Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-20 00:00:00

01.10.2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відділу освіти Мурованокуриловецької районної державної адміністрації Вінницької області, в якому просив стягнути з відділу освіти Мурованокуриловецької районної державної адміністрації Вінницької області добові витрати та вартість проїзду на відрядження, що разом становить 602,41 гривень. Стягнути з відповідача компенсацію моральної шкоди в сумі 10000 гривень та судові витрати. Притягнути до відповідальності відповідно до чинного законодавства керівництво відділу освіти за систематичне, умисне, грубе порушення законодавства про працю. 13.11.2019 року [PERSON] надав до суду уточнену позовну заяву, в якій просив стягнути з відділу освіти Мурованокуриловецької районної державної адміністрації Вінницької області компенсацію моральної шкоди в сумі 3000 гривень та судові витрати. Ухвалою суду від 19.02.2020 року відкрито провадження по справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просив розглянути справу за його відсутності. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надали до суду заяву в якій зазначив, що всі забов`язання перед позивачем виконано в повному обсязі, просили розглянути справу за їх відсутності. Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Як вбачається з матеріалів справи та визнається учасниками справи, позивач з 08.10.2018 по 14.10.2018 року, працюючи вчителем англійської мови в середній загальноосвітній школі І-ІІ ст. с. Немерче Мурованокуриловецького району Вінницької області, на вимогу відділу освіти (лист 01-09/1375 від 03.10.2018) був направлений на курси підвищення кваліфікації до Вінницької академії неперервної освіти, про що директором школи був виданий відповідний наказ по школі (наказ №22-к/тр від 08.10.2018 року). Після повернення з відрядження було подано звіт про використання коштів під час відрядження в сумі 602,41 гривень. Незважаючи на неодноразові звернення позивача, використанні кошти під час відрядження не були виплачені. Відповідно до накопичувальної відомості за розрахунками з підзвітними особами за листопад 2019 року позивачу [PERSON] було виплачено кошти витрачені під час відрядження в сумі 602,41 гривень. Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди, суд виходить із наступного. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (ч. 1 ст. 1167 ЦК України). Отже, право на відшкодування моральної шкоди у позивачки виникло у зв`язку з неправомірною поведінкою відповідачів та завдання матеріальних збитків, що призвело до моральних переживань. Згідно ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від глибини душевних страждань, ступеня вини особи, що завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При вирішенні даної справи і визначенні моральної шкоди судом враховуються положення п. п. 3, 5, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4. Право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов або підстав відповідальності за заподіяну шкоду. З огляду положення вказаної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, зобов`язання відшкодувати моральну шкоду виникає за наявності: а) моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; б) неправомірних рішень, дій чи бездіяльності заподіювача шкоди; в) причинного зв`язку між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; г) вини заподіювача шкоди. Разом з тим, з огляду на обставини справи, беручи до уваги принципи, які повинні враховуватись при стягненні моральної шкоди, суд вважає, що розмір моральної шкоди, який вказаний позивачем у розмірі 3000 гривень є завищеним. Розмір відшкодування має бути адекватним нанесеній моральній шкоді, при цьому, відшкодування моральної шкоди не може бути засобом отримання доходу. Враховуючи викладене, а також виходячи із засад розумності та справедливості, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди та вважає, що грошова сума у розмірі 1000 гривень є відповідною і достатньою грошовою компенсацією за завдану відповідачами позивачці моральну шкоду через вчинення матеріальних збитків. В силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 802 грн. 80 коп.. Виходячи з наведеного ст.ст. 12,13, 89, 263-265, 279 ЦПК України, суд,

Outcome: partial