overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-10 00:00:00

01.02.2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову посилається на те, що вони з відповідачем одружилися 19 вересня 2009 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] Фактично сімейні правовідносини припинені. Спільне життя з відповідачем не склалося. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Просить розірвати шлюб між нею та відповідачем. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, але надала суду заяву, в якій просить справу слухати в її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, та просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, але надав суду заяву, в якій просить справу слухати в його відсутність, позовні вимоги визнає. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 19 вересня 2009 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис за № 728, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с.7). Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с.8). Згідно ст. ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й жінки, та збереження родини стали неможливими. Суд вважає, що доводи позивача про розпад родини й неможливості надалі зберігати сімейні відносини знайшли підтвердження в судовому засіданні. Таким чином, суд вважає, що подальше збереження сімейних відносин при сформованих взаєминах між сторонами неможливо, позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, перспектива відновлення родини втрачена. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

01.02.2016 року позивач [PERSON] звернулася до Слов'янського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 05.06.1982 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб. Від даного шлюбу подружжя неповнолітніх дітей не має. Позивач зазначила, що шлюбні відносини з відповідачем фактично припинились з 2000 року через відсутність взаєморозуміння та несумісність характерів, спільне господарство не ведеться, тому просила шлюб розірвати. В судове засідання позивач, [PERSON], надала заяву, де просила розглянути справу у її відсутність та задовольнити позовні вимоги, проти заочного рішення не заперечувала. Відповідач, [PERSON], в судове засідання не з'явився, про час, дату і місце судового засідання був повідомлений належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін з урахуванням наданих суду доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, у межах заявлених позовних вимог встановив наступне. 05.06.1982 року позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб у Відділі ЗАГС Слов'янського міськвиконкому Донецької області, актовий запис №449. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України та ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно до положень ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою ст. 112 СК України, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що [PERSON] та [PERSON] з 2000 року не проживають спільно однією сім'єю та не ведуть сумісне господарство. За цей час подружжя не здійснило дій щодо збереження родинних стосунків. Сторони не мають наміру зберегти свій шлюб. Враховуючи викладене, суд визнає, що надання подружжю строку для примирення у даному випадку є недоцільним. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в порядку вимог ст. 60 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання сторін продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше подружнє життя [PERSON] та [PERSON], збереження їх сім'ї є неможливим та суперечить їх інтересам, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати по справі. На підставі викладено,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-25 00:00:00

01.02.2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій вказала, що 15 березня 2013 року у Ленінському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між нею та відповідачем, актовий запис №116. Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Причиною розпаду сім'ї є те, що сторони виявилися різними людьми зі своєрідними характерами, через що між ними постійно виникали сварки та непорозуміння, відсутні почуття поваги та любові, відсутні нормальні відносини. В зв'язку з цим позивач просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, надала заяву, в якій просить слухати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, судом належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, про причину неявки суду не повідомив. Відповідно до п.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. За згодою позивача суд ухвалив постановити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких причин. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби взаємодопомоги, що передбачено ст.55 СК України. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ст.56 СК України). Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України, суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. В судовому засіданні було встановлено, що 15 березня 2013 року у Ленінському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем, актовий запис №116. (свідоцтво про шлюб [NUMBER], видане 15.03.2013 року). Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач байдуже ставиться до збереження сім'ї, про що свідчить його неявка у судове засідання. За такого, враховуючи характер відносин, що склалися між сторонами, відсутність взаєморозуміння між ними, суд вважає, що збереження шлюбу є неможливим. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

01.02.2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що сімейні відносини припинені в січні 2016 року з причини несумісності характерів. Майнового спору не мають. Від даного шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO]. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася. Про час і місце слухання справи повідомлена належним чином. До канцелярії суду надала письмову заяву, в якій просить суд розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Справа розглянута у відсутності позивача на підставі наявних доказів. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився. Від нього надійшла заява, згідно якої позов визнав у повному обсязі, на розірвання шлюбу згоден та просить суд розглянути справу у його відсутності. Заперечував проти стягнення з нього на користь позивачки сплачений нею судовий збір при поданні позовної заяви до суду. Суд розглянув справу у відсутності відповідача на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і підлеглим повному задоволенню з наступних підстав: Сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 20 вересня 2003 року, який зареєстрований Старобільським райвідділом реєстрації актів громадянського стану Луганської області за актовим записом № 130. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO]. Спору про майно не мають. При таких обставинах суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін і це має істотне значення, а тому суд на підставі ст.112 Сімейного кодексу України вважає за необхідне постановити рішення про розірвання шлюбу. Причина розпаду сім'ї - несумісність характерів. Після розірвання шлюбу [PERSON] буде іменуватися прізвищем [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.. На підставі ст.ст.105, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

01.02.2016 року позивач звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення по справі за позовом [PERSON] до фізичної особи підприємця [PERSON] про розірвання договору та стягнення грошових коштів, оскільки судом не вирішено питіння про стягнення сплачених коштів за укладення договору в розмірі 1930 грн. 00 коп. Заочним рішенням від 04.09.2015 року позовні вимоги [PERSON] задоволено. Розірвано договір від 09.12.2014 року укладений між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] на продаж металопластикових конструкцій. Стягнуто з фізичної особи-підприємця [PERSON] судові витрати на користь держави в розмірі 243 грн. 60 коп.. Та судом не було вирішено питання про стягнення на користь [PERSON] суму сплачених коштів за укладеним договором у розмірі 1930 грн. 00 коп. Сторони у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи сповіщалися завчасно і належним чином. Позивача через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, заяву підтримав. Відповідач в судове засідання не з'явився про час та місце розгляду справи сповіщався завчасно та належним чином. Суд вважає за можливе розглянути питання про винесення додаткового рішення суду без участі сторін. Фіксуванння судового засідання технічним записом не здійснювалося відповідно до ч. 2 ст . 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність винесення додаткового рішення суду з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що позовну заяву [PERSON] до фізичної особи підприємця [PERSON] про розірвання договору та стягнення грошових коштів заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 04.09.2015 року задоволено. У даному рішенні не вирішено питання про стягнення з відповідача ФОП [PERSON], на користь позивача - [PERSON] суму коштів сплачених за укладеним договором у розмірі 1930 грн. 00 коп. Відповідно до ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Відповідно до п.1 ст. 10 Закону, визначено, що споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов»язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Оскільки суд дійшов висновку задовольнити вимоги позивача щодо розірвання договору від 09 грудня 2014 року, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 1930 грн. 00 коп., сплачені позивачем як аванс при укладенні договору від 09 грудня 2014 року. Отже, заява про ухвалення додаткового рішення є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

01.02.2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості в сумі 16300 грн. 35 коп. і судових витрат. Представник позивача в судове засідання не зявився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав в повному обсязі, просив позовні вимоги задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи сповіщався у встановленому законом порядку, причини неявки суду невідомі. З письмової згоди представника позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 30.08.2010 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 6000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 7-33). Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у звязку з чим виникла заборгованість, яка станом на 30.11.2015 року становить 16300 грн. 35 коп., та складається з: 9053,68 грн. - заборгованості за кредитом, заборгованості за відсотками 5894,27 грн., 100 грн. заборгованості за комісією та 1252,40 грн. штрафу, що підтверджується розрахунком позивача (а.с. 4-6). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено законом або договором, або розірвання договору, сплата неустойки. Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості по договору та судових витрат підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-06 00:00:00

01.02.2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості в сумі 33907 грн. 16 коп. і судових витрат. Представник позивача в судове засідання не зявився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав в повному обсязі, просив позовні вимоги задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи сповіщався у встановленому законом порядку, причини неявки суду невідомі. З письмової згоди представника позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 03.11.2012 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір № 500317512, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 49999,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 4-8). Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у звязку з чим виникла заборгованість, яка станом на 18.01.2016 року становить 33907 грн. 16 коп., та складається з: 22247,11 грн. - заборгованості за кредитом, заборгованості за відсотками 1642,81 грн., 3517,24грн. заборгованості за комісією та 6500,00 грн. штрафу, що підтверджується розрахунком позивача (а.с. 11). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено законом або договором, або розірвання договору, сплата неустойки. Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості по договору та судових витрат підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-06 00:00:00

01.02.2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості в сумі 33907 грн. 16 коп. і судових витрат. Представник позивача в судове засідання не зявився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав в повному обсязі, просив позовні вимоги задовольнити. Суд вважає за можливе розглянути справу без його участі. Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи сповіщався у встановленому законом порядку. Відповідач подав клопотання про відкладення розгляду справи, призначеної до слухання на 07.06.2016 року на 08 годин 10 хвилин, у звязку із можливістю укладання мирової угоди на підставі поданої відповідачем заяви до позивача від 06.06.2016 року. Оскільки відповідач повторно не зявився для участі у розгляді справи, зазначені в заяві відповідачем причини неявки є неповажними, суд, з урахуванням положень ч. 1 та ч. 4 ст. 169 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без його участі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 03.11.2012 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір № 500317512, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 49999,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 4-8). Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у звязку з чим виникла заборгованість, яка станом на 18.01.2016 року становить 33907 грн. 16 коп., та складається з: 22247,11 грн. - заборгованості за кредитом, заборгованості за відсотками 1642,81 грн., 3517,24 грн. заборгованості за комісією та 6500,00 грн. штрафу, що підтверджується довідкою про заборгованість (а.с. 11) та випискою по особовим рахункам (а.с. 12). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено законом або договором, або розірвання договору, сплата неустойки. Таким чином, оскільки відповідачем неналежним чином виконувались умови кредитного договору, заборгованість, що виникла, підтверджується матеріалами справи, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості по договору та судових витрат підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

01.02.2016 року позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача 4422,99 грн. шкоди, спричиненої безобліковим користування електроенергією. 26.10.2015 року працівниками Первомайської філії ПАТ Миколаївобленерго під час перевірки оселі відповідача за адресою вул. Макаренко, 7 в м. Первомайськ Миколаївської області, було виявлено самовільне підключення електроустановок, струмоприймачів до електричної мережі енергопостачальника, відкритою електричною проводкою з порушенням схеми обліку, без приладу обліку, що не можливо виявити під час проведення контрольного огляду приладу обліку, в звязку з чим було складено акт М 4540 та нарахована шкода за період з 07.08.2015 року по 26.10.2015 року в сумі 2860,48 грн. 11.12.2015 року працівниками Первомайської філії ПАТ Миколаївобленерго під час перевірки оселі відповідача за адресою вул. Макаренко, 7 в м. Первомайськ Миколаївської області, було виявлено самовільне підключення електроустановок, струмоприймачів до електричної мережі енергопостачальника, відкритою електричною проводкою з порушенням схеми обліку, без приладу обліку, що не можливо виявити під час проведення контрольного огляду приладу обліку, в звязку з чим було складено акт М 6399 та нарахована шкода за період з 26.10.2015 року по 11.12.2015 року в сумі 1562,51 грн. Просять стягнути вказані суми, а також судові витрати. В судове засідання представник позивача не зявилась, а надала заяву в якій позов підтримала повністю і просила його задовольнити, та погоджувалась на заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання повторно не зявилась, хоча про розгляд справи була повідомлена належним чином, заперечень та відповідних доказів по суті позову не надала. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Ст. 60 ч.1 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Ст. 1166 ч.ч. 1, 2 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. На підставі викладеного, суд знаходить що так як позов підтверджено ксерокопіями актів М 4540 від 26.10.2015 року (підписаний відповідачем) та М 6399 від 11.12.2015 року (відповідач підписувати відмовилась), витягом з загальної картки відповідача, протоколами засідання комісії філії ПАТ «Миколаївобленерго» Первомайського району по вказаним актам від 16.11.2015 року та 05.01.2016 року, проти чого відповідач заперечень та відповідних доказів не надала, а тому суд знаходить доведеними позовні вимоги та підлягаючими задоволенню. На підставі ст. 88 ч.1 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1218 грн. судового збору.

Outcome: approved