Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-09 00:00:00

01 листопада 2017 року позивач звернулася до суду з вказаною позовною заявою. В обґрунтування позову зазначила, що 24 вересня 2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м.Донецьку, зареєструвала з відповідачем шлюб, актовий запис №502. Від шлюбу позивач з відповідачем мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння. Шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться, проживають окремо. Позивач вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе оскільки суперечить інтересам сторін, спір про поділ майна відсутній. Позивач надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні, просила залишити прізвище «[PERSON]». Відповідач надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав, не заперечував щодо задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 24 вересня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м.Донецьку, актовий запис №502, що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.3). Від шлюбу позивач з відповідачем мають доньку [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження (а.с.13) Шлюбні відносини припинені, втрачено почуття любові, взаєморозуміння. Спір про поділ майна відсутній. Наміру поновлювати шлюбні відносини сторони не мають. Суд вважає, що вищевикладене дає підстави для висновку про неможливість подальшого спільного проживання сторін по справі, як подружжя, та вказує на те, що збереження їхньої сім'ї стало неможливим. Згідно з ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За змістом ст.51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, примушування до шлюбу не допускається. За змістом ст.ст. 3, 4 та 5 СК України особи, які перебувають у шлюбі, створюють сім'ю і державою здійснюється визначені законом заходи з її охорони. Крім того у Постанові Пленуму ВСУ від 12 червня 2009 року N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» зазначено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи відсутність з боку обох сторін заперечень проти задоволення позову, небажання подружжя зберегти шлюб, відсутність спору відносно виховання та мешкання неповнолітньої дитини, майнового спору, а також, спору про поділ спільного майна, суд приходить до висновку, що примирення сторін неможливе, подальше збереження шлюбу інтересам подружжя не відповідатиме. Згідно зі ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку із реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Наведене свідчить про право позивача після розірвання шлюбу залишити прізвище - «[PERSON]».

Outcome: approved