Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-28 00:00:00

01.03.2016 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, де просить: - визнати за нею право власності на 1/5 частку квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом, після [PERSON], померлої [INFO], якій вона належала на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого виконкомом Олександрійської міської ради 10.03.1993 року. Позов мотивує тим, що [INFO] померла її бабуся - [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з належної їй частки в праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS], що належала їй на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого виконкомом Олександрійської міської ради 10.03.1993 року. Згідно заповіту від 22.10.2005 року, вона є спадкоємцем якому спадкодавець заповіла все своє майно. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України вона є такою, що прийняла спадщину, оскільки постійно проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та не відмовлялася від неї протягом визначеного законом строку. Відповідач [PERSON], який є чоловіком померлої та який має право на обов'язкову частку, від прийняття обов'язкової частки у спадщині відмовився, подавши відповідну заяву до нотаріальної контори Вона звернулася до нотаріуса за отриманням свідоцтва про право на спадщину, однак постановою державного нотаріуса Олександрійської міської державної нотаріальної контори № 1 від 18.02.2016 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно після померлої бабусі в у зв'язку з тим, що її право власності на це майно не було зареєстровано у встановленому законом порядку, про що свідчить архівна довідка № 105, видана Олександрійським КП «ОМБТІ від 11.02.2016 року. Посилаючись на ст., ст. 1218, 1216,392 ЦК України просить позовні вимоги задовольнити. Позивачка підтримала позов з підстав зазначених в ньому. Відповідач [PERSON], який є чоловіком померлої та дідусем позивачки, просить позов задовольнити, пояснивши, що ніяких претензій до позивачки не має та йому відомо, що його дружина ще за життя склала заповіт на внучку. Він дійсно подавав заяву нотаріусу про відмову від спадщини. На теперішній час він також склав заповіт на внучку, так як це єдина їх онука. Відповідачка [PERSON], яка є матір'ю позивачки, також не має заперечень. Представник Олександрійської міської ради на розгляд справи не з'явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Суд ухвалив, провести розгляд справи у їх відсутність та ухвалити рішення на підставі наявних матеріалів справи. Заслухавши пояснення осіб, які приймають участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи та матеріали спадкових справ, суд вважає, що вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до діючого законодавства, суд розглядає справу в межах заявлених вимог і ч., ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 15 Закону України «Про власність», який діяв на той час - наймач жилого приміщення в будинку державного чи громадського житлового фонду та члени його сім'ї мають право придбати у власність відповідну квартиру або будинок шляхом їх викупу або на інших підставах, передбачених законодавством України. Громадянин, який став власником цього майна, має право розпоряджатися ним на свій розсуд: продавати, обмінювати, здавати в оренду, укладати інші угоди, не заборонені законом. Згідно ч. 3, 5 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (в ред. 1992 р.) передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, з доплатою, безоплатно чи з компенсацією, оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Так, за ст..345 ЦК України передбачено, що у фізичної особи може виникнути право власності у випадку приватизації державного майна та майна, яке знаходиться в комунальній власності Судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого виконкомом Олександрійської міської ради народних депутатів 10.03.1993 року - квартира [ADDRESS] дійсно належить на праві приватної спільної власності: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Свідоцтво видано згідно з розпорядженням виконкому Олександрійської міської ради від 05.02.1993 року, а також зазначено, що зареєстроване відділом по приватизації житла та записано у реєстрову книгу за № 53 (а.с.7). Державну реєстрацію в органах БТІ вони не провели. Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» та ЦК УРСР (в ред.1963р.) та Закон України «Про власність» (в ред.1993 р.), що діяли на час приватизації квартири, не пов'язували момент виникнення права власності з реєстрацією цього права в органах БТІ чи інших реєструючи органах. Відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Так, в ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону вказано, що права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та обтяжень Отже, право на спірну квартиру до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» як на нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час її приватизації, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на неї в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.6). Після її смерті відкрилась спадщина на її 1/5 частку у спірній квартирі. Згідно ч.,ч. 1, 2 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно до ч. 1 ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. [PERSON] 22.10.2005 року склала заповіт, згідно якого на випадок її смерті зробила розпорядження, що все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося заповіла своїй онуці - [PERSON]. Згідно ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки. Відповідачі є спадкоємцями першої черги за законом, але заяви на прийняття спадщини не подавали. Крім того, [PERSON], який мав право на обов'язкову частку, від прийняття обов'язкової частки у спадщині відмовився, подавши 15.10.2015 року відповідну заяву до нотаріальної контори (а.с.41). Інших спадкоємців немає. Таким чином, після смерті бабусі позивачка прийняло спадщину, яка складається з 1/5 частки квартири, подавши 15.10.2015 року до нотаріальної контори відповідну заяву (а.с. 40 на звороті). 18.02.2016 року нотаріус винесла постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, посилаючись на те, що право власності на майно померлої не зареєстровано у встановленому законом порядку та було запропоновано звернутись до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно (а.с. 50). Таким чином, лише відсутність факту державної реєстрації майна в Олександрійському МБТІ і відповідного витягу з державного реєстру прав власності на нерухоме майно, а саме на спірну квартиру, перешкоджає позивачці оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі. Відповідно до ч.1ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Оскільки нотаріусом відмовлено в оформленні права на спадщину за заповітом, тобто у видачі, свідоцтва про право на спадщину, тому позивач звернувся до суду за захистом своїх прав відповідно до ст.16 ЦК та п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7. Суд вважає, що спадкодавець [PERSON] мала всі права та обов'язки на спадкове майно, а саме на 1/5 частку в квартирі [ADDRESS], тому це право не припинилось після її смерті та входить до спадкової маси. Факт відсутності реєстрації права власності на майно у органах БТІ є підставою для відмови у здійсненні нотаріальної дії, а не для відмови у задоволені позову про визнання права власності на частки в спірній квартирі в порядку спадкування за заповітом. Оскільки позивач в іншій спосіб, окрім як звернутися з позовом до суду про визнання права власності в порядку спадкування, захистити своє порушене право не може, то суд, вбачає підстави для задоволення позовних вимог та визнає за позивачкою право власності на відповідну частку в вищевказаній квартирі в порядку спадкування за заповітом.

Outcome: approved