Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

01.03.2017р. [PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати [PERSON] (далі - відповідач) такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, розташованим по вул. Центральна, 13, с. Сирове Врадіївського району Миколаївської області. Позов обґрунтований тим, що позивач є власником вказаного житлового будинку. Відповідач являється її племінницею, та яка в 2011р. звернулася до позивача з проханням, щоб остання її зареєструвала у своєму будинку, для отримання нею паспорту. На що позивач погодилася, після чого відповідач у червні 2011р. поїхала в м. Миколаїв на заробітки. Позивач протягом останніх пяти років з відповідачем не підтримують звязок. У житловому будинку відповідач прописана як член сім'ї. Враховуючи, що вказана особа понад пяти років у вказаному житлі не проживає та не користуються ним без поважної причини, позивач на підставі ст.ст. 405 ЦК України та 150 ЖК України, просила визнати останню особою, яка втратила право на користування житловим будинком. В добровільному порядку знятися з реєстрації відповідач не бажає, а вона позбавлена можливості розпоряджатися належним їй нерухомим майном на власний розсуд. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, просили суд їх задовольнити та провести заочний розгляд справи. Позивач та її представник також просили залишити судові витрати за позивачем. Відповідач двічі в судові засідання не з'являлася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, в порядку визначеному ст. 74 ЦПК України (шляхом надіслання судових повісток по місцю реєстрації і фактичного проживання та шляхом розміщення оголошення про виклик до суду у пресі), про причини своєї неявки суд не повідомила та не подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, проте 22.03.2017р. подав до суду заяву, в якій підтримує позов та просить провести судовий розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Так, як в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд за згодою позивача визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача, що передбачено ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне. Як вбачається з матеріалів справи на підставі свідоцтва про право приватної власності від 18.01.1988р., зареєстрованого за № 8, позивачу належить житловий будинок по вул. Леніна, 13, с. Сирове Врадіївського району Миколаївської області, що також підтверджується, технічним паспортом на вказаний будинок. У відповідності до рішення Сирівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області № 2 від 15.07.2015р. Про перейменування вулиць по Сирівській сільській раді в селі Сирове вулиця Леніна перейменована на вулицю Центральна. Згідно запису будинкової книги відповідач з 01.06.2011р. зареєстрована за адресою: [INFO], що також підтверджується довідкою Сирівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області № 164 від 16.02.2017р. Відповідно до акту обстеження умов проживання відповідача в будинку по вул. Центральна, 13, с. Сирове Врадіївського району Миколаївської області, від 17.02.2017р. встановлено, що відповідач з червня 2011р. за місцем своєї реєстрації не проживає та не доглядає за будинком. Згідно свідчень [PERSON] та [PERSON] відповідач ніколи не проживала в будинку позивача за адресою вул. Центральна, 13, с. Сирове Врадіївського району Миколаївської області. Витрати на ремонт будинку та оплату комунальних послуг несе виключно позивач, відповідач жодного відношення, окрім прописки, до будинку не має. В сукупності вищевикладеного вбачається, що [PERSON] з моменту реєстрації місця проживання без поважних причин більше пяти років не користується житловим будинком позивача та відсутня там, не сплачує комунальні послуги, що, в свою чергу, свідчить про втрату нею інтересу щодо права на користування цим житлом. Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла, охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Стаття 47 Конституції України передбачає, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Водночас, ст. 41 Конституції України визначено, що закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.ст. 379, 380 ЦК України, об'єктом власності особи може бути, зокрема житло-житловий будинок. Положення ч. 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України передбачають право власника використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном. Відповідно до ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України, право члена сім'ї власника будинку, який не є співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним з ним проживанням у цьому будинку. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. Таким чином порушене право власника житла підлягає захисту шляхом визнання відповідача такою особою, що втратила право на користування цим житлом, що дасть можливість власнику житлового будинку зняти її з реєстрації місця проживання, в порядку визначеному Законом України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні. Відповідно до ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 88 ЦПК України та враховуючи думку позивача та її представника судові витрати понесені позивачем при подачі позову до суду залишаються за останньою.

Outcome: approved