Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

ТОВ "Рівнетеплоенерго" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання. В обґрунтування позовних вимог вказує, що ТОВ «Рівнетеплоенерго» здійснює відпуск теплової енергії для опалення та гарячого водопостачання в квартиру за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою відкрито особовий рахунок № [NUMBER] на ім`я [PERSON] . Проте, внаслідок порушення зобов`язань щодо своєчасного внесення поточних платежів, станом на 01.01.2021 року у відповідача виникла заборгованість за надані ТОВ «Рівнетеплоенерго» послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 23 046,52 грн. та судові витрати в розмірі 2 270,00 грн. 22.04.2021 року через канцелярію Рівненського міського суду Рівненської області відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що з жовтня 2007 року послуги з теплопостачання та централізованого гарячого водопостачання їй за адресою: [ADDRESS] не надаються, у зв`язку з відключення її квартири від систем централізованого опалення та гарячого водопостачання. Крім того, вказує на пропуск позивачем строку позовної давності, у зв`язку з чим просить застосувати наслідки пропуску такого строку та відповідно відмовити в задоволенні позову. 26.04.2021 року через канцелярію Рівненського міського суду Рівненської області відповідачем подано заяву про стягнення з позивача судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3 260,00 грн. 02.12.2021 року через канцелярію Рівненського міського суду Рівненської області позивачем подано клопотання про зменшення розміру витрат пов`язаних з розглядом справи, в якому зазначає, що розмір заявлених відповідачем витрат не є співмірним зі складністю справи та обсягом наданих послуг. Також звертає увагу на те, що відповідачем не долучений детальний опис послуг наданих адвокатом. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просить їх задоволити. Відповідач та її представник - адвокат Янчук В.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просять в їх задоволенні відмовити з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши думку сторін, дослідивши в судовому засіданні надані письмові докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] на праві сумісної власності належить частка квартири [ADDRESS] . У період до жовтня 2007 року за вказаною адресою відповідачу надавалися послуги з теплопостачання та централізованого гарячого водопостачання Комунальним теплопостачаючим підприємством «Комуненергія» (далі - КТП «Комуненергія»), правонаступником якого в частині надання відповідних послуг є позивач. Вказане не заперечувалося сторонами в судовому засіданні. Разом з тим, з матеріалів справи судом встановлено, що з жовтня 2007 року послуги з теплопостачання та централізованого гарячого водопостачання відповідачу за адресою: [ADDRESS] не надаються, у зв`язку з відключення вказаної квартири від систем централізованого опалення та постачання гарячої води. Так, листом від 02 червня 2002 року за № 103 Управління житлового господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради надало погодження на відключення від систем централізованого опалення і гарячого водопостачання квартири [ADDRESS] , а також влаштування у вказаній квартирі автономної системи опалення та гарячого водопостачання. Також листом від 28 вересня 2007 року за № 1221 Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради повідомило, що видача погоджень на відключення квартир житлових будинків здійснювалося згідно з розпорядженням голови ОДА від 25 лютого 2002 року № 111, яким було затверджене Положення про порядок влаштування автономних систем опалення і гарячого водопостачання в окремих квартирах і нежитлових приміщеннях багатоповерхових, багатоквартирних житлових будинків. 07 червня 2002 року за № 103 управлінням житлового господарства було наданого погодження на відключення квартири відповідача від систем ЦО і ГВП та влаштування автономного опалення, що підтверджується записом в журналі реєстрації заяв на влаштування автономного опалення в житловому фонді за 2002 рік. Крім того, 29 жовтня 2008 року постійно діючою міжвідомчою комісією з розгляду питань, пов`язаних з відключенням споживачів від мереж центрального опалення і гарячого водопостачання, було прийнято рішення надати дозвіл на відключення квартири [ADDRESS] від центральної системи опалення і гарячого водопостачання, виготовлення технічних умов відповідними організаціями для розробки проекту індивідуального (автономного) опалення і гарячого водопостачання, що стверджується наявною в матеріалах справи копією витягу з протоколу № 7 засідання відповідної комісії від 29 жовтня 2008 року. Фактичне відключення належної відповідачу квартири від систем централізованого опалення та постачання гарячої води підтверджується актом від 01 жовтня 2007 року, складеним мешканцями житлового будинку [ADDRESS] . Крім того, судом з`ясовано, що про вказані обставини відповідач неодноразово повідомляла позивача, зокрема, листами (заявами) від 07 жовтня 2007 року, від 12 листопада 2007 року, від 16 лютого 2009 року. В подальшому, 28 жовтня 2013 року відповідачу були видані технічні умови № 111 на відключення від централізованої системи теплопостачання приміщень квартири [ADDRESS] . На підставі вказаних вище технічних умов, в листопаді 2013 року Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕнергоЕко Консалтінг» розроблений робочий проект «відключення від централізованої системи теплопостачання та гарячого водопостачання приміщення квартири [ADDRESS] », погоджений позивачем згідно з протоколом технічної наради від 03 березня 2015 року № 7. Як наслідок, 25 червня 2015 року представниками Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Соборна» (організація, що обслуговує житловий будинок), ТзОВ «Рівнетеплоенерго» (теплопостачаюча організація), ФОП [PERSON] (монтажна організація) та [PERSON] (власник квартири) підписаний акт, яким підтверджено відключення від внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГВП квартири [ADDRESS] . Відповідно до ч.ч. 1,4 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води здійснюється у відповідності до положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а також Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630, якими визначений порядок надання послуг, порядок їх обліку, оплати, права та обов`язки споживача і виконавця, а також інші питання. Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. При цьому, такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Аналогічні положення містить і ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції, чинній на час розгляду справи. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Обов`язок відповідача як споживача житлово-комунальних послуг, закріплений також у ст. 162 Житлового кодексу Української РСР. Разом з тим, в ході судового розгляду судом встановлено, що протягом періоду, за який за даними позивача у відповідача утворилася заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 23 046,52 грн, такі послуги фактично не надавалися, з огляду на фізичне відключення належної відповідачу квартири [ADDRESS] від внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГВП. Таким чином, суд приходить до висновку про безпідставність заявлених ТОВ «Рівнеобленерго» позовних вимог та відсутність підстав для задоволення позову. Враховуючи, що суд прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог, тому питання дотримання позивачем строку позовної давності судом не досліджується. При вирішенні питання про стягнення з позивача судових витрат по справі, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Вирішуючи питання щодо судових витрат, здійснених відповідачем у зв`язку з розглядом позову, які складаються з витрат за надання правничої допомоги у розмірі 3260 грн., суд враховує, що відповідно до частини другої статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Витрати за надання правничої допомоги підтверджені належними доказами, а саме: копією договору про надання правової допомоги № б/н від 15 квітня 2021 року, копією рахунку № 15/04 від 15 квітня 2021 року, копією квитанції від № MP_AB0309880AA1_19002985 від 21 квітня 2021 року. Щодо відсутності детального опису робіт на виконання положень ч. 3 ст. 137 ЦПК України, то суд звертає увагу на зміст цієї норми, яка запроваджена "для визначення розміру витрат", в той час як в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору про надання правової допомоги № б/н від 15 квітня 2021 року у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним. Тотожну правову позицію у подібних правовідносинах висловив Верховний Суд у постанові від 28 грудня 2020 року по справі № 640/18402/19 (провадження № К/9901/27657/20). За наведених обставин суд приходить до висновку про те, що витрати відповідача на професійну правничу (правову) допомогу підтверджені належними та допустимими доказами, є співмірними із складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг, а тому підлягають до стягнення з позивача в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved