Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

У жовтні 2017 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про поділ спільного майна подружжя: виділення у власність кожній із сторін 1/2 частину нежитлового приміщення їдальні, що розташована за адресою Полтавська область Семенівський район, с.\~Веселий Поділ, вул. Гагаріна, 10а, вартістю 41750,00 грн; розділити в рівних долях в натурі майно, яке знаходиться у приміщенні зазначеної будівлі. Позивач і його представник [PERSON] позов підтримали повністю, вказали, що спірне приміщення і усе, що у ньому перебуває, придбано сторонами під час перебування у шлюбі. Відповідач перешкоджає позивачеві у входженні у приміщення, не допускає його у приміщення. Щодо індивідуалізації "майна, яке знаходиться у приміщенні" вказали, що воно повинно ділитися порівну. Відповідач і його представник [PERSON] визнали позов у частині поділу будівлі. Щодо поділу іншого майна представник відповідача вказав, що позов повинен містити чіткий перелік майна, яке там знаходиться, та яке слід ділити. Склад та вартість такого майна відсутні. Майно, що є у їдальні, є обладнанням і товаром, яке належить відповідачеві як СПД. У порядку ч. 4 ст. 10 ЦК України суд 30.10.2017 розяснив позивачеві та його представникові необхідність надання до суду доказів, щонайменше, щодо індивідуалізації іншого майна, яке позивач бажає поділити, та яке можливо перебуває у спірному приміщенні, чітко сформулювати письмово відповідні позовні вимоги тощо, однак ні позивач, ні його представник будь-яких уточнень щодо позову не надали. Особи, які беруть участь у справі, у судове засідання 27.11.2017 не з'явилися. Позивач звернувся до суду із заявою про підтримання повністю позовних вимог щодо поділу приміщення, просив повідомити його про прийняте рішення. Відповідач звернувся до суду із заявою про не заперечення щодо поділу спірного приміщення, про заперечення позову у іншій частині, розгляд справи за його відсутності. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи, судом встановлено такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Заочним рішенням Семенівського районного суду Полтавської області від 25.02.2014 розірвано шлюб між сторонами, який зареєстровано 10.11.1984 (а.с. 9, 10). Відповідно до свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 07.03.2003 (а.с. 11) позивач є власником нежитлової будівлі (їдальні) за адресою Полтавська область Семенівський район, с.\~Веселий Поділ, вул. Гагаріна, 10а, загальна та корисна площа 284,9 кв.м. Право власності позивача зареєстровано у КП "Лубенське МБТІ" 01.04.2003 за реєстраційним номером 521603, форма власності приватна, частка 1/1 (а.с. 12), загальна площа приміщення складає 284,9 кв. м., основна 158,0 кв.м. (а.с. 31). Згідно звіту про оцінку майна від ринкова вартість вказаної їдальні на 01.10.2017 складає 83500 грн. (а.с. 26). Отже спірне приміщення набуто під час перебування сторін у шлюбі. Відповідно до діючого сімейного законодавства набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобовязані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі. Відповідно до ст.ст. 60, 61 Сімейного кодексу України (далі СК) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Отже спірне приміщення є обєктом сумісної власності сторін. Згідно з ч. 1 ст. 68 СК розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Статтями 69, 70, 71 СК передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до ч.ч. 2-4 ст. 355 ЦК України майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Часткове визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Ураховуючи зазначене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд позов задовольняє частково: спірне приміщення їдальні підлягає поділу у рівних частинах між сторонами в ідеальних частках як обєкту права спільної сумісної власності подружжя сторін (яке розірвано); стосовно поділу іншого майна, яке знаходиться в приміщенні вказаної будівлі, суд відмовляє у позові у цій частині, оскільки судові не надано доказів щодо складу відповідного майна (переліку, назви, року випуску, вартості тощо). На підставі викладеного,

Outcome: dismissed