Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-03 00:00:00

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «[PERSON] Аваль» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій просило суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №ЕД 014/01-002/461 від 07.08.2007 року в розмірі 2 006,14 доларів США, що еквівалентно, відповідно до постанови НБУ від 31.07.2015 року (1 долар США = 21,611775 грн.), 43 356,25 грн., а також судові витрати по справі. В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що 07.08.2007 року між ВАТ «[PERSON] Аваль», правонаступником якого за всіма правами та обов'язками є ПАТ "[PERSON] Аваль" та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № ЕД 014/01-002/461, відповідно до якого банк зобовязався надати відповідачу кредит у розмірі 2 500,00 доларів США строком до 06.08.2009 року зі сплатою 23% річних за користування кредитними коштами. Банк виконав свої зобовязання перед позичальником за договором повністю, надавши відповідачу кошти в розмірі 2 500,00 доларів США. Натомість відповідач [PERSON] зобовязання належним чином не виконала. У звязку з чим, станом на 31.07.2015 року виникла заборгованість у розмірі 2 006,14 доларів США, що еквівалентно, відповідно до постанови НБУ від 31.07.2015 року (1 долар США = 21,611775 грн.), 43 356,25 грн., яка складається з наступного: 518,78 доларів США, що еквівалентно 11 211,76 грн. заборгованість за кредитом; 709,16 доларів США, що еквівалентно 15 326,21 грн. заборгованість по процентам; 778,20 доларів США, що еквівалентно 16 818,28 грн. пеня за порушення строків сплати кредиту та процентів. У судове засідання представник позивача не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. У судове засідання відповідач [PERSON] не з'явилася, з'явився її представник, який надав суду заяву, відповідно до змісту якої просив суд застосувати по справі наслідки перебігу строку позовної давності. Суд, вислухавши доводи представника відповідача, вивчивши матеріали цивільної справи, в тому числі: фотокопію кредитного договору № ЕД 014/01-002/461 від 07 серпня 2007 року, відповідно до змісту якого відповідач [PERSON] уклала кредитний договір з позивачем та погодилася на його умови, розрахунок заборгованості, встановив наступне. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є негайні підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання(неналежне виконання) - ст. 610 ЦК України. Статтею 1049 ЦК України зазначено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом по справі встановлено, що 07 серпня 2007 року за кредитним договором № ЕД 014/01-002/461 [PERSON] отримала кредит у розмірі 2 500,00 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 23% на рік на строк до 06 серпня 2009 року. Банк виконав свої зобовязання перед позичальником за договором повністю, надавши відповідачу [PERSON] кошти в розмірі 2 500,00 доларів США. Однак, відповідач [PERSON] в порушення умов кредитного договору не виконує взятих на себе обовязків, у звязку з чим станом на 31.07.2015 року виникла заборгованість у розмірі 2 006,14 доларів США, що еквівалентно, відповідно до постанови НБУ від 31.07.2015 року (1 долар США = 21,611775 грн.), 43 356,25 грн., яка складається з наступного: 518,78 доларів США, що еквівалентно 11 211,76 грн. заборгованість за кредитом; 709,16 доларів США, що еквівалентно 15 326,21 грн. заборгованість по процентам; 778,20 доларів США, що еквівалентно 16 818,28 грн. пеня за порушення строків сплати кредиту та процентів. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Статтею 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог. Згідно із частиною першою статті 259 ЦК України позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Статтею 207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Відповідно до п. 12.4 кредитного договору № ЕД 014/01-002/461 від 07 серпня 2007 року до правовідносин, пов'язаних з укладанням та виконанням цього договору застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст. 257, 259 ЦК України). Інших належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що під час підписання сторонами кредитного договору позичальник погоджувався на збільшення строку позовної давності, - позивач суду не надав. З матеріалів справи вбачається, що з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором до [PERSON] банк звернувся до суду 28 серпня 2015 року (а.с. 2). Представником відповідача заявлено вимогу про застосування позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного суду України від 11 березня 2015 року (справа № 6-16цс15) та від 1 липня 2015 року (справа № 6-757цс15), які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Таким чином, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "[PERSON] Аваль" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором необхідно відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed