Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-06 00:00:00

01.04.2016 позивач звернулася до Лугинського районного суду Житомирської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивує тим, сторони з 07.12.2013 по 31.03.2016 перебували у шлюбі, від якого мають спільну дитину, сина [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу син проживає разом з матір'ю на її утриманні. Дитина часто хворіє та перебуває на диспансерному обліку в лікаря педіатра Лугинського РЦ ПМСД Житомирської області. Батько дитини, не надає добровільно матеріальної допомоги та ухиляється від утримання сина, в зв'язку з чим, вона просить стягнути аліменти у судовому порядку. Позивач та відповідач подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. З огляду на викладене, суд ухвалив, розглянути справу за відсутності сторін, ухваливши рішення на підставі наявних у справі даних. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В судовому засіданні достовірно встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який було зареєстровано 07.12.2013 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області, про що зроблено актовий запис № 2316. Рішенням Лугинського районного суду Житомирської області від 31.03.2016 шлюб між ними розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. На час розгляду судом справи син проживає та знаходяться на утриманні матері. Судом встановлено, що відповідач не надає постійну, регулярну допомогу на утримання сина. Згідно з ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову. При визначенні розміру аліментів у даній справі суд враховує матеріальне становище платника, що він є особою працездатного віку і може забезпечити належний рівень утримання свого сина, що він не має інших аліментних зобов'язань, а також те, що на його утриманні не перебувають інші особи, оскільки доказів на спростування зазначених обставин суду не надано. Також суд бере до уваги розмір витрат, які необхідно здійснити на дитину відповідного віку для забезпечення її життєдіяльності та духовного розвитку, стан здоров'я сина, який перебуває на диспансерному обліку в Лугинському районному Центрі первинної медико-санітарної допомоги. Одночасно суд бере до уваги позицію відповідача щодо його згоди сплачувати аліменти щомісячно, а також розмір витрат, які необхідно зробити щомісяця на дитину відповідного віку. Беручи до уваги викладені обставини, аналізуючи всі зібрані у справі докази, суд вважає за необхідне визначити аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/3 частки заробітку відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судові витрати в дохід держави.

Outcome: approved