Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-01 00:00:00

01 березня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод», третя особа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про стягнення моральної шкоди, заподіяної професійним захворюванням на виробництві. В обґрунтування позову зазначив, що з 10.10.1995 року до 21.12.2010 року працював обрубником в ПрАТ «НКМЗ». За час роботи у відповідача зі шкідливими та небезпечними умовами праці, він отримав професійне захворювання та змушений був звільнитися. Факт професійного захворювання був підтверджений медичною комісією в м.Краматорськ актами розслідування професійного захворювання від 19.02.2008 року та 08.11.2011 року. В подальшому, а саме 04.12.2017 року обласна медіко-соціальна експертна комісія м.Краматорська повторно визнала його захворювання професійним з 50% втратою працездатності, та встановила йому третю групу інвалідності. В теперішній час, внаслідок погіршення стану здоровя, позивач змушений періодично знаходитися та стаціонарному та амбулаторному лікуванні та проходити медичні огляди у лікарнях м.Києва та м.Краматорська декілька разів на рік. У звязку з отриманим професійним захворюванням, позивач зазнав фізичних страждань та емоційних переживань; змінився його життєвий уклад; стан його здоровя є невідновним. Змінилось життя позивача внаслідок захворювання та звільнення з роботи; він частково втратив працездатність, час від часу відчуває фізичний біль у суглобах; не витримує фізичних навантажень; обмежений під час вибору місця праці. Він не може вести нормальний спосіб життя, порушилась душевна рівновага, порушилися звязки з оточуючими. Після звільнення з ПрАТ «НКМЗ» у звязку медичним обмеженнями при виборі умов праці, він так і не знайшов постійного місця роботи. Працедавці, під різними приводами, відмовляють у працевлаштуванні, дізнавшись про його хворобу. Він доставляє багато труднощів своїй дружини, якій потрібна не тільки моральна але й матеріальна підтримка, тому він змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Просить стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 50000 грн. В судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] підтримав позов та просив його задовольнити. Представник відповідача надала відзив на позовну заяву та в судовому засіданні пояснила, що є хибною думка позивача, що відповідач не забезпечив безпечні умови праці. Так, в порядку ст.153 ч.6 КЗпП України та ст.21 ч.3 Закону України «Про охорону праці» відповідач отримав від ТУ Держгірпромнагляду у Донецькій області дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки. В порядку ст.5 Закону України «Про охорону праці» позивач під розписку був поінформований про умови праці та наявність на його робочому місці небезпечних та шкідливих виробничих факторів. Таким чином, позивач усвідомлював наслідки такої роботи та добровільно на неї погодився. Крім того, відповідач надавав позивачу пільги та компенсації за важкі умови праці, закріплені Колективним договором, а саме: надавав щорічну додаткову відпустку, здійснював доплати за несприятливі умови праці, надавав одноразову допомогу за вислугу років, безоплатно проводив видачу молока та інших різнозначних продуктів, з власної ініціативи забезпечував безоплатним харчуванням. Вважає, що відповідач не вчиняв протиправних дій у відношенні позивача, а, навпаки, забезпечив йому пільги та компенсації, гарантовані законом. Окрім того, позивачем не наведено жодних доказів щодо глибини моральних страждань. Він, також, не довів, що зміни, які сталися в його особистому житті, повязані саме з наявністю у нього професійного захворювання. Вважає, що відсутні правові підстави для компенсації позивачу моральної шкоди. В задоволенні позову просить відмовити. В судовому засіданні представник третьої особи пояснив, що згідно ст.36 ч.8 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування», - відшкодування моральної шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей, не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та КЗпП України. Потерпілий на виробництві [PERSON] перебуває на обліку у Краматорському міському відділенні з 22 січня 2008 року. Відповідно до довідки МСЕК від 09.12.2010 потерпілому встановлена стійка втрата працездатності 30% та 3 група інвалідності внаслідок профзахворювання, що отримане за час роботи на підприємстві ПАТ «НКМЗ». За підсумком розгляду всіх документів, наданих потерпілим, на підставі Закону України «Про загальне обовязкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 року позивачу було призначено одноразову допомогу у сумі 55320 грн. та щомісячні страхові виплати в розмірі 3819,87 грн. Станом на теперішній час за висновком МСЕК від 04.12.2017 року встановлено сукупний відсоток втрати працездатності 50% та 3 група інвалідності внаслідок профзахворювання. Постановою від 05.03.2018 року позивачу призначено перераховану щомісячну страхову виплату в розмірі 15171,47 грн. Також позивачу буде забезпечено санаторно-курортне лікування з 30.04.2018 року по 23.05.2018 року. Вислухав пояснення учасників справи, дослідивши надані докази, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 10.10.1995 року по 21.12.2010 року працював у ПАТ «Новокраматорський машинобудівний завод» на посаді обрубника відповідних розрядів, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.13-15). Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 13.02.2008 року, комісією проведено розслідування випадку хронічного захворювання [PERSON] За висновками комісії професійне захворювання виникло у позивача у звязку з тим, що виконувана ним робота, повязана із впливом шкідливих виробничих факторів. Причина професійного захворювання тривала робота в умовах дії локальної вібрації, яка перевищує ПДУ по ДСН3.3.6.039-99, пониженої температури повітря в холодний період року по ДСН 3.3.6.042-99, недосконалість технологічного процесу, фізичні перевантаження по гігієнічної класифікації праці (а.с.28-29). 09 грудня 2010 року висновком обласної профпатологічної МСЕК Донецької області [PERSON] вперше було встановлено 30% втрати професійної працездатності за сукупністю та 3-ю групу інвалідності (а.с.16). Медичним висновком центральної лікарсько-експертної комісії Державної установи «Інститут медицини праці академії медичних наук України» від 15.11.2011 року №39/1433 було встановлено нове професійне захворювання (а.с.30). Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 02.12.2011 року комісією проведено розслідування випадку хронічного захворювання [PERSON] За висновками комісії професійне захворювання виникло у позивача у звязку з тим, що виконувана ним робота, повязана із впливом шкідливих виробничих факторів. Причина професійного захворювання тривала робота в умовах впливу на працюючого фіброгенного пилу перевищує гранично-допустимі концентрації по ГОСТ 12.1.005-85 «Загальні санітарно-гігієнічні вимоги до повітря робочої зони». (а.с.32-34). Професійний характер захворювання позивача [PERSON] підтверджений медичними висновками Центральної лікарсько-експертної комісії Державної установи «Інститут медицини праці національної академії медичних наук України» від 09.11.2010 року №35/1176, від 12.01.2010 року №1/25, від 13.11.2012 року №40/1646, від 04.02.2014 року №5/194, від 28.10.2014 року №37/1288, від 21.10.2015 року №35/829, від 15.11.2016 року №38/968 (а.с.37, 39, 41, 42, 44, 46, 48). 12.01.2011 року висновком МСЕК [PERSON] було встановлено 40% втрати професійної працездатності за сукупністю (а.с.17). 10.12.2012 року висновком МСЕК [PERSON] було встановлено 40 % втрати працездатності за сукупністю (а.с.18). 04.12.2017 року висновком МСЕК [PERSON] було встановлено 50% втрату професійної працездатності за сукупністю та 3 групу інвалідності (а.с.19-20). З виписок з медичних карт вбачається, що позивач неодноразово проходив клінічні обстеження і знаходився на лікуванні у медичних установах м.Києва, м.Краматорська та проходив курси лікування від професійних захворювань. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. На підставі\~ст.173 КЗпП України\~передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків відшкодовується у встановленому законом порядку. Згідно\~ст.13 Закону України «Про охорону праці»\~роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Відповідно до вимог ч.2\~ст.153 КЗпП України\~забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до ст. ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, тобто передбачає відшкодування моральної шкоди, яка спричинена з вини роботодавця. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Отже, моральну шкоду повинен відшкодовувати роботодавець, оскільки шкода здоров'ю завдана при виконанні позивачем трудових обов'язків, про що свідчить медичні висновки про наявність професійного захворювання, акти розслідування хронічного професійного захворювання, висновки МСЕК. Суд відхиляє доводи відповідача про відсутність у позивача доказів спричинення йому моральної шкоди. Відповідно до діючого законодавства втрата працездатності, яка встановлена висновком МСЕК, вже сама по собі свідчить про спричинення моральної шкоди, оскільки стан здоров'я потерпілого погіршено. Суд відхиляє доводи відповідача про відсутність у позивача права на відшкодування моральної шкоди у звязку з тим, що позивач був обізнаний про шкідливий характер праці, оскільки забезпечення безпечних умов праці є обовязком роботодавця. Суд також звертає увагу, що відповідно до ст. 158 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний вживати заходів щодо полегшення і оздоровлення умов праці працівників шляхом впровадження прогресивних технологій, досягнень науки і техніки, засобів механізації та автоматизації виробництва, вимог ергономіки, позитивного досвіду з охорони праці, зниження та усунення запиленості та загазованості повітря у виробничих приміщеннях, зниження інтенсивності шуму, вібрації, випромінювань тощо. За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність у позивача права вимагати відшкодування моральної шкоди, заподіяної здоровю. Вказаний висновок суду відповідає положенням ст. 23 ЦК України та рішенню Конституційного Суду України від 27.01.2004 року №1-9 рп./2004, згідно з яким ушкодження здоровя, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обовязків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричиняють йому моральні і фізичні страждання. У судовому засіданні знайшло підтвердження, що позивач, працюючи на ПрАТ «НКМЗ» отримав професійне захворювання і йому було встановлено 50% втрати професійної працездатності. З урахуванням конституційної значимості здоров'я, як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від народження й охороняється державою, суд вважає що заявлена позивачем вимога обґрунтована і підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує тяжкість завданих ушкоджень здоров'ю позивача, ступень втрати професійної працездатності в розмірі 50 % , встановлену 3 групу інвалідності, тривалість лікування, глибину душевних та фізичних страждань з приводу професійного захворювання, погіршення здібностей у побуті, вимушеної зміни складу життя, припинення трудової діяльності. З урахуванням вказаних обставин, суд вважає розумним та справедливим відшкодування моральної шкоди в розмірі 50 000 грн., що буде еквівалентно моральним стражданням позивача. Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача в доход держави слід стягнути судовий збір в розмірі 1762 грн.

Outcome: approved