Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-04 00:00:00

01 серпня 2016 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, посилаючись на те, що з відповідачем по справі перебуває у шлюбі, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Приазовського районного управління Запорізької області 09 лютого 2002 року, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис №05. Сумісне життя з відповідачем не склалося , втрачені почуття любові та поваги, сумісно спільне господарство не ведуть, проживають окремо з травня 2016 року , з цього часу відношення між ними припиненні , всі заходи до примирення вичерпані. Тому вважає, що шлюбні відносини між нею та чоловіком припинилися, подальше подружнє життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам, а відтак просить суд розірвати шлюб з [PERSON] Позивачка також зазначає, що від шлюбу з [PERSON] має неповнолітню доньку [PERSON] [INFO]. Неповнолітня донька знаходиться на її утриманні, відповідач участі у вихованні доньки не приймає, матеріальної допомоги на утримання дитини в добровільному порядку не надає,хоча не звільнений від цього обов*язку. На переконання позивачки, за законом батьки мають рівні права та обов*зки щодо дитини, а отже, батько дитини [PERSON] повинен також приймати участь у матеріальному забезпеченні неповнолітньої доньки. Свої вимоги щодо визначення частки відрахування із заробітку ( доходу ) відповідача в розмірі 1/4 частини обґрунтовує засадами розумності, виваженості та справедливості. Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, будучи належним чином сповіщеною про день та час розгляду справи, спрямувала до суду заяву про розгляд справи в її відсутність і просила суд позов задовольнити ( а.с. 16,19,24). Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, будучи належним чином сповіщеним про день та час розгляду справи, спрямував до суду заяву щодо розгляду справи в його відсутність і зазначив, що проти задоволення заяви не заперечує. Наполягає на розірванні шлюбу, строк на примирення йому не потрібний. Також відповідач зазначив, що йому відомо про обов*язок утримання неповнолітньої дитини, не заперечує визначити розмір аліментів у ? частині з усіх видів його доходу ( а.с.20,23). Суд, вивчивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних обставин: Судом встановлено, сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебувають в шлюбі, який зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Приазовського районного управління Запорізької області 09 лютого 2002 року, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис №05 (а.с. 5). Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження ( а.с.6). Спір щодо місця проживання дитини відсутній. Згідно ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. З матеріалів справи видно, що кожна із сторін зазначає, що всі заходи до примирення вичерпані. Сумісне життя між сторонами не склалося , втрачені почуття любові та поваги, сумісно спільне господарство не ведуть, проживають окремо, фактичні шлюбні відносини між ними припиненні з травня 2016 року. При таких обставинах, суд знаходить позов в частині розірвання шлюбу є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, оскільки подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст..182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ст..114 СК України мати і батько мають рівні права та обов?язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов?язків щодо дитини. Таким чином, виходячи із зазначено принципу рівності обов?язків обох батьків щодо дітей, кожен із них зобов?язаний забезпечувати утримання дітям не менше відповідного прожиткового мінімуму, що діє на час вирішення спору, при відсутності домовленості між батьками про розмір сплати аліментів. Відповідно до положень ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, що їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до Законів України. Відповідно до положень статті 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст..10 ЦПК України , цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів,їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд сприяє всебічному і повному з?ясуванню обставин справи: роз?ясніє особам, які беруть участь у справі, їх права та обов?язкі, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов?язана довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків , встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і що до яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказів, які б вплинули на зменшення розміру аліментів, який визначила позивачка, відповідачем надано не було. За таких обставин, суд вважає можливим стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини доньки [PERSON] [INFO], в розмірі ? частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня подачі позовної заяви, тобто з 01 серпня 2016 року до досягнення нею повноліття, тим самим і в цій частині позов задовольнити. Відповідно до п.1ч.1ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про , зокрема, стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до п.п 1 пункту 1 частини 2 ст.\~4 Закону України від 08.07.2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (в редакції чинній на день звернення з позовом до суду), \~у разі подання позовної заяви про розірвання шлюбу судовий збір становить 551,20 грн. і в такій же сумі сплачується судовий збір за вимогою про стягнення аліментів При звернення до суду з позовом за вимогою про розірвання шлюбу, позивачка [PERSON] сплатила судовий збір у сумі 580,00грн., що підтверджено платіжним документом ( а.с.1), а за вимогою про стягнення аліментів - позивачка судовий збір не сплачує у відповідності до ст.5 Закону України «Про судовий збір». Отже, з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] слід стягнути судові витрати по оплаті судового збору в сумі 551,20 грн. (п*ятсот п*ятдесят одна гривня 20 копійок) та 551,20 грн. (п*ятсот двадцять одна гривня 20 копійок) на користь держави. Щодо внесення [PERSON] коштів на оплату судового збору у більшому розмірі ніж встановлено законодавством, то [PERSON] не позбавлена можливості їх повернути у порядку встановленому п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладено,

Outcome: approved