Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

У березні 2014 року Публічне акціонерне товариство [PERSON] "Приват Банк" (далі - ПАТ КБ «Приват Банк») звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № ODXRRX10350119 від 21.08.2007 року у розмірі 24041,28 грн. 15.04.2014 р. Роздільнянським районним судом Одеської області ухвалено в заочному порядку судове рішення по вказаній цивільній справі, яким стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 24041,28 грн. 15.12.2015 р. до суду надійшла заява [PERSON] про перегляд заочного рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 15.04.2014р. Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 25.12.2015р. заочне рішення від 15 квітня 2014 року скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку. Представник Банка в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не зазначив, раніше до суду надавав заяву, про розгляд справи у його відсутність (а.с.22). Відповідач [PERSON] позов не визнав, не заперечував обставини отримання кредиту в ПАТ КБ "ПриватБанк" та наявність заборгованості по кредиту в заявленому розмірі. Однак просив суд відмовити банку в задоволенні позовних вимог, так як при зверненні до суду у березні 2014 року з даним позовом [PERSON] пропустив строк позовної давності за захистом порушених прав, а тому просив до даних спірних правовідносин застосувати строки позовної давності, про що надав відповідну заяву (а.с.61). [PERSON] зазначив, що він не підписував «Умови надання споживчого кредиту фізичним особам», а тому підстав вважати, що термін дії кредитного договору продовжено, не має. Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, вивчивши надані сторонами докази, вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню по наступним підставам. Судом встановлено, що 21.08.2007 р. між Банком та [PERSON] був укладений кредитний договір ODXRRX10350119, за умовами якого [PERSON] надав останньому кредит в розмірі 4620,00 грн. на строк з 21.08.2007 р. по 21.08.2008 р. включно, зі сплатою 12,0% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Щомісячний платіж складає 473,21 грн. і повинен бути внесений з 16 по 20 число кожного місяця. Згідно договору за порушення умов кредитного договору боржник сплачує Банку відсотки за користування кредитом у розмірі 11,83 % в місяць, розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом (а.с.6). Банк свої зобов'язання за договором виконав та видав [PERSON] кредит. \~\~Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Договір є обовязковим для виконання сторонами, що передбачено ст.629 ЦК України. Ст.530 ч.1 ЦК України передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно п.3.2 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам - позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання та оплачувати комісії на умовах, встановлених договором. Ст.1049 ч.1 ЦК України визначено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлено договором. Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків, належних йому. [PERSON] умови договору порушив, не здійснював погашення заборгованості в установлені Договором порядку та строки, таким чином в порушення умов кредитного договору, а також ст.509, 526 ЦК України зобовязання за вказаним договором не виконував. Судовим наказом, виданим 07.11.2008 року Роздільнянським районним судом Одеської області, з відповідача на користь позивача було стягнуто заборгованість за кредитним договором у сумі 3356,17 грн. (а.с.4). Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором [PERSON] станом на 14.02.2014 року має заборгованість по кредиту у сумі 24041,28 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 1602,42 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 6509,73 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом 311,85 грн.; пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 17352,44 грн.; штраф (фіксована частина) 500,00 грн.; штраф (процентна складова) 1121,01 грн. (а.с.5). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та пята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. За договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України). Згідно з частиною другою статті 214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу. У разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Зазначена позиція зазначена в постанові Верховного суду України від 19.03.2014 року (справа №6-14цс14), постанови Судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 30.09.2015 року (справа № 6-154 цс 15). За змістом п.7 ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Згідно п.31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» також звертається увага на те, що враховуючи положення п.7 ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У звязку з цим, позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно, тощо) положення п.7 ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовується і до додаткових вимог банку. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч.1 ст.259 ЦК України). 21.08.2007 р. між Банком та [PERSON] був укладений кредитний договір ODXRRX10350119, судовим наказом, виданим 07.11.2008 року Роздільнянським районним судом Одеської області, з відповідача на користь позивача було стягнуто 3356,17 грн. Відповідно до п.5.5 р.5 «Умови надання споживчого кредиту фізичним особам», які надані позивачем до матеріалів справи, терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за даним Договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років. Суд не приймає дані Умови до уваги, оскільки вони підписані односторонньо та лише Головою правління банку Позов про стягнення боргу поданий позивачем до суду лише 18.03.2014 року. Таким чином, позивачем без поважних причин пропущена позовна давність щодо захисту порушених прав та інтересів. Така ж позиція викладена у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до якого, установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості не обґрунтовані та не підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 257, 258, 261, 526, 530, 1048 - 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed