Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» ( далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовною заявою, зазначивши, що відповідно до укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] кредитного договору № б/н від 22 червня 2007 року, [PERSON] отримала кредит у розмірі 7200,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення , що відповідає строку дії карти. Банк свої зобов"язання по договору належним чином виконав, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому у договорі. Однак [PERSON] зобов»язання по договору належним чином не виконувала, в наслідок чого станом на 09.09. 2013 р. має заборгованість за кредитним договором у розмірі 39809,06 грн. , що складається з наступного: - 9910,00 грн. - заборгованість за кредитом ; - 27527,20 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 500 грн. штраф (фіксована частина); - 1871, 86 грн. (процентна складова). Позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість по кредиту в розмірі 39809,06 грн. та судові витрати у розмірі 398,09 грн. [PERSON] звернулася до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» з зустрічним позовом , який згодом уточнила, про визнання кредитного договору недійсним, в обґрунтування позову , вказала, що укладений між ними кредитний договір не відповідає вимогам чинного законодавства, а саме принципу рівності сторін. Договір не відповідає загальним засадам цивільного законодавства, яким є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. При укладенні кредитного договору від 22.06.2007 № б/н банком не були проведені розрахунки сукупності вартості кредиту, реальної відсоткової ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту, що не відповідає приписам Закону України «Про захист прав споживачів» та Постанови правління НБУ № 168 від 10.05.2007 «Про затвердження Правил про надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупні вартість кредиту». Просить суд визнати кредитний договір укладений між нею та банком № б/н від 22.06.2007 року недійсним. До суду представник позивача [PERSON], надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги банку підтримала. Представник відповідача [PERSON] до суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Дослідивши матеріали справи, докази, суд вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, а зустрічний позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного: Судом встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № б/н від 22 червня 2007 року, згідно якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 7200,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення , що відповідає строку дії карти. (а.с. 4 заява, 5-8 умови та правила надання банківських послуг). Банк свої зобов"язання по договору належним чином виконав, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому у договорі, де позичальником поставлено підпис, що вона отримала кредитну картку та ПІН-код до неї. (а.с. 4 зворотна сторона). Однак [PERSON] зобов»язання по договору належним чином не виконувала, в наслідок чого станом на 09.09. 2013 р. має заборгованість за кредитним договором у розмірі 39809,06 грн. (а.с. 3 розрахунок заборгованості), що складається з наступного: - 9910,00 грн. - заборгованість за кредитом ; - 27527,20 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 500 грн. штраф (фіксована частина); - 1871, 86 грн. штраф (процентна складова). В обґрунтування зустрічного позову [PERSON] не надає доказів. Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини 1 статті 3 ЦК України). Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу, поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права, з шануванням прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства тощо. При цьому справедливість можна трактувати як визначення нормою права обсягу, межі здійснення і захисту цивільних прав та інтересів особи адекватно її ставленню до правових норм, добросовісність означає прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. Розумність - це зважене вирішення питань регулювання цивільних відносин з урахуванням інтересів усіх учасників, а також інтересів громади (публічного інтересу). Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.627 ЦК України). У статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Нормами ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов"язання. Згідно з ч.1 ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Судом встановлено, що 22 червня 2007 року між сторонами [PERSON] та ПАТ «КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір за № б/н в розмірі 7200,00 грн. Згідно пункту 5.5.1 Договору, за несвоєчасне виконання боргових зобовязань держатель (позичальник) сплачує проценти за підвищеною процентною ставкою або додатковою комісією, розмір яких визначається тарифами. Судом також встановлено, що сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, договір укладено у письмовій формі, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Крім того, на момент укладення оспорюваного кредитного договору позичальник [PERSON] не заявляла додаткових умов, щодо яких повинно бути досягнуто згоди. Таким чином, істотними умовами даного договору відповідно до чинного законодавства являються лише ті, які сторони визначили за взаємною згодою укладаючи договір. Крім того, банком було видано кредит у повному обсязі у строки, зазначені в договорі, тобто свої обов'язки він виконав належним чином. Факт підписання [PERSON] кредитного договору та подальше його виконання також свідчить про згоду останньої з його умовами. А відтак, суд не погоджується з доводами позивача в зустрічному позові щодо невідповідності умов кредитного договору загальним засадам цивільного законодавства, як і не може погодитися з посиланнями, як на підставу визнання кредитного договору недійсним, оскільки ПАТ «КБ «Приватбанк» не були проведені розрахунки сукупної вартості кредиту, реальної відсоткової ставки, оскільки це не є підставою визнання правочину недійсним. Суд також не може прийняти посилання [PERSON] як на підставу визнання кредитного договору недійсним, порушення банком вимог Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки у п. 23 ст. 1 цього Закону зазначено, що споживчий кредит це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Предметом та підставою позову не є питання ненадання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типи процентної ставки, валютні ризики, процедура виконання договору тощо, які передують укладанню договору. Після укладання договору між сторонами виникли кредитні правовідносини, тому до спору щодо виконання цього договору зазначений Закон не може застосовуватися. За встановлених обставин, а також враховуючи положення Договору, приписи чинного законодавства, позовні вимоги позивача за первісним позовом підлягають задоволенню, а позовні вимоги позивача за зустрічним позовом задоволенню не підлягають у повному обсязі. На підставі ст. 88 ЦПК України, з [PERSON] на користь ПАТ «КБ «Приватбанк» належить стягнути витрати по сплаті судового збору в сумі 398 грн.09 коп. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: approved