Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-16 00:00:00

У червні 2014 року позивач звернувся до суду із зазначеними вимогами мотивуючи їх тим, що 24 липня 2008 року між ним та ВАТ «Сведбанк» укладено кредитний договір № 2631/0708/55-019, згідно з умовами якого ВАТ «Сведбанк» надав позивачу грошові кошти у вигляді кредиту в розмірі 45 000 доларів США на строк до 24 липня 2020 року зі сплатою процентів за користування кредитом. 13 липня 2010 року між ПАТ «Сведбанк» та позивачем було укладено договір про внесення змін та доповнень № 1 до кредитного договору, а 13 квітня 2012 року між сторонами було укладено договір про внесення змін та доповнень № 2 до кредитного договору. 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та відповідачем укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого відповідач замінив ПАТ «Сведбанк» як кредитора. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що договір про внесення змін та доповнень № 2 до кредитного договору № 2631/0708/55-019 укладений з порушенням норм законодавства, оскільки надання кредиту в іноземній валюті території України забороняється, а тому просив визнати договір про внесення змін та доповнень № 2 до кредитного договору недійсним. В ході розгляду справи до участі у справі залучено ПАТ «Сведбанк» в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. Представник позивача у судовому засіданні підтримав пред'явлені вимоги. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову. Третя особа [PERSON] та представник третьої особи ПАТ «Сведбанк» в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення пред'явлених вимог. Судом встановлено, що 24 липня 2008 року між позивачем та ВАТ «Сведбанк» укладено кредитний договір № 2631/0708/55-019, згідно з умовами якого ВАТ «Сведбанк» надав позивачу грошові кошти у вигляді кредиту в розмірі 45 000 доларів США на строк до 24 липня 2020 року зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 11,9 % річних за весь строк фактичного користування кредитом. 13 липня 2010 року між ПАТ «Сведбанк» та позивачем було укладено договір про внесення змін та доповнень № 1 до кредитного договору та 13 квітня 2012 року між сторонами було укладено договір про внесення змін та доповнень № 2 до кредитного договору № 2631/0708/55-019 від 24 липня 2008 року з якого вбачається, що відбулося збільшення суми заборгованості на позичковому рахунку позивача № [NUMBER]на суму залишків, нарахованих на дату укладення цього договору, а саме: розмір строкової заборгованості на дату укладення договору про внесення змін та доповнень № 2 складала 37 791,82 доларів США. 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та відповідачем укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого відповідач замінив ПАТ «Сведбанк» як кредитора. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» було внесено зміни до ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", а саме: ч. 1 доповнили абзацом третім такого змісту: "Надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється". Разом з тим, в прикінцевих положеннях ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» зазначено, що дія цього Закону не поширюється на кредитні договори, укладені до набрання ним чинності. Отже, на час укладення договору про надання кредиту в іноземній валюті не існувало законодавчої заборони на укладення даного договору та договір про внесення змін та доповнень № 2 фактично є доповненням до договору № 2631/0708/55-019 від 24 липня 2008 року, а тому підстав вважати, що він укладений з порушенням норм закону у суду не має. Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Дана норма Цивільного кодексу України поширюється як на свободу укладення договору так і на внесення будь - яких змін та доповнень до договору. На час підписання договору позивач не вважав, що оспорюваний на даний час договір про внесення змін та доповнень № 2 до кредитного договору порушує його права як споживача та виконував умови договору. Враховуючи, що в ході розгляду справи суду не надано доказів, які б свідчили про наявність підстав для визнання вищевказаного договору недійсним, вимоги в частині визнання договору про внесення змін та доповнень № 2 до кредитного договору недійсними задоволенню не підлягають. Оскільки суд не вбачає підстав для визнання договору про внесення змін та доповнень № 2 до кредитного договору від 13 квітня 2012 року недійсним, вимоги позивача про зобов'язання відповідача здійснити перерахунок неправомірно збільшеної суми заборгованості позивача на умовах кредитного договору № 2631/0708/55-019 від 24 липня 2008 року та договору про внесення змін та доповнень № 1 до кредитного договору також підлягають залишенню без задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed