Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-29 00:00:00

У грудні 2015 року [PERSON] (далі - Позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - Відповідач), Служба у справах дітей та сім»ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації (далі - третя особа), в якому просила суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO] народження, а також визначити місце проживання [PERSON] разом із матір'ю - [PERSON]. В ході судового розгляду представником позивача було заявлено клопотання про залишити без розгляду позовних вимог стосовно вимог про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO] народження, яке було задоволено протокольною ухвалою суду від 30.03.2016 року. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що перебуваючи у цивільному шлюбі з [PERSON] народилась дитина - донька [PERSON], [INFO]. З липня 2013 року сімейні відносини між сторонами були припиненні. У зв'язка з проведенням АТО позивачка виїхала до м. Києва для пошуку помешкання для проживання та працевлаштування, а донька за домовленістю батьків до цього часу залишалась проживати разом з батьком у м. Дніпропетровськ. На даний час позивачка працевлаштована, має постійний дохід та зареєстрована в електронній черзі на влаштування доньки до дитячого садочку ДНЗ №262. Проте, відповідач доньку не повертає, на телефонні дзвінки не відповідає, в останній телефонній розмові у листопаді 2015 року повідомив про те, що вивіз доньку до родичів у Російську Федерацію, на що своєї згоди позивачка не надавала. Таким чином, [PERSON] вважає такі дії цивільного чоловіка, шкодять інтересам малолітньої доньки та не сприяє її всебічному та гармонійному розвитку, тому звернулась до суду, в якому просила визначити місце проживання [PERSON] В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали просили їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечували. Відповідач про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином шляхом поміщення оголошення в газету, але у судове засідання не з'явився, поважності причин неявки до суду не повідомив, заперечення на позов не подавав. Представник третя особа не заперечував проти задоволення позову, просив суд вирішити справу на підставі наявних доказів та у відповідності до вимог законодавства, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Враховуючи, що поведінка відповідача могла б призвести до порушення норм ст.157 ЦПК України, враховуючи роз'яснення у Постанові № 11 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення», суд прийняв рішення за можливе розглядати справу у відсутності відповідача, ухваливши відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України заочне рішення. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що за час перебування у цивільному шлюбі у сторін народилась дитина - донька [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданий відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краснодонського міськрайонного управління юстиції у Луганський області (а.с. 10) Відповідно до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов»язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до положень ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Зі змісту ст. 150 СК України вбачається, що одним із основних батьківських обов»язків є обов»язок по належному вихованню дитини, прищеплення їй моральних цінностей, духовності, культури своєї нації. Саме батьки повинні навчити дитину формувати систему пріоритетів та ні в якому разі не дати їй спотворити існуюче світосприйняття. Батьки повинні виховувати особистість, яка б із повагою ставилася б до прав та свобод інших людей, любила б свою сім»ю та родину. Принципом Конвенції існує принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до вимог ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ч. 1 та 2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов"язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров"я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно ст. 11,12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сімї разом з батьками або в сімї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обовязки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сімї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх заміняють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її для самостійного життя та праці. З довідки №3010006638 від 26.02.2015р. про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції вбачається, що [PERSON] постійно проживала в [ADDRESS] і перемістилась з тимчасово окупованої території в [ADDRESS]. (а.с. 6). З 02.10.2015 року по даний час позивачка працює на посаді менеджера у ТОВ «УКРЛОТО-ЦЕНТ» з посадовим окладом 5 000,00 грн., що підтверджується відповідною довідкою №21122015 від 21 грудня 2015 року (а.с. 47). З наданої характеристик з місця роботи вбачається, що [PERSON] за час роботи в зазначеному товаристві зарекомендувала себе, як ініціативний відповідальний та надійний спеціаліст. В колективі проявила себе надійним товаришем та оптимістом (а.с. 46). Судом встановлено, що згідно Акту обстеження умов проживання позивача за адресою: [ADDRESS], для малолітньої дитини [PERSON] створені всі відповідні умови, обладнано місце для розвитку дитини. ( а.с.24-25). Також, з довідки №33 від 11.12.2015 року Дошкільного навчального закладу №262 вбачається, що малолітня донька [PERSON], [INFO] знаходится в електроній черзі на місце в цей дошкільний заклад (а.с. 49). Судом встановлено, що згоди між сторонами у справі про місце проживання малолітньої [PERSON] не досягнуто, на даний час малолітня донька проживає з батьком, який упродовж останнього часу, чинив перешкоди у спілкуванні матері з дитиною. З відповіді на запит Сватівський районний суд Луганської області повідомив, що на розгляд Сватівського райсуду відділом у справі дітей виконавчого комітету Краснодонської міської ради, [PERSON] позов щодо встановлення постійного проживання малолітньої дочки [PERSON], [INFO] не надходив. Цивільних та кримінальних справ відносно [PERSON] не перебуває. (листа №10294/15 від 16.12.2015 року, а.с 48). Позивач під час розгляду даної справи зазначила, що вона має стабільний дохід, яким вона в повному обсязі може створити всі необхідні умови для проживання та морального розвитку дитини, задовольнити розвиток її особливості. Відповідачем будь-яких заперечень на позовні вимоги та спростувань на доводи позивача суду не надано. Відповідно до ст.163 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду. Суд може відмовити у відібранні малолітньої дитини і переданні її батькам або одному з них, якщо буде встановлено, що це суперечить її інтересам. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року N 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України", вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання. Відповідно до ч.2 ст.1 Європейської Конвенції про здійснення прав дітей (1991р), предметом цієї Конвенції є підтримка у найвищих інтересах дітей їхніх прав. Зі змісту ст. 3 Конвенції вбачається, що першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 р., проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Малолітня дитина не повинна, крім виняткових обставин, відокремлюватися від матері. Суспільство і органи влади повинні забезпечити необхідний догляд за дітьми, які залишилися без піклування сім'ї або без адекватних засобів підтримки. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з викладеного вище, обставин, встановлених в судовому засіданні, суд приходить до висновку про встановлення місця проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO] разом з матір'ю [PERSON].

Outcome: approved