Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-05 00:00:00

У жовтні 2014 року Підгороднянська сільська рада звернулася з позовом, який 28 грудня 2017 року уточнила, до Тернопільської райдержадміністрації, [PERSON] про визнання незаконними та скасування розпоряджень голови Тернопільської райдержадміністрації від 22.03.2010 року № 275 та від 28.05.2010 року № 605, а також про визнання недійсним, виданого [PERSON] державного акту ЯЛ №063361 на право власності на земельну ділянку розміром 1,0000 га для ведення особистого селянського господарства на території Підгороднянської сільської ради Тернопільського району, кадастровий номер 6125286900010012658. В обґрунтування позовних вимог сільська рада вказала, що розпорядженням голови Тернопільської райдержадміністрації від 22.03.2010 року № 275 надано дозвіл [PERSON] на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Підгороднянської сільської ради. Розпорядженням голови Тернопільської райдержадміністрації від 28.05.2010 року № 605 затверджено проект землеустрою щодо відведення [PERSON] у власність земельної ділянки. На підставі розпорядження райдержадміністрації [PERSON] видано Державний акт ЯЛ №063361 на право власності на земельну ділянку розміром 1,0000 га для ведення особистого селянського господарства на території Підгороднянської сільської ради Тернопільського району, кадастровий номер 6125286900010012658. У 2013 році Прокуратурою Тернопільської області проведено перевірку додержання вимог земельного законодавства при розпорядженні Тернопільською РДА земельними ділянками на земельному масиві пл. 23,6 га на території Підгороднянської сільської ради. В результаті проведеної перевірки встановлено, що вказані земельні ділянки, у тому числі і спірна, яка належить [PERSON] , надані у власність незаконно, оскільки розташовані в межах с. Підгороднє Тернопільського району. Посилаючись на те, що Тернопільська РДА, передавши в приватну власність [PERSON] спірну земельну ділянку площею 1,0000 га, яка знаходиться в межах населеного пункту села Підгороднє на території Підгороднянської сільської ради, вийшла за межі наданих їй повноважень, так як правом розпорядження вказаною ділянкою на час її передачі була наділена виключно Підгороднянська сільська рада, позивач просив задовольнити їх вимоги. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 жовтня 2014 року відкрито провадження у справі. Заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 січня 2015 року позов Підгороднянської сільської ради задоволено. Скасовано розпорядження голови Тернопільської РДА від 22.03.2010 року № 275 "Про дозвіл [PERSON] на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Підгороднянської сільської ради". Скасовано розпорядження голови Тернопільської РДА від 28.05.2010 року № 605 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення [PERSON] у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Підгороднянської сільської ради". Визнано недійсним державний акт ЯЛ №063361 на право власності на земельну ділянку розміром 1,0000 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, кадастровий номер 6125286900010012658. Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 12 жовтня 2016 року рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 січня 2015 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким у позові Підгороднянської сільської ради Тернопільського району до Тернопільської районної державної адміністрації, [PERSON] , третя особа - Відділ Держземагенства в Тернопільському районі про скасування розпоряджень та визнання недійсним державного акта про право власності на землю відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляд цивільних і кримінальних справ від 27 вересня 2017 року скасовано заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 січня 2015 року та рішення апеляційного суду Тернопільської області від 12 жовтня 2016 року, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 листопада 2017 року прийнято до провадження дану справу. Ухвалою суду від 13 грудня 2017 року, занесеною до журналу судового засіданні, залучено до участі у справі в якості співвідповідача [PERSON] та третю особу Головне управління держгеокадастру у Тернопільській області. \~Ухвалою Тернопільського\~міськрайонного суду\~Тернопільської області\~від 17\~січня 2018\~року зупинено\~провадження у\~справі на\~час проведення судової земельно-технічної експертизи у кримінальному провадженні № 607/8432/15к про обвинувачення [PERSON] за ч. 2\~ст. 367 КК України. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 березня 2018 року поновлено провадження у справі. \~Ухвалою Тернопільського\~міськрайонного суду\~Тернопільської області\~від 17\~травня \~2018\~року задоволено\~клопотання Підгороднянської\~сільської ради\~та призначено земельно-технічну\~експертизу,\~проведення якої\~доручено експертам\~Хмельницького відділення\~Київського науково-дослідного\~інституту судових\~експертиз,\~зупинено провадження\~у справі\~на час\~проведення експертизи. В обґрунтування клопотання представник сільської ради посилався на те, що наявний у справі висновок експерта за №1163/17-22 від 14.12.2017 року не містить детальної та вичерпної відповіді щодо місця розташування спірної земельної ділянки [PERSON] , що входить у предмет доказування. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 25 лютого 2020 року поновлено провадження у справі. Представник [PERSON] - адвокат Магдич О.О. подала заяву про застосування строків позовної давності, що є самостійною підставою для відмови у позові. Вважає, що позов подано із пропуском строків позовної давності. З моменту видачі оспорюваного державного акту до дня подачі позову 2014 року минуло більше чотирьох років. В матеріалах технічної документації, виготовлення якої передувало видачі оспорюваних розпоряджень та державного акта, міститься підпис голови сільської ради [PERSON] , який погодив схему розташування спірної земельної ділянки. Схему розташування у складі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] виготовлено та сформованого ТОВ «Геоземсервіс» 08 квітня 2010 року (Т. 1, а.с. 229). Позивач подав заперечення щодо строків позовної давності. Вважає, що позов подано в межах трьохрічного строку звернення до суду. Вважає, що з моменту відкриття вільного доступу до публічної кадастрової карти в квітні 2013 року в Підгороднянської сільської ради з`явилась можливість порівняти встановлення межі земельних ділянок з наявними в сільській раді планами встановленні меж села с. Підгороднє 1992 року. Щодо спірної земельної ділянки, то сільська рада дізналась про порушене право готуючи відповідь на запит УСБ, який надійшов 08 квітня 2014 року щодо розташування земельних ділянок, у тому числі [PERSON] , наклавши встановленні межі земельних ділянок з публічної кадастрової карти на План встановлення меж с.Підгороднє 1992 року. \~ \~ \~ \~У судовому\~засіданні представник\~Підгороднянської сільської\~ради -\~Микитюк І.С. позов підримала та просила задовольнити з підстав викладених у ньому. Вказала, що факт розпорядження Тернопільською РДА земельною ділянкою, що їй не належала, а належала Підгороднянській сільській раді підтверджується наявними в справі доказами. \~ \~ \~ \~Прокурор Тернопільської обласної\~прокуратури - Марцун А.А. підримала позов та просила задовольнити з підстав викладених у ньому. Представник [PERSON] адвоката Магдич О.О. заперечила щодо задоволення позову. Звернула увагу на наявність у проекті землеустрою, що виготовлявся за заявою [PERSON] , довідки з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угідями (форми 6-зем), яка підтверджує факт надання земельної ділянки [PERSON] саме з числа земель, що знаходилися за межами населеного пункту с.Підгороднє, розпорядником яких в силу вимог закону є райдержадміністрація. Наголосила на пропуск позивачем строку позовної давності. Представник Тернопільської РДА Алексанян С.Ж. була присутня у попередніх судових засіданнях, щодо задоволення позову заперечила. Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, хоча про час та місце його повідомлялись у встановленому законом порядку. Заяв про відкладення розгляду справи не подавали. Попередньо Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області подало заяву про слухання справи за відсутності їх представника. Суд, розглянувши матеріали, вважає, що їх неявка не перешкоджає розгляду справи. Судом встановлено наступні факти. Розпорядженням голови Тернопільської районної державної адміністрації від 22 березня 2010 року № 275, [PERSON] надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 1,0 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту на території Підгороднянської сільської ради (Т. 1, а.с.4). Розпорядженням голови Тернопільської РДА від 28 травня 2010 року № 605, затверджено проект землеустрою та передано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 1,00 га для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Підгороднянської сільської ради (Т.1, а.с.5). 06 вересня 2010 року на підставі вказаного розпорядження [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 063361 розміром 1,0000 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, кадастровий номер 6125286900010012658. 06 серпня 2014 року [PERSON] продала належну їй на праві власності земельну ділянку розміром 1,0000 га, розташовану на території Підгороднянської сільської ради, [PERSON] , що підтверджується договором дкупівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Брикса Т.І., зареєстрованим в реєстрі за № 474 (Т. 1, а.с.67-68). Право власності [PERSON] на вказану земельну ділянку того ж дня зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме мано (Т.1, а.с.69-70). В січні 2015 року за заявою [PERSON] виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок (Т.1, а.с.103-128), а з 21.02.2015 року [PERSON] став власником 10 окремих земельних ділянок, що утворилися внаслідок поділу земельної ділянки, придбаної у [PERSON] (Т. 1, а.с.184-188). З березня 2016 року на розгляді Тернопільського міськрайонного суду перебуває цивільна справа за позовом прокурора Тернопільської області в інтересах Підгороднянської сільської ради до [PERSON] , [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Реєстраційна служба Тернопільського районного управління юстиції, Відділ держгеокадастру в Тернопільському районі, приватний нотаріус Тернопільського нотаріального округу Брикса Т.І. про скасування державної реєстрації права власності, витребування земельних ділянок (Т. 1, а.с.71-72). Із викопіювання з проекту встановлення меж і утворення території Підгороднянської сільської ради 1992 року (коректура) вбачається, що спірна земельна ділянка частково розміщена в межах населеного пункту с.Підгороднє (Т. 1, а.с.41). \~ З\~ \~витягу з\~державного кадастру,\~сформованого після\~01.01.2013\~року (Т.1,\~а.с.26)\~вбачається розташування\~усієї спірної\~земельної ділянки\~в межах\~населеного пункту\~с.Підгороднє. Із відомостей, які містяться у технічній документації [PERSON] на виготовлення проекту землеустрою (Т. 1, а.с.206-235) вбачається, що земельна ділянка останній надавалася їй з земель запасу (рілля) на території Підгороднянської сільської ради за межами населеного пункту (Т. 1, а.с.215-236). У проекті землеустрою міститься довідка з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель (форми 6-зем). Згідно листа Головного Управління Держземагенства у Тернопільській області №10-19-0.4-3699/2-14 від 20.08.2014 р. останнє повідомило, що територія Підгороднянської сільської ради, зокрема, її розміри та зовнішні межі, затверджені рішенням 12 сесії Тернопільської обласної ради народних депутатів від 12 лютого 1993 року відповідно до проекту встановлення меж і утворення території Підгороднянської сільської ради, складовою якого є відповідний планово-картографічний матеріал, на якому нанесено межі населених пунктів. У 1998 році був розроблений Проект 1998 року, затверджений рішенням Тернопільської обласної ради від 26.02.1999 року №54, відповідно до якого планувалось передати Підгородянській сільській раді земельну ділянку пл. 30га. Одночасно даним рішення визнано таким, що втратили чинність рішення обласної Ради від 12.02.1993 року в частині затвердження розмірів та зовнішніх меж Підгородянської сільської ради. У 2006 році Підгородянською сільською радою розпочато виготовлення проектної документації про часткову зміну меж населеного пункту, яка до цього часу не виготовлена, що стверджується даними, зазначеними у листі Головного Управління Держземагенства у Тернопільській області №10-19-0.4-3699/2-14 від 20.08.2014 р. В процесі опрацювання наявних планово-картографічних матеріалів проекту встановлення меж і утворення території Підгороднянської сільської ради встановити точне місце розміщення земельної ділянки з кадастровим номером 6125286900010012658 (в межах чи за межами населеного пункту) не вбачається можливим. На розгляді у Тернопільському міськрайонному судді Тернопільської області перебуває обвинувальний акт відносно [PERSON] за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 367 КК України в кримінальному провадженні № 22014210000000010 від 15.05.2014 року щодо незаконного надання земельних ділянок, у тому числі [PERSON] - земельної ділянки площею 1,00 га. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30.12.2016 року у даному кримінальному провадженні призначено судову земельно-технічну експертизу. Згідно висновку експерта за №1163/17-22 за результатами проведеної земельної-технічної експертизи наданого експертом [PERSON] Тернопільського відділення КНДІСЕ від 14.12.2017 року вбачається, що експерт прийшов до наступних висновків: Розроблена технічна документація на земельну ділянку за кадастровим номером 6125286900010012658 надана у власність [PERSON] вимогам земельного законодавства та інших нормативним документам з питань землеустрою та землекористування не відповідає. Єдиним офіційним документом щодо визначення місця розташування земельної ділянки залишається Проект встановлення меж і утворення території Підгороднянської сільської ради народних депутатів Тернопільського району від 1992 року, згідно якого спірна земельна ділянка знаходиться і в межах і за межами населеного пункту. Спірна земельна ділянка станом на 22.03.2010 року та з 26.05.2010 року більшою частиною її площі розташована в межах с.Підгороднє Тернопільського району. Станом на час дослідження земельна ділянка складається із 10 земельних ділянок, цільове призначення яких для ведення особистого селянського господарства і більшістю її площі розташові в межах населеного пунтку. Згідно з висновком судової земельно-технічної експертизи Хмельницького відділення Київського НДІСЕ від 21.02.2020 року за №5815/5816/18-26/458-472/20-26, експерт прийшов до висновку, що не вбачається за можливе надати відповідь щодо місця знаходження земельної ділянки кадастровий номер 6125286900010012658 в межах населеного пункту с.Підгороднє станом на 22.03.2010 року, 28.05.2010 року, 06.09.2010 та 22.10.2010р., у зв`язку із відсутністю належних, відповідно до вимог законодавства, відомостей щодо меж населеного пункту с. Підгороднє станом на вказані дати. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду справи, дослідивши та оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи із наступного. В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В силу вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК). За змістом статей 13, 19 Конституції України від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до вимог ст. 1 Земельного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Згідно з вимогами п.п. а-в частини першої статті 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських рад у галузі земельних відносин на території сіл належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу. Віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної ради Автономної Республіки Крим, Ради Міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення (частина перша статті 20 ЗК України). Згідно з вимогами ч.ч. 1,2 статті 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування. Відповідно до вимог ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Згідно з вимогами ч. 6 статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Положеннями ч. 1 ст. 122 ЗК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР) місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції та законів України. Згідно з вимогами ст. 25 Закону № 280/97-ВР сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання. Відповідно до вимог п. 34 ч. 1 статті 26 Закону № 280/97-ВР до виключної компетенції пленарних засідань сільських, селищних, міських рад віднесено вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. В силу вимог ч.ч. 1, 2 ст.173 ЗК України межа району, села, селища, міста, району у місті - це умовна замкнена лінія на поверхні землі, що відокремлює територію району, села, селища, міста, району у місті від інших територій. Межі району, села, селища, міста, району у місті встановлюються і змінюються за проектами землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальних одиниць. За положеннями ч. 3 ст.173 ЗК України включення земельних ділянок у межі району, села, селища, міста, району у місті не зумовлює припинення права власності і права користування цими ділянками, крім земельних ділянок, визначених частиною четвертою цієї статті, відповідно до якої землі та земельні ділянки державної власності, включені в межі населеного пункту (крім земель, які не можуть передаватися у комунальну власність), переходять у власність територіальної громади. Положеннями ст. 174 ЗК України визначено, що рішення про встановлення і зміну меж сіл, селищ, які входять до складу відповідного району, приймаються районною радою за поданням відповідних сільських, селищних рад. Рішення про встановлення і зміну меж сіл, селищ, які не входять до складу відповідного району, або у разі, якщо районна рада не утворена, приймаються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими радами за поданням відповідних сільських, селищних рад. Рішення про встановлення меж населеного пункту та витяги з Державного земельного кадастру про межу відповідної адміністративно-територіальної одиниці та про відповідні земельні ділянки, право власності на які переходить до територіальної громади, є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 32 Закону України «Про державний земельний кадастр» відомості про межі адміністративно-територіальних одиниць, нормативну грошову оцінку земель, розташованих у межах територій адміністративно-територіальних одиниць, економічну оцінку земель, обмеження у використанні земель, встановлені законами та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами, вносяться до Державного земельного кадастру на підставі рішення відповідного органу державної влади чи органу місцевого самоврядування про встановлення і зміну меж адміністративно-територіальної одиниці, про затвердження документації із землеустрою, документації з оцінки земель, яка є підставою для внесення таких відомостей. Рішення подається Державному кадастровому реєстратору, який здійснює внесення таких відомостей до Державного земельного кадастру, разом з електронним документом, що містить відомості про результати робіт із землеустрою та оцінки земель В силу вимог ч. 7 ст. 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» виконавчі органи сільських, селищних і міських рад в установлений строк, зокрема, узгоджують проект генерального плану населеного пункту з органами місцевого самоврядування, що представляють інтереси суміжних територіальних громад. Відповідно до\~вимог статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно з вимогами статтею 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Вивчивши матеріали справи, враховуючи вищезазначені норми закону, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилався на те, що розпорядженням районної ради виділено відповідачці землю, яка знаходилась в межах села Підгороднє, а тому її виділення належало до компетенції сільської ради. Разом з тим, з дослідженої судом технічної документації на виготовлення проекту землеустрою (Т.1, а.с.206-235) вбачається, що земельна ділянка [PERSON] надавалася з земель запасу (рілля) на території Підгороднянської сільської ради за межами населеного пункту; у проекті землеустрою міститься довідка з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель (форми 6-зем); при виготовленні даного проекту спеціалістом проводилось обстеження земельної ділянки на місцевості, приймалася до уваги існуюча картографічна інформація, викопіювання проекту встановлення меж і утворень території с.Підгороднє Тернопільського району Тернопільської області (Т. 1, а.с.217-218, 229) й на схемі земельна ділянка, що надавалася [PERSON] , розташована за межами населеного пункту с.Підгороднє (Т. 1, а.с.229). Межі земельної ділянки, що виносились в натуру погоджені, в тому числі, сільським головою с.Підгороднє [PERSON] . Відповідно до висновку експерта [PERSON] Тернопільського відділення КНДІСЕ від 14.12.2017 року за №1163/17-22, розроблена технічна документація на земельну ділянку за кадастровим номером 6125286900010012658 надана у власність [PERSON] вимогам земельного законодавства та інших нормативним документам з питань землеустрою та землекористування не відповідає. Єдиним офіційним документом щодо визначення місця розташування земельної ділянки залишається Проект встановлення меж і утворення території Підгороднянської сільської ради народних депутатів Тернопільського району від 1992 року, згідно якого спірна земельна ділянка знаходиться і в межах і за межами населеного пункту. Спірна земельна ділянка станом на 22.03.2010 року та з 26.05.2010 року більшою частиною її площі розташована в межах с.Підгороднє Тернопільського району. Станом на час дослідження земельна ділянка складається із 10 земельних ділянок, цільове призначення яких для ведення особистого селянського господарства і більшістю її площі розташові в межах населеного пункту. Також експерт зазначив, що вказана земельна ділянка відповідно до індексно-кадастрової карти знаходиться за межами населеного пункту, про що свідчить присвоєння кадастрового номера (Т.2, а.с.244, ст.34 висновку експерта). Згідно з висновком судової земельно-технічної експертизи Хмельницького відділення Київського НДІСЕ від 21.02.2020 року за №5815/5816/18-26/458-472/20-26, експерт зазначив про неможливість надати відповідь на питання щодо місця знаходження земельної ділянки кадастровий номер 6125286900010012658 в межах населеного пункту с.Підгороднє станом на 22.03.2010 року, 28.05.2010 року, 06.09.2010 та 22.10.2010р., у зв`язку із відсутністю належних, відповідно до вимог законодавства, відомостей щодо меж населеного пункту с. Підгороднє станом на вказані дати. Експерт зазначив, що провівши аналіз копії Проекту 1992 року (Т. 3, а.с. 224-239) та копії його графічного матеріалу (Т. 3, а.с. 191) прийшов до висновку, що в межі с. Підгороднє увійшло 273,4 га земель на графічній частині виготовленій в маштабі 1: 10\~000 показанні землі, які віднесені до населеного пункту. В Проекті 1992 року та його графічного матеріалу відсутні відомості про порядок складення графічного матеріалу та використанні вихідні данні: система координат, використанні пункти геодезичної основи тощо. Межі села Підгороднє визначені на графічному матеріалі Проекту 1992 року, який відповідно до п.7 Порядку 1993 року міг використовуватись для ведення Державного земельного кадастру, однак відсутність вихідних даних відповідно до Положення 1984 року не дає можливості використати його для визначення меж с.Підгороднє. Судом також встановлено, що при виготовленні [PERSON] даного проекту землеустрою спеціалістом проводилось обстеження земельної ділянки на місцевості, приймалася до уваги існуюча картографічна інформація, викопіювання проекту встановлення меж і утворень території с.Підгороднє Тернопільського району Тернопільської області (Т. 1, а.с.217-218, 229) й на схемі земельна ділянка, що надавалася [PERSON] , розташована за межами населеного пункту с.Підгороднє (Т. 1, а.с.229). Межі земельної ділянки, що виносились в натуру погоджені, в тому числі, сільським головою с.Підгороднє [PERSON] . Таким чином, установивши, що позивач не надав беззаперечних, належних та достатніх доказів на підтвердження знаходження спірної земельної ділянки на час її передачі у власність [PERSON] безпосередньо в межах населеного пункту села Підгороднє, і що розпорядження вказаною категорією земель входить до повноважень Підгороднянської сільської ради, оскільки офіційних відомостей щодо визначення меж та складу земель Підгороднянської сільської ради в матеріалах справи немає, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. Крім того, суд приймає до уваги сталу практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо хоча б одного критерію не буде додержано. Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується. Судом встановлено,\~що відповідачці\~надали земельну\~ділянку ще\~у 2010\~році.\~Сільська рада\~не мала\~перешкод у\~доступі до\~законодавства й\~у силу\~зовнішніх,\~об`єктивних,\~явних і\~видимих природних\~ознак спірної\~земельної ділянки,\~проявивши розумну\~обачність,\~могла і\~повинна була\~знати про\~те,\~ чи\~земельна ділянка\~вибула з\~володіння держави\~з порушенням\~вимог закону. Безпідставним суд вважає посилання позивача, як на доказ виходу Тернопільською райдержадміністрацією за межі своєї компетенції в частині передачі земельної ділянки [PERSON] на факт наявності обвинувального акту відносно [PERSON] за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 367 КК України, оскільки сам по собі такий факт не може вважатися належним і допустимим доказом у цивільній справі, який би підтверджував те, що земельна ділянка, виділена [PERSON] розпорядженням голови РДА, знаходиться в межах населеного пункту с.Підгороднє. Також, на думку суду, не може вважатися належним і допустимим доказом прийняття головою Тернопільської райдержадміністрації розпоряджень № 275 від 22.03.2010 року та № 605 від 28.05.2010 року з порушенням ст.17 та п.12 Перехідних положень ЗК України й сам по собі акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 13.06.2013 року Державної інспекції сільського господарства в Тернопільській області (Т. 1, а.с.155-157) за відсутності будь-яких даних про притягнення винних осіб до передбаченої законом відповідальності за вказані порушення. Крім цього, констатація в даному акті лише факту розташування спірної земельної ділянки в межах населеного пункту с.Підгороднє з посиланням на Проект встановлення меж і утворення території Підгороднянської сільської ради, затверджений Тернопільською обласною радою 12.02.1993 року (Т.1, а.с.158-162), Технічний звіт по коректуванню планового матеріалу зйомок минулих років Підгороднянської сільської ради, народних депутатів, розроблений в 1994 році (Т. 1, а.с.163-167) та проект зміни меж Підгороднянської сільської ради, затверджений рішенням Тернопільської обласної ради від 26.02.1999 року (Т.1, а.с.168-183), за відсутності будь-яких відомостей у перелічених документах, які б свідчили, що спірна земельна ділянка таки знаходиться в межах населеного пункту, не може вважатися підтвердженням даного факту. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги Підгороднянської сільської ради про визнання незаконними та скасування розпоряджень Тернопільської РДА та скасування державного акту, не підлягають до задоволення, оскільки позивачем не доведено належними та достатніми доказами той факт, що спірна земельна ділянка на час надання її Тернопільською РДА Зарудній Г.М. знаходилася в межах с.Підгороднє Тернопільського району та Тернопільська РДА вийшла за межі своєї компетенції, розпорядившись вказаною земельною ділянкою. Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до\~вимог ч.ч.1,2\~ст.\~141\~ЦПК судовий\~збір покладається\~на сторони\~пропорційно розміру\~задоволених позовних\~вимог. Інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: у\~разі задоволення\~позову -\~на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, відсутні підстави для розподілу судових витрат, понесених позивачем у зв`язку із розглядом даної справи.

Outcome: dismissed