Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-07 00:00:00

01.02.2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третьою особою зазначені Департамент реєстрації Харківської міської ради, Відділ реєстрації місця проживання у Новобаварському районі м. Харкова, в якому просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - житловим будинком [ADDRESS]; зобов'язати Департамент реєстрації Харківської міської ради, Відділ реєстрації місця проживання у Новобаварському (Жовтневому) районі м. Харкова зняти [PERSON] з реєстрації за вищевказаною адресою. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що їй на праві власності належить нерухоме майно, а саме приватний будинок [ADDRESS]. У даному домоволодінні зареєстровано 4 особи: позивач, малолітні діти [PERSON] 2010 р.н., [PERSON] 2012 р.н. та відповідач по справі - [PERSON] Шлюб між позивачем та відповідачем розірвано 12.04.2017 року. З квітня 2017 року відповідач по справі після винесення рішення суду про розірванні шлюбу зібрав свої особисті речі та виїхав з будинку позивача в невідомому напрямку.Відповідач [PERSON] більше шести місяців не мешкає в будинку та не оплачує комунальні платежі, не підтримує будинок в санітарному та протипожежному стані. Позивач просила відповідача в грудні 2017 року добровільно знятися з реєстрації будинку, але відповідач не виявив будь-якого інтересу для вирішення даного спору, тому вона була вимушена звернутися до суду за захистом своїх законних прав та інтересів, як власника будинку, посилаючись на ст..ст. 317, 321, 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України. У зв'язку з викладеним позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 28.02.2018 року прийнято позов до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи: Департамент реєстрації Харківської міської ради, Відділ реєстрації місця проживання у Новобаварському районі м. Харкова про визнання особи такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням у зв'язку з відсутністю в цьому приміщенні понад шість місяців без поважних причин, зняття з реєстрації. Призначено судове засідання. Відповідно до розпорядження керівника апарату Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.06.2018 року у даній справі було призначено повторний автоматизований розподіл справи на підставі п.п. 2.3.13, 2.3.17, 2.3.49, 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п.п.5.4, 8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу Жовтневого районного суду м. Харкова. Відтак, для розгляду даної заяви автоматизованою системою документообігу суду визначено суддю Жовтневого районного суду м. Харкова Баркову Н.В. та ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.06.2018 року дану цивільну справу прийнято до провадження судді Жовтневого районного суду м. Харкова Баркової Н.В. Сторони в судове засідання не з'явились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, в своїй письмовій заяві позивач позов підтримала, відповідач позов визнав у повному обсязі, просив його задовольнити. Представник третьої особи Департаменту реєстрації Харківської міської ради у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, надав до суду письмові пояснення. Представник третьої особи Відділу реєстрації місця проживання у Новобаварському районі м. Харкова у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до копії договору купівлі-продажу частини домоволодіння від 26.11.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Бєсєда Д.С., [PERSON] передала у власність (продала), а [PERSON] прийняла у власність (купила) 96/100 частин домоволодіння [ADDRESS] і сплачує за них обумовлену грошову суму (а.с.10). Також, згідно з копією договору купівлі-продажу від 17.08.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Бервено Н.І., [PERSON] передала у власність, а [PERSON] прийняла у власність 4/100 частин домоволодіння [ADDRESS] (а.с.12). Таким чином право власності на все домоволодіння [ADDRESS], зареєстровано за позивачем [PERSON] (а.с.11,13). Як вбачається з довідки Комітету району в місті жителів приватного сектору Жовтневого району м. Харкова Харківської міської ради про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 15.12.2017 року за №510, [PERSON], 1977 року народження зареєстрована за адресою: [ADDRESS], та має такий склад сім`ї: [PERSON], [INFO] (чоловік), [PERSON], [INFO] (дочка), [PERSON], [INFO] (син) (а.с.5). Зазначені дані відповідають інформаційній довідці з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання, наданої 14.02.2018 року на запит суду про реєстрацію [PERSON] за вищевказаною адресою (а.с.17). Відповідно до заочного рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 12.04.2017 року позов задоволено, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1288.Після розірвання шлюбу залишено позивачеві прізвище «[PERSON]» (а.с.9). Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (пункт другий вказаної статті). Право приватної власності, згідно частини четвертої наведеної статті Основного закону України, є непорушним. Зазначені положення кореспондуються з вимогами статті 319 ЦК України, відповідно до якої власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 321 вказаного кодексу визначено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Згідно з ч. 4 ст. 156 ЖК Української РСР припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ч.1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитись від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Так, в судовому засіданні встановлено, що власник квартири позивач [PERSON] має певні перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження будинком [ADDRESS], її право порушено, оскільки реєстрація місця проживання її колишнього чоловіка - відповідача [PERSON] за даною адресою, за якою він не проживає з квітня 2017 року, тобто більше року на момент розгляду даної справи, тягне додаткові витрати з боку позивача по сплаті за комунальні послуги та витрати на утримання будинку. З огляду на викладене, беручи до уваги визнання позову відповідачем, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням у будинку [ADDRESS], у зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Разом з тим, відповідно до абзацу 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Враховуючи наведене, відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» на підставі судового рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням органом реєстрації зняття з реєстрації особи проводиться без додаткового ухвалення рішення суду. У зв'язку з чим позов [PERSON] до [PERSON], треті особи: Департамент реєстрації Харківської міської ради, Відділ реєстрації місця проживання у Новобаварському районі м. Харкова про визнання особи такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням, зняття з реєстрації в частині зобов'язання Департаменту реєстрації Харківської міської ради, Відділу реєстрації місця проживання у Новобаварському (Жовтневому) районі м. Харкова зняти [PERSON] з реєстрації за вищевказаною адресою задоволенню не підлягає. На підставі викладеного і

Outcome: partial