Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

що [PERSON] звернувся до суду з вказаними вище позовом, позовні вимоги якого в ході розгляду справи змінив та просить визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право власності на квартиру [ADDRESS] відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 25.03.1994 року, виданого 22.03.1994 року згідно розпорядження ВП «ХАЕС», та визнати його право на приватизацію вказаної квартири. В обґрунтування позову зазначив, що з 31.03.1988 року на підставі ордера № 5441 був відповідальним наймачем та проживав в [ADDRESS]. Його сестра - [PERSON] 07.04.1988 року отримала квартиру [ADDRESS]. На початку 1995 року остання запропонувала йому здійснити обмін квартир, так як його квартира знаходилась на першому поверсі, в центрі міста, неподалік проживала їх мама, крім того, в сестри було двоє неповнолітніх дітей. Дійшовши згоди по даному питанню, вони звернулись з відповідними заявами до виконавчого комітету Нетішинської міської ради, з приводу чого останній 19.01.1995 року прийняв рішення № 14, яким було вирішено оформити документи на міський обмін житлової площі. На підставі вказано рішення були видані ордери на жилі приміщення і позивач став квартиронаймачем однокімнатної квартири [ADDRESS], де проживає і на даний час. В серпні 2013 року, виявивши бажання приватизувати вказане житло, дізнався, що воно належить на праві спільної приватної власності його сестрі та членам її сім'ї - відповідачам по справі. Вказує на те, що після обміну квартир отримав право на приватизацію квартири [ADDRESS], а [PERSON] та члени її сім'ї будь-які майнові права на неї втратили. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлені ним вимоги та пояснив, що проживав в [ADDRESS]. Обмін його квартири на квартиру відповідачів, у зв'язку з його від'їздом до Польщі, здійснила його мама за наданим ним дорученням та за наявності на те його згоди. В подальшому він став проживати в [ADDRESS] де проживає і на даний час. Вказує на порушення його права на приватизацію, оскільки на даний час він не має змоги приватизувати квартипу, так як остання приватизована відповідачами. Аналогічну позицію в судовому засіданні зайняв і представник останнього - адвокат [PERSON], вказавши на те, що факт приватизації спірної квартири на час обміну був невідомий. Проте вважає, що обмін квартир відбувся, такий є рівноцінним і [PERSON] з сім'єю стали користувачами квартири [ADDRESS], а позивач - користувачем квартири [ADDRESS]. Вказаний обмін ніким не оспорювався, а тому у відповідності до вимог ст. 346 ЦК України відповідачі внаслідок відчуження спірної квартири втратили право власності на неї. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала та підтвердила, що в 1995 році між позивачем та нею був здійснений обмін квартири [ADDRESS], де проживала вона з сім?єю, на квартиру [ADDRESS], де проживав позивач. В результаті обміну вона переселилася в братову квартиру, яка в подальшому [PERSON] була здана в зв"язку з отриманням ним двохкімнатної квартири [ADDRESS], оскільки останній стояв в черзі на розширення житлової площі. При цьому, остання вказала на те, що [PERSON] був обізнаний щодо питання обміну квартир та особисто ставив підпис в написаній нею заяві на обмін жилої площі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги визнали, про що зазначили в поданих ними заявах, в яких, крім вказаного, просили справу розглянути у їх відсутності. Представник відповідача ДП НАЕК «Енергоатом» ВП «ХАЕС» в судове засідання не з'явився, у відповідності до наявної в матеріалах справи заяви заступника генерального директора підприємства Шестак А.П., остання справу просить слухати у відсутності їх представника. При цьому, зазначає, що ВП ХАЕС на день розгляду справи не є органом приватизації, а тому і не є належним відповідачем по справі. Представник відповідача виконавчого комітету Нетішинської міської ради - Юрчук Л.Є. не заперечувала з приводу заявлених позовних вимог та просила справу розглянути за її відсутності, про що неодноразово подавала відповідні клопотання. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Його представник - адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, вказуючи на те, що останній не відповідає вимогам цивільного та цивільного процесуального законодавства - у позовній заяві не надані докази на обґрунтування зазначених вимог, позов подано неналежним позивачем до неналежного відповідача, так як [PERSON] не порушив будь-яких прав [PERSON], наявна невідповідність правових підстав заявленому позову. Крім цього, вказав на законність здійсненої приватизації спірної квартири та на можливість відмови судом у захисті цивільного права та інтересу позивача, який допустив порушення вимог ч. 3 ст. 13 ЦК України, оскільки дії останнього вчинені з наміром завдати шкоди [PERSON] Також представник відповідача акцентував увагу на тому, що такий обраний позивачем спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно та визнання відповідачів, такими, що втратили право на власність, цивільним законодавством не передбачено, що є підставою для відмови в позові. Наполягав представник і на застосуванні строків позовної давності, так позивачем пропущено строки звернення до суду, не ставиться питання про їх поновлення та не надано доказів поважності такого пропуску. Заслухавши пояснення учасників процесу, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Як вбачається з доводів позивача, його представника та матеріалів справи, [PERSON] є зареєстрованим та проживає в [ADDRESS]. Останній вселився у вказану квартиру на підставі ордера № 10074 (а.с. 6), виданого виконавчим комітетом Нетішинської міської ради народних депутатів 31 січня 1995 року, на виконання рішення виконавчого комітету від 19.01.1995 року за № 14 (а.с. 5). Вказане рішення стало результатом розгляду заяв про обмін жилої площі позивача [PERSON], який проживав в однокімнатній квартирі [ADDRESS], та відповідачки [PERSON], яка проживала в однокімнатній квартирі [ADDRESS] разом з сім"єю - чоловіком [PERSON], сином [PERSON] та дочкою [PERSON], які є відповідами по справі (а.с. 3-4). Останні в свою чергу на виконання цього ж рішення 31.01.1995 року отримали обмінний ордер № 10073 на вселення в квартиру [ADDRESS] (а.с. 7), куди в подальшому і вселилися, що ними в судовому засіданні не оспорювалось. При цьому, згідно наявного в матеріалах справи свідоцтва про право власності на житло від 25.03.1994 року (а.с. 8), квартира в яку вселився позивач на підставі обмінного ордеру була приватизована та належала на праві приватної власності відповідачам [PERSON], що останніми не було повідомлено при здійсненні обміну. Вказаний факт був виявлений позивачем [PERSON] лише в серпні 2013 року, коли той виявив бажання приватизувати житло, в якому проживає, та зареєструвати в ньому свою дружину, тому, на думку суду, підстави для застосування строків позовної давності, на чому в судовому засіданні наполягав представник відповідача [PERSON] - адвокат [PERSON], відсутні, оскільки, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг строку позовної давності починається саме з вказаного часу - часу коли позивач довідався про порушення свого права. Виходячи з наведеного та враховуючи те, що сторони, передавши майно, виконали взяті на себе обов'язки при обміні квартир, суд вважає, що договір обміну був вчинений, що також підтверджується даними карток прописки, у відповідності до яких [PERSON] в результаті обміну квартир був зареєстрований 02.02.1995 року в квартирі [ADDRESS], а відповідачі - [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] цього ж числа були зареєстровані в [ADDRESS] (а.с. 145-146). Крім цього, суд враховує те, що з 1995 року і до часу ухвалення судом рішення вказаний обмін ніким не оспорювався. Належних доказів, які б свідчили про обман, шахрайські дії, грошовий обов"язок та його невиконання з боку позивача по відношенню до сім"ї [PERSON] - не надано. Обмін здійснено згідно «Правил обміну житлових приміщень в Українській РСР», затверджених Постановою Ради Міністрів УРСР від 31.01.1986. Надання окремо згоди Органу опіки та піклування на обмін законом не передбачалось. Така згода згідно п. 8 Правил вимагалась відносно осіб, над якими встановлено опіку та піклування. У даному випадку в інтересах неповнолітніх на той час відповідачів - [PERSON] та [PERSON] діяла їх мати - [PERSON] Що стосується заперечень представника відповідача [PERSON] - адвоката [PERSON] щодо підписання його довірителем заяви на обмін, що такі не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються показами свідка [PERSON] - матері позивача, яка діючи в його інтересах на підставі довіреності, займалася обміном спірної квартири, та показами відповідачки [PERSON], допитаної в якості свідка. Кожен з них окремо вказали на те, що [PERSON] був присутнім при оформленні заяв на обмін жилої площі та ставив в одній із них свій підпис. При цьому, питання про призначення почеркознавчої експертизи з приводу достовірності вказаного підпису ні [PERSON], ні його представником [PERSON] в ході судового слідства не ставилося. Не заслуговують на увагу і письмово викладені заперечення [PERSON] з приводу його необізнаності з питань обміну спірної квартири, так як, отримуючи в порядку розширення житлової площі за рішенням виконавчого комітету Нетішинської міської ради народних депутатів від 21.03.1995 року № 65 двохкімнатну квартиру [ADDRESS], ним була звільнена та здана для розподілу іншим громадянам саме квартира [ADDRESS], в якій він на той час проживав та був зареєстрований разом з сім'єю. В свою чергу звільнена сім'єю [PERSON] квартира [ADDRESS] була виділена [PERSON] Вказане підтверджується даними архівних копій виписок з протоколів № 16 засідання правління АТ УБ ХАЕС від 20.02.1995 року та № 86 спільного засідання адміністрації та профкому АТ УБ ХАЕС від 24.02.1995 року, даними рішення виконавчого комітету Нетішинської міської ради народних депутатів від 21.03.1995 року за № 65 (а.с. 140-144). На це ж вказав в судовому засіданні і свідок [PERSON], який брав участь від профкому у вказаних вище засіданнях правління АТ УБ ХАЕС. За вказаних обставин, зазначені дії сторін обміну та сплив тривалого часу після його здійснення свідчать про їх реальні наміри на здійснення обміну та реальне проживання у отриманих після цього житлових приміщеннях, тому суд вважає, що відповідачі [PERSON], відчуживши належне їм майно - квартиру [ADDRESS] в результаті обміну останньої на квартиру [ADDRESS], наймачем якої був позивач, відповідно до вимог ст. 346 ЦК України припинили право власності на нього. В свою чергу позивач, вселившись у спірне житло на підставі ордера та використовуючи таке на умовах найму, набув права на його приватизацію в порядку Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Разом з цим, суд враховує відсутність порушення прав відповідачів при здійсненні обміну квартир, так як останні на даний час, отримавши в порядку розширення квартиру [ADDRESS] при здачі квартири, наймачами якої останні стали в результаті обміну квартир з позивачем, забезпечені житлом, в тому числі і [PERSON] Тому, за вказаних обставин, суд, виходячи з вимог ст. 346 ЦК України, на яку посилається позивач, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог і здійснити захист прав позивача шляхом припинення права власності відповідачів на спірну квартиру та визнання права позивача на її приватизацію, що відповідатиме інтересам останнього. Тому,

Outcome: approved