Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-09 00:00:00

01 квітня 2019 року Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі МТСБУ) звернулося в суд з вищезазначеним позовом. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 06.08.2017 року в с. Кутузівка Харківської області по вул. Мосяна , 4 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «КІА», реєстраційний номер [NUMBER] , транспортного засобу «Geely», реєстраційний номер [NUMBER] та транспортного засобу «Daewoo», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень. Позивач здійснив виплату відшкодування потерпілому у розмірі 37871,51 грн. У зв`язку з цим, у позивача виникло право зворотної вимоги до відповідача. Позивач просить стягнути з [PERSON] загальний розмір витрат в сумі 38613,51 грн. з урахування витрат на збір документів та визначення розміру шкоди та судовий збір в розмірі 1921,00 грн. В судове засідання, представник позивача не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги не визнає. Стверджує, що з доданих до позову доказів, не вбачається наявності його вини. Зазначив, що за даною подією постановою Харківського районного суду Харківської області від 27.12.2017 року, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього за ст.124 КУпАП було закрито у зв`язку із закінченням строків притягнення особи до адміністративної відповідальності. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. 09 квітня 2019 ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова прийнято позов про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу. Вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини у справі, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Згідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 06 серпня 2017 року в с. Кутузівка Харківської області по вул. Мосяна, 4 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «КІА», реєстраційний номер [NUMBER] , транспортного засобу «Geely», реєстраційний номер [NUMBER] та транспортного засобу «Daewoo», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] 05 січня 2018 року Моторне (транспортне) страхове бюро України, отримало від [PERSON] повідомлення про ДТП. Відповідно до звіту від 16.02.2018 року № 82 вартість матеріального збитку завданого потерпілому становить 37871,51 грн. 05 січня 2018 року від [PERSON] надішла заява про відшкодування шкоди, заподіяної в результаті ДТП. Матеріалами справи встановлено, що цивільна-правова відповідальність водія «Daewoo», реєстраційний номер [NUMBER] , в жодній страховій компанії застрахована не була. Відповідно до заяви на виплату страхового відшкодування від 05.01.2018 року, наказу Моторного (транспортного) страхового бюро України від 12.04.2018 року № 3407, та платіжного доручення від 16.04.2018 року № 903752 [PERSON] було виплачено страхове відшкодування у розмірі 37871,51 грн. Відповідно до платіжного доручення від 10.04.2018 року № 903567 Моторне (транспортне) страхове бюро України сплатило суму у розмірі 742,00 грн. за послуги аваркома (експерта). З метою досудового врегулювання спору Моторне (транспортне) страхове бюро України направило [PERSON] претензію від 25.10.2018 року про відшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі 38613,51 грн. Документ було проігноровано відповідачем, ніяких виплат останній не здійснив. Відповідно до п.п. а п. 41.1 ст. 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Згідно з підпунктами «г» і «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо ДТП визначено в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам ПДР; а також якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Як передбачено п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно постанови Пленуму Верховного суду України від 01.11.1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Рішення Конституційного суду України від 30.01.2003 року № 3-рп/2003, визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за умови доведеності її вини. При цьому слід мати на увазі, що згідно зі ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 1 березня 2013 року роз`яснив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166,1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Тобто, для встановлення обов`язку відшкодування позивачу МТСБУ витрат, необхідна наявність вини та протиправність дій [PERSON] . Так, постановою Харківського районного суду Харківської області від 27 грудня 2017 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП. Отже, позивачем МТСБУ не надано до суду будь-яких належних та допустимих доказів вини відповідача [PERSON] у вчинені ДТП та заподіянні шкоди. Оскільки позивачем МТСБУ не надано доказів вини у вчинені [PERSON] ДТП та заподіянні шкоди, відповідно до ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України позивачем не доведено виникнення у нього права зворотної вимоги до відповідача [PERSON] , тому у задоволенні позову слід відмовити. Судові витрати по справі суд покладає на позивача у зв`язку з відмовою в позові повністю, відповідно положень п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed