Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-21 00:00:00

02.03.2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі «ПриватБанк») звернулось до Роздільнянського районного суду Одеської області з позовом про відшкодування матеріальних збитків, заподіяних злочином, на підставі ст.ст.22,1166,1192 ЦК України, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» з урахуванням збільшених позовних вимог суму завданих матеріальних збитків у розмірі 593 257,07 грн., з яких 565 473,36 тіло кредиту, 27 783,71 грн. - пеня. Позов мотивований тим, що відповідач займала у позивача посаду касира операціоніста та з нею був укладений договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 24.03.2006р. Вироком Роздільнянського районного суду Одеської області від 15.04.2016 [PERSON] була засуджена за вчинення шахрайських дій, вчинених за період часу з 14.12.2010р. по 21.08.2014р., які виразились у заволодінні нею кредитними картками клієнтів [PERSON] та грошовими коштами, які обліковувались на кредитних рахунках. Злочинними діями відповідача [PERSON] завдані збитки, які [PERSON] добровільно не відшкодувала, а тому [PERSON] вимушений звернутись до суду з вказаним позовом. Представник позивача ПАТ КБ „ПриватБанк в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, суду пояснив, що позов поданий [PERSON] як потерпілою особою від злочинних дій відповідача, збитки розраховувались [PERSON] наступним чином: до 25.01.2017р. нараховувалась заборгованість за кредитними договорами по кредитним рахункам 13 осіб, картками яких заволоділа [PERSON], а 25.01.2017р. вся ця заборгованість переведена на рахунок [PERSON], який [PERSON] відкрив на її імя, і на суми заборгованості за кредитними договорами [PERSON] нарахована пеня. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позов визнав частково в межах суми збитків, встановлених вироком суду від 15.04.2016 року, розрахунок збитків, наданих [PERSON], просив не приймати до уваги, оскільки ні [PERSON], ні 13 потерпілих осіб кредитних договорів з позивачем на суми викрадених [PERSON] грошових коштів не укладали, таким чином, нарахування заборгованості на підставі кредитних договорів, які не укладались, є неправомірним. Крім того, позов заявлений [PERSON] на підставі ст.1166 ЦК України як особи, потерпілої від злочину, а не як стороною договору, що підтвердив представник [PERSON] в судовому засіданні. Розглянувши матеріали справи, заслухавши представник сторін, дослідивши надані сторонами докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково враховуючи наступне. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509\~ ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Пункт 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення зобовязання встановлює завдання майнової та моральної шкоди іншій особі. Судом встановлено, що вироком Роздільнянського районного суду Одеської області від 15.04.2016р. [PERSON] визнано винуватою у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.190, ч.2 ст.190, ч.1 ст.191 КК України. При ухваленні вироку судом було встановлено, що [PERSON], згідно наказів, № N Э.DN-ПП-2012-242 від 25.04.2012, № N Э.DN-ПП-2013-440 від 02.08.2013, та № N Э.DN-ПП-2-14-15530 від 18.04.2014 року відділення трудових ресурсів «Приват банку», перебувала на посаді касира-операціоніста Регіонального відділення південного ГРУ ПАТ КБ «Приват банк», відділення смт. Лиманське. Відповідно до посадової інструкції касира-операціоніста Регіонального відділення південного ГРУ ПАТ КБ «Приват банк», відділення смт. Лиманське та угоди про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 24.03.2006 р., з якою ознайомлена [PERSON], на неї покладено обовязки щодо оформлення фінансово-кредитних документів, проведення фінансово-кредитних операцій по карткам, рахункам клієнтів «Приват банку», та обовязки розпорядження переданими на зберігання або на інші цілі матеріальними цінностями. Під час роботи на посаді касира операціоніста в відділенні смт. Лиманське ПАТ КБ «Приват банк» у [PERSON] виник корисний умисел на заволодіння коштами клієнтів ПАТ КБ «Приват банк» шляхом їх зняття з кредитних карток осіб, які їй довіряли, тобто на заволодіння коштами осіб шахрайським шляхом. \~Реалізуючи свій злочинний умисел, 14.12.2010 року [PERSON] шляхом обману [PERSON] з корисною метою отримала доступ до кредитної картки № 5168755323004800, оформленої на імя останньої, та в період часу з 14.12.2010 року по 21.08.2014 року без відома [PERSON] вилучила з кредитного рахунку грошові кошти в сумі 2250 гривень, які використала у власних цілях.\~\~ 25.03.2013 року [PERSON] шляхом обману з корисною метою отримала доступ до кредитної картки №5211537340221543, оформленої на імя [PERSON] та в подальшому, в період часу з 25.03.2013 року по 18.08.2014 року, без його відома вилучила грошові кошти з кредитного рахунку [PERSON], в сумі 3332 гривні, які використала у власних цілях.\~\~ 11.09.2013 року [PERSON] шляхом обману [PERSON] з корисною метою отримала доступ до кредитної картки №5211537350175597, оформленої на імя останньої, в подальшому, в період часу з 11.09.2013 року по 18.08.2014 року, без відома [PERSON] вилучила грошові кошти з кредитного рахунку [PERSON] в сумі 5310 гривень, які використала у власних цілях.\~ 17.07.2012 року [PERSON] шляхом обману [PERSON] з корисною метою отримала доступ до кредитної картки № 4149437837351954,оформленої на імя останньої та в період часу з 17.07.2012 року по 22.08.2014 року без відома [PERSON] шахрайським шляхом заволоділа грошовими коштами з кредитного рахунку в сумі 5315 гривень, які використала у власних цілях.\~\~\~ 16.11.2013 року [PERSON] шляхом обману [PERSON] з корисною метою отримала доступ до кредитної картки № 5457082451760180, оформленої на імя останньої, та в період часу з 16.11.2013 року по 26.08.2014 року, без відома [PERSON], шляхом вилучення грошових коштів з кредитного рахунку [PERSON], шахрайським шляхом заволоділа грошовими коштами в сумі 2850 гривень, які використала у власних цілях.\~\~ 09.01.2014 року [PERSON] шляхом обману [PERSON] з корисною метою отримала доступ до кредитної картки № 5168755321435600, оформленої на імя останньої та в подальшому, в період часу з 09.01.2014 року по 21.08.2014 року, без відома [PERSON] проводила фінансово-кредитні операції по даній кредитній картці і шляхом вилучення грошових коштів з кредитного рахунку [PERSON], шахрайським шляхом заволоділа грошовими коштами в сумі 5850 гривень, які використала у власних цілях.\~ 13.01.2014 року [PERSON] повторно, шляхом обману [PERSON] з корисною метою отримала доступ до кредитної картки № 5168755321435493 оформленої на імя останньої та в подальшому, в період часу з 13.01.2014 року по 21.08.2014 року, шляхом вилучення грошових коштів з кредитного рахунку [PERSON], шахрайським шляхом заволоділа грошовими коштами в сумі 6090 гривень, які використала у власних цілях.\~\~ 27.01.2014 року [PERSON] шляхом обману [PERSON] з корисною метою отримала доступ до кредитної картки №5168755321435337, оформленої на імя останньої та в період часу з 27.01.2014 року по 21.08.2014 року, без відома [PERSON] вилучила грошові кошти з кредитного рахунку [PERSON] в сумі 6900 гривень, які використала у власних цілях.\~\~ 03.02.2014 року [PERSON] шляхом обману [PERSON] отримала доступ до кредитної картки №2222225348281560, оформленої на імя останньої та в подальшому, в період часу з 03.02.2014 року по 21.08.2014 року, без відома [PERSON] вилучила грошові кошти з кредитного рахунку [PERSON] в сумі 12000 гривень, які використала у власних цілях.\~\~ 20.02.2014 року [PERSON] шляхом обману [PERSON] з корисною метою отримала доступ до кредитної картки № 5168755378217505, оформленої на імя останнього та, в період часу з 20.02.2014 року по 21.08.2014 року, з метою заволодіння чужим майном шляхом обману, з корисливих мотивів, без відома [PERSON] проводила фінансово-кредитні операції по кредитній картці № 5168755378217505 та шляхом вилучення грошових коштів з кредитного рахунку [PERSON], шахрайським шляхом заволоділа грошовими коштами в сумі 6670 гривень, які використала у власних цілях.\~\~ 18.04.2014 року [PERSON] шляхом обману [PERSON] з корисною метою отримала доступ до кредитної картки №5168755321435139, оформленої на імя останньої та в подальшому, в період часу з 18.04.2014 року по 21.08.2014 року, без відома [PERSON] проводила фінансово-кредитні операції по кредитній картці № 5168755321435139 та шляхом вилучення грошових коштів з кредитного рахунку [PERSON], шахрайським шляхом заволоділа грошовими коштами в сумі 5850 гривень, які використала у власних цілях.\~\~ 07.05.2014 року [PERSON] шляхом обману [PERSON] з корисною метою отримала доступ до кредитної картки № 5457082331620976, оформленої на імя останньої та в подальшому, в період часу з 07.05.2014 року по 18.08.2014 року, без відома [PERSON] шахрайським шляхом заволоділа грошовими коштами з її кредитного рахунку в сумі 6400 гривень, які використала у власних цілях.\~\~ 06.06.2014 року [PERSON] шляхом обману [PERSON] з корисною метою отримала доступ до кредитної картки № 5457082913954751, оформленої на імя останнього та в період часу з 06.06.2014 року по 22.08.2014 року, без відома [PERSON] проводила фінансово-кредитні операції по кредитній картці № 5457082913954751 та шляхом вилучення грошових коштів з кредитного рахунку [PERSON], шахрайським шляхом заволоділа грошовими коштами в сумі 11000 гривень, які використала у власних цілях.\~\~ Таким чином, [PERSON] з корисною метою заволоділа коштами [PERSON] шляхом обману вищеперелічених осіб на загальну суму 79\~817 грн. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України\~ кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Ч.4 ст.61 ЦПК України передбачає, що вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що ні відповідач [PERSON], ні потерпілі від шахрайських дій відповідача 13 осіб, кредитних договорів на суми, якими заволоділа [PERSON], з позивачем не укладали, і [PERSON], і фізичні особи, картками яких заволоділа [PERSON], визнані судом потерпілими від злочину. Отже, правовідносини, що виникли між сторонами, не є договірними правовідносинами, а регулюються Главою 82\~ЦК України «Відшкодування шкоди». Згідно ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ч.ч. 1,2\~статті 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Ст. 1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Між сторонами відсутній спір з приводу того, що [PERSON] своїми злочинним діями, передбаченими ст.190 КК України, заволоділа коштами, які належали позивачу. Кошти, якими заволоділа [PERSON], вчинивши службовий злочин, передбачений ст.191 КК України, стягнуті з обвинуваченої за вироком суду. Визначаючи розмір майнової шкоди, спричиненої позивачу шахрайськими діями [PERSON], суд погоджується з доводами представника відповідача, що розрахунок збитків, наданий [PERSON], є неправильним і не може бути взятий судом до уваги. Так, злочинні дії були вчинені [PERSON] у 2012-2014 роках, обвинувальний вирок суду відносно [PERSON] ухвалений 15.04.2016 року. Але до 25.01.2017р. позивач нараховував потерпілим від злочинних дій [PERSON] 13 фізичним особам кредитну заборгованість на підставі кредитних договорів, які вказані особи з [PERSON] не укладали. 25.01.2017р. загальну заборгованість за кредитними договорами цих осіб було перенесено на рахунок [PERSON], яку [PERSON] самостійно відкрив на її імя, і на цю суму заборгованості [PERSON] став нараховувати пеню, що на думку суду, також є незаконним. Так, майнова шкода, яку спричинила [PERSON] своїми злочинним діями [PERSON] стане грошовим зобовязанням, на суму якого можуть бути нараховані штрафні санкції, тільки на підставі рішення суду про стягнення з неї суми такої шкоди. Сума майнової шкоди встановлена вироком суду стосовно кожної особи, потерпілої від злочину, і складає загалом 79\~817 грн., яку і належить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON]. Інші нарахування суми майнової шкоди, які проведені позивачем, не можуть бути взяті судом до уваги як такі, що не засновані на законі. На підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь Державного бюджету України 798 (сімсот девяносто вісім) грн. 17 коп. судового збору.

Outcome: partial