Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-07 00:00:00

У листопаді 2019 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», про відшкодування майнової та моральної шкоди. В обґрунтування позову посилалася на те, що 09.08.2018 у м. Дніпро сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Volkswagen Polo», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Suzuki Grand Vitara», державний номерний знак [NUMBER] , під управлінням [PERSON] Данні обставини встановлені та підтверджуються постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року. Крім того, у зазначеній постанові встановлено, що зібрані у судовому засіданні докази не доводять порушення [PERSON] правил дорожнього руху, а тому апеляційну скаргу залишено без задоволення та провадження у справі закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Внаслідок зазначеної ДТП автомобілю позивача була нанесена матеріальна шкода в розмірі 33 364 грн. За таких обставин, позивач просила стягнути солідарно з відповідачів на її користь майнову шкоду в розмірі 33364,00 грн., моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн. та стягнути солідарно з відповідачів судові витрати. Ухвалою суду від 12 грудня 2019 року відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.30). 08 липня 2020 року справу розглянуто по суті та ухвалено рішення. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином. Представники позивача - адвокат Ліфлянчик С.І. та [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі. Додатково зазначили, що оскільки в ДТП брали участь два транспортні засоби, а постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 12 грудня 2018 року встановлено механізм дорожньо-транспортної пригоди, який було повідомлено водієм [PERSON] та була надана оцінка поясненням [PERSON] щодо обставин ДТП, то майнова шкода позивачу була спричинена транспортним засобом, власником якого є саме [PERSON] , а тому відповідно до діючого законодавства, остання зобов`язана відшкодувати заподіяну шкоду. Зазначили, що відповідачем [PERSON] не надано доказів, що майнова шкода спричинена не з її вини, а тому просили суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Полтавець Т.О. в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала, підтримавши наданий суду відзив. Додатково зазначила, що відносно водія [PERSON] адміністративний протокол не складався, остання до адміністративної відповідальності не притягалася, вина відповідача у вказаному ДТП не встановлена. Щодо солідарного стягнення з відповідачів заподіяної шкоди пояснила, що чинне законодавство, як на момент виникнення спірних правовідносин, так і на час розгляду справи, не передбачає солідарного обов`язку страховика та страхувальника щодо відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП майну потерпілого. Крім того, просила суд критично віднестися до наданого висновку експертизи №10.1/022 від 20.06.2020, оскільки він в повній мірі не відображає обставини ДТП, порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху України. На підставі викладеного, просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, вислухавши представників позивача адвоката Ліфлянчика С.І., [PERSON]., відповідача, представника відповідача адвоката Полтавець Т.О., допитавши свідка [PERSON] , дослідивши матеріали цивільної справи, дослідивши матеріали цивільної справи №199/6464/19, дослідивши матеріали адміністративної справи №199/6155/18, приходить до наступного. Судом встановлено, що 09.08.2018 у м. Дніпро сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Volkswagen Polo», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «Suzuki Grand Vitara», державний номерний знак [NUMBER] під управлінням [PERSON] На місті ДТП протокол про адміністративне правопорушення було складено відносно водія [PERSON] . Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2018 року провадження у справі закрито у зв`язку із відсутністю в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП (а.с.24). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2018 року, якою справу про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП, відносно [PERSON] закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, залишено без змін (а.с.25). При цьому адміністративна справа розглядалася щодо порушення [PERSON] вимог п.п.12.1,13.1 Правил дорожнього руху України. Відповідно до ч.ч.4,6 ст. 82 ЦПК України обставини встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, обставини дорожньо-транспортної пригоди та факти встановлені при розгляді адміністративної справи є преюдиціальними фактами при розгляді цивільної справи. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Suzuki Grand Vitara», державний номерний знак [NUMBER] , була застрахована полісом [NUMBER] від 08.05.2018 АТ «СГ «ТАС». Розмір збитків завданих автомобілю «Volkswagen Polo», державний номерний знак [NUMBER] , згідно заяви про страхове відшкодування від 06.09.2018 становить 33364,00 грн. Згідно із вимогами ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України підставою для відшкодування особою майнової шкоди є склад цивільного правопорушення, а саме: а) протиправна поведінка; б) шкода; в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою; г) вина особи, яка завдавала шкоди. Підставою звільнення особи від відповідальності в деліктних правовідносинах є відсутність будь-якої складової цивільного правопорушення. Згідно з ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використання, зберігання хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утримання диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2ст. 1187 ЦК України). Водночас, за положеннями ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Отже, за змістом зазначених норм матеріального права, положення ст. 1187 ЦК України регулюють правовідносини зі спричинення шкоди джерелом підвищеної небезпеки іншій особи, і у цьому випадку особа, яка є володільцем джерела підвищеної небезпеки звільняється від відповідальності у випадках визначених зазначеною нормою. На відміну від зазначених положень, ст. 1188 ЦК України регулює правовідносини щодо шкоди спричиненої взаємодією декілька джерел підвищеної небезпеки та спричинення шкоди кожному з них і при цьому враховують дії кожного володільця джерела підвищеної небезпеки, зокрема, порушення ним Правил дорожнього руху, наявність причинного зв`язку не тільки з дорожньо-транспортною пригодою, а і її наслідками. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила про те, що дорожньо-транспортна пригода сталася саме з вини [PERSON] , що знайшло своє відображення у постанові Дніпровського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року, а відтак саме відповідач [PERSON] та страхова компанія, що застрахувала її цивільно-правову відповідальність, мають відшкодувати їй завдану матеріальну шкоду. Водночас, суд зазначає, що той факт, що у діях [PERSON] в ході розгляду справи про адміністративне правопорушення не встановлено складу адміністративного правопорушення сам по собі не є доказом того, що ДТП сталося з вини [PERSON] , яка заперечує свою вину. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показав, що 09.08.2018 сталася дорожньо-транспортна пригода за його участю. Протокол про адміністративне правопорушення було складено на нього, проте своєї вини останній не вбачає, а вважає, що винуватцем ДТП є [PERSON] . На даний час пошкоджений транспортний засіб «Volkswagen Polo», державний номерний знак [NUMBER] , відремонтовано. Зазначив, що він з дружиною [PERSON] пережили стрес, а тому їм має бути відшкодовано моральну шкоду. Як було вже зазначено, в порядку адміністративного судочинства учасники ДТП до адміністративної відповідальності не притягувались та їх вина у скоєнні ДТП не встановлювалась. Для встановленні вини учасників ДТП у даній цивільній справі стороні позивача було роз`яснено право проведення судової автотехнічної експертизи. Водночас, на підтвердження своїх позовних вимог стороною позивача надано висновок експерта за результатами nроведення дослідження з обставин механізму ДТП №10.1/022 від 20.06.2020, яке було проведено на підставі заяви від 09.06.2020 про залучення експерта на договірних умовах для проведення судової інженерно-технічної експертизи складеної захисником-адвокатом Ліфлянчиком С.І. який діяв в інтересах гр. [PERSON] . Відповідно до відомостей, що містяться у висновку експерта за результатами проведення дослідження з обставин механізму ДТП №10.1/022 від 20.06.2020 експерту для ознайомлення надано копію цивільного позову та ухвалу судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Подорець О.Б. від 12.12.2019. Аркуші позову та ухвали не прошиті та не пронумеровані, скріплені у верхньому правому куті металевою скобою. Копії на 4-х аркушах надані нарочним в незапакованому вигляді. Висновок підготовлено для подання до суду. Інші документи експертом не досліджувались. Із висновку експерта у частині опису обставин події та вихідних даних зазначено, що ці відомості було взято із заяви про проведення експертизи. Проте, чи надавалися експерту первинні документи, як то адміністративний матеріал, протокол, схема ДТП, фотокартки з місця пригоди, постанови у справах про адміністративне правопорушення, і чи були досліджені вони експертом, не зазначено. За таких обставин, оскільки своїм правом на заявлення клопотання про призначення судової автотехнічної експертизи сторона позивача не скористалася, а наданий висновок експерта №10.1/022 від 20.06.2020, на переконання суду, не в повній мірі відображає події ДТП, яка сталася 09.08.2018, а тому достовірно встановити хто із сторін порушив правила дорожнього руху України, які перебували у причинному зв`язку із ДТП, під час розгляду справи не встановлено. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , який вважає себе не винним у ДТП взагалі, є учасником ДТП і чоловіком позивача, а отже є зацікавленою особою у розгляді справи. З огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Верховний Суд в постанові від 05 вересня 2019 року по справі №234/16272/15-ц вказав, що постанова суду про відсутність в діях водія складу відповідного адміністративного правопорушення звільняє такого водія від відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП. Також, судом встановлено, що на момент розгляду справи, автомобіль «Volkswagen Polo», державний номерний знак [NUMBER] відремонтовано. Завдання шкоди власнику зазначеного автомобіля [PERSON] у розмірі саме 33 346,00 грн. жодним належним доказом не підтверджено. Згідно із ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ч.1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. За встановлених обставин, суд вважає не доведеними позовні вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди. Оскільки стягнення моральної шкоди є похідними від заявлених позовних вимог, то і в цій частині у задоволенні позову слід відмовити. З огляду на зазначене, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає в повному обсязі. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, враховуючи результат розгляду справи, судові витрати слід віднести на позивача.

Outcome: dismissed