Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-14 00:00:00

01.11.2018 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про розірвання шлюбу та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання двох малолітніх синів: [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (на кожну дитину), починаючи від дня пред'явлення позову і до досягнення дітьми повноліття, а також стягнення аліментів на особисте утримання позивача в розмірі 1/6 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову і до досягнення молодшим сином [PERSON] трирічного віку - тобто до 04.01.2020 року. В обґрунтування позову послалася на фактичне припинення сімейних відносин з відповідачем та ухилення відповідача від матеріального утримання своїх дітей і дружини, яка перебуває у відпустці по догляду за молодшою дитиною до досягнення нею трирічного віку. У судовому засіданні позивач пред'явлений позов підтримала та наполягала на його задоволенні; відповідач не з'явився та не повідомив про причини своєї неявки, хоча про час і місце розгляду справи сповіщався належним. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 14.02.2014 року, при цьому мають двох спільних малолітніх синів: [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO] (а.с. 4, 6, 7). Внаслідок психологічної несумісності між сторонами виникли неприязні стосунки, що призвело до фактичного розпаду сім'ї. Як випливає з пояснень позивача, з листопада 2018 року подружжя проживає окремо; вони припинили сімейні відносини і не ведуть спільне господарство; подальше збереження шлюбу не відповідає інтересам позивача. Відповідно до частини першої статті 24 Сімейного кодексу України (далі - Кодекс) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Оскільки позивач не бажає збереження шлюбу та спільного проживання однією сім'єю з відповідачем їхній шлюб підлягає розірванню. Згідно зі статтею 180 Кодексу батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з ким проживає дитина (частина третя статті 181 Кодексу). В силу положень статті 182 Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 32) доведені стягувачам аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають значення. Розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За приписом частини першої статті 191 Кодексу аліменти на дитину присуджуються від дня пред'явлення позову. Частиною другою статті 84 Кодексу встановлено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Таким чином, вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей і на особисте утримання позивача є такими, що ґрунтуються на законі. За таких обставин, пред'явлений позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved