Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-22 00:00:00

01 лютого 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми позики з урахуванням індексу інфляції за весь час користування коштами, 3% процентів річних та штрафу за договором позики, посилаючись на те, що 1 серпня 2007 року ним було передано [PERSON] в якості позики 380 тисяч гривень. Згідно умов укладеного сторонами договору позики відповідач зобов'язався повернути позивачу таку ж суму грошових коштів з урахуванням індексу інфляції за весь період користування коштами 1 серпня 2012 року. У разі неповернення відповідачем суми позики або його частини він зобов'язується сплатити на користь позивача штраф в розмірі 15% від суми позики. Відповідно до заяви про збільшення розміру позовних вимог від 05.11.2014 року позивач [PERSON] просить стягнути з відповідача [PERSON] грошові кошти в загальній сумі 847673,42 гривень. До спільного розгляду з первісним позовом був прийнятий зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання договору безвідсоткової позики грошових коштів від 01 серпня 2007 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], недійсним. Зустрічний позов мотивований тим, що [PERSON] ніяких коштів від [PERSON] не отримував, договір безвідсоткової позики грошових коштів не підписував. Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 25 червня 2013 року позов [PERSON] задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 722536,12 гривень, вирішено питання про розподіл судових витрат. Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 23 квітня 2014 року зхазначене судове рішення змінено та суму стягнення зменшено до 719168,20 гривень. У решті рішення залишено без змін. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 вересня 2014 року скасовані рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 25 червня 2013 року та рішення апеляційного суду Житомирської області від 23 квітня 2014 року в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики, зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору позики недійсним, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. В ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 вересня 2014 року зазначено, що 22 квітня 2014 року [PERSON] заявляв апеляційному суду клопотання про призначення технічної експертизи договору позики, на вирішення якої порушити питання: в якій послідовності в договорі нанесені горизонтальна лінія під його підписом, його підпис, відбиток печатки ФОП [PERSON], верхній край якого перетинається з друкованим текстом після слова «позичальник» та сам текст після слова «позичальник». На думку [PERSON] вирішення цього питання підтверджує факт того, що він не підписував договір позики, а [PERSON], з яким у них були довірливі відносини, надрукував текст договору на чистому аркуші, на якому був його ([PERSON].) підпис та печатка. Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 23 квітня 2014 року клопотання [PERSON] про призначення експертизи відхилено з тих підстав, що необхідність призначення технічної експертизи відсутня. В ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 вересня 2014 року вказано, що апеляційний суд на положення статей 10, 143, 150 ЦПК України належної уваги не звернув, відхилив клопотання [PERSON] про призначення додаткової технічної експертизи, при цьому не перевірив наведених [PERSON] обставин щодо необгрунтованості та неповноти висновку експерта, не вмотивував свого висновку про відмову в задоволенні клопотання і таким чином ухилився від обов'язку сприяння всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. В судовому засіданні під час нового розгляду справи позивач [PERSON], його представник [PERSON] позов про стягнення з [PERSON] коштів за договором позики підтримали повністю, заперечили проти зустрічного позову, посилаючись на те, що [PERSON] і [PERSON] довгий час співпрацювали, між ними були довірливі відносини, [PERSON] допомагав [PERSON] з кредитами. [PERSON] отримав всі кошти в один день в три етапи 01 серпня 2007 року. По кожній передачі коштів складався графік погашення коштів. Кошти належали [PERSON], але передавав [PERSON] кошти [PERSON], так як вони є однією сім'єю. Ввечері [PERSON] підписав погоджений текст договору позики, який був виготовлений [PERSON] Достовірність підпису [PERSON] підтверджена висновками експертизи. Під час нового розгляду справи позивач [PERSON], його представник [PERSON] не виконали вимогу суду про надання оригіналу договору безвідсоткової позики грошових коштів від 01 серпня 2007 року, дійсність якого оспорюється відповідачем, мотивуючи тим, що позивач не може віднайти оригінал договору позики, але раніше оригінал вказаного договір був досліджений судами першої та апеляційної інстанцій, вчинення підпису оригіналу договору [PERSON] підтверджено висновками судової почеркознавчої експертизи. Отримання [PERSON] від представника позивача [PERSON] коштів, повернення яких було врегульовано підписаним між [PERSON] і [PERSON] договором позики, підтверджується оригіналами боргових розписок [PERSON] на загальну суму 300000,00 гривень. В судовому засіданні під час нового розгляду справи представники відповідача [PERSON], [PERSON] позов [PERSON] про стягнення з [PERSON] коштів за договором позики не визнали повністю, підтримали зустрічний позов відповідача [PERSON] про визнання договору безвідсоткової позики грошових коштів від 01 серпня 2007 року недійсним, мотивуючи тим, що [PERSON] договору позики з таким змістом не підписував і позивач [PERSON] за такими договором коштів йому в позику не надавав. Достовірність підпису [PERSON] під текстом договору пояснили тим, що [PERSON] був клієнтом банку «Аваль», де працює [PERSON], між ними були добрі відносини і [PERSON] підписував чисті бланки, залишав [PERSON] свою печатку. Представники відповідача допускають, що текст договору позики міг бути надрукований на чистому аркуші, на якому вже був підпис [PERSON] Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представників відповідача, дослідивши та оцінивши докази, суд вважає, що зустрічний позов підлягає задоволенню повністю, наслідком чого є необхідність ухвалення рішення про відмову в задоволенні первісного позову. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За правовим висновком Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, який відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Заперечуючи факт укладання між сторонами договору позики, представником відповідача було заявлено клопотання про призначення судової експертизи, на вирішення якої мали б бути поставлені питання як про виконання підпису у договорі позики [PERSON] чи іншою особою, так і питання щодо часу виготовлення тексту договору, зокрема, що було виконано раніше: текст договору чи підпис ( а.с.59-60). Судом апеляційної інстанції у процесі апеляційного перегляду зазначене клопотання 20 жовтня 2013 року було задоволено частково та призначено експертизу лише щодо належності підпису [PERSON] чи іншій особі. (а.с.116) Згідно висновку експерта № 1/1688 від 25.02.2014 року підпис, розташований в графі «Позичальник /[PERSON]./» договору безвідсоткової позики грошових коштів від 01 серпня 2007 року, виконаний [PERSON]. (а.с.122-125) 22 квітня 2014 року [PERSON] було заявлено апеляційному суду клопотання про призначення технічної експертизи договору позики, на вирішення якої поставити питання: в якій послідовності в договорі нанесені гоизонтальна лінія під його підписом, його підпис, відбиток печатки ФОП [PERSON], верхній край якого перетинаєтьсяз друкованим текстом після слова позичальник та сам текст після слова «позичальник». (а.с.149) Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 23 квітня 2014 року клопотання [PERSON] про призначення експертизи відхилено з тих підстав, що необхідність призначення технічної експертизи відсутня. Під час нового розгляду справи 18 грудня 2014 року представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON] заявив клопотання про призначення судової технічної експертизи письмового документа, а саме, договору безвідсоткової позики грошових коштів від 01 серпня 2007 року на вирішення якої поставити наступне запитання: в якій послідовності нанесено друкований текст в договорі після слова «позичальник», відтиск печатки «Приватний підприємець [PERSON]» та відповідно сам підпис [PERSON]? Чи не відбулося накладення друкованого тексту на відтиск печатки та підпис [PERSON]? Представник відповідача просив направити для експертного дослідження оригінал договору безвідсоткової позики грошових коштів від 01 серпня 2007 року, який витребувати у позивача [PERSON], оскільки відповідно до розписки, яка є в матеріалах цивільної справи, оригінал вказаного договору був повернутий [PERSON] Ухвалою суду від 18 грудня 2014 року клопотання представника відповідача було задоволено, произначено судову технічну експертизу письмового документа, а саме, договору безвідсоткової позики грошових коштів від 01 серпня 2007 року, на вирішення якої були поставлені питання, запропоновані представником відповідача. Також вказаною ухвалою суду було зобов'язано позивача [PERSON] в строк до 26 грудня 2014 року надати суду оригінал договору безвідсоткової позики грошових коштів від 01 серпня 2007 року для подальшого надіслання разом з ухвалою про призначення судової експертизи до експертної установи для проведення експертного дослідження. Одночасно було роз'яснено сторонам, що відповідно до ч.1 ст.146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд, залежно від того хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза призначена, або відмовити в його визнанні. Проведення вказаної експертизи виявилось неможливим, оскільки позивачем [PERSON] та представником позивача [PERSON] не було надано суду оригіналу договору безвідсоткової позики грошових коштів від 01 серпня 2007 року. Згідно з повідомленням судового експерта №1/59 від 21.01.2015 року про неможливість проведення експертизи за технічними зображеннями та копіями документів визначити послідовність виконання реквізитів не представляється можливим у зв'язку з тим, що в них не відображаються ознаки послідовності нанесення реквізитів документу. Визначити послідовність виконання реквізитів можливо лише за оригіналом документу. (а.с.231-232). Зважаючи на те, що за твердженнями відповідача [PERSON], його представників висновки судової технічної експертизи письмового документа, а саме, договору безвідсоткової позики грошових коштів від 01 серпня 2007 року, з поставлених на вирішення питань підтвердили б факт того, що [PERSON] не підписував договір позики, а [PERSON], з яким у нього були довірливі відносини, надрукував текст договору на чистому аркуші, на якому був його ([PERSON]) підпис та печатка, суд, враховуючи вимоги ч.1 ст.146 ЦПК України, вважає можливим визнати такий факт, про який стверджує відповідач [PERSON], оскільки неможливість проведення вказаної експертизи викликана ухиленням позивача [PERSON] від подання експертам для дослідження оригіналу договору безвідсоткової позики грошових коштів від 01 серпня 2007 року. Наданий суду представником позивача [PERSON] графік погашення кредиту, виконаний друкарським способом на одній сторінці одного аркуша паперу, який містить записи прізвищ, ініціалів «[PERSON].», «[PERSON].» виконані підписи, текст «Двісті шість грн зобов'язуюсь повернути згідно цього графіка» з підписом, а також на зворотній стороні запис «Сто тисяч зобов'язуюсь повернути до 1.12.2007 року» не може вважатися належним та допустимим доказом укладення 01 серпня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] договору безвідсоткової позики грошових коштів в сумі 380000 гривень, оскільки відображені в графіку дані суперечать умовам договору безвідсоткової позики, зокрема, щодо суми позики, умов та строків повернення, плати за користування позичковими коштами. Вказаний документ, який наданий представником позивача, взагалі не містить даних, які б посвідчували передання саме позивачем [PERSON] як позикодавцем відповідачу [PERSON] як позичальнику визначеної грошової суми на умовах договору позики. Відповідно до ст.10 ЦПК України сторони, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їхні права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, установлених ЦПК. Статтею 57 ЦПК передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експерта. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст.59 ЦПК України). Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 2 ст.64 ЦПК України передбачено, що письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. Згідно зі ст.212 ЦПК суд оцінює докази за своїх внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін. Враховуючи наведені обставини, та положення законодавства, суд вважає, що оскільки матеріали справи не містять оригіналу договору позики від 01.08.2007 року, і вказаний оригінал договору позивач не може надати на вимогу суду під час нового розгляду справи, тоді як відповідач заперечує укладення договору позики такого змісту між ним та позивачем [PERSON], а інших належних та допустимих доказів про передачу позивачем [PERSON] коштів в сумі 380000 гривень відповідачу [PERSON] в строки та на умовах, зазначених в тексті договору безвідсоткової позики грошових коштів від 01 серпня 2007 року, дійсність якого оспорюється відповідачем, не надано, тому суд вважає вимоги первісного позову недоведеними, оскільки відсутність оригіналу договору позики унеможливлює встановлення фактичних обставин справи, що мають значення для правильного вирішення справи. Тому за встановлених судом обставин зустрічний позов про визнання договору позики недійсним підлягає задоволенню, оскільки суду не було надано достатніх, належних та достовірних доказів на підтвердження того, що умови, зазначені у письмовому тексті договору, були узгоджені між сторонами договору, та що підпис позичальника був вчинений після відображення у письмовій формі умов договору позики. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідачем [PERSON] було оплачено подання зустрічної позовної заяви судовим збором в сумі 3441,00грн.(а.с.39), подання апеляційної скарги на рішення суду судовим збором в сумі 1777,50грн.(а.с.75) подання касаційної скарги на рішення суду першої інстанції і рішення апеляційного суду судовим збором в сумі 2557,80грн. Такі судові витрати позивача в загальній сумі 7776,30грн. підтверджені відповідними квитанціями і підлягають відшкодуванню відповідачеві з позивача. У справі призначалась та проводилась судова почеркознавча експертиза, розмір оплати за проведення якої визначений в сумі 900,48грн. ( а.с. 126). Оскільки відповідачем не надано документальних підтверджень на проведення оплати експертизи, тому вартість проведення вказаної експертизи не відноситься судом до судових витрат відповідача, які присуджуються з позивача.

Outcome: approved