Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-29 00:00:00

02.05.2018 до Петриківського районного суду Дніпропетровської області надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, третя особа: Курилівська селищна рада Петриківського району. Позивач посилається на те, що вона відповідно до договору купівлі-продажу від 04.01.2012 є власницею 11/25 частин житлового будинку [ADDRESS] які були виділені їй в особисту приватну власність із спільного майна подружжя за рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 16.06.2017. Відповідач [PERSON] зареєстрований за вказаною адресою, але фактично там не проживав жодного дня. З реєстрації за власним бажанням відповідач не знімається, на контакт не йде, а отже вирішити це питання у позасудовому порядку сторонам не вдалося, що позбавляє позивачку можливості повноправно здійснювати свої права власника. Уточнивши позовні вимоги позивач [PERSON] просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням -квартири [ADDRESS] та має бути знятим з реєстрації, стягнути з відповідача судові витрати. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, заявила клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, позов підтримує в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення по справі (а.с. 32). Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується поштовими відправленням, які були повернуто до суду із відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання» (а.с. 67-70) та оголошенням про виклик відповідача до суду, розміщеним на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 54, 72). Клопотань про розгляд справи за його участі або про відкладення розгляду справи до суду не надходило, відзив на позовну заяву не подано. Від третьої особи - Курилівської селищної ради Петриківського району до суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника ради, проти задоволення позову не заперечують (а.с. 63) Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. У відповідності до вимог ст. 280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи на поштову адресу за зареєстрованим місцем проживання та на офіційному веб-сайті судової влади України, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін - не подав, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Жодних доказів, які б спростовували зазначені вище обставини, відповідачем до суду не надано. Всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані позивачем докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 08.08.2009 позивач [PERSON] уклала шлюб із відповідачем [PERSON], який розірвано за рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20.04.2017 (а.с. 19). Відповідно до договору купівлі-продажу від 04.01.2012, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Кір'як К.А. та зареєстрованого у реєстрі за № 8, [PERSON] придбала 11/25 частин житлового будинку [ADDRESS] які належать їй на праві приватної спільної часткової власності, що підтверджується копіями вказаного договору (а.с. 10), витягу з Державного реєстру правочинів від 04.01.2012 (а.с. 11) та витягу про державну реєстрацію прав від 19.10.2012 (а.с. 9). Згідно з рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 16.06.2017 у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя позивачці були виділені в особисту приватну власність 11/25 частин житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.20-21). Рішення суду набрало законної сили 27.06.2017. Відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копіями довідки Курилівської селищної ради від 26.04.2018 за № 267 (а.с. 29) та домової книги для приписки громадян, які проживають [ADDRESS] (а.с. 22-25). Згідно з актом про проживання від 25.04.2018, складеним депутатом Курилівської селищної ради Лящиною В.І. (а.с. 27) та копією довідки Курилівської селищної ради від 23.04.2018 за № 260 (а.с. 28), [PERSON], [INFO], який зареєстрований в [ADDRESS], фактично з 04.01.2012 за даною адресою не проживає, місце проживання його не відоме. Розглядаючи позовні вимоги, суд виходить із наступного. Відповідно до статей 316, 317 Цивільного Кодексу України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним, що визначено ч. 1 ст. 321 ЦК України. Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Частиною 2 статті 405 ЦК України визначено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За правилами ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З огляду на викладене, враховуючи, що позивач є власником 11/25 частин (кв. № 2) житлового будинку, у якому зареєстрований відповідач, який там фактично не проживає понад один рік, не відноситься до членів сім'ї позивача, добровільно залишив місце своєї реєстрації та тривалий час проживає в іншій місцевості, вказана обставина створює перешкоди для власника житла вільно розпоряджатися своїм майном, суд приходить до переконання про обґрунтованість позовних вимог, що дає суду підстави за правилами ст. 156 ЖК України визнати відповідача особою, яка втратила право на користування зазначеним вище житлом. Зняття з реєстрації в даному випадку не призведе до порушення права відповідача на житло та не буде не виправданим втручанням у право на повагу до житла, гарантованого ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основних свобод. Вирішуючи питання про судовий збір, суд виходить із того, що позивач, при зверненні до суду із позовом, сплатив судовий збір в повному обсязі, долучивши квитанцію від 27.04.2018 на суму 704,80 грн. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому, з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені нею і документально підтверджені судові витрати в сумі 704,80 грн.

Outcome: approved