Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-15 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. Позивачка [PERSON] , звернулась в суд з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням до відповідачки [PERSON] Просить визнати [PERSON] , такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме, житловим будинком, розташованим в [ADDRESS] . Свої позовні вимоги обґрунтувала наступним. На підставі договору дарування №19867 від 12.09.1973 року, вона є власником житлового будинку, який розташований в [ADDRESS] . Відповідно до довідки про склад сім`ї №4-1162 від 04.06.2019 року на даний час у будинку зареєстровано шість осіб: [PERSON] - син, [PERSON] - колишня дружина сина, [PERSON] , [PERSON] - онуки, [PERSON] - невістка. Однак фактично в житловому приміщенні [PERSON] не проживає з 01.04.2017 року, її особистих речей в будинку немає. Вона змушена сплачувати комунальні платежі за [PERSON] , яка вже тривалий час не мешкає в будинку, що порушує її права, за захистом яких вимушена звернутись до суду. Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 03.08.2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , розірвано. Вони припинили вести спільне господарство. Таким чином, [PERSON] перестала бути членом її сім`ї. Заяви (клопотання) учасників справи. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги та письмову відповідь на відзив підтримали, посилались на обставини викладені в позові, просили задовольнити. Представник позивачки зазначав, що помилково в позові зазначена адреса ( [ADDRESS] ) правильним зазначено в прохальній частині ( [ADDRESS] ). В судовому засіданні відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнала, підтримала відзив, де зазначила, що в представленому договорі дарування від 20.09.1973 року не вказано, саме за якою адресою знаходиться житловий будинок, який був подарований позивачці в с.Мілієве, а тому великий сумнів в тому, що саме [PERSON] , подарував будинок саме за цією адресою, яка вказана в позовній заяві, та відсутні будь-які інші документи, підтверджуючи саме цей факт. Вона проживала в даному господарстві та була зареєстрована так як невістка, але після того як чоловік виїхав на заробітки та знайшов собі іншу жінку, то проживання в даному будинку стало нестерпним не лише для неї, але й для дітей, через що залишила дане господарство та перейшла проживати до своїх батьків, щоб тільки дітям стало краще. [PERSON] чинила їй та її дітям перешкоди в користуванні жилим приміщенням. В даному господарстві вона проживала та вкладала свої особисті гроші на що у неї є підтвердження і вона буде звертатися до суду з позовом і буде стягувати певну суму з [PERSON] , а на рахунок того, що вона не платила за послуги, то ніяких послуг не було, так як позивачка все робила, щоб були незручності і вона сама залишила дане господарство. Зазначала, що дійсно в житловому будинку з квітня 2017 року не проживає. Просила відмовити в задоволенні позову. Суд, заслухавши позивачку та її представника [PERSON] , відповідачку [PERSON] , вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. В силу ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів . На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є власником житлового будинку, що розташований в [ADDRESS] , що підтверджується копією договору дарування, посвідченого 12.09.1973 року нотаріусом Вижницької державної нотаріальної контори Матейчуком Т.М., зареєстровано за №1986; копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №182250483 від 24.09.2019 року. На підтвердження позовних вимог позивачем надано наступні докази: Копія свідоцтва про укладення шлюбу Серія [NUMBER] , виданого 16.03.1974 року Мілієвською сільською радою, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №11 з даних якого вбачається, що [PERSON] та [PERSON] 16.03.1974 року зареєстрували шлюб, прізвище дружини після укладення шлюбу - [PERSON] Довідка про склад сім`ї №4-1242 від 18.06.2019 року з даних якої вбачається, що в житловому будинку, який розташований в [ADDRESS] зареєстровані : [PERSON] , [PERSON] - не проживає, [PERSON] - не проживає. Копія рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 03.08.2017 року з даних якого вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстровано 10.08.2000 року у виконавчому комітеті Міліївської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області - розірвано. Довідка Вижницької міської ради №4-1164 з даних якої вбачається, що [PERSON] з дочкою [PERSON] з квітня 2017 року не проживає в [ADDRESS] . Акт Вижницької міської ради №4-392 від 24.06.2019 року з даних якого вбачається, що [PERSON] , не мешкає за адресою [ADDRESS] , з 01.04.2017 року по теперішній час. Довідка Вижницької міської ради №4-1388 від 09.07.2019 року з даних якої вбачається, що згідно по господарської книги за №0057-1 [PERSON] є власником житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] . Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до ст. 72 Житлового кодексу Української PCP, визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Виходячи із змісту роз`яснень, викладених у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 12 квітня 1985 року №2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" з наступними змінами, при вирішення спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно з`ясовувати причини відсутності особи у жилому приміщенні понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Згідно ст. 405 ч.2 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч.2, 3 ст. 156 ЖК УРСР за згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 ЖК Української РСР. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 ЖК Української РСР. Відповідно до положень Житлового кодексу до членів сім`ї власника житлового приміщення віднесено дружину (чоловіка) власника житла (якщо стосовно цього житла в подружжя не виникло право спільної власності), їхніх дітей та батьків, а також інших осіб, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть з ним спільне господарство (частина друга статті 64 і частина перша статті 156 Житлового кодексу УРСР). Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З копії паспорта відповідачки [PERSON] вбачається, що в графі місце проживання є відмітка про те, що [PERSON] 15.10.2019 року знято з місця реєстрації місця проживання в [ADDRESS] . Надаючи оцінку наданим позивачем та безпосередньо дослідженим у судовому засіданні доказам судом встановлено, що: Відповідачка [PERSON] є колишньою невісткою позивачки [PERSON] , оскільки з сином позивачки - [PERSON] , перебувала у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 03.08.2017 року, розірвано; понад рік відповідачка [PERSON] по місцю реєстрації в [ADDRESS] , без поважних причин не проживає; відповідачку [PERSON] 15.10.2019 року було знято з місця реєстрації місця проживання в [ADDRESS] . Таким чином, з урахуванням наведених вище вимог закону, досліджених судом доказів та встановлених на їх підставі обставин, Суд дійшов висновку, що позивачкою [PERSON] доведено, що відповідачка [PERSON] понад один рік без поважних причин не проживає в [ADDRESS] . На підставі викладеного, позовні вимоги [PERSON] про визнання [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме, житловим будинком, яке розташоване в [ADDRESS] , підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідачки [PERSON] необхідно стягнути на користь позивачки [PERSON] судовий збір в сумі 768,40 грн.

Outcome: approved