Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

У січні 2015 року заступник Броварського міжрайонного прокурора (далі - Прокурор) в інтересах держави в особі Броварської центральної районної лікарні (далі - Броварська ЦРЛ) звернувся до суду із зазначеним вище позовом, у якому з урахуванням уточнень просить стягнути із [PERSON] на користь Броварської ЦРЛ витрати на стаціонарне лікування потерпілої [PERSON] в розмірі - 5 171 грн. 67 коп. В обґрунтування позову зазначалося про те, що вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 квітня 2014 року [PERSON] визнано винуватим у пред'явленому обвинуваченні за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України, та призначено йому покарання за цією статтею у виді позбавлення волі в кримінально-виконавчій установі на строк 3 роки 6 місяців. У відповідності до статті 1 пункту «г», статей 9, 14 Закону України «Про амністію у 2014 році» обвинуваченого [PERSON] звільнено від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі. Вироком встановлено, що 27 січня 2014 року, близько 18 год. 30 хв., водій [PERSON], перебуваючи за кермом технічно справного автомобіля марки «Сhегу Аmulet а15» д.н.з. [NUMBER], рухався по проїзній частині автодороги по вулиці Київській в місті Бровари Київської області у напрямку міста Київ, зі швидкістю близько 50 кілометрів на годину, під час чого був неуважний та не стежив за дорожньою обстановкою, чим порушив пункт 2.3 «б», Правил дорожнього руху України: не обрав в установлених межах безпечної швидкості руху та не врахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, чим порушив пункт 12.1 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого після виникнення небезпеки для руху, яку водій об'єктивно спроможний виявити, у вигляді пішохода [PERSON], [INFO], яка стояла на роздільній смузі, яка розподіляє протилежні напрямки руху, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу, чим порушив пункт 12.3 Правил дорожнього руху України та допустив наїзд на пішохода [PERSON] У результаті наїзду, [PERSON] отримала тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми, забиття головного мозку, забитої рани голови, перелому лівої ключиці, перелому поперечного відростка 5-го поперекового подзвоню, перелому 7-го ребра справа, перелому лівої лопатки, перелом кісток тазу, розриву сечового міхура, а також товстого кишечника, саден в області лівого стегна, які супроводжувалось небезпечними для життя явищами на момент спричинення. Дані тілесні ушкодження згідно судово-медичної експертизи № 31/Е від 12 березня 2014 року за ознакою тривалості розладу здоров'я відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень. У зв'язку з отриманими тілесними ушкодженнями [PERSON] знаходилася у період з 27 січня 2014 року по 12 березня 2014 року на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділені Броварської ЦРЛ. Витрати на її лікування складають - 5 171 грн. 67 коп. У вказаному кримінальному провадженні цивільний позов про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілої від злочину не заявлявся. Прокурор Щербюк В.П. та представник Броварської ЦРЛ Корнійко Л.О. у судове засідання не з'явилися. Надали до суду письмові заяви, у яких просили розглянути справу за їхньої відсутності та задовольнити позов. Проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з'явився. Про день, час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому цивільним процесуальним законодавством порядку. Причини неявки до суду не повідомлені. Враховуючи наведене, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши письмові докази, судом встановлені наступні факти й відповідні їм правовідносини. Вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 квітня 2014 року встановлено, що 27 січня 2014 року, близько 18 год. 30 хв., водій [PERSON], перебуваючи за кермом технічно справного автомобіля марки «Сhегу Аmulet а15», державний реєстраційний номер [NUMBER], рухався по проїзній частині автодороги по вулиці Київській в місті Бровари Київської області, у напрямку міста Київ, зі швидкістю близько 50 кілометрів на годину, під час чого був неуважний та не стежив за дорожньою обстановкою, чим порушив пункт 2.3 «б», Правил дорожнього руху України; не обрав в установлених межах безпечної швидкості руху та не врахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, чим порушив пункт 12.1 Правил дорожнього руху України; а, також після виникнення небезпеки для руху, яку водій об'єктивно спроможний виявити, у вигляді пішохода [PERSON], [INFO], яка стояла на розділювальній смузі, яка розподіляє протилежні напрямки руху, не вжив заходів, для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу, чим порушив пункт 12.3 Правил дорожнього руху України. Внаслідок чого допустив наїзд на пішохода [PERSON]М, яка отримала тілесні ушкодження у виді ЗЧМТ, забиття головного мозку, забитої рани голови, перелому лівої ключиці, перелому поперечного відростка 5-го поперекового подзвоню, перелому 7-го ребра справа, перелому лівої лопатки, перелом кісток тазу, розриву сечового міхура, а також товстого кишечника, саден в області лівого стегна, які супроводжувалось небезпечними для життя явищами на момент спричинення. Дані тілесні ушкодження згідно висновку експерта № 31/Е від 12 березня 2014 року за ознакою тривалості розладу здоров'я відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень (а.с.6-7). Зазначеним вироком суду [PERSON] визнано винуватим у пред'явленому обвинуваченні за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України та призначено йому покарання за цією статтею у виді позбавлення волі в кримінально-виконавчій установі на строк 3 роки 6 місяців. У відповідності до статті 1 пункту «г», статей 9, 14 Закону України «Про амністію у 2014 році» звільнено обвинуваченого [PERSON] від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі. Даний вирок суду набрав законної сили. Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв'язку з отриманими тілесними ушкодженнями потерпіла [PERSON], [INFO], була доставлена до Броварській ЦРЛ, де знаходилася на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні 44 дні у період з 27 січня 2014 року по 12 березня 2014 року. Витрати на її лікування у вказаному медичному закладі складають - 5 171 грн. 67 коп., що підтверджується калькуляцією №13 (а.с.5). Цивільний позов про відшкодування витрат на лікування [PERSON], яка потерпіла від злочину, у кримінальному провадженні не заявлявся. Згідно із частинами третьою, сьомою статті 128 КПК України цивільний позов в інтересах держави пред'являється прокурором. Особа, яка не пред'явила цивільного позову в кримінальному провадженні, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства. Частиною другою статті 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до вимог частини першої статті 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Відповідно до пункту 1 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року, згідно із статею 1206 ЦК України кошти, витрачені закладом охорони здоров'я на стаціонарне лікування особи потерпілої від злочину підлягають відшкодуванню особою, яка вчинила злочин, у розмірі фактичних витрат. Згідно із пунктами 2, 3 даного Порядку сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день і стягується з обвинуваченого за позовом закладу охорони здоров'я або прокурора. У зв'язку із вище викладеним, оцінивши досліджені докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов ґрунтується на законі та підлягає задоволенню. З відповідача на користь Броварської ЦРЛ підлягають відшкодуванню - 5 171 грн. 67 коп. витрат, понесених на стаціонарне лікування потерпілої від злочину [PERSON] Згідно із пунктом 11 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" органи прокуратури при здійсненні своїх повноважень від сплати судового збору звільняються. Відповідно до частини третьої статті 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи ставки судового збору, визначені частиною другою статті 4 Закону України "Про судовий збір", із відповідача [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі - 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved