Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-14 00:00:00

У квітні 2015 року ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивує тим, що 01.02.2006 року між ВАТ АБ «УКРГАЗБАНК», правонаступником якого є ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК», та відповідачем на підставі заяви про відкриття поточного рахунку в національній валюті, був укладений договір № 538 на відкриття карткового рахунку та обслуговування банківської платіжної картки ВАТ АБ «УКРГАЗБАНК». Відповідно до умов договору позивач відкриває клієнту картковий рахунок №[NUMBER] у національній валюті для обліку операцій з банківською платіжною карткою ВАТ АБ «УКРГАЗБАНК», а також позичковий рахунок для проведення розрахунків по овердрафту, здійснює видачу клієнту БПК та виконує розрахунково-касове обслуговування Клієнта банку за дебетовою схемою, а відповідач зобов'язався своєчасно сплачувати на користь банку відсотки за овердрафтом. Посилаючись на те, що позивач свої зобов'язання за договором виконав належним чином, а відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» просив стягнути з [PERSON] заборгованість по кредитному договору в розмірі 9 556 грн. 53 коп., у тому числі: - 3 952 грн. 44 коп. - заборгованість за овердрафтом; - 5 604 грн. 09 коп. - заборгованість по процентам за користування овердрафтом та прострочені відсотки. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні. Крім того, просив застосувати строк позовної давності, оскільки картка була видана у 2006 році, строк її дії закінчився у 2009 році, а з позовом до суду банк звернувся лише у 2015 році (а.с. 67). Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» є повним правонаступником ВАТ АБ «УКРГАЗБАНК». Як встановлено у судовому засіданні, 01.02.2006 року між ВАТ АБ «УКРГАЗБАНК», правонаступником якого є ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК», та відповідачем на підставі заяви про відкриття поточного рахунку в національній валюті, був укладений договір № 538 на відкриття карткового рахунку та обслуговування банківської платіжної картки ВАТ АБ «УКРГАЗБАНК» (а. с. 6, 10-11). Відповідно до умов договору позивач відкриває клієнту картковий рахунок №[NUMBER] у національній валюті для обліку операцій з банківською платіжною карткою ВАТ АБ «УКРГАЗБАНК», а також позичковий рахунок для проведення розрахунків по овердрафту, здійснює видачу клієнту БПК та виконує розрахунково-касове обслуговування Клієнта банку за дебетовою схемою, а відповідач зобов'язався своєчасно сплачувати на користь банку відсотки за овердрафтом ( п.1.1.). Звертаючись в суд з даним позовом ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» посилався на те, що [PERSON] неналежним чином виконує зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим у нього станом на 16 лютого 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 9 556 грн. 53 коп., у тому числі: - 3 952 грн. 44 коп. - заборгованість за овердрафтом; - 5 604 грн. 09 коп. - заборгованість по процентам за користування овердрафтом та прострочені відсотки. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина перша статті 626 ЦК України). Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно із нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У ст. 611 ЦК України вказано, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (статті 530, 631 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною спорі, є підставою для відмови у позові. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Стаття 257 ЦК України визначає, що загальна позовна давність встановлюється у три роки, а стаття 258 ЦК України встановлює, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. У ч. 1 ст. 261 ЦК України за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 статті 261 ЦК України). Судом установлено, що згідно п. 5.4.1 Договору термін дії БПК надрукований на лицьовій стороні БПК. Картка є дійсною до 24 годин останнього дня вказаного на ній місяця (включно). Пунктом 5.4.2 договору передбачено, що по закінченню терміну дії, клієнт може звернутися в банк із заявою про її поновлення. Попередня БПК анулюється. У судовому засіданні [PERSON] просив застосувати строк позовної давності, оскільки картка була видана у 2006 році, строк її дії закінчився у 2009 році, а з позовом до суду банк звернувся лише у 2015 році (а.с. 67). Дані обставини не були спростовані у судовому засіданні представником позивача. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа. Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Отже, аналізуючи умови договору сторін і зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів, починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Аналогічні висновки містяться у постанові Судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14цс14 про стягнення заборгованості. Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Як вбачається з правил користування платіжною карткою та зазначив сам відповідач у судовому засіданні строк дії картки три роки, а отже, дія його картки закінчилася у лютому 2009 року. У свою чергу банк звернувся до суду з позовом до відповідача лише 01 квітня 2015 року. Таким чином, на момент пред'явлення даного позову ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» пройшло більше трьох років з моменту початку перебігу строку позовної давності, тобто сплив строк позовної давності. Згідно зі ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, а згідно ч. 4. ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У відповідності до вимог ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Враховуючи пропуск позивачем строків звернення до суду за захистом своїх прав та наявність заяви відповідача про застосування строку позовної давності, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed