Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-11 00:00:00

У липні місяці 2020 року Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулось до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з останнього понесені витрати у розмірі 88942,23 грн., а також покласти на нього судові витрати. В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що16 вересня 2016 року сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю водія [PERSON] , який керуючи автомобілем КАМАЗ, н/з [NUMBER] , скоїв зіткнення з автомобілем RENAULT, н/з [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок цього транспортним засобам нанесені механічні пошкодження та заподіяні матеріальні збитки. Постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2017 року по справі № 183/5265/16 водія [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до звіту № 6317/4 про оцінку транспортного засобу від 16 вересня 2016 року (дата завершення звіту 10 листопада 2016 року), складеного оцінювачем [PERSON] ПРАТ СК «ВУСО», до якого звернувся позивач для врегулювання ситуації за договором, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля RENAULT, н/з [NUMBER] , становить 101\~119,08 грн Зазначена шкода особисто винуватцем ДТП [PERSON] не була відшкодована потерпілій особі. На дату скоєння цієї пригоди відповідач не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до п.п. "а" п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон), Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Згідно зі ст. 22 Закону, Моторне (транспортне) страхове бюро України відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна життю, здоров`ю та майну третіх осіб під час ДТП. Потерпілий з метою отримання відшкодування звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з відповідною заявою. У зв`язку з настанням події, передбаченої п. п. "а" п. 41.1 ст. 41 Закону, Моторне (транспортне) страхове бюро України здійснило регламентну виплату потерпілій особі в розмірі 87642,23 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1262597 від 13 грудня 2017 року, а також сплатило ПРАТ СК «ВУСО» витрати за збір документів по справі та проведення огляду пошкодженого автомобіля в сумі 1300,00 грн., тобто всього витрати склали 88942,23 грн. При цьому, Моторне (транспортне) страхове бюро України отримало право вимоги до винуватця ДТП, який не застрахував цивільно-правову відповідальність, в розмірі понесених фактичних витрат в порядку зворотної вимоги (регресу). Однак, відповідачем в добровільному порядку витрати відшкодовані не були, Моторне (транспортне) страхове бюро України змушене звернутись до суду. Ухвалою суду 28 вересня 2020 року відкрите загальне позовне провадження у справі. Представник позивача в судовому засіданні не з`явився, надавши до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 16 вересня 2016 року о 18 годині 10 хвилин сталася дорожньо-транспортна пригода на вул. Козинця, с. Спаське, Новомосковського району Дніпропетровської області, в якій водій [PERSON] , керуючи автомобілем КАМАЗ, д/н [NUMBER] , здійснюючи маневр ліворуч, виїхав на смугу зустрічного руху, де скоїв зіткнення з автомобілем RENAULT, д/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2017 року по справі № 183/5265/16 [PERSON] визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с.8). За змістом ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача у вчиненні згаданого ДТП доведена та доказуванню не підлягає. Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Відповідно до п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. У відповідності до положення п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку, страховик, відповідно до лімітів відповідальності страховика, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Представник за довіреністю власника автомобіля RENAULT, д/н [NUMBER] , [PERSON] , [PERSON] звернувся до Моторно (транспортного) страхового бюро України із заявою про відшкодування заподіяної шкоди, до якої було додано копію полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/6375679 терміном дії з 29.01.2016 р. до 28.01.2017 р. Крім того, в заяві вказував, що цивільно-правова відповідальність водія КАМАЗ, д/н [NUMBER] не була застрахована (а.с. 11-18). Відповідно до звіту № 6317/4 про оцінку транспортного засобу від 16 вересня 2016 року (дата завершення звіту 10 листопада 2016 року), складеного оцінювачем [PERSON] ПРАТ СК «ВУСО», до якого звернувся позивач для врегулювання ситуації за договором, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля RENAULT, н/з [NUMBER] , становить 101 119,08 грн. (а.с.20-27). Так, після зібрання та перевірки матеріалів, Моторно (транспортне) страхове бюро України здійснило виплату страхового відшкодування [PERSON] в розмірі 87\~642,23 грн., що підтверджується копією платіжного доручення від 13 грудня 2017 року № 1262597 (а.с. 39). При цьому, доказів сплати витрат ПРАТ СК «ВУСО» за збір документів по справі та проведення огляду пошкодженого автомобіля в сумі 1300,00 грн. суду не надано. Пунктом 38.2.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У відповідності до ч.1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Однак, суд враховує подання відповідачем заяви про застосування строку позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Приписами ч. 1 ст. 258 ЦК України визначено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Частиною 1 ст. 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Так, судом встановлено, що ДТП з вини відповідача [PERSON] мало місце 16 вересня 2016 року, тобто право на звернення у Моторного (транспортного) страхового бюро України виникло з моменту настання страхового випадку 16 вересня 2016 року, а позивач звернувся до суду лише 22 липня 2020 року (а.с.47), тобто з пропуском строку позовної давності, встановленого п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України. Частиною 3 статті 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесенням ним рішення. Згідно з приписами ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Разом з тим, відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, встановлених обставин справи, системного аналізу положень чинного законодавства, наявність клопотання відповідача про застосування строку позовної давності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, у зв`язку з спливом строку позовної давності, оскільки позивач не просив поновити строк позовної давності та не навів поважних причин пропуску строку, а отже з урахуванням викладеного, суд відмовляє у задоволення позовних вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed