Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-27 00:00:00

У грудні 2013 року [PERSON] звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку. Заявлені позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з початку 2009 року Позивач з Відповідачем почали підтримувати фактичні шлюбні відносини. Приблизно на початку січня 2009 року вони почали вирішувати у якій країні будемо жити, Росії чи Україні. Позивач запропонувала жити в Росії, оскільки мала там житло та добре оплачувану роботу, але Відповідач категорично відмовився переїзджати, пославшись на те, що йому необхідно довчитися (Відповідач на той час був студентом випускного курсу Київського політехнічного інституту), у нього в Україні більше перспектив знайти роботу, зробити кар'єру, а також наголосив на тому, що продавши нерухомість [PERSON] в Росії, можна придбати в Україні набагато краще. 14 серпня 2009 року між Відповідачем та Позивачем був зареєстрований шлюб, про що Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним центром розвитку сім'ї було видане Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] та зроблено актовий запис за № 1952. При реєстрації шлюбу Позивач взяла прізвище чоловіка - [PERSON]. На протязі кількох років сторони по справі жили в орендованих квартирах. 19 липня 2012 року мати Позивача [PERSON] продала належну їй на квартиру за адресою: [ADDRESS]. Того ж дня, 19 липня 2012 року, між [PERSON] та її мамою [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу 1/3 частки трикімнатної квартири за адресою: [ADDRESS]. Сума вказаного договору складала 2 400 000 (два мільйона чотириста тисяч) російських рублів, яку Позивач отримала у безготівковій формі до підписання Договору - на рахунок 42301.840.4.5440.9320712, відкритий на її ім'я у Самарському відділенні АТ «Сбербанк Росии» (внутрішній структурний підрозділ за № 6991/00381). Перерахування було здійснене з рахунку [NUMBER] відкритого на ім'я [PERSON] у Самарському відділенні АТ «Сбербанк Росии» (внутрішній структурний підрозділ за № 6991/00381). Нерухомість в Україні передбачалося придбати саме за рахунок коштів отриманих Позивачем від продажу 1/3 частки 3-х кімнатної квартири за адресою: [ADDRESS]. 17 серпня 2012 року між Відповідачем та [PERSON] були укладені: Договір купівлі-продажу житлового будинку літера «А», загальною площею 72, 60 м. кв., з відповідними надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Вищезазначений житловий будинок має наступні характеристики: 1964 року побудови, матеріал: дошки, позначений на плані пі літерою «А», житловою площею 40, 60 м. кв., загальною площею 72,60 м. кв., має відповідні надвірні будівлі та споруди: свердловина № І, вигрібна яма № II, свердловина № III, вигрібна яма № IV, свердловина № V, вигрібна яма № VI, огорожа № 4-7; розташований на земельній ділянці площею 0, 0371 га, кадастровий номер: 3222481601:01:007:5008 та договір купівлі-продажу земельної ділянки під номером [ADDRESS]. Вищезазначена земельна ділянка має наступні характеристики: Земельна ділянка має наступні характеристики: кадастровий номер: 3222481601:01:007:5008; цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; кількісна характеристика: усього земельних угідь 0, 0371 га; правовий режим: згідно глави п'ять Земельного кодексу України. Як зазначила Позивач, саме Відповідач вмовив її на те, щоб він підписував договори купівлі-продажу на житловий будинок та земельну ділянку та щоб право власності реєструвалося саме на нього, мотивуючи це тим, що Позивач не є громадянкою України. Відповідач наголошував на тому, що придбання житлового будинку на ім'я [PERSON] викличе проблеми з реєстрацією права власності та сплатою обов'язкових платежів, оскільки вона не є громадянкою України. У зв'язку з цим, 19 липня [PERSON] перерахувала свої особисті гроші у розмірі 74 300 (сімдесят чотири тисячі триста) доларів США на рахунок Відповідача відкритий у ПАТ АБ «Укргазбанк». У зазначеному житловому будинку Позивач разом з Відповідачем прожили до 20 вересня 2013 року. Згідно з рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.11.2013 року по справі за № 369/10195/13-ц шлюб [PERSON] та [PERSON] був розірваний. Оскільки, як зазначила Позивач спірні житловий будинок та земельна ділянка були придбані за її особисті кошти, то вона просила суд визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на житловий будинок літера «А» з відповідними надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] та має наступні характеристики: 1964 року побудови, матеріал: дошки, позначений на плані під літерою «А», житловою площею 40, 60 м. кв., загальною площею 72,60 м. кв., має відповідні надвірні будівлі та споруди: свердловина № І, вигрібна яма № II, свердловина № III, вигрібна яма № IV, свердловина № V, вигрібна яма № VI, огорожа № 4-7; розташований на земельній ділянці площею 0,0371 га за кадастровим номером: 3222481601:01:007:5008 та визнати за нею право особистої приватної власності на земельну ділянку під номером [ADDRESS] та має наступні характеристики: кадастровий номер: 3222481601:01:007:5008; цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; кількісна характеристика: усього земельних угідь 0, 0371 га; правовий режим: згідно глави п'ять Земельного кодексу України. В судовому засіданні Позивач та ї представник підтримали заявлені позовні вимоги у повному обсязі. Представник Відповідача заперечував проти задоволення позову. Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. У ст. 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Згідно зі ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Як встановлено в судовому засіданні, 14 серпня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, про що Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним центром розвитку сім'ї було видане Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] та зроблено актовий запис за № 1952. 17 серпня 2012 року між Відповідачем та [PERSON] були укладені: Договір купівлі-продажу житлового будинку літера «А», загальною площею 72, 60 м. кв., з відповідними надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Вищезазначений житловий будинок має наступні характеристики: 1964 року побудови, матеріал: дошки, позначений на плані пі літерою «А», житловою площею 40, 60 м. кв., загальною площею 72,60 м. кв., має відповідні надвірні будівлі та споруди: свердловина № І, вигрібна яма № II, свердловина № III, вигрібна яма № IV, свердловина № V, вигрібна яма № VI, огорожа № 4-7; розташований на земельній ділянці площею 0, 0371 га, кадастровий номер: 3222481601:01:007:5008 та договір купівлі-продажу земельної ділянки під номером [ADDRESS]. Вищезазначена земельна ділянка має наступні характеристики: Земельна ділянка має наступні характеристики: кадастровий номер: 3222481601:01:007:5008; цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; кількісна характеристика: усього земельних угідь 0, 0371 га; правовий режим: згідно глави п'ять Земельного кодексу України. У зазначеному житловому будинку Позивач разом з Відповідачем прожили до 20 вересня 2013 року. Згідно з рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.11.2013 року по справі за № 369/10195/13-ц шлюб [PERSON] та [PERSON] був розірваний. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Частино другою передбачено, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як зазначено у п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.02.2007 року за № 11 "Про практику застосування судам законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те,що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя. Суд, не приймає до уваги твердження Позивача про те, що спірні об'єкти нерухомого майна були придбані за її особисті кошти, оскільки ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Посилаючись на ст. 57 СК України [PERSON] мала довести, що вкладені на придбання квартири кошти належали їй особисто, проте Позивач не надала до суду належних та допустимих доказів, що житловий будинок та земельна ділянку були придбані за її особисті кошти, а перерахування грошових коштів у сумі 74 300 (сімдесят чотири тисячі триста) доларів США на рахунок Відповідача відкритий у ПАТ АБ «Укргазбанк» не є підтвердженням того факту, що ці кошти були особистої власністю Позивача чи вони були використані на купівлю нерухомості. Оскільки згідно ст. 11 ЦПК України суд не може вийти за межі позовних вимог, а тому позбавлений права визнати право власності на ? частину спірного майна за Позивачем, то суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст. ст. 57, 60 Сімейного кодексу України, п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.02.2007 року за № 11 "Про практику застосування судам законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" та

Outcome: dismissed