Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

01.10.15р. року позивач звернулась до суду з заявою, в якій просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 100 000 грн. Заяву мотивує тим, що 14.08.2014 року відповідач [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER] по вулиці Шевченка в м. Львові, не справився з керуванням, в результаті чого здійснив наїзд неї. Вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 20.10.14р. останнього визнано винним в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк три роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на два роки. Внаслідок пригоди, позивач отримала тяжкі тілесні ушкодження, була госпіталізована та тривалий час перебувала на стаціонарному лікуванні. Після отриманих травм, вона понесла значні моральні страждання, які тривають по сьогоднішній день. Значних змін зазнав її фізичний стан, який проявляється у частковій втраті рівноваги, частих головокружіннях та можливій втраті памяті. В результаті травми в неї не працюють мязи лівої сторони обличчя, погіршився зір та слух, позивач не в змозі самостійно пересуватись та користуватися публічним транспортом, змушена повністю змінити звичний спосіб життя та присвятити весь свій вільний час та кошти лікуванню та реабілітації. Усе це завдало їй великої психологічної травми, стало причиною депресії та великих моральних страждань. Зважаючи на викладене, просить стягнути з відповідача моральну шкоду, яку вона оцінює у 100 000 грн. В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги, покликаючись на викладені в заяві мотиви. Просили позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково. Просив суд зменшити розмір стягуваної моральної шкоди, оскільки на даний час відповідач перебуває у скрутному матеріальному становищі, тому не в змозі виплати позивачу заявлену суму. Свідок [PERSON], що є дочкою позивача, в судовому засіданні підтвердила той факт, що внаслідок ДТП, її мати [PERSON] отримала тяжкі тілесні ушкодження, довгий час стаціонарно лікувалася. Усе це завдало їй фізичної та психологічної травми, змінився її звичний спосіб життя. Мати постійно потребує сторонньої допомоги, витрачає значні кошти на ліки та реабілітацію по даний час. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 14.08.2014 року відповідач [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER] та рухаючись по вул. Шевченка в м. Львові, порушивши правила дорожнього руху України, не впорався з керуванням, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода [PERSON]. Згідно висновку експерта №338/2014 судово - медичної експертизи від 03.09.2014р., потерпіла отримала тяжкі тілесні ушкодження, які є небезпечними для життя в момент заподіяння. Вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 20 жовтня 2014 року відповідача визнано винним в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк три роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на два роки. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Відповідно до п. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірним рішенням, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями інших осіб. Як встановлено, після отриманих травм в результаті ДТП, позивач була госпіталізована в Комунальну міську клінічну лікарню швидкою медичної допомоги м. Львова, де проходила лікування в період з 14.08.14р. по 25.09.14р. та 07.11.2014р. по 19.11.2014року. Даний факт стверджується виписками з медичної карти стаціонарного хворого та листками непрацездатності в матеріалах справи /а.с.8,9,10,11,12/. Також встановлено, що внаслідок ДТП, позивач понесла значні моральні та фізичні страждання, що проявляється у частковій втраті рівноваги, частих головокружіннях та можливій втраті памяті. В результаті травми в позивача не працюють мязи лівої сторони обличчя, погіршився зір та слух. Остання змушена постійно витрачати кошти на лікування та реабілітацію. Усе це стало причиною депресії та великих моральних страждань. Пункт 9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачає, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власного ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України, суд враховує характер вчиненого діяння відповідача, яке характеризується умисною формою вини, глибину фізичних та душевних страждань позивача, те, що вона перебувала на стаціонарному лікуванні через завдані їй тяжкі тілесні ушкодження, було порушено її звичний ритм життя. Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що сума компенсації спричиненої позивачеві моральної шкоди складає 70 000 грн. Щодо вимоги про стягнення 100 000 грн., то суд приходить до висновку , що така належним чином не вмотивована, є завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві шкоди. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Крім того, в силу дії ст. 88 ЦПК України до стягнення з відповідача підлягають судові витрати.

Outcome: partial