Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

01.09.2015 року на адресу Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Києві про скасування Акту спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 02.09.2015 року з [PERSON], та Акту про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, за формою Н-1 від 09.04.2015 року, а також зобов'язання Територіальне управління Держгіпромнагляду у Київській області призначити повторне спеціальне розслідування нещасного випадку, що стався 02.09.2015 року та скласти Акт про нещасний випадок, не пов'язаний з виробництвом за формою Н-5. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 09.04.2015 року комісією зі спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 02.09.2014 року на території виробничої бази ТОВ «ВЕКА Україна» з [PERSON], призначеною наказом Територіального управління державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України у Київській області за наслідками спеціального розслідування складено акти за формою Н-5 та Н-1. Вказаними актами встановлено, що нещасний випадок, який стався з [PERSON], пов'язаний з виробництвом. Разом з тим, позивач вважає, що Комісія з розслідування неправомірно дійшла висновків про те, що нещасний випадок, який стався з [PERSON] пов'язаний з виробництвом з наступних підстав. Так, позивач зазначає, що в процесі розслідування нещасного випадку з [PERSON] було встановлено, що трудовий договір з власником підприємства відсутній, відсутня заява про прийом на роботу, відсутні наказ про зарахування працівника на роботу та запис у трудовій книжці. Заробітна плата [PERSON] не виплачувалась та не перераховувались страхові внески до Фонду. При цьому, з [PERSON] був укладений договір цивільно-правового характеру. Крім того, позивач наголосив, що [PERSON] за своїм правовим статусом не був працівником відповідно до норм Кодексу законів про працю України і, відповідно, правовідносини, в яких він перебував на момент нещасного випадку, не є трудовими. Такі правовідносини не є предметом державного нагляду і, відповідно, соціального захисту. За таких обставин, позивач вважає, що нещасний випадок стався з [PERSON] не під час виконання ним трудових обов'язків, а під час виконання робіт за цивільно-правовим договором, а тому він не може вважатись таким, що пов'язаний з виробництвом. При цьому, в порядку ст.ст. 33, 36 ЦПК України, за клопотанням позивача суд усною ухвалою від 27.01.2016 року замінив первісного відповідача на належного відповідача - Головне управління Держпраці у Київській області, а також залучив до участі в справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] Представник позивача Лаптінова Н.М. в судовому засіданні позов підтримала та просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Чичкань С.Д. у судовому засіданні заперечував проти позову і просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. Третя особа ФОП [PERSON] у судовому засіданні при вирішенні даної цивільної справи поклалась на розсуд суду. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про час та місце повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, третьої особи, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», який діяв на момент настання випадку з [PERSON], нещасний випадок - це обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов'язків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоров'ю або настала смерть. При цьому, перелік обставин, за яких настає страховий випадок, визначається Кабінетом Міністрів України. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що на підставі Договору заявки від 28.08.2014 року № 28 «на перевозку и экспедирование грузов», укладеного між ПП «[PERSON]» та ФОП «[PERSON]», останній був залучений до перевезення вантажу (28 місць) по маршруту «Московська область, Нарофомінський район, с. Губцево, ТОВ «ВЕКА Рус» - «Київська область, Броварський район, смт. Калинівка, вул. Ігорева 2/1, ТОВ «ВЕКА-Україна». До перевезення було залучено транспортний засіб «Вольво» під керуванням водія [PERSON] (автомобільний номер [NUMBER]/ [NUMBER]). Зранку 02.09.2014 року [PERSON] приїхав на територію виробничої бази ТОВ «ВЕКА Україна» для розвантаження. В цей же день з 08 год. 30 хв. до 08 год. 45 хв. завідувач складу ТОВ «ВЕКА України» [PERSON] провів з працівниками складу оперативну нараду та інструктаж на робочому місці, видав змінні виробничі завдання. Комплектувальник товарів складу - водій автонавантажувача [PERSON] отримав завдання на розвантаження транспортного засобу з Російської Федерації з контейнерними палетами з ПВХ-профілем. О 08 год. 50 хв. [PERSON] приступив до розвантаження автонавантажувачем Combilift напівпричепу автомобіля Вольво (державний номер [NUMBER]/ [NUMBER]), де знаходилися у три ряди палетні контейнери, та складування вантажу на складській площадці тимчасового зберігання. Водій автомобіля [PERSON] вийшов з кабіни та перебував під час проведення вантажно-розвантажувальних робіт на відстані 10 м від робочої зони навантажувача. О 09 год. 30 хв. під час піднімання з причепу автомобіля останніх контейнерних палет (у кількості 3 одиниці, розташованих одна на одній у вигляді штабелю), [PERSON] від'їхав з ними заднім ходом від борту причепа автомобіля та зупинився для того, щоб опустити контейнерні палети з профілем на відстані 15-20 см від поверхні площадки. Під час опускання контейнерних палет, дві верхніх палетних контейнера після щолчка похитнулись, штабель зруйнувався та ПВХ-профілем, що випав з верхнього контейнера, був травмований водій автомобіля, який знаходився між автонавантажувачем та опущеним бортом причепа автомобіля. [PERSON] вийшов із навантажувача, та побачивши, що на водія впала контейнерна палета з ПВХ-профілями, відтягнув її автонавантажувачем у сторону задля звільнення потерпілого. Після чого, водій автомобіля встав, зробив декілька кроків у напрямку кінця причепа транспортного засобу та впав. [PERSON] побачив кров, попросив робітників складу викликати машину швидкої медичної допомоги та почав надавати допомогу потерпілому. Машина швидкої медичної допомоги прибула на місце події через 10 хвилин, якою потерпілий був доставлений до Броварської центральної районної лікарні, де він помер. Згідно із наказом Територіального управління Держгірпромнагляду у Київській області та м. Києві № 140-Р від 04.09.2014 року було призначено комісію із спеціального розслідування даного нещасного випадку, результатом роботи якої є Акт проведення спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 02.09.2014 року о 09 год. 30 хв. у Фізичної особи-підприємця [PERSON] від 06.04.2015 року по формі Н-5, затверджений 09.04.2015 року Начальником Територіального управління Держгірпромнагляду Київської області та м. Києві Шумелюком І.І. (а.с. 8-11). При цьому, вказаною спеціальною комісією при розслідуванні вищезазначеного нещасного випадку був зроблений висновок, що враховуючи результати перевірки Територіальної державної інспекції з питань праці у Київській області (лист від 25.03.2015 № 03/02-10), де зазначено, що «перевіркою не виявлено достатніх документальних доказів, які надали б державному інспектору праці можливість достовірно встановити факт виконання робіт потерпілим [PERSON] в інтересах ФОП [PERSON] саме за трудовим договором або ж за договором цивільно-правового характеру», нещасний випадок, який стався з [PERSON], пов'язаний з виробництвом на підставі п.п. 10 п. 15 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2011 року за № 1232. Таким чином, члени комісії, вважаючи, що нещасний випадок з [PERSON] пов'язаний з виробництвом, склали акт за формою Н-1 (а.с. 11). Разом з тим, із матеріалів спеціального розслідування нещасного випадку вбачається, що члени комісії - ФОП [PERSON], страховий експерт з охорони праці відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань відділення у Броварському районі Київської області [PERSON] та інженер з охорони праці ТОВ «ВЕКА Україна» [PERSON] висловили окремі думки з приводу Акту про нещасний випадок (а.с. 15-17). Так, зокрема [PERSON] зазначає, що не погоджується з висновком комісії про те, що нещасний випадок із [PERSON] пов'язаний з виробництвом, оскільки цивільно-правовий договір, укладений між ФОП «[PERSON]» та [PERSON] - є договір підряду, який регулюється нормами цивільного законодавства і не підпадає під норми трудового законодавства, а тому при укладенні таких договорів не передбачено будь-яких гарантій та укладення трудових відносин, тобто [PERSON] відповідно до чинного трудового законодавства не може виступати як суб'єкт господарювання, а тому на підставі п. 2 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою КМУ від 30.11.2012 року № 1232, нещасний випадок, що стався з [PERSON] не підлягає оформленню актів за формою Н-1 (а.с. 16). Згідно положень ст. 21 Кодексу законів про працю України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 24 КЗпП України укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] у трудових відносинах з ФОП «[PERSON]» не перебував. Водночас, як встановлено в судовому засіданні, між [PERSON] та ФОП «[PERSON]» 21.08.2014 року було укладено цивільно-правовий договір № 12, умовами якого визначено, що виконавець виконує роботу на свій ризик, самостійно організовує виконання роботи, не підлягає під дію правил внутрішнього трудового розпорядку, не має права на одержання допомоги із соціального страхування, не сплачує страхові внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням (а.с. 21). При цьому, положеннями ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України визначено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Таким чином, на підставі встановлених обставин та з урахуванням норм чинного законодавства, суд приходить до висновку, що у даному випадку, мова йде не про укладання трудового договору, а про виконання певної роботи, що є елементом договору підряду, згідно якого «Підрядник» виконує роботу на свій ризик і забезпечує себе роботою самостійно. Водночас, згідно ст. 11 Закону України «Про загальнообов'язкове соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», який діяв на момент настання випадку з [PERSON], особи, які забезпечують себе роботою самостійно, укладають з Фондом соціального страхування від нещасного випадку на виробництві договір про обов'язкову участь у страхуванні від нещасних випадків. При цьому, відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», дія Закону «Про загальнообов'язкове соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не поширюється на працівників, які виконували роботу не відповідно до трудового договору, а на інших юридичних підставах і не є суб'єктами страхування від нещасного випадку, а також на осіб, зазначених у ст. 11 цього Закону, які не сплачували страхових внесків із добровільного страхування від нещасного випадку. Питання про відповідальність за ушкодження їхнього здоров'я має вирішуватись на підставі відповідних норм цивільного законодавства. Як встановлено з матеріалів справи та пояснень сторін у судовому засіданні, [PERSON] договір про добровільну участь у страхуванні від нещасних випадків з Фондом соціального страхування від нещасного випадку не укладав, а тому нещасний випадок, який стався з ним мав би розслідуватись відповідно до Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків невиробничого характеру, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22 березня 2001 року № 270, із складанням, при цьому, Акту за формою НТ. За таких обставин суд прийшов до висновку, що нещасний випадок, що стався з [PERSON], є таким, що не пов'язаний з виробництвом. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд прийшов до висновку про необхідність скасувати Акт № 1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом форми Н-1 від 09 квітня 2015 року та Акт проведення спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 02 вересня 2015 року о 09 годині 30 хвилин на території виробничої бази ТОВ «ВЕКА Україна» з [PERSON] від 09 квітня 2015 року форма Н-5, та зобов'язати Головне управління Держпраці у Київській області призначити повторне спеціальне розслідування нещасного випадку, що стався 02 вересня 2015 року та скласти відповідний Акт про нещасний випадок за формою Н-5. Крім того, в порядку, визначеному ч.3 ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з Головного управління Держпраці у Київській області судовий збір на користь держави в сумі 487 грн. 20 коп. Враховуючи викладене,

Outcome: approved