Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

01.08.2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами, якими просить визнати за ним, як спадкоємцем за законом першої черги, право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS], свої вимоги мотивує тим, що вищевказане майно належить його батькові [PERSON]. [INFO] [PERSON] помер, після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, яке складається з житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS]. 30.10.1991 року [PERSON] залишив заповіт, згідно умов якого все майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, заповів онуку - [PERSON], грошовий вклад з належними відсотками, що зберігається в Ізмаїльському відділі ощадбанку № 6708/055, особовий рахунок [NUMBER], а саме дві тисячі, заповів сину - [PERSON], а одну тисячу - онуку [PERSON]. [PERSON] не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини, тобто вважається таким, що відмовився від спадщини. [PERSON] проживав разом із спадкодавцем на день смерті та протягом шести місяців після його смерті і до теперішнього часу проживає за адресою: [ADDRESS], тобто вважається таким, що прийняв спадщину. При зверненні до нотаріуса для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, позивачу було відмовлено, у зв'язку із тим, що право власності на спадкове майно не зареєстроване у встановленому законом порядку. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та наполягає на їх задоволенні. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечує проти їх задоволення. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом було встановлено, що [PERSON] на підставі договору забудови від 28.06.1948 року, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської нотаріальної контори Килимченко Ю.А., зареєстрованого в реєстрі за № 4047 була відведена земельна ділянка [ADDRESS]. На вказаній земельній ділянці в подальшому був побудований житловий будинок. Згідно архівної довідки №73/1 від 13.11.2017 року наданої комунальною установою «Ізмаїльський архів», рішенням № 696 від 26.12.1957 року перейменовано вулицю 1-й Кавказ на «Кузнечний провулок». Згідно архівної довідки №73/2 від 13.11.2017 року наданої комунальною установою «Ізмаїльський архів», рішенням № 198 від 20.05.1963 року перейменовано провулок Кузнечний на вулицю «Клари Цеткін». Розпорядженням Ізмаїльського міського голови «Про перейменування вулиць, провулків та проспекту в м. Ізмаїлі Одеської області» від 19.02.2016 року № 57 вулицю «Клари Цеткін» перейменовано у вулицю «Лобановського Валерія». Згідно довідки від 21.08.2017 року, наданої комунальним підприємством «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації», відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи КП «Ізмаїльське МБТІ» на об'єкт нерухомості по [ADDRESS], вказаний об'єкт нерухомості побудований у 1948 році, крім того об'єкти самочинного будівництва відсутні та відповідно до п. 3.2 Інструкції «Про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна», затвердженої наказом Державного комітету будівництва архітектури та житлової політики України № 127 від 24.05.2001 року, зареєстрованого в Мінюсті України за № 582/5773 від 10.07.2001 року не належить до самочинного будівництва індивідуальні житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05.08.1992 року. Згідно листа № 12/5-126 від 23.03.1999 року Державного комітету будівництва архітектури та житлової політики України не підлягає здачі в експлуатацію об'єкти нерухомості побудовані до 05.08.1992 року. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від [INFO], виданого відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ізмаїльської міської ради Одеської області, [PERSON] помер [INFO]. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз'яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом. Після смерті [PERSON] згідно ст.525 ЦК УРСР (1963 року) відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до заповіту, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської нотаріальної контори Веліковою М.Д. 30.10.1991 року, [PERSON] все майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, заповів онуку - [PERSON], грошовий вклад з належними відсотками, що зберігається в Ізмаїльському відділі ощадбанку № 6708/055, особовий рахунок [NUMBER], а саме дві тисячі, заповів сину - [PERSON], а одну тисячу - онуку [PERSON]. Осіб, які мають право на обов'язкову частку в спадщині, незалежно від змісту заповіту відповідно до ст. 535 ЦК УРСР (1963 року), немає. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.549 ЦК УРСР (1963 року) - визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ч.2 ст.553 ЦК УРСР (1963 року) - вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини. Відповідно до записів у будинковій книзі на об'єкт нерухомості розташований за адресою: [ADDRESS], [PERSON] на день смерті спадкодавця за вказаною адресою не проживав, будь-яких дій спрямованих на прийняття спадщини не вчинив, тобто вважається таким, що відмовився від спадщини. Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) після смерті [PERSON] являються: -дружина [PERSON], що підтверджено записом акта про шлюб № 142 від 08.02.1941 року, складеним бюро РАЦС по м. Ізмаїл Ізмаїльської області; -син [PERSON]; -син [PERSON], що підтверджено записом у реєстрі для реєстрації актів про народження за 1944 рік від 23.03.1944 року, внесеного до ДРАЦС за №00135625298. Інших спадкоємців, які заявили права на спадкове майно, немає. Відповідно п.1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) - спадкоємець, який фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, вважається таким, що прийняв спадщину. На час відкриття спадщини [PERSON] та [PERSON] проживали разом із спадкодавцем [PERSON], що підтверджено відповідними записами у будинковій книзі на об'єкт нерухомості розташований за адресою: [ADDRESS], тобто вважаються такими, що прийняли спадщину. Встановлено, що [PERSON] на час відкриття спадщини не проживав разом із спадкодавцем, будь-яких дій спрямованих на прийняття спадщини не вчинив, тобто вважається таким, що відмовився від спадщини. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 15.02.1999 року, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ізмаїльської міської ради Одеської області, [PERSON] померла [INFO]. Після смерті [PERSON] згідно ст.525 ЦК УРСР (1963 року) відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/2 частка житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до заповіту, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської нотаріальної контори Веліковою М.Д. 30.10.1991 року, [PERSON] все майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, заповіла - [PERSON]. Осіб, які мають право на обов'язкову частку в спадщині, незалежно від змісту заповіту відповідно до ст. 535 ЦК УРСР (1963 року), немає. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.549 ЦК УРСР (1963 року) - визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ч.2 ст.553 ЦК УРСР (1963 року) - вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини. Відповідно до записів у будинковій книзі на об'єкт нерухомості розташований за адресою: [ADDRESS], [PERSON] на день смерті спадкодавця за вказаною адресою не проживав, будь-яких дій спрямованих на прийняття спадщини не вчинив, тобто вважається таким, що відмовився від спадщини. Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) після смерті [PERSON] являються: -син [PERSON]; -син [PERSON], що підтверджено записом у реєстрі для реєстрації актів про народження за 1944 рік від 23.03.1944 року, внесеного до ДРАЦС за №00135625298. Інших спадкоємців, які заявили права на спадкове майно, немає. Відповідно п.1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) - спадкоємець, який фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, вважається таким, що прийняв спадщину. Відповідно до записів у будинковій книзі на об'єкт нерухомості розташований за адресою: [ADDRESS], [PERSON] на день смерті спадкодавця за вказаною адресою не проживав, будь-яких дій спрямованих на прийняття спадщини не вчинив, тобто вважається таким, що відмовився від спадщини. На час відкриття спадщини [PERSON] проживав разом із спадкодавцем [PERSON], що підтверджено відповідними записами у будинковій книзі на об'єкт нерухомості розташований за адресою: [ADDRESS], тобто вважається таким, що прийняв спадщину. Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Єфимовою М.Д. від 16.06.2017 року за № 291/02-14 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з тим, що право власності на спадкове майно не зареєстроване у встановленому законом порядку. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, та приймаючи до уваги, що в зв'язку з тим, що право власності на спадкове майно не зареєстроване у встановленому законом порядку оформлення спадщини в нотаріальному порядку неможливе, іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту на підставі ст. 16 ЦК України, в зв'язку з чим задовольняє позов. На підставі викладеного,

Outcome: approved