Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-24 00:00:00

01.02.2018 року [PERSON], звернувся до суду з позовом Державного підприємства «Науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут транспортного будівництва «КИЇВДІПРОТРАНС» про стягнення заборгованості із заробітної плати і середнього заробітку за час затримки розрахунку. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначив, що 24.05.1999 року його прийняли на роботу на посаду топографа у відділ вишукувань та проектування залізниць в ДП «Науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут транспортного будівництва «КИЇВДІПРОТРАНС». 23.01.2017 року він звільнився з роботи за власним бажанням, на підставі ст. 38 КЗпП України. На час звільнення відповідач мав перед ним заборгованість по виплаті заробітної плати в сумі 32 852, 14 грн. З підстав наявності заборгованості та порушення вимог ст. 116 КЗпП України, [PERSON], звернувся до суду для захисту своїх трудових прав та просив стягнути нараховану, але не виплачену йому заробітну плату за період з 2015 року по 23.01.2017 року в сумі 32 852, 14 грн, середній заробіток за період затримки розрахунку по заробітній платі за період з 24.01.2017 року по 31.01.2018 року у розмірі 85 409, 70 грн., судові витрати, понесені ним в повному розмірі. Провадження у справі відкрито 01.02.2018 року. Розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін. 10.05.2018 року позивач подав заяву про збільшення позовних вимог, просив стягнути нараховану, але не виплачену йому заробітну плату за період з 2015 року по 23.01.2017 року в сумі 32 852, 14 грн, середній заробіток за період затримки розрахунку по заробітній платі за період з 24.01.2017 року по 30.05.2018 року у розмірі 112 874, 78 грн., судові витрати, понесені ним в повному розмірі. Позивач належним чином повідомлений про місце, дату та час проведення судового засідання, про причини неявки суд не повідомив, із будь-якими заявами чи клопотаннями не звертався. Відповідач повторно належним чином повідомлений про місце, дату та час проведення судового засідання, про причини неявки представника суд не повідомив, із будь-якими заявами чи клопотаннями не звертався, відзив на позов не подав. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Підстави для відкладення розгляду справу, визначені у п. 2 ст. 223 ЦПК України, відсутні. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, та ухвалити рішення відповідно до правил ст.ст. 264-265 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом здійснено мотивовану оцінку кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадків, коли наведені сторонами аргументи та письмові докази (документи) очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятними з огляду на законодавство чи усталену судову практику. Судом встановлено, що 24.05.1999 року [PERSON] відповідно до наказу № 70/к від 24.05.1999 року було прийнято на роботу на посаду топографа у відділ вишукувань та проектування залізниць в ДП «Науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут транспортного будівництва «КИЇВДІПРОТРАНС» з посадовим окладом у розмірі 85 гривень на місяць, відповідно до штатного розпису. (а.с. 5). 23.01.2017 року [PERSON] звільнено з роботи за власним бажанням, на підставі ст. 38 КЗпП України відповідно до наказу № 11/к від 23.01.2017 року (а.с. 6). Довідкою, виданою ДП «Науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут транспортного будівництва «КИЇВДІПРОТРАНС» від 24.05.2017 року № 180, підтверджено, що станом на 01.05.2017 року перед позивачем була заборгованість по виплаті заробітної плати в сумі 32 852, 14 грн. (а.с. 12). Відповідно до вимог ст.ст. 47, 116 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України; при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Зважаючи на те, що відповідачем здійснено звільнення з порушеннями вимог трудового законодавства, що виразилося у не проведенні з позивачем розрахунку у день звільнення, суд прийняв рішення про задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача невиплаченої заробітної плати на час звільнення, а також середнього заробітку за період затримки розрахунку по заробітній платі з 24.01.2017 року по 30.05.2018 року. Відповідно до п. 8 Постанови Кабінету міністрів України № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно роз'яснень, даних в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24 грудня 1999 року, задовольняючи вимогу про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння та сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Так, відповідно до розрахункових листів, позивачу нараховано до виплати 1673, 30 грн. у листопаді 2016 року, та 1 340, 91 грн. у грудні 2016 року (а.с. 13). Відповідно до розрахунку: 1673, 30 / 5 = 334,. 66, 1340, 91 /4 = 335, 23 грн., 334,66 + 335,23 /2 = 334, 94 грн. (середньоденний заробіток). Загальна кількість робочих днів, за які необхідно стягнути заборгованість складає 337. Загальна сума середнього заробітку, яка підлягає стягненню становить 334, 94 * 337 = 112 874, 78 грн. Таким чином, сума яка підлягає стягненню становить 32 852, 14 грн. (заборгованість по заробітній платі) + 112 874, 78 грн. (середній заробіток за весь час затримки), а всього 145 726, 92 грн. З огляду на висновки суду про задоволення заявлених позивачем позовних вимог,, а також те, що сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на правову допомогу в розмірі 1500. 00 грн. на користь позивача та витрати судового збору на користь держави, у порядку передбаченому ст. 141 ЦПК України, у розмірі, який передбачений Законом України «Про судовий збір» за вимоги, що були предметом вирішення. На підставі викладеного та

Outcome: approved