Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

01 березня 2021 року позивач [PERSON] звернувся до Козельщинського районного суду Полтавської області з позовною заявою до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віра Леонідівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у якій просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис за реєстровим номером 21923, вчинений 01.09.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем щодо стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінфорс» заборгованості у сумі 5 987,50 грн за кредитним договором від 23.05.2019 № 565507-А. Позивач зазначав, що 09 вересня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Вірою Леонідівною на підставі виконавчого напису № 21923, виданого 01.09.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем, винесена постанова про відкриття виконавчого провадження за № 625988779 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінфорс» заборгованості у розмірі 5 987,50 грн. Також позивач вказав, що його ім`я в договорі вказане неправильно, не відповідає даним паспорта, що дублюється у виконавчому написі нотаріуса та постановах приватного виконавця Дорошкевич В.Л. Також зазначав, що він ніколи не мав справ з ТОВ «СС ЛОУН», не укладав угод з даним підприємством, в тому числі і кредитних договорів, та ніколи не мав жодного стосунку до ТОВ «Фінфорс», на користь якого вчинено виконавчий напис № 21923. Уважає, що виконавчий напис вчинено із грубим порушенням Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, Закону України «Про нотаріат», і відповідачем не надано документів, які б підтверджували безспірність вимог Кредитора, при зверненні із заявою про вчинення оскаржуваного виконавчого напису; договір, на підставі якого вчинявся виконавчий напис не містить підпису сторін; адреса позичальника зазначена неправдива; нотаріус не повідомляв його про звернення із заявою про вчинення виконавчого напису, що створило ситуацію, коли він не міг ніяким чином заперечувати проти незаконних нарахованих сум. Ухвалою суду від 11 березня 2021 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження та призначено справу до розгляду у підготовчому судовому засіданні на 12 квітня 2021 року. Ухвалою суду від 12 квітня 2021 року закрито підготовче провадження у цивільній справі, справу призначено до судового розгляду по суті на 28 квітня 2021 року. Судове засідання 28.04.2021 не відбулося у зв`язку з перебуванням головуючої судді на лікарняному. Наступне судове засідання призначено на 24.05.2021. Позивач [PERSON] належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явився, направив представника. Представник позивача - адвокат Сенніков А.Б.у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та прохав їх задовольнити. Надав пояснення, аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Відповідач ТОВ «Фінфорс» належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, у судове засідання представника не забезпечив, причини неявки представника у судове засідання не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. Третя особа приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. про час та місце судового розгляду повідомлявся судом належним чином, у судове засідання не з`явився, причини неявки у судове засідання не повідомив, письмових пояснень не надав. Третя особа приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явилася, причини неявки у судове засідання не повідомила, письмових пояснень не надала. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справу по суті, крім випадків, визначених цієї статтею. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами)… Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У абзаці другому частині другої статті 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 1ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. За приписами ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526, 610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. У відповідності до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно дост. 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії. Відповідно до п.п. 1.1, 3.1, 3.2, 3.3, 3.4, 3.5 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5 (надалі по тексту рішення - Порядок вчинення нотаріальних дій), для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року N 1172, нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно належать до документів, за якими допускається стягнення заборгованості у безсспірному порядку шляхом вчинення виконавчих написів нотаріусів, й для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами подаються оригінал нотаріально посвідченого договору; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника є обов`язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст. 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Саме така правова позиція викладена у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 204/4071/14-ц та від 12.04.2018 у справі № 761/32388/13-ц. Із викладеного вище слід дійти висновку, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення у законному обсязі. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Судом встановлено, що 01 вересня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем вчинено виконавчий напис (а.с. 13, 52), який зареєстровано в реєстрі за № 21923, яким звернуто стягнення з [PERSON] , який є боржником за Кредитним договором 565507-А від 23 травня 2019 року, укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю «СС Лоун», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами № 40071779-15 від 29 серпня 2019 є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінфорс», заборгованість за Кредитним договором 565507-А від 23 травня 2019 року за період з 29 серпня 2019 року по 11 березня 2020 року у загальному розмірі 5 987,50 гривень, у тому числі: - прострочена заборгованість за сумою кредиту - 2 500,00 гривень; - прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 2 250,00 гривень; - строкова заборгованість за штрафами і пенями - 1 237,50 гривень. Загальна сума, що підлягає стягненню за виконавчим написом, - 5 987,50 гривень. 09.09.2020 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Вірою Леонідівною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису (а.с. 9). На адвокатський запит приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. надано копію заяви стягувача про примусове виконання рішення, копію виконавчого напису та копію кредитного договору, на якому вчинено виконавчий напис. Позивачем ці документи подані до суду. Згідно умов кредитного договору від 23 травня 2019 року № 565507-А, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «СС ЛОУН» (Кредитодавець) та громадянином України [PERSON] (Позичальник), кредитодавець надав позичальнику кредит у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором (п. 1.1 кредитного договору). Строк, на який надається кредит - 30 календарних днів (п. 1.2); загальний розмір наданого кредиту - 2 500,00 гривень (п. 2.1); плата за користування кредитом у вигляді процентів є фіксованою та складає 1,5 % в день (п. 2.2); кредит надається позичальнику в безготівковій формі (шляхом зарахування суми кредиту на платіжну картку позичальника згідно цього договору (п. 3.3); у разі виникнення у позичальника простроченої заборгованості, з першого дня простроченої заборгованості нараховується пеня у розмірі 1,65 % від загального розміру наданого кредиту, за кожний день прострочення, при цьому сумарна кількість днів нарахування пені за договором не перевищує 30 днів включно (п. 8.3); датою укладення договору є дата його підписання сторонами в електронній формі (п. 9.1). Відповідно до графіку платежів до кредитного договору строк кредиту складає 30 днів, сума кредиту - 2500,00; проценти за користування кредитом - 1125,00; термін платежу - 21/06/2019; загальна сума, що підлягає сплаті - 3625,00. На виконання ухвали Козельщинського районного суду Полтавської області від 11 березня 2021 року, 29 квітня 2021 року на адресу суду надійшли від приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая Олега Станіславовича копії виконавчого напису та документів, на підставі яких вчинено виконавчий напис. З наданих приватним нотаріусом доказів вбачається, що для вчинення виконавчого напису на підтвердження безспірності заборгованості, відповідачем нотаріусу подавалися документи, серед яких: - довідка про ідентифікацію, згідно якої [PERSON] , з яким укладено договір 565507-А від 23.05.2019 ідентифікований ТОВ «Фінфорс», договір був акцептований позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора) за допомогою одноразового ідентифікатора, відправленого 23.05.2019 о 12.45 на номер телефону [NUMBER] (а.с. 53); - договір надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 28.12.2018 № 456552-А, укладений між ТОВ «СС ЛОУН» та громадянином [PERSON] (а.с. 54-59); - заяву на вчинення виконавчого напису № б/н від 10.08.2020, в якій ТОВ «Фінфорс» прохає вчинити виконавчий напис на кредитному договорі 565507-А від 23.05.2019 (а.с. 60); - графік платежів до договору надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 456552-А від 28.12.2018, позичальником за яким є [PERSON] (а.с. 61); - виписку з особового рахунка за Кредитним договором № 565507-А, відповідно до якої заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Фінфорс» станом на 11.03.2020 за кредитним договором № 565507-А від 23.05.2019 складає 5987,50 грн, у тому числі: построчене тіло кредиту - 25000,00 грн; прострочені відсотки - 2500,00 грн; пеня, штрафи - 1237,50 грн (а.с. 63); - список № 95 згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих на підтвердження направлення ТОВ «Фінфорс» 04.08.2019 [PERSON] рекомендованого листа (а.с. 64-65); - договір факторингу № 40071779-15 від 29 серпня 2019 року (при відступленні права грошової вимоги за цивільно-правовими угодами, укладеними з Боржником з використанням положень Закону України «Про електронну комерцію»), укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» (фактор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «СС ЛОУН» (клієнт), з додатками (а.с. 68-71); - реєстр прав грошових вимог до договору факторингу № 40071779-15 від 29 серпня 2019 року (а.с. 76-101). Надаючи оцінку дослідженим доказам суд відхиляє доводи позивача про непідписання ним договору з ТОВ «СС ЛОУН», оскільки матеріали справи (а.с. 53) свідчать про те, що кредитний договір № 565507-А від 23 травня 2019 року укладався в електронній формі з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що направлявся саме на той номер телефону, який зазначено позивачем у позовній заяві як належний йому номер телефону. Будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Кредитний договір укладений відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору укладеного у письмовій формі. До такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 127/33824/19. Разом з тим, суд погоджується з доводами позивача, що вчинення виконавчого напису нотаріусом на кредитному договорі, не відповідало встановленому законодавством порядку вчинення такого роду нотаріальних дій, а документи, на підставі яких вчинявся виконавчий напис, є суперечливими та не містять доказів зарахування суми кредиту на платіжну картку позичальника. Так, приватним нотаріусом надано до суду копію кредитного договору, укладеного з іншою особою, а не особою, яка зазначена боржником у виконавчому написі. Крім того, у виконавчому написі зазначено період, за який проводиться стягнення заборгованості, а саме з 29 серпня 2019 року по 11 березня 2020 року, а заборгованість за кредитним договором 565507-А від 23 травня 2019 року становить 5 987,50 грн, у тому числі прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 2 250,00 грн. Між тим, документи, на підставі яких вчинявся такий виконавчий напис, інформацію про саме такий період виникнення заборгованості та саме таку суму заборгованості не містять. Сума звернутих до стягнення процентів за користування кредитом перевищує суму процентів, визначену у графіку платежів до кредитного договору № 565507-А від 23.05.2019 (а.с. 17), відповідно до якого проценти за користування кредитом складають 1125,00 грн, а не 2250,00 грн, як зазначено у виконавчому написі. Наведені розбіжності, на думку суду, безумовно спростовують факт безспірності вимог стягувача. Також із кредитного договору (а.с. 14-17) вбачається, що він укладений сторонами в електронній формі 23.05.2019; строк, на який надається кредит, складає 30 календарних днів, а термін платежу (повернення кредиту) - 21.06.2019. В той час, як у виконавчому написі зазначено, що стягнення заборгованості проводиться за період з 29 серпня 2019 року по 11 березня 2020 року (а.с. 13, 52), що є безпідставним та не ґрунтується на вимогах законодавства та на положеннях договору, що був укладений між позивачем та ТОВ «СС ЛОУН», правонаступником якого є відповідач згідно інформації, зазначеної у виконавчому написі. Отже, заборгованість за кредитним договором № 565507-А від 23 травня 2019 року у розмірі 5 987,50 гривень не була безспірною, оскільки не підтверджувалася тими документами, що надавались відповідачем нотаріусу для вчинення виконавчого напису, та виникнути така заборгованість у той період, що зазначений у виконавчому написі, не могла. Також суд зазначає, що кредитний договір № 565507-А від 23 травня 2019 року укладено у електронній формі, його не посвідчено у нотаріальному порядку. Вчиняючи виконавчий напис приватний нотаріус посилався на статті 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пункт 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (надалі - ПКМУ № 1172 або Перелік). Як уже зазначалось судом вище, згідно статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 було затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Пунктом 2 розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» вказаного Переліку було передбачено, що для одержання виконавчого напису на кредитних договорах, за якими допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, слід додати: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Перелік доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 було відмовлено у задоволенні заяви ПАТ «КБ «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017. Отже, станом на 01 вересня 2020 року - дату вчинення спірного виконавчого напису, правової норми, яка б дозволяла вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, укладених в простій письмовій формі чи електронній формі, не існувало, оскільки положення Переліку в частині документів, що підтверджують безспірність вимог за кредитними договорами, визнані незаконними у судовому порядку. Не маючи правових підстав для вчинення виконавчого напису, нотаріус права на його вчинення не мав. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Ураховуючи зазначене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд робить висновок що оспорюваний виконавчий напис нотаріуса не відповідає вимогам закону, оскільки виконавчий напис вчинено на підставі положення нормативно-правового акту, який станом на дату вчинення виконавчого напису був нечинним та скасованим судом, а сума стягнутої заборгованості не була безспірною. Відтак, суд визнає виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, і задовольняє позов повністю. У судових дебатах представник позивача просив суд стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, на підтвердження яких докази надавалися разом з позовною заявою, та які складаються з: судового збору - 908,00 грн; витрат на касове обслуговування банку - 25,00 грн; витрат на правову допомогу - 5700,00 грн; оплати нотаріально завіреної заяви до нотаріуса з оплатою поштових витрат - 418,00 грн. Згідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки її до розгляду (ч. 3 ст. 133 ЦПК України). У відповідності до ч. 2-6 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Матеріалами справи підтверджено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору у сумі 908,00 грн., про що свідчить квитанція про сплату судового збору. Також позивачем разом з позовною заявою надано документи (договір-доручення про надання правової допомоги від 23.09.2020, рахунок від 24.02.2021, квитанцію від 24.02.2021 № 58/2) на підтвердження понесених ним витрат на оплату правничої допомоги у сумі 5700,00 грн та квитанцію від 22.02.2021 на підтвердження оплати комісійних послуг банку у сумі 25,00 грн. Відповідачем клопотання про зменшення розміру таких витрат у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 137 ЦПК до суду не надано. Суд вважає, що понесені позивачем витрати на оплату комісійних послуг банку у зв`язку з необхідністю сплати судового збору підтверджені квитанцією банківської установи та є витратами, необхідними для розгляду справи. Понесені позивачем витрати на оплату правничої допомоги є співмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг та витраченим ним часом для надання адвокатських послуг. У стягненні витрат у сумі 418,00, понесених на оплату послуг нотаріуса, що полягали у нотаріальному посвідченні заяви від 20.10.2020 (а.с. 18), суд відмовляє у зв`язку з відсутністю у матеріалах справи документального підтвердження понесених позивачем витрат. З врахуванням того, що позовна заява позивача підлягає задоволенню, суд,

Outcome: approved