Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-06 00:00:00

у березні 2020 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 37000 грн., проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 2719 грн. 01 коп., судові витрати понесені по справі у розмірі 6840 грн. 80 коп., з яких 6000 грн. витрати на надання професійної правничої допомоги, а 840 грн. 80 коп. витрати по сплаті судового збору при зверненні до суду. Свої вимоги мотивує тим, що 09.09.2019 року о 12 год 15 хв. його клієнткою - [PERSON] було помилково здійснено платіж на користь [PERSON] шляхом перерахування грошових коштів на її картковий рахунок у АТ КВ «ПРИВАТБАНК» на суму 37 000 грн. з призначенням платежу "надходження готівки за платіжними картками". В той же час як перед перерахуванням, так і після перерахування грошових коштів між сторонами у справі не укладався договір, за таких обставин відповідач набув грошові кошти у розмірі 37 000 грн. за відсутності достатніх правових підстав і у спосіб, що суперечить цивільному законодавству. Через помилкову транзакцію, 26.02.2020 року нею на адресу відповідача, було направлено поштове відправлення № 0411630110629 в якому містилась вимога про повернення помилково сплачених грошових коштів у розмірі 37000 грн. Вказане відправлення не було вручене 02.03.2020 року під час доставки з інших причин тобто фактично було проігноровано відповідачем. За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом: поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Відповідно до ч. 2 ст. 1214 ЦК України, у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Згідно із ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, враховуючи ч. 1 ст. 8 ЦК України, розмір процентів за користування чужими грошовими коштами визначається на рівні облікової ставки НБУ. Розрахунок процентів за користування чужими грошовими коштами наведений позивачем у позовній заяві, виходячи з облікової ставки НБУ за відповідний період, та складає 2719 грн. 01 коп. за період з 10.09.2019 року по 18.03.2020 р. Щодо підстав для стягнення судових витрат по справі позивач вказує, що 17.02.2019 року між позивачем та АО «Тимошенко і партнери» було укладено договір про надання правничої допомоги Відповідно до Акту прийому-передачі наданих послуг загальна вартість послуг наданих Позивачу склала 6000 грн. Вищезазначені послуги були оплачені позивачем, що підтверджується відповідною квитанцією. Сума сплаченого судового збору згідно квитанції становить 840,80 грн. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Хоменко В.С. від 27.03.2020 року відкрито провадження з призначенням проведення розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі без повідомлення сторін на 18.06.2020 року (а.с. 28). З метою належного повідомлення учасників справи розгляд справи двічи відкладався ухвалою суду, та був призначений на 07.06.2021 року (а.с.35,40) Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Відповідач відзив на позовну заяву не подав. Судові повідомлення та кореспонденція, що направлялася відповідачу за його зареєстрованим місцем проживання повернулася до суду за закінченням терміну зберігання. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу з постановленням заочного рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Судом встановлено, що 09.09.2019 року о 12 год 15 хв. - було помилково здійснено платіж на користь [PERSON] , який призначався позивачу [PERSON] шляхом перерахування грошових коштів на її картковий рахунок у АТ КВ «ПРИВАТБАНК» на суму 37000 грн. з призначенням платежу "надходження готівки за платіжними картками". (а.с.14). В той же час як перед перерахуванням, так і після перерахування грошових коштів між сторонами у справі не укладався договір, за таких обставин відповідач набув грошові кошти у розмірі 37000 грн. за відсутності достатніх правових підстав. Через помилкову транзакцію, 26.02.2020 року на адресу відповідача, було направлено поштове відправлення № 0411630110629 в якому містилась вимога про повернення помилково сплачених грошових коштів у розмірі 37000 грн. (а.с.18-19). За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, 6) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акту. Відповідно до ч. 2 ст. 1214 ЦК України, у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Згідно із ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. У відповідності до ст. 8 ЦК України якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). Аналогічні за змістом правовідносини що регулюють плату за користування коштами визначені у ст.1048 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, розмір процентів за користування чужими грошовими коштами визначається на рівні облікової ставки НБУ. Суд погоджується з розрахунком процентів за користування чужими грошовими коштами наведеним позивачем у позовній заяві, виходячи з облікової ставки НБУ за відповідний період, та складає 2719 грн. 01 коп. за період з 10.09.2019 року по 18.03.2020 р. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. Судові витрати у відповідності до ст. 133 ЦПК України складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу . Згідно ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Яке вбачається із наданих позивачем доказів 17.02.2019 року між Позивачем та АО «Тимошенко і партнери» було укладено договір про надання правничої допомоги(а.с.6-10). Відповідно до Акту прийому-передачі наданих послуг загальна вартість послуг наданих Позивачу склала 6000 грн.(а.с.16). Розмір правової допомоги суд визначає як обгрунтований, розумний та таким що враховує витрачений адвокатом час. Вищезазначені послуги були оплачені позивачем, що підтверджується відповідною квитанцією.(а.с.17). Позивачем був сплачений судовий збір при зверненні до суду. Сума сплаченого судового збору згідно квитанції становить 840,80 грн.(а.с.13). Таким чином стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати в розмірі 6840 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved