Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський [PERSON]" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський [PERSON]" (далі ПАТ\~ «ВіЕйБі» або [PERSON]) звернулося до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №BLаЖГА00058784 від 04.08.2011 року на загальну суму 44159 грн. 77 коп., з них: 7\~474,13 грн. прострочена до повернення сума кредиту;\~ 1\~788,89 грн. прострочені відсотки за користування кредитом; 4\~200,00 грн. комісія за розрахункові операції; 30\~696,75 грн. - плата за пропуск платежів, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що між сторонами 04.08.2011 року було укладено кредитний договір №BLаЖГА00058784 на строк до 04.08.2014 року, відповідно до якого [PERSON] надав відповідачу грошові кошти у розмірі 30 000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 % річних та щомісячною платою у вигляді комісії за управління кредитом в розмірі 1,75%, а [PERSON] у свою чергу зобовязалася повертати кредит, сплачувати відсотки за користування залишком кредитних коштів та інші платежі відповідно до Графіку погашення заборгованості за кредитом, наведеному у Додатку № 1, що є невідємною частиною договору. Крім того, позивач зазначав, що п.п. 8, 9 (спеціальна частина) договору передбачена відповідальність за неналежне виконання зобовязання - сплата штрафу у розмірі 25% від суми кредиту, а також пені у розмірі 0,50 %. У звязку з тим, що у порушення умов договору та ст. ст. 509, 525-527, 149, 1054 ЦК України, відповідач, свої зобовязання належним чином не виконала, станом на 13.08.2015 року існує прострочена заборгованість, а тому позивач був змушений звернутися до суду. Представник позивача, повідомлений належним чином, до суду не зявився, надав заяву, згідно якої\~ позовні вимоги підтримав та просив розглядати справу у його відсутність. Відповідач, повідомлена належним чином у судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Крім того, надала заперечення, згідно яких позов визнала частково, не заперечувала проти стягнення на користь позивача заборгованості за кредитом - 7\~474,13 грн.; відсотків за користування кредитом - 1\~788,89 грн. та комісії за розрахункові операції - 4\~200,00 грн. Щодо вимог про стягнення неустойки (пені) у розмірі 30\~696,75 грн. просила відмовити, вважаючи, що позивач пропустив строк позовної давності (1 рік) так як обовязок позичальника погасити заборгованості по процентам та користуванню кредитом виник 04.05.2014 року, таким чином останнім днем предявлення позову по стягненню пені є 04.05.2015 року, а банк звернувся до суду з позовом лише у серпні 2015 року. Крім того, відповідач також посилалася на ч.3 ст. 551 ЦК України, зазначаючи що сума нарахованої пені значно перевищує суму боргу за основним зобовязанням і вона, у звязку з такою істотною обставиною, як вплив фінансово економічної кризи в України опинилася у скрутному матеріальному становищі. Оскільки у судове засідання не з'явилися всі особи, які беруть участь в справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, при цьому представник позивача та відповідач надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, суд прийняв рішення про розгляд справи без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступних висновків. 04 серпня 2011 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та [PERSON] було укладено договір №BLаЖГА00058784 про надання кредиту у розмірі 30\~000 грн. на строк до 04 серпня 2014 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 % річних та платою у вигляді комісії за управління кредитом у розмірі 1,75%, згідно додатку №1 до договору. ПАТ\~ «ВіЕйБі Банк» свої зобов'язання за договором\~ виконав у повному обсязі та надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Згідно п.2.5. кредитного договору [PERSON] зобовязалася повертати кредит щомісячно частками у встановлені договором строки, щомісячно сплачувати відсотки за користування залишком кредитних коштів та комісію за управління кредитом, згідно Графіку погашення заборгованості за кредитом, наведеному у Додатку №1 /а.с. 9/. Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і вимог Цивільного кодексу, інших актів законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобовязаний виконувати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно ч.1 ст.1048 позикодавець має право на одержання процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Однак відповідач не виконала свої зобовязання по поверненню кредиту, сплаті нарахованих відсотків за користування кредитом та інших платежів і до даного моменту заборгованість залишається непогашеним. Сума заборгованості станом 13.08.2015 року складає - 44159 грн. 77 коп., з них: 7\~474,13 грн. прострочена до повернення сума кредиту;\~ 1\~788,89 грн. прострочені відсотки за користування кредитом; 4\~200,00 грн. комісія за розрахункові операції; 30\~696,75 грн. - плата за пропуск платежів. З урахуванням того, що відповідач визнала позов в частині вимог щодо стягнення суми кредиту, відсотків за користування кредиту та комісії за розрахункові операції, суд вважає, що дані обставини відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України не підлягають доказуванню і тому, вимоги позивача у цій частині підлягають задоволенню. Що стосується вимог позивача в частині стягнення плати за пропуск платежів у розмірі 30\~696,75 грн. судом встановлено наступне. Згідно п.9, 10 (спеціальна частина) та п. 4.2, 4.3 договору передбачена відповідальність за невиконання зобовязання - сплата штрафу у розмірі 25% від суми кредиту, а також пені у розмірі 0,50 % від суми невиконаних боргових зобовязань. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Як вбачається зі ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. До вимог про стягнення неустойки (пені) застосовується позовна давність в один рік (ч. 2 ст. 258 ЦК України). Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Отже, стягнення пені обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року № 6-116цс13, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для усіх судів України. За таких обставин, обґрунтування відповідача щодо задоволення позову тільки в частині стягнення тіла кредиту, відсотків, комісії та відмови у стягненні неустойки (пені) є невірним та не основаним на діючих нормах матеріального та процесуального права. Таким чином, підлягає стягненню пеня в межах перебігу строку спеціальної позовної давності, а саме: з 26.08.2014 року по 26.08.2015 року. Разом з тим, як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором, наданого позивачем, який відповідач не оспорювала, нарахування плати за пропуск платежів (неустойки (пені) почало відбуватися лише з 05.04.2015 року, тобто підстав для відмов у позові в цій частині у звязку з перебігом спеціальної позовної давності суд не вбачає. Однак, оцінюючи розмір нарахованої неустойки, суд прийшов до наступних висновків. Згідно до положень ч.3 ст.551 ЦК України, - розмір неустойки (пеня, штраф) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ За змістом ч. 3 ст. 551 ЦК України суд має право у випадку виникнення спору з приводу розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінивши розмір заборгованості та розмір штрафних санкцій (неустойки), зменшити її розмір у тому випадку, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, тобто зменшити розмір штрафних санкцій (неустойки) через її неспівмірність із розміром основного зобов'язання. Розмір заборгованості та штрафних санкцій (розмір неустойки), їх співмірність, обставини, які дають суду право застосувати або не застосувати ч. 3 ст. 551 ЦК України, є фактичними обставинами справи, встановлення яких судом, відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 214 ЦПК України, є обов'язковою умовою при розгляді справи та ухваленні судового рішення у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором. Згідно із правовим висновком Верховного Суду України, викладеним в постанові від 03 вересня 2014р. (справа № 6-100цс14), ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Таким чином, суд може з власної ініціативи застосувати ч. 3 ст. 551 ЦК України до вимог про стягнення пені, за умови, що розмір нарахованої пені значно перевищує розмір збитків. Як вбачається з матеріалів справи заборгованість за кредитом складає - 7\~474,13 грн.;\~по відсоткам за користування кредитом - 1\~788,89 грн.; по комісії - 4\~200,00 грн., а всього 13\~463,02 грн. На підставі вищевикладеного, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України, а саме: з враховуючи, що розмір пені, нарахованої позивачем, значно перевищує розмір збитків, а також ступень виконання зобов'язань боржником, яка лише у січні 2014 року припинила погашення заборгованості, майновий стан сторін, те що [PERSON] працює вчителем та виходячи з засад виваженості, розумності та справедливості, суд вважає, що розмір неустойки (пені) підлягає зменшенню з 30\~696,75 грн. до 7\~474,13 грн. - розміру заборгованості за кредитом. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню заборгованість станом на 13.08.2015 року на загальну суму 20\~937,15 грн., а саме: 7\~474,13 грн. прострочена до повернення сума кредиту;\~ 1\~788,89 грн. прострочені відсотки за користування кредитом; 4\~200,00 грн. комісія за розрахункові операції; 7\~474,13 грн. - плата за пропуск платежів. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд вважає, що оскільки позивач при подачі позову був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 22 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд задовольняючи позовні вимоги, стягує з відповідача на користь держави судові витрати відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України. Згідно п.39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах судову» у разі якщо суд на підставі частини третьої статті 551 ЦК зменшує розмір неустойки, витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено. На підставі викладеного,

Outcome: partial