Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-31 00:00:00

01 березня 2019 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у розмірі ј частини від щомісячного доходу (заробітку), з усіх видів доходу на дитину відповідного віку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви й до моменту досягнення позивачем двадцяти трьох років. В обґрунтування позову із посиланням на ст.ст. 180-183, 191, 199, 200 СК України зазначає, що народився [INFO] , на даний час навчається в Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ за спеціальністю 081 Право з 01 вересня 2018 року по 30 червня 2021 року, форма навчання денна. [INFO] досяг повноліття. Відповідач [PERSON] - батько, матеріальну допомогу на утримання не надає, хоча має таку можливість. У зв`язку з навчанням позивач не має можливості працювати, не має інших джерел доходу, але має витрати, пов`язані з придбанням навчальних приладь, витрати на харчування, на придбання одягу, ліків, проїзду, плату за навчання та інше. Відповідач фізично здоровий, працює, отримує дохід, зобов`язаний утримувати повнолітнього сина до досягнення двадцяти трьох років за умови навчання, тому звернувся до суду з даним позовом. В судове засідання позивач не з`явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просить задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, однак належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причини своїх неявок суду не повідомив. Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням зазначених положень закону та думки позивача, який не заперечував проти заочного розгляду справи, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. У зв`язку з неявкою всіх учасників справи в судове засідання, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов такого висновку. Відповідач є батьком позивача - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] (а.с. 7). За рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2009 року ухваленим за позовом [PERSON] до [PERSON] з останнього на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку до досягнення дитиною повноліття (а.с. 6). [INFO] [PERSON] досяг повноліття (а.с.4). 15 серпня 2018 року між [PERSON] в інтересах [PERSON] та Дніпропетровським державним університетом внутрішніх справ укладено договір № 10Ф/484/д18 про надання освітніх послуг та додаткову угоду (а.с.5, 5 зв.). Відповідно до довідки № 689 від 27 лютого 2019 року [PERSON] навчається на другому курсі денної форми навчання юридичного факультету Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ на контрактній основі, стипендією не забезпечується. Термін навчання з 01 вересня 2018 року до 30 червня 2021 року (а.с.8). Вирішуючи позовні вимоги суд виходить з таких норм законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка або син, а також самі дочка або син, які продовжують навчання. При цьому, у відповідності до ст. 198 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Доказів на підтвердження негативного стану здоров`я відповідача та позивача суду не надано. Доказів того, що син працевлаштований, отримує самостійні доходи та у зв`язку з графіком навчання має можливість отримувати дохід відповідачем суду не надано. Відтак, суд приходить до висновку про потребу позивача у матеріальній допомозі та спроможність відповідача надавати матеріальну допомогу повнолітньому синові, який навчається. Визначаючи вид та розмір аліментів, суд виходить з такого. Статтею 200 СК України визначено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Стаття 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 1 ст. 184 СК України). Позивач просить стягнути аліменти в частці від заробітку відповідача. При цьому, доказів на підтвердження негативного матеріального становища та стану здоров`я відповідача та позивача, доказів наявності саме на утриманні відповідача інших осіб, інших обставин, які б могли мати істотне значення для розміру аліментів суду не надано. Внаслідок викладеного, суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу), щомісяця, до закінчення навчання повнолітнім вином у навчальному закладі. Визначаючи кінцеву дату стягнення аліментів, суд вважає за необхідне визначити датою закінчення [PERSON] навчання. Водночас, суд враховує і можливість продовження отримання ним освіти, граничний термін сплати аліментів, визначений ст. 199 СК України, змістом позовних вимог. Внаслідок чого, вважає за необхідне призначити до стягнення з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина до дати закінчення навчання, а за умови продовження останнім навчання - до досягнення 23 років. Також, у відповідності до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд вважає за необхідне визначити дату початку стягнень з дати звернення до суду, а саме - з 01 березня 2019 року. За частиною 2 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Дану норму позивач просить застосувати при стягненні аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання. Проте дана норма не може бути застосована судом в даному випадку, оскільки стосується лише дитини, тобто особи яка не досягла повноліття, у зв`язку з чим позов підлягає частковому задоволенню. Крім того, у відповідності до ст. 80, 88 ЦПК України відповідач повинен відшкодувати на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 гривень.

Outcome: partial