Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-26 00:00:00

У квітні 2017 р. позивач звернувся до суду зі вказаним позовом, неодноразово його уточнюючи, останній раз 23.03.2018 р.. В обґрунтування позову зазначила, що згідно наказу № 168к від 01.02.2009 р., вона була прийнята до ТОВ «МЕДИКОМ» на посаду лікаря-отоларинголога поліклініки № 2 з 01.02.2009 р.. На підставі наказу № 274-к п. 5 від 30.12.2011 р. у зв`язку зі зміною штатного розпису, її було переведено на посаду лікаря-отоларинголога лікувально- діагностичного центру № 2 з 01.01.2012 р.. У зв`язку з організацією структурного підрозділу, на підставі наказу № 49 від 01.02.2012 р., посада, на якій працювала позивач, з 03.02.2012 р. була введена в склад «Лікувально-профілактичного відділення» лікувально-діагностичного центру № 2. На підставі наказу № 145 від 31.05.2013 р. назву підрозділу «Лікувально- діагностичний центр № 2» змінено з 01.06.2013 р. на «Відокремлене відділення № 2». У зв`язку зі зміною штатного розпису, на підставі наказу № 55-к від 24.02.2016 р., її з 01.03.2016 р. було переведено на 0,5 ставки лікаря-отоларинголога лікувально- профілактичного відділення Відокремленого відділення № 2 лікувально-діагностичного центру. \~ \~ \~ \~Наказом №\~33-к\~від 31.03.2017\~р.\~її було\~звільнено з\~31.03.2017\~р.\~із займаної\~посади за\~скороченням штату\~працівників,\~згідно п.\~1\~ст.\~40\~КЗпП України.\~Загальний стаж\~роботи позивача\~ [PERSON] \~на посаді\~лікаря -\~отоларинголога,\~на час\~звільнення,\~складав 39\~років 6\~місяців.\~Вона постійно\~проходила атестацію\~лікарів зі спеціальностей хірургічного профілю, має першу кваліфікаційну категорію зі спеціальності «Отоларингологія». Наказ № 33-к від 31 березня 2017 року про звільнення у зв`язку зі скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, вона вважає незаконним. На підставі наказу від 11.12.2015 р. № 286 «Про реорганізацію поліклінічної служби відокремленних відділень №№ 1,2,4,5 ЛДЦ ТОВ «МЕДИКОМ», її з 01\~березня 2016\~року, було\~переведено на\~нові умови\~праці на\~0,5\~ставки,\~із зміненим\~режимом праці.\~Як зазначено\~у вказаному\~наказі,\~підставою для\~зміни режиму\~та умов\~праці є\~неможливість забезпечити\~роботою в\~режимі повної\~зайнятості у\~зв`язку\~зі значним\~зменшенням чисельності\~основних працівників\~на гірничо-збагачувальних\~комбінатах,\~які обслуговуються\~відокремленими відділеннями.\~Згодом вона\~дізналася,\~що з\~березня 2016\~року 0,5\~ставки,\~на яку\~було зменшено\~її зайнятість\~та відповідно\~заробітна плата,\~було надано\~іншому працівнику\~ -\~ [PERSON] ,\~яка лише\~закінчила курси\~по спеціалізації\~отоларингологія,\~основна спеціальність\~якої лікар-терапевт,\~не мала\~стажу за\~спеціальністю лікар-отоларинголог,\~та кваліфікації.\~Згідно з\~графіками,\~вона та\~ [PERSON] ,\~по черзі\~вели профілактичні\~медичні огляди\~та амбулаторні\~прийоми.\~Тобто,\~дії керівництва\~ТОВ «МЕДТИКОМ»\~свідчать про\~відсутність у\~2016\~році реорганізації\~посади лікаря-отоларинголога\~у відокремленому\~відділенні №\~2\~поліклінічної служби\~ТОВ «МЕДИКОМ»:\~у одного\~лікаря відібрали\~0,5\~ставки та\~відповідно заробітку\~плату,\~а іншому,\~за своїм\~особистим бажанням,\~її віддали,\~назвавши дані\~дії реорганізацією.\~23.01.2017\~р.\~директором ТОВ\~«МЕДИКОМ» [PERSON] \~А.П.,\~було видано\~наказ №\~78\~«Про скорочення\~штатів в\~структурі ТОВ\~«МЕДИКОМ»,\~в якому\~зазначено,\~що підставою\~для скорочення\~штатів є\~очікування зниження\~обсягів надання\~медичних послуг\~ТОВ «МЕТІНВЕСТ\~ХОЛДІНГ».\~По відокремленому\~відділенні №\~2\~планувалося скоротити,\~в тому\~числі,\~0,5\~ставки лікаря-отоларинголога\~лікувально-профілактичного\~відділення. 25.01.2017 р., директором ТОВ «МЕДИКОМ» [PERSON] , було видано наказ «Про скорочення чисельності працівників ТОВ «МЕДИКОМ», згідно якого по відокремленому відділенню № 2 планувалося скоротити чотирьох лікарів: [PERSON] - лікаря з ультразвукової діагностики лікувально-профілактичного відділення ( 0,5 ст.); [PERSON] - лікаря-отоларинголога лікувально-профілактичного відділення ( 0,5 ст.); [PERSON] - лікаря-терапевта цехової лікарської дільниці лікувально- профілактичного відділення (1,0 ст.); [PERSON] - лікаря-стажиста з рентгенології рентгенологічного кабінету ( 1,0 ст.). Але, 0,5 ставки відповідач не скоротив, а звільнив лише [PERSON] , передавши її 0,5 ставки, лікарю [PERSON] .. Наказом від 31.03.2017 р. за № 33-к, позивача було звільнено з посади лікаря-отоларинголога лікувально-профілактичного відділення за п. 1 ст. 40 КЗпПУ, у зв`язку зі скороченням штату працівників з 31.03.2017 р., з виплатою вихідної допомоги 4 152,20 грн.. Підтвердженням відсутності скорочення посади лікаря-отоларинголога є Витяги штатного розпису починаючи з 2015 року і станом на 01.04.2017 р.. Так, у Витязі зі штатного розпису на 2015 р., зазначено, що станом на 01.01.2015 р. у відокремленому відділенні № 2 ТОВ «МЕДИКОМ» існувала 1,00 ставка лікаря - отоларинголога; у Витязі зі штатного розпису на 2016 р. станом на 01.01.2016 р. зазначено, що станом на 01.01.2016 р. у відокремленому відділенні № 2 ТОВ «МЕДИКОМ» існувала 1,00 ставка лікаря - отоларинголога; у Витязі зі штатного розпису на 2016 р. станом на 01.04.2016 р. зазначено, що станом на 01.04.2016 р. у відокремленому відділенні № 2 ТОВ «МЕДИКОМ» існувало по 0,50 ставки лікаря - отоларинголога, що сумарно становить 1,00 ставки; у Витязі зі штатного розпису на 2017 р. станом на 01.01.2017 р. зазначено, що станом на 01.01.2017 р. у відокремленому відділенні № 2 ТОВ «МЕДИКОМ» існувало по 0,50 ставки лікаря - отоларинголога, що сумарно становить 1,00 ставки; у Витязі зі штатного розпису на 2017 р. станом на 01.04.2017 р. зазначено, що станом на 01.04.2017 р. у відокремленому відділенні № 2 ТОВ «МЕДИКОМ» існувало 1,00 ставки лікаря отоларинголога. Вказане свідчить про відсутність істотних змін в організації праці відокремленого відділення № 2 ЛДЦ щодо посади лікаря- отоларинголога та незаконного звільнення позивача, з метою переведення з 0,5 ставки на 1,0 ставку іншого лікаря -отоларинголога, тобто, 0,5 ставки лікаря - отоларинголога у відокремленому відділенні № 2 ЛДЦ - не скорочувалась. Незаконне звільнення призвело до її моральних страждань, так як вона майже 40 років працювала на посаді лікаря-отоларинголога. Сумлінно виконуючи свою роботу, вона сподівалася, що відповідач має ставитися до неї, принаймні, з повагою до її прав, до їх фаху. Просить стягнути з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу, без утримання прибуткового податку та інших обов`язкових платежів з 01.04.2017 р. по день винесення судового рішення, з розрахунку 195,97 грн. роб./день, при тому, що на день подачі уточненої позовної заяви від 23.03.2018 р. ця сума становить 47620,71 грн., а також 8000 грн. на відшкодування моральної шкоди спричиненої незаконним звільненням; - 640 грн. сплаченого судового збору; та - 5000 грн. витрат за надання правничої допомоги. Представник відповідача надав відзив на позов, в якому зазначив, що на початку 2017 року стало відомо, що головний замовник послуг відповідача - ТОВ «МЕТІНВЕСТХОЛДІНГ», зменшує обсяг послуг, які для нього надавав відповідач, а саме ТОВ «МЕТІНВЕСТХОЛДІНГ», відмовився від амбулаторно-поліклінічних послуг. У зв`язку з тим, що для надання даних послуг у відповідача була задіяна певна кількість робітників, було прийнято рішення про скорочення штату в структурі ТОВ «МЕДИКОМ», про що був виданий відповідний Наказ від 23.01.2017 року №78. Рішення про звільнення працівників приймається роботодавцем самостійно, оскільки визначення організаційної структури підприємства належить винятково до компетенції самого власника. Відповідач виконав вимоги ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України та персонально попередив позивача про звільнення за два місяці - 23.01.2017 р. та звільнив 31.03.2017 року, про що видав відповідний наказ №33-к. Таким чином, відповідачем при звільнені [PERSON] , були дотримані всі норми чинного законодавства. На момент звільнення, а саме 31.03.2017 року [PERSON] мала дитину віком до чотирнадцяти років, що підтверджується свідоцтвом про народження № [NUMBER] від 16 липня 2003 (копія додається), зі своїм чоловіком не проживала вже багато років, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 11 липня 2005 року, проживала та проживає у квартирі (розташованій за адресою: [ADDRESS] ) лише зі своїм сином - [PERSON] , що підтверджується актом ТОВ «УЮТ- 2011», будь-якої допомоги при утриманні дитини від свого чоловіка - [PERSON] не отримувала, що підтверджується листом Поштамт-центру поштового зв`язку №2 Дніпропетровської дирекції Публічного акціонерного товариства «Укрпошта» №07-40-337 від 20.07.2017 року. Відповідач не міг надати перевагу позивачу у зв`язку з тим, що [PERSON] є одинокою матір`ю, яка самостійно виховувала дитину віком до чотирнадцяти років, а також в її сім`ї відсутні інші працівники з самостійним заробітком. Якщо б відповідач звільнив [PERSON] , замість позивача, то порушив би цілу низку законодавчих актів України. При звільненні позивача, керівництвом відповідача також був прийнятий до уваги той факт, що на відміну від [PERSON] на позивача були наявні скарги від клієнтів підприємства. У матеріалах справи відсутні належні докази заподіяння відповідачем душевних страждань позивачу, а також відсутні будь-які обґрунтування суми моральної шкоди у розмірі 8000 грн.. В задоволенні позовної заяви [PERSON] , просить відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно наказу № 168к від 01.02.2009 р., [PERSON] , була прийнята до ТОВ «МЕДИКОМ» на посаду лікаря-отоларинголога поліклініки № 2 з 01.02.2009 р.. На підставі наказу № 274-к п. 5 від 30.12.2011 р. у зв`язку зі зміною штатного розпису, [PERSON] було переведено на посаду лікаря-отоларинголога лікувально- діагностичного центру № 2 з 01.01.2012 р.. У зв`язку з організацією структурного підрозділу, на підставі наказу № 49 від 01.02.2012 р., посада, на якій працювала позивач, з 03.02.2012 р. була введена до складу «Лікувально-профілактичного відділення» лікувально-діагностичного центру № 2. На підставі наказу № 145 від 31.05.2013 р. назву підрозділу «Лікувально- діагностичний центр № 2» змінено з 01.06.2013 р. на «Відокремлене відділення № 2». У зв`язку зі зміною штатного розпису, на підставі наказу № 55-к від 24.02.2016 р., [PERSON] з 01.03.2016 р., було переведено на 0,5 ставки лікаря-отоларинголога лікувально- профілактичного відділення Відокремленого відділення № 2 лікувально-діагностичного центру. Наказом № 33-к від 31.03.2017 р., позивача було звільнено з 31.03.2017 р. із займаної посади за скороченням штату працівників, згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України. Загальний стаж роботи позивача [PERSON] на посаді лікаря - отоларинголога, на час звільнення, складав 39 років 6 місяців. [PERSON] має першу кваліфікаційну категорію зі спеціальності «Отоларингологія», що підтверджується витягом з наказу № 551-0 від 01.06.2013 р., виданого Департаментом охорони здоров`я Дніпропетровської обласної державної адміністрації та посвідченням №20/551-0/13 (а.с. 7-13). На підставі наказу від 11.12.2015 р. № 286 «Про реорганізацію поліклінічної служби відокремлених відділень №№ 1,2,4,5 ЛДЦ ТОВ «МЕДИКОМ» позивача [PERSON] лікаря-отоларинголога профілактичного відділення відокремленого відділення № 2 , з 01\~березня 2016\~року було переведено на нові умови праці на 0,5 ставки, із зміненим режимом праці. Як зазначено у вищевказаному наказі, підставою для зміни режиму та умов праці є неможливість забезпечити роботою в режимі повної зайнятості у зв`язку зі значним зменшенням чисельності основних працівників на гірничо-збагачувальних комбінатах, які обслуговуються відокремленими відділеннями. З березня 2016 року 0,5 ставки, на яку було зменшено її зайнятість та відповідно заробітна плата, було надано іншому працівнику - [PERSON] .. Згідно з графіками, позивач та [PERSON] , по черзі вели профілактичні медичні огляди та амбулаторні прийоми. 23.01.2017 року директором ТОВ «МЕДИКОМ» [PERSON] , було видано наказ за № 78 «Про скорочення штатів в структурі ТОВ «МЕДИКОМ», відповідно до якого, підставою для скорочення штатів є очікування зниження обсягів надання медичних послуг ТОВ «МЕТІНВЕСТ ХОЛДІНГ». По відокремленому відділенні № 2 планувалося скоротити, в тому числі, 0,5 ставки лікаря-отоларинголога лікувально-профілактичного відділення. 25.01.2017 року директором ТОВ «МЕДИКОМ» [PERSON] , було видано наказ за № 79 «Про скорочення чисельності працівників ТОВ «МЕДИКОМ», згідно якого по відокремленому відділенню № 2 планувалося скоротити чотирьох лікарів: [PERSON] - лікаря з ультразвукової діагностики лікувально-профілактичного відділення ( 0,5 ст.); [PERSON] - лікаря-отоларинголога лікувально-профілактичного відділення ( 0,5 ст.); [PERSON] - лікаря-терапевта цехової лікарської дільниці лікувально- профілактичного відділення (1,0 ст.); [PERSON] - лікаря-стажиста з рентгенології рентгенологічного кабінету ( 1,0 ст.). Але, 0,5 ставки ТОВ «МЕДИКОМ» не скоротив, а звільнив лише [PERSON] , передавши її 0,5 ставки, лікарю [PERSON] .. Наказом від 31.03.2017 р. за № 33-к [PERSON] , було звільнено з посади лікаря-отоларинголога лікувально-профілактичного відділення за п. 1 ст. 40 КЗпПУ, у зв`язку зі скороченням штату працівників з 31.03.2017 р., з виплатою вихідної допомоги 4 152,20 грн.. З наказом позивача ознайомили під розпис 31.03.2017 р. (.с. 51-67). У листі від 30.03.2017 р. за № 92, наданому ТОВ «МЕДИКОМ» на звернення позивача від 15.03.2017 р., зазначено, що з 01.04.2017 р. у зв`язку зі зниженням обсягів надання медичних послуг, адміністрацією ТОВ «МЕДИКОМ» прийняте вимушене рішення щодо внесення істотних змін в організацію праці відокремленого відділення № 2 ЛДЦ, а саме, скоротити 0.5 ставки лікаря - терапевта, яку на цей час займає лікар [PERSON] , враховуючи соціальну пільгу [PERSON] вона буде переведена на 1,0 ставки лікаря-отоларинголога, так як має для цього всі необхідні документи, підтверджуючі її кваліфікацію, та має переважне право при працевлаштуванні згідно ст. 42 КЗпП України. Підтвердженням відсутності скорочення посади лікаря-отоларинголога є Витяги штатного розпису починаючи з 2015 року і станом на 01.04.2017 р.. Так, у Витязі зі штатного розпису на 2015 р., зазначено, що станом на 01.01.2015 р. у відокремленому відділенні № 2 ТОВ «МЕДИКОМ» існувала 1,00 ставки лікаря отоларинголога (а.с. 105); -у Витязі зі штатного розпису на 2016 р. станом на 01.01.2016 р. зазначено, що станом на 01.01.2016 р. у відокремленому відділенні № 2 ТОВ «МЕДИКОМ» існувала 1,00 ставки лікаря отоларинголога (а.с. 106); -у Витязі зі штатного розпису на 2016 р. станом на 01.04.2016 р. зазначено, що станом на 01.04.2016 р. у відокремленому відділенні № 2 ТОВ «МЕДИКОМ» існувало по 0,50 ставки лікаря - отоларинголога, що сумарно становить 1,00 ставки ( а.с. 107); -у Витязі зі штатного розпису на 2017 р. станом на 01.01.2017 р. зазначено, що станом на 01.01.2017 р. у відокремленому відділенні № 2 ТОВ «МЕДИКОМ» існувало по 0,50 ставки лікаря - отоларинголога, що сумарно становить 1,00 ставки (а.с. 109); -у Витязі зі штатного розпису на 2017 р. станом на 01.04.2017 р. зазначено, що станом на 01.04.2017 р. у відокремленому відділенні № 2 ТОВ «МЕДИКОМ» існувало 1,00 ставки лікаря отоларинголога, тобто, 0, 5 ставки лікаря- отоларинголога у відокремленому відділенні № 2 ЛДЦ, яку займала позивач - не скорочувалась (а.с. 108). У п. 19 постанови № 9 Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», зазначено, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1ст.40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації і праці щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник чи уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на тому підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнений працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення. Крім цього, згідно ч.1ст.42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Із доданих позивачем до позову документів щодо своєї кваліфікації, слідує, що лікарем - отоларінгологом ( лором) [PERSON] працювала з 02.09.1977 року. Стаж позивача на посаді лікаря-отларинголога, на дату видачі наказу № 79 від 25.01.2017 р. «Про скорочення чисельності працівників ТОВ «МЕДИКОМ» становив 39 років 04 місяці, а стаж роботи [PERSON] на посаді лікаря-отоларинголога ( з 01.04.2016 р.) на дату видачі наказу № 79 від 25.01.2017 р. «Про скорочення чисельності працівників ТОВ «МЕДИКОМ» становив 00 років 08 місяців. На час видачі наказу № 79 від 25.01.2017 р., позивач [PERSON] мала першу кваліфікаційну категорію зі спеціальності «Отоларингологія», пройшовши атестацію лікаря хірургічного профілю, що підтверджується копією Витягу з наказу № 551-О від 01.06.2013 р. «Про атестацію лікарів хірургічного профілю», копією посвідчення № 20/551-о/13. Тоді, як [PERSON] , отримавши Сертифікат № 7827 лікаря спеціаліста за спеціальністю отоларингологія в березні 2012 року, за п`ять років не отримала кваліфікаційної категорії зі спеціальності «Отоларингологія» (а.с. 7, 8, 9-11, 147, 148, 149, 150, 151, 152). Згідно до ч. ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Отже, вимушений прогул визначається як період часу, з якого почалось порушення трудових прав працівника (незаконне звільнення або переведення на іншу роботу, неправильне зазначення формулювання причин звільнення або затримки видачі трудової книжки при звільненні) до моменту поновлення таких прав, тобто ухвалення рішення про поновлення працівника на роботі, чи визнання судом факту того, що неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 з наступними змінами та доповненнями. Із п. 5 Порядку вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абз. 1 п. 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Розрахунок середнього заробітку позивача, згідно з вимогами Постанови КМУ від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», враховуючи довідку № 55-д від 19.05.2017 р. має становити: 2654,92 грн. ( заробітна плата за лютий 2017 р.) + 5575,72 грн. ( сукупний дохід за березень 2017 р.: 10 358,77 - 630,85 грн.(компенсація за невикористану відпустку при звільненні) - 4152,20 грн. ( вихідна допомога при звільненні) = 8230,64 грн., тобто заробітна плата позивача в день становить 195,97 грн.. На день винесення судового рішення 27.09.2019 р., сума, яка має бути стягнута з відповідача на користь позивача за час вимушеного прогулу становить: 74076\~грн.\~66\~коп.: 195,97 грн. х 378 дні за період з 01.04.2017 р. по 27.09.2019 р.. Стаття 237-1 КЗпП України, передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі відповідними змінами) роз`яснено, що відповідно до ст. 237і КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. З урахуванням викладеного, суд вважає, що заподіяння відповідачем моральної шкоди позивачу, знайшло своє підтвердження, а розмір відшкодування, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 8000 грн., враховуючи, тривалість моральних страждань позивача, негативних наслідків, які настали для неї у зв`язку з незаконним звільненням та виходячи з міркувань\~розумності,виваженості та справедливості. Суд не бере до уваги скарги та заяви на [PERSON] , копії яких долучено відповідачем до заперечень на позов, так як заява від [PERSON] не має підпису, не має вхідного номера, а тому така заява не могла взагалі розглядатися відповідачем, а стосовно заяв [PERSON] та [PERSON] повинні були бути проведені службові розслідування, у [PERSON] мали бути відібрані пояснення, та прийняті рішення за результатами розгляду даних заяв. Враховуючи, що відповідач не надав відповідних доказів за результатами розгляду вказаних заяв, неможливо встановити, чи дійсно мали місце викладені в заявах обставини. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, на користь держави за розгляд цивільної справи підлягають відшкодуванню з відповідача судові витрати 640\~грн. за відшкодування моральної шкоди та 640\~грн. за стягнення заробітної плати, а всього 1280 грн., а також\~на користь\~позивача 640 грн. сплаченого нею при подачі позову за позовну вимогу про поновлення на роботі. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат, понесених у зв`язку з отриманням професійної правничої допомоги в розмірі 5000 гривень, яку суд, враховуючи норми ст. 137 ЦПК України, та надані підтверджуючі докази понесених витрат (а.с. 14, 16, 31, 177-180), вважає необхідним задовольнити. На підставі викладеного, ст. ст. 40, 42, 235, 237-1 КЗпП України,

Outcome: approved