Завадівською сільською радою Турківського району Львівської області 11.08.2009, актовий запис за №12. Позивач обґрунтовує свої вимоги наступними обставинами. 11.08.2009 позивач [PERSON] уклала шлюб з відповідачем [PERSON] , в якому в них народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя з відповідачем не склалось, оскільки він почав зловживати спиртними напоями, ображає нецензурними словами в присутності дітей. Відповідач поведінку змінювати не бажає. Подружніх відносин не підтримують, їх шлюб існує формально, суперечить її інтересам та інтересам дітей. Вважає, що подальше сумісне життя і збереження їх сім`ї є неможливими, що є підставою для розірвання їх шлюбу. За результатами повторного автоматизованого розподілу справи, оформленого відповідним протоколом від 30.07.2020, для розгляду цієї справи визначено суддю Турківського районного суду Львівської області Кшик О.І. Ухвалою суду від 03.08.2020 цивільна справа прийнята до провадження, визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, 20.08.2020 через канцелярію суду подала заяву, в якій просить суд справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, відзив на позов не подав. 08.09.2020 через канцелярію суду надійшла його заява про розгляд справи без його участі, у якій вказав, що позов визнає. Інших заяв, клопотань від сторін не надходило. З урахуванням заяв сторін у справі про розгляд справи без їх участі, суд вирішив розглядати справу на підставі наявних у ній матеріалів. Водночас, у зв`язку з неявкою в судове засідання сторін у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд встановив наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. 11.08.2009 Завадівською сільською радою Турківського району Львівської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено запис за № 12, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 11.08.2009. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON] (арк. справи 5). У шлюбі сторони мають двоє неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Турківського районного управління юстиції Львівської області) (арк. справи 6) та [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , видане Турківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області) (арк. справи 7). Позивач, вказуючи, що спільне життя і збереження її шлюбу з відповідачем є неможливим і суперечить її інтересам, на підставі ст. 110 СК України звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. Вирішуючи цей сімейний спір між сторонами, суд виходить з наступних мотивів та норм права. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Водночас принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі. Положеннями ч. 3, 4 ст. 56 СК України закріплено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування зокрема до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. У відповідності до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення, то суд відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України постановляє рішення про розірвання шлюбу. З`ясувавши фактичні взаємини сторін у справі як подружжя та обставини їх життя, зокрема відсутність між ними взаємного розуміння, поваги, любові, припинення між ними шлюбних відносин, відсутність спільного побуту, наявність в них двох неповнолітніх дітей, те, що сторони не виявили бажання примиритись, зберегти сім`ю, натомість наполягали на розірванні шлюбу, про що подали відповідні заяви, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя і збереження шлюбу між сторонами є неможливим, а продовження існування їх шлюбу суперечитиме інтересам кожного з подружжя на створення нової сім`ї, а також створюватиме невизначеність у правах та обов`язках подружжя. Відтак суд дійшов висновку, що є підстави для розірвання шлюбу між сторонами, а тому позов підлягає до задоволення. Вирішуючи питання судових витрат суд виходить з наступного. Судові витрати в цій справі складаються з судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням того, що позовні вимоги позивача задоволено повністю, тому з відповідача необхідно стягнути на користь позивача сплачені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 704, 80 грн. за подання позовної заяви. У матеріалах справи також є квитанція адвоката Канарєєва І.О. від 30.04.2018 про одержання від [PERSON] 600 грн. за позовну заяву про розірвання шлюбу. Водночас, відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Зокрема, згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу належним чином не підтверджені, оскільки позивачем надано лише квитанцію від 30.04.2018 про отримання від відповідача коштів за підготовку цивільного позову, однак не долучено договору про надання правничої допомоги. Відтак, позивачем не підтверджено понесених нею витрат на правничу допомогу в розмірі 600 грн., а отже такі стягненню з відповідача не підлягають.

Outcome: approved