Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

У жовтні 2015р. позивачі звернулися до суду з позовом, в якому просять визначити порядок користування приміщеннями будинку за адресою Залізничне селище №852, визнавши за ними право користування приміщеннями 1-1,1-2,1-3,1-4 та частиною двору з виходом на вулицю, а за відповідачем - право користування приміщенням 1-5 та господарсько-побутовими будівлями й спорудами з городом, посилаючись в обґрунтування вимог на те, що у спірному будинку вони мають реєстрацію місця проживання, що відповідач був зобовязаний судовим рішенням не чинити їм перешкод у користуванні житловим будинком та господарсько-побутовими будівлями й спорудами, проте і після проведення примусового виконання рішення суду, проживати у будинку без визначення порядку користування приміщеннями виявилося неможливим. У грудні 2015р. відповідачем предявлені зустрічні вимоги до [PERSON] про визнання власністю подружжя незавершеного обєкту будівництва у вигляді будівельних матеріалів, які були використані в процесі будівництва та існують у вигляді будинку з будівлями із замощенням та огорожею з воротами, здійснити поділ цього майна, виділивши йому у власність ? частку будівельних матеріалів. У судовому засіданні кожна зі сторін підтримала свої вимоги та просила їх задовольнити, посилаючись на зазначені в їх обґрунтування обставини та заперечуючи проти наведеного іншою стороною. З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд вважає, що первісний позов задоволенню не підлягає, зустрічний може бути задоволений частково з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 1977р. по 2003р. перебували в зареєстрованому шлюбі та у цей період, проживаючи у житлі батьків [PERSON] за адресою вул.Залізничне селище №852 в м.Миколаєв, здійснили там капітальний ремонт житлового будинку. Їх будівництво в експлуатацію не приймалося та залишається самочинним. Питання оформлення прав на будівництво шляхом звернення до компетентних державних органів у встановленому порядку не вирішено через відсутність домовленості на це між [PERSON] та [PERSON]. Згідно виготовленого ММБТІ у 2013р. технічного паспорту на садибний житловий будинок, Залізничне селище №852 м.Миколаїв включає житлові будинки літ.А-1, літ.Д-1. За даною адресою сторони справи мають реєстрацію місця проживання, але фактично проживає [PERSON] з сімєю (дружина, дитина). У 2012р. за судовим рішенням від 26.04.2010р. [PERSON] і [PERSON] з неповнолітніми дітьми були вселені до житлового будинку №852. Також, за остаточним судовим рішенням від 05.04.2013р. [PERSON] зобовязувався не чинити перешкоди позивачам у користуванні житлом, зокрема надати ключі від будинку, утримувати собаку у вольєрі. Проте, позивачі (за первісним позовом) у спірному житлі не проживають, оскільки відповідач не звільняє ту частину приміщень, якою користувався і користується сам із сімєю. Відповідно до положень ст.331 ЦК України\~право власності на новостворене нерухоме майно (житловий будинок) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Останнє має здійснюватися у відповідності до вимог чинних нормативно-правових актів. Крім того, створена нерухомість має прийматися до експлуатації; права на неї підлягають державній реєстрації (ст.182 ЦК України). Згідно роз'яснень у п.9 постанови Пленуму ВСУ від 04.10.1991р. №7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок"\~слідує, що право власності на жилий будинок виникає лише з моменту прийняття його в експлуатацію та державної реєстрації. Згідно висновку Верховного Суду України (постанова від 4 грудня 2013 р. у справі № 6-130цс13) у розумінні ч.1ст.376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а й об'єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об'єкта, здійснених без одержаних відповідних дозволів, без відповідної проектної документації; об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти, не є об'єктами права власності (ч. 2 ст. 376 ЦК України), а тому не можуть бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364,367 ЦК України. Відповідно до порядку, який був чинним на час завершення [PERSON] та [PERSON] капітального ремонту житлового будинку, для набуття права власності вимагалося наявність дозволу на будівництво, прийняття його в експлуатацію та наступна правова реєстрація в органах БТІ. Спірне нерухоме майно було створено без дотримання цих вимог, і відповідно до діючих тоді норм (ст.105 ЦК УССР) та чинних зараз (ст.376 ЦК України) воно є самовільним (самочинним) будівництвом, отже, не є обєктом права власності. Згідно роз'яснень у п.6 постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012р. №6 "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)"\~слідує, що право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувається; це майно не є об'єктом права власності, воно не може бути предметом поділу та встановлення порядку користування в судовому порядку; вимоги, що не пов'язані з правом власності на ці будівлі, зокрема, про визнання права на матеріали будівництва підлягають розгляду судами на загальних підставах. Відповідно до ст.ст.60,69,70 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності та у разі поділу частки майна дружини та чоловіка є рівними. Враховуючи, що житловий будинок по вул.Залізничне селище,852 в м.Миколаєві побудовано сторонами під час спільного проживання в зареєстрованому шлюбі, але з порушенням вимог закону, то як об'єкт незавершеного самочинного будівництва він не може бути предметом поділу та встановлення порядку користування в судовому порядку. Отже, задоволенню підлягають лише вимоги [PERSON] про визнання права на 1/2 частку матеріалів, що були використані в процесі будівництва та існують у вигляді житлового будинку літ.А площею 71,0кв.м, житлового будинку літ.Д площею 25,6кв.м, замощення І, ворота №1, огорожа №4. На підставі ст.88 ЦПК України судові витрати присуджуються [PERSON] з [PERSON] пропорційно задоволених зустрічних вимог.

Outcome: partial