Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-18 00:00:00

У поданій до суду заяві позивач [PERSON] просить позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON] [INFO], обґрунтовуючи тим, що відповідач не виконує своїх обов'язків, не проявляє до сина батьківського піклування, не цікавиться його здоров'ям, фізичним, духовним та моральним розвитком, не допомагає матеріально та присуджені судом аліменти не сплачує, а тому має бути позбавлений батьківських прав відповідно до ч.2 ст.150 Сімейного кодексу України, що є необхідним для забезпечення прав дитини. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали повністю і по аналогічних мотивах. Відповідач позовні вимоги не визнав, пояснюючи тим, що позивачем створюються йому перешкоди у спілкуванні з дитиною та у зв'язку з призовом у Збройні сили України у 2014-2015 роках і перебуванням в зоні АТО, подальшим лікуванням в госпіталях і втратою роботи, не міг вчасно сплачувати аліменти. Просить у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, думку представника органу опіки та піклування, з'ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Установлено, що сторони з 26 січня 2009 по 19 листопада 2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню дитину [PERSON] [INFO], що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження дитини та рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ч.1 ст.18 Конвенції ООН "Про права дитини" від 20 листопада 1989 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. З роз'яснень, які містяться в пунктах 15-17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та інше, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, о негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно довідки Головного територіального управління юстиції у Рівненській області від 18 липня 2016 року заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів на утримання сина [PERSON] станом на 01 липня 2016 року становить 16709,74 грн., що свідчить про неналежне ставлення відповідача до своїх батьківських обов'язків з утримання дитини. Також обставини неприйняття відповідачем участі у вихованні своєї дитини повністю підтвердила допитана в якості свідка [PERSON] Згідно висновку органу опіки та піклування Здолбунівської районної державної адміністрації Рівненської області Комісія з питань захисту прав дитини рекомендує надати висновком висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських обов'язків відносно його малолітнього сина [PERSON], мотивуючи тим, що відповідач не зробив відповідних висновків. Однак належних та допустимих у розумінні ст.ст.57, 58 ЦПК України доказів попередження відповідача про зміну свого ставлення до дитини та роз'яснення йому наслідків невиконання батьківських обов'язків представник органу опіки та піклування суду не надав. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд згідно роз'яснень, які містяться в п.18 указаної вище постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року, може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed