Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

У лютому 2014 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з цим позовом, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № VIXRRX12750477 від 14 березня 2009 року (далі - Договір) [PERSON] отримав кредит у розмірі 4531.18 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис Відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Зобов'язання за Договором відповідач належним чином не виконав. Станом на 23 січня 2014 року заборгованість за Договором становить 36734,06 грн, що складається з наступного: 4531,20 грн - заборгованості за кредитом; 295,21 грн - заборгованості по процентам за користування кредитом; 101,97 грн - заборгованість по комісії за користування кредитом; 29580,25 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 500 грн штраф (фіксована частина); 1725,43 грн штраф (процентна складова). В судове засідання представник позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не з'явився, однак надіслав до суду заяву, згідно якої позов підтримує, просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що з позовом не згідний, заперечує про його задоволення. Зазначив, що на початку березня 2009 року він звернувся в Центр з консультації по наданню кредитів в м. Вінниця. Там ним був підписаний договір про надання коштів на придбання побутової техніки. Однак даними кредитними коштами заволоділи інші особи і за цим фактом порушено кримінальну справу, по якій винесено вирок і дані особи засуджені. Крім цього просить суд застосувати строки позовної давності. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку про відмову в задоволення позову з таких підстав. Судом установлено, що 14 березня 2009 року між сторонами укладено кредитний договір (далі - Договір) № VIXRRX12750477 на суму в розмірі 4453,20 грн на строк 12 місяців з 14.03.2009 р по 14.03.2010 р. включно, на придбання товару, а також у розмірі 691 грн на сплату страхового платежу зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1.0% на місяць на загальну суму залишку заборгованості за кредитом, одноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 11,30 грн. в обмін на зобов'язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії зазначені в Заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам (РОЗСТРОЧКА) (СТАНДАРТ) строки. (а. с. 4). Згідно умов укладеного договору, кредитний договір складається із заяви позичальника та умов і правил надання банківських послуг. Відповідач [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана Заява разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») ( Стандарт) складає між ним та Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. З умовами надання кредиту та обов'язками по даному договору відповідач [PERSON] також був ознайомлений. Згідно з п. 2.1. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») ( Стандарт) банк зобов'язується надати позичальнику кредит шляхом перерахування на рахунок торгівельно-сервісному підприємству. Строк, термін повернення , розмір кредиту, цілі, відсотки, винагород, розмір щомісячного платежу та періоди сплати платежів визначені в Заяві позичальника, підписанням якої клієнт та банк укладають кредитно - заставний договір. Кредит надається в обмін на зобов'язання позичальника по поверненню кредиту, сплаті відсотків, винагороди в обумовлені у заяві строки. Для виконання даного договору банк відкриває позивальнику рахунок для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та іншим платежам. Згідно з п.п. 5.1, 5.3 Умов у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі 1,25 % від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочки, але не менше 1 грн. При порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш, ніж 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Відповідно до п. 6.3. Умов дата видачі кредиту є дата укладення кредитно-заставного договору. Відповідач [PERSON] не заперечує факт укладення кредитного договору від 14 березня 2009 року. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань утворилася заборгованість за кредитним договором, яка згідно розрахунку заборгованості станом на 23.01.2014 року становить 36734,06 грн, що складається з наступного: 4531,20 грн - заборгованості за кредитом; 295,21 грн - заборгованості по процентам за користування кредитом; 101,97 грн - заборгованість по комісії за користування кредитом; 29580,25 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 500 грн штраф (фіксована частина); 1725,43 грн штраф (процентна складова) (а.с.3). Таким чином, судом встановлено, що між сторонами було укладено кредитно-заставний договір № VIXRRX12750477 від 14 березня 2009 року, факт належного виконання зобов'язання банком за договором та неналежне його виконання з боку відповідача. З цих підстав позивач має право на одержання від відповідача [PERSON] вищевказаної суми заборгованості за кредитним договором та неустойки за прострочення обумовлених договором платежів. Разом з тим, згідно копії вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 24 жовтня 2013 року, який набрав законної сили 9 листопада 2013 року відносно [PERSON], якого визнано винним у вчиненні злочинів передбачених ч.3 ст. 190, ч.4 ст. 190, ч.3 ст. 27, ч.2 ст. 358, ч.3 ст.27, ч.3 ст. 358, ч.2 ст. 358 та ч.3 ст.358 КК України та [PERSON], якого визнано винним у вчиненні злочинів передбачених ч.3 ст. 190, ч.3 ст. 27, ч.2 ст. 358, ч.3 ст.27, ч.3 ст. 358, ч.2 ст. 358 та ч.3 ст.358 КК України, вбачається, що засудженні зловживаючи довірою [PERSON] умисно використали його в своїх злочинних намірах, по шахрайському заволодінню грошовими коштами ВФ ЗАТ КБ «Приватбанк» та розпорядилися ними на власний розсуд. Разом з тим [PERSON] повідомили, що банк коштів згідно з укладеним договором не перерахував. (а.с. 69-70) Крім того, слід зазначити, що вказаний кредитний договір № VIXRRX12750477 від 14 березня 2009 року в установленому законом порядку ніким не оспорено та є чинним. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1049 ЦК України, передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки. Частиною 5 ст. 261 ЦК України передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно з частинами 3 і 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Частиною 5 ст. 267 ЦК України передбачено, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Крім цього, відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживача» кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Оскільки кредитним договором № VIXRRX12750477 від 14 березня 2009 року встановлено кінцевий термін повернення кредиту 14 березня 2010 року, то саме з цієї дати почав перебіг строк позовної давності. Позов про стягнення заборгованості за цим договором подано ПАТ КБ "Приватбанк" до суду 6 лютого 2014 року, тобто поза межами строку, встановленого ст. 257 ЦК України, який закінчився 14 березня 2013 року. Доказів про зупинення, переривання або зміни строку позовної давності по даній справі, а також про поважність причин пропуску позовної давності позивачем не надано. У судовому засіданні, до ухвалення судового рішення [PERSON] заявив про застосування судом строку позовної давності відповідно до вимог ст. 267 ЦК України. У відповідності до роз'яснень, викладених у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що строк для звернення до суду з позовом ним пропущено з поважних причин. Таким чином з огляду на вищевказане, оскільки відповідачем в судовому засідання подано заяву про застосування строку позовної давності, а представником позивача не було надано суду жодних доказів того, що строк позовної давності пропущено з поважних причин, то в задоволенні позовних вимог слід відмовити в зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності. Аналогічна правова позиція також висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 квітня 2014 року у справі № 6-24 цс 14. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed