Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-06 00:00:00

У серпні 2018 року позивач звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом. В обґрунтування позову зазначив, що 16.09.2016 року о 13 год. 01 хв. трапилася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Toyota Avensis» державний реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «ВАЗ 2101» державний реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням відповідача. Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень. Відповідно до Постанови Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12.10.2016 року по справі № 202/6087/16-п Відповідача було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення. Цивільна-правова відповідальність відповідача на момент настання ДТП не була застрахована. Відповідно до звіту № 41/09/16 виконаного оцінювачем [PERSON] від 02.10.2016 року, вартість матеріального збитку, спричиненого власнику транспортного засобу «Toyota Avensis» державний реєстраційний номер [NUMBER] становить 32 934 грн. 02 коп. Вартість послуг аварійного комісара становить 589,56 грн. У зв`язку з чим, просив стягнути з відповідача на користь позивача спричинену йому матеріальну шкоду у розмірі 33 523 грн. 58 коп. та судовий збір у розмірі 1 762,00 грн. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Волошина Є.В. від 06.09.2018 року було відкрито провадження у справі. Справа перебувала у провадженні судді Волошина Є.В. призначеного на посаду судді строк на п`ять років, відповідно до Указу Президента України від 18 жовтня 2013 року №571/2013 «Про призначення судді» та у якого, станом на 19 жовтня 2018 року закінчилися повноваження судді. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.10.2018 року справа розподілена судді Слюсар Л.П. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2018 року вказану справу прийнято до провадження та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача відповідно до заяви просив суд розглядати справу за його відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив, відзиву, заяв, заперечень до суду не надав, у зв`язку з чим, враховуючи, що позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливе розглянути справу за наявними доказами. Судом встановлено, що [PERSON] 16 вересня 2016 року о 13 годині 01 хвилин керуючи автомобілем «ВАЗ 2101» д/н [NUMBER] по вул. Байкальській у м. Дніпро, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «Toyota Avensis» д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Відповідно до постанови Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12.10.2016 року, яка набрала законної сили, [PERSON] визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що на дату скоєння ДТП відповідач у справі не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Оскільки шкода особисто винуватцем ДТП не була відшкодована потерпілому, власник пошкодженого автомобіля з метою отримання відшкодування звернувся 18 листопада 2016 року до МТСБ України з відповідною заявою. Згідно зі Звітом по визначенню вартості матеріального збитку № 41/09/16, складеного оцінювачем [PERSON] , сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 16647/14 від 04.07.2014 року, розмір матеріальної шкоди, завданої володільцю колісного транспортного засобу автомобілю «Toyota Avensis», державний номерний знак [NUMBER] , спричиненого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 16.09.2016 року становить 32 934 грн. 02 коп. (а.с. 9-13). Вищенаведений звіт та його обґрунтування у суду не викликає сумніву. Згідно з наказом Моторного (транспортного) страхового бюро України від 02.12.2016 року за № 9521, МТСБУ прийняло рішення про виплату [PERSON] шкоди в розмірі 32 934 грн. 02 коп., заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 16.09.2016 року (а.с. 32). Відповідно до платіжного доручення № 9521рв від 05 грудня 2016 року, МТСБУ виплатило потерпілому грошову суму в розмірі 32 934 грн. 02 коп., для відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 16.09.2016 року (а.с. 33). З метою встановлення розміру заподіяння шкоди, МТСБУ залучило суб`єкта оціночної діяльності, вартість послуг якого складає 589 грн. 56 коп. МТСБУ була здійснена виплата вартості послуг, що підтверджується платіжним дорученням № 436рв від 17.10.2016 року (а.с. 30). Таким чином, загальний розмір витрат МТСБУ з урахуванням витрат на збір документів та визначення розміру шкоди складає 33 523 грн. 58 коп. Статтею 1166 ЦК України встановлено, що шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір оренди, підряду тощо) володіє транспортним засобом. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об`єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей. Відповідно до пп. "а" п. 41.1 ст. 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених Законом, в разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Згідно із ст. 22 Закону МТСБУ відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна життю, здоров`ю та майну третіх осіб під час ДТП. Відповідно до пункту 40.3 статті 40 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ має право залучати аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти, у порядку, встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених у статті 41 цього Закону. Відповідно до п.п. 38.2.1. п. 38.2. ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Частина 1 статті 1191 ЦК України передбачає, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. З метою досудового врегулювання спору, МТСБУ звернулося до винуватця з вимогою від 11.04.2018 року, до даного часу кошти не відшкодовані. Оскільки [PERSON] на момент настання ДТП не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, то після виплати суми страхового відшкодування на користь потерпілої особи, у Позивача виникло право вимоги до Відповідача про відшкодування завданої шкоди (в порядку регресу). Виходячи із вищевикладеного, враховуючи те, що вина відповідача [PERSON] у вчиненні зазначеної вище ДТП встановлена постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2016 р., позивачем було здійснено відшкодування шкоди за відповідача власнику автомобіля «Toyota Avensis» державний реєстраційний номер [NUMBER] , суд вважає, що позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню в порядку регресу витрат, пов`язаних з відшкодуванням завданої майнової шкоди у розмірі 33 523 грн. 58 коп. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved