Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

У зв'язку з тим, що вона відповідно до договору дарування від 04 серпня 1995 року є власником житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS], її право власності на цей будинок зареєстровано в КП РОБТІ, але відповідачка [PERSON], яка доводиться їй тіткою, не допускає її до будинку, перешкоджає у користуванні ним та користуванні її рухомим майном, яке було в будинку, пошкодила ремонт, який вона, позивачка, зробила в одній із кімнат будинку, знищила її спальний гарнітур і інше рухоме майно, чим спричинила їй матеріальні збитки, позивачка звернулася з позовом до суду і просить стягнути з відповідачки матеріальну шкоду в сумі 6268 гривень і таку ж суму моральної шкоди, оскільки неправомірними діями відповідачки їй завдана і моральна шкода. Позивачка [PERSON] в суді позов підтримала, пославшись на обставини, викладені в позовній заяві. Суду пояснила, що оскільки вона є власницею спірного будинку, то планувала в ньому проживати. В липні 2010 року зробила ремонт в одній з кімнат, а в серпні завезла і поставила спальний гарнітур "Глорія", який зібрала і він був придатний для використання. Свою кімнату закрила на замок і пішла з будинку, так як в кімнаті стояв запах фарби і необхідно було її провітрювати. Коли прийшла за декілька днів, то у неї з тіткою виник конфлікт, остання не допустила її до будинку, не дозволила проживати в кімнаті, а пізніше розібрала меблі і винесла їх в літню кухню. Там не належні умови зберігання, тому спальний гарнітур пошкодився. З цих причин вона вимушена звертатися до суду з позовом про відшкодування завданої матеріальної шкоди. Діями відповідачки їй завдана моральна шкода, вона не може проживати в будинку, який їй належить на праві власності, винаймає інше житло і несе додаткові витрати, не може користуватися своїм рухомим майном. З цих причин вона переживала, вимушена була звертатися у правоохоронні органи, перестала дитину годувати груддю, так як зникло молоко. Тому відповідачка має їй відшкодувати і моральну шкоду. На її думку позов є обгрунтований, отже просить його задоволити. Представник позивачки [PERSON] позов підтримала. Вважає, що позов є обгрунтованим, так як позивачка, будучи власницею будинку, не може в ньому проживати. Відповідачка самовільно проникла в кімнату позивачки, розібрала спальний комплект меблів (порушила цілісність меблів) і уже в розібраному стані винесла до літньої кухні, де неналежні умови зберігання, що призвело до пошкодження меблів. Крім того, позивачка пошкодила ремонт у кімнаті, який за власні кошти зробила позивачка. Своїми діями відповідачка спричинила позивачці матеріальні і моральні збитки, тому позивачка вимушена була звертатися з даним позовом до суду і вона, як представник позивачки, просить позов задоволити. Представник відповідачки, адвокат [PERSON], позов не визнала і суду пояснила, що [PERSON] на законних підставах разом з дітьми і своєю матір'ю проживала у спірному будинку тривалий час. Доглянула свою матір до смерті і після її смерті залишилася проживати в будинку. З листопада 1999 року відповідачка і її діти є зареєстрованими в будинку. До 2010 року будь-яких претензій до відповідачки ніхто не мав. В 2010 році до будинку прийшла позивачка, заявила, що вона є власником будинку, показала договір дарування і сказала, що вона буде проживати в будинку. Між сторонами було досягнуто домовленості, що позивачка буде проживати в одній з кімнат. Вона зробила ремонт у кімнаті, поставила там спальний гарнітур і в кімнату не заселилася. Як ремонт в одній кімнаті був зроблений, то позивачка стала вимагати звільнення всього будинку. Із-за цього у вересні 2010 року між сторонами виник конфлікт, позивачка спричинила [PERSON] тілесні пошкодження, після чого відповідачка вирішила, що не буде допускати [PERSON] до будинку. [PERSON] звернулася до своєї сестри [PERSON], матері позивачки, з листом, в якому просила забрати з кімнати меблі. Але ніхто на це не відреагував. Тоді [PERSON] розібрала меблі, упакувала їх в заводську упаковку, обмотала скетчем, плівкою і винесла на зберігання до літньої кухні, де меблі зберігаються по даний час. Вони і зараз в хорошому стані, ніхто їх не пошкоджував. Вважає, що позивачка не довела належними доказами свої позовні вимоги, а саме факту пошкодження меблів і спричинення матеріальної шкоди, її позов є безпідставним, а тому просить в його задоволенні відмовити. Відповідачка [PERSON], яка була допитана як свідок, суду показала, що вона ще за життя мами поселилась в будинок, доглянула маму до смерті, з листопада 1999 року зареєстрована в будинку. Іншого житла у неї немає. У неї з сестрою [PERSON], мати позивачки, була домовленість, що вони укладуть мирову угоду і частина будинку буде їй, а в частині будинку буде проживати позивачка. Але цього не відбулося. Тоді домовилися, що [PERSON] буде проживати в одній з кімнат. Вона зробила в цій кімнаті ремонт, завезла спальний гарнітур, але в кімнату не поселилась. Потім між нею і позивачкою виник конфлікт, під час якого [PERSON] нанесла їй тілесні ушкодження, із-за чого вона вирішила не допускати позивачку до будинку. Запропонувала забрати меблі. Коли ніхто меблі не забрав, то вона розібрала їх, упакувала в заводську упаковку, обклеїла плівкою і винесла в літню кухню, де нормальні умови зберігання і де меблі зберігаються по даний час. Ремонт, зроблений позивачкою не пошкоджувала, а в тій кімнаті, де позивачка робила ремонт, шпалери відпали самі по собі, тому вимушена була робити ремонт по новому. Вважає, що не спричинила позивачці ніяких збитків, так як її рухоме майно є в наявності, зберігається в нормальних умовах і позивачка може в любий час його забрати. На даний час в суді оспорюється договір дарування, так як вона вважає, що має право проживати в будинку і мати його частину у своїй власності. Просить в задоволенні позову відмовити. Свідок [PERSON] суду показала, що в березні 2011 року вона разом із [PERSON] ходила до будинку [ADDRESS], щоб подивитися чи є меблі, але їх в будинок не пустили, хоча там хтось був. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дав показання, що його сестра [PERSON] повинна була поселитися в одну із кімнат будинку, який належить їй на праві власності. Сестра за власні кошти зробила в цій кімнаті ремонт, поставила меблі, які були в зібраному стані. Йому відомо, що на даний час меблі розібрані і знаходяться в літній кухні. Який стан меблів йому невідомо. Свідок [PERSON] суду показала, що її дочка [PERSON] купила меблі за власні кошти і завезла їх у свій будинок. Коли вони з дочкою після ремонту кімнати прийшли вішати тюль, то відповідачка їх до будинку не пустила, хоча знала, що [PERSON] має проживати в будинку. В них з сестрою була домовленість, щоб все вирішити по-нормальному. В частині будинку мала проживати [PERSON], а в іншій частині сестра [PERSON] з дітьми. Але виник конфлікт і відповідачка не допускає позивачку до будинку, розібрала і винесла в літню кухню меблі останньої. [PERSON] переживала із-за цієї ситуації, нервувалася, пропало молоко і вона не змогла годувати дитину. Із показань свідка [PERSON], неповнолітнього сина відповідачки, вбачається, що позивачка завезла до будинку меблі (спальний гарнітур), відремонтувала одну з кімнат і там поставила ці меблі, зібравши їх. Коли між позивачкою і його матір'ю стався конфлікт, то меблі були розібрані і мати винесла їх на зберігання до літньої кухні, де вони знаходяться до даного часу. Ствердив, що одного разу позивачка ще з кимось приходила до будинку, але оскільки вони з меншою сестрою були лише вдвох, а дорослих нікого не було, то вони не пустили їх в будинок. Свідок [PERSON] суду показала, що спір між позивачкою і відповідачкою мали вирішити добровільно і [PERSON], мати позивачки, мала відписати частину будинку своїй сестрі [PERSON], яка давно проживає в будинку і іншого житла немає. Позивачка завезла меблі, які були їй подаровані в будинок, але коли між сторонами виник конфлікт, то відповідачка розібрала меблі і винесла їх на зберігання до літньої кухні. На даний час меблі в нормальному стані, належним чином упаковані, заклеєні плівкою, не пошкоджені і ними можливо користуватися. Бачила вона їх 22 березня 2014 року. Неодноразово просила своїх сестер [PERSON], [PERSON] і племінницю [PERSON] вирішити спір мирним шляхом, з тим, щоб сестра [PERSON] не залишилася без житла, але вони на неї не реагують і спір між ними триває довгі роки. Свідок [PERSON] суду показав, що 22 березня 2014 року був запрошений для огляду меблів. Мала також з'явитися [PERSON], яка не прийшла. Меблі знаходяться в літній кухні, де раніше проживали, але на даний час там ніхто не проживає. З розмов зрозумів, що це меблі позивачки. Матрац упакований в плівку, ліжко і шафи розібрані, упаковані в заводську упаковку і заклеєні скетчем, комод, тумбочки упаковані в целофан і накриті покривалами. Він особисто бачив меблі і візуальних пошкоджень на них немає. На його думку меблі можливо скласти і ними користуватися. Судом встановлено, що 04 серпня 1995 року [PERSON] подарувала своїй малолітній внучці [PERSON], в інтересах якої діяла її мати [PERSON], житловий будинок [ADDRESS]. Цей договір було нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Рівненського районного та міського нотаріального округу [PERSON] і зареєстровано в реєстрі за № 5791. На підставі договору дарування за [PERSON] в КП РОБТІ було зареєстроване право власності на вищевказаний житловий будинок, що підтверджується відміткою в договорі дарування, копія якого долучена до матеріалів справи, і листом КП РОБТІ № 13223 від 17.07.2012 року. Технічний паспорт на будинок також виготовлено на ім'я [PERSON] Будучи неповнолітньою, позивачка проживала з матір'ю в іншому будинку. В зазначеному будинку проживала відповідачка [PERSON] з дітьми, яка з 16 листопада 1999 року є зареєстрованою у будинку. Після одруження, [PERSON] забажала проживати у своєму будинку і вони з відповідачкою домовилися, що в кімнату 1-3, площею 10,9 кв.м. вона поставить свої меблі (спальний гарнітур). Позивачка за свої кошти зробила ремонт у вказаній кімнаті, привезла, зібрала і поставила спальний гарнітур. Однак, відразу в кімнату не поселилася, бо після ремонту все пахло фарбою, а вона була вагітна і це їй шкодило. Пізніше між [PERSON] і її тіткою [PERSON] виник конфлікт. 22 вересня 2010 року [PERSON] надіслала [PERSON] претензію про необхідність виселитися з будинку. Після цього відповідачка не допустила позивачку до її будинку, розібрала спальний гарнітур, упакувала його і винесла на зберігання в літню кухню, де він зберігається по даний час. Згідно наданих позивачкою товарних чеків від 22.08.2010 року спальня "Глорія" коштувала 3990 гривень, а від 19.09.2012 року вона вже коштувала 5047 гривень. Придбання будівельних матеріалів також підтверджується товарними чеками. Конфлікти між [PERSON] і [PERSON] були неодноразовим розглядом працівниками міліції. Постановою від 05.10.2010 року в порушенні кримінальної справи відносно [PERSON] за ст.296 КК України відмовлено за відсутності в її діях складу злочину (по факту нанесення нею тілесних ушкоджень [PERSON] 28.09.2010 року). Іншою постановою від 14.04.2011 року відмовлено в порушенні кримінальної справи відносно [PERSON] за ст.ст.194, 162 КК України за відсутності в її діях складу злочину та за малозначністю (по факту пошкодження нею майна та незаконного проникнення у житло). Заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Дійсно, відповідно до ст.ст.317, 319 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном і він це здійснює на власний розсуд. Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що поведінка обох сторін не відповідає вимогам закону. Позивачка [PERSON] має захищати свої права власника у цивілізований спосіб, звернувшись з відповідним позовом до суду, і не влаштовувати сварок і бійок зі своєю тіткою. В свою чергу [PERSON], навіть постійно проживаючи в спірному будинку і будучи в ньому зареєстрованою, неправомірно перешкоджає власнику будинку, зокрема позивачці, користуватися її власністю, тим паче неправомірно винесла з будинку рухоме майно позивачки. Тепер, що стосується пошкодження майна і стягнення шкоди. Стаття 22 ЦК України передбачає, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила, або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Оцінюючи обставини справи в їх сукупності, враховуючи, що меблі і інше рухоме майно позивачки є в наявності, зберігається в літній кухні і є в належному стані, не пошкоджене, що підтверджується показами свідків, суд вважає, що позивачка не довела належними доказами того факту, що меблі пошкоджені, перебувають у непридатному для використання стані, а тому їй спричинена шкода, яка підлягає відшкодуванню. Так само не доведено належними доказами і того факту, що відповідачка навмисно пошкодила проведений позивачкою ремонт у кімнаті, а тому має відшкодувати і ці збитки. А стаття 60 ЦПК України зобов'язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд не може прийняти до уваги посилань представника позивачки [PERSON] на те, що саме на відповідачці лежить тягар доказування того, що шкода заподіяна не з її вини. Так, дійсно відповідачка має довести суду, що шкода спричинена не з її вини, але спочатку позивачка має довести належними доказами факт пошкодження майна і спричинення їй шкоди. Цього факту позивачка суду не довела. На пропозицію суду провести експертизу меблів, встановити чи вони пошкоджені і чи придатні до використання в подальшому, а також визначити суму збитків, сторони відмовилися від цього. Чи є сума 6268 гривень реальними збитками, суду також не доведено. Що стосується стягнення моральної шкоди, то відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Суд вважає, що оскільки немає підстав для задоволення позову про відшкодування матеріальної шкоди, то відповідно немає підстав для відшкодування і моральної шкоди. Конфлікти між сторонами носять взаємний характер, вони виникають з вини обох сторін, а тому моральна шкода до стягнення не підлягає. Крім того, позивачка [PERSON] жодним доказом не підтвердила того, що саме через те, що меблі були винесені з будинку, вона пережила великий стрес, що призвело до того, що в неї пропало молоко і вона не змогла годувати дитину. За таких обставин суд вважає, що позов [PERSON] не доведений належними доказами, є безпідставним, а тому суд не вбачає порушення права позивачки, за захистом якого спрямоване її звернення до суду, отже позов до задоволення не підлягає. У зв'язку з відмовою у задоволенні позову, відповідно до ст.88 ЦПК України, не підлягають стягненню і понесені позивачкою судові витрати.

Outcome: dismissed