Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

У квітні 2014 року до суду з позовом звернулась позивач до [PERSON] з вимогою про позбавлення його батьківських прав на їх сумісну доньку [PERSON], обґрунтувавши свої вимоги тим, що з 10 жовтня 2009 року по 01 лютого 2013 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу вони мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. Вказувала, що на початку 2012 року відповідач повернувся до Росії, залишивши її з дитиною. Жодних стосунків з того часу вони не підтримують, відповідач не займається вихованням дитини, не допомагає в її розвитку, тобто ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Тому на підставі вищевикладеного позивач просила суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON], [INFO]. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позов у повному обсязі та просила його задовольнити, в обґрунтування посилалась на обставини, які викладені в позові та в документах, що до нього долучені. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про місце і час розгляду справи шляхом виклику його через засоби масової інформації (а.с.25), причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення слухання справи або проведення без його участі до суду не надав, у зв'язку з чим ухвалою суду від 29 травня 2014 року з урахуванням згоди позивача, суд вирішив розглянути дану справу у заочному порядку. Представник третьої особи Служба у справах дітей Департаменту охорони здоров'я та соціальних питань Харківської міської ради Бєлікова Н.М., яка діє на підставі довіреності від 06.01.2014 року № 6, в судове засідання не з'явилась, повідомлялась належним чином про місце і час розгляду справи, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначила у письмовій заяві, що третя особа підтримує позовні вимоги у повному обсязі. Через канцелярію суду також долучила письмовий висновок щодо доцільності позбавлення батьківський прав [PERSON] відносно малолітньої дочки [PERSON], [INFO], оскільки своїх батьківських обов'язків він не виконує, дитиною не цікавиться. Суд вислухавши пояснення позивача, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається з Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження - відповідач є батьком [PERSON], [INFO] (актовий запис № 89 від 06.07.2011 року)(а.с.4). Відповідно до рішення Київського районного суду м. Харкова від 01.02.2013 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). Як вбачається з довідки, виданої комунальним підприємством «Жилкомсервіс» дільниця №14 у квартирі [ADDRESS] фактично мешкає три особи, [PERSON], позивач та її донька [PERSON] Відповідно до висновку департаменту праці та соціальної політики управління служб у справах дітей - виконавчий комітет Харківської міської ради вбачається, що було прийнято рішення щодо доцільності позбавлення батьківський прав [PERSON] відносно малолітньої дочки, [PERSON], [INFO] (а.с.22-23). Аналізуючи наданий до суду висновок, суд зазначає, що він є об'єктивним, відображає істинне положення речей, не був спростований відповідачем. Відповідно до ч.1 ст. 165 Сімейного Кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім»ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров»я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відносно своїх дітей батьки мають як права так і обов»язки стосовно її виховання. Так відповідно до приписів ст.150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сімї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобовязані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобовязані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обовязку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст. 151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Згідно зі ст. 164 СК України: " Батьки можуть бути судом позбавленні батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли до нього батьківського піклування, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, … засуджені за вчинення умисного злочину проти дитини ". Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30.03.2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. В суді встановлено, що дитина [PERSON] мешкає разом із матір'ю та дідусем за адресою: [ADDRESS](а.с.6). Згідно з інформацією адміністрації Харківського дошкільного навчального закладу (ясла-садок) №373 «Паросток», де виховується [PERSON] з 01.11.2013 року, вбачається, що приводила до дитячого садка із забирала дитину тільки мати. Згідно з інформацією адміністрації Харківської міської дитячої поліклініки №23 ,малолітня [PERSON] перебуває під наглядом фахівців лікувального закладу з народження. Вихованням дівчинки та забезпечення їй належного догляду, в тому числі і під час хвороби, займається мати - [PERSON]. Батько малолітньої дитини, [PERSON] до лікувального закладу за інформацією стосовно стану здоров'я дитини не звертався. Вище досліджені докази, суд розцінює, як неналежне виконання батьківських обов'язків [PERSON], оскільки саме на батьків, покладено обов'язок виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Судом же встановлено, що ці обов'язки відповідач не виконує, оскільки з дитиною не проживає та не спілкуються з нею. Відповідно до роз'яснень наданих в п.16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає для її нормального самоусвідомлення; не створюють умов до для отримання нею освіти; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини за умови винної поведінки батьків. Аналізуючи надані по справі докази, у їх сукупності, суд приходить до переконання, що в судовому засіданні достовірно встановлений і підтверджений належними доказами той факт, що відповідач протягом тривалого періоду часу свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків відносно своєї доньки [PERSON], не займається її вихованням, не спілкується з нею в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не утримує матеріально, довгий час не цікавиться її станом здоров'я, не надає їй доступу до культурних та інших духовних цінностей, не проявляє до доньки щонайменшої батьківської турботи та уваги, хоча має таку можливість, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не опікується духовним розвитком та підготовкою до самостійного життя, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не забезпечує необхідного і належного харчування та медичного догляду. Доказів, які б спростовували такі доводи позивача відповідач не надав. З огляду на вищевикладене, то позовні вимоги про позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи.

Outcome: approved