Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-18 00:00:00

01 квітня 2019 року [PERSON] (далі позивач, [PERSON] ) звернулася в суд з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни (далі відповідач-1), Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (далі відповідач-2, ТОВ «Вектор Плюс» про скасування рішення про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22 лютого 2016 року відповідач-1 виніс рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою [ADDRESS] за відповідачем-2, як іпотекодержателем. Позивач зазначає, що спірна реєстрація є незаконною, оскільки позивач вже захистив свої права та законні інтереси, оскільки звернув стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку. Також зазначає, що вона не отримувала вимогу про усунення порушень від іпотекодержателя. Крім того вказує, що на момент винесення спірного рішення в Єдиному реєстрі заборон був наявний запис від 07 вересня 2015 року, який внесений на підставі постанови державного виконавця Першого ВДВС Луцького МУЮ від 04 вересня 2015 року ВП №48604075. З наведених вище підстав просить суд визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №28467180 від 26 лютого 2016 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни про державну реєстрацію права власності за ТОВ «ФК «Вектор Плюс» на об`єкт нерухомого майна квартиру за адресою [ADDRESS] . Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримує. Відповідач-1 у судове засідання не з`явилася, своїх пояснень чи відзиву на позов не надала, свого представника у судове засідання не направила. Представник відповідача-2 у судовому засіданні та письмовому відзиві просить суд відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, з таких підстав. Судом встановлено, що 07 серпня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» (банк) та [PERSON] (позичальник) було укладено кредитний договір № 0201/0808/71-114, згідно з пунктом 1.1 якого банк зобов`язувався надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 36000 доларів США на строк з 07 серпня 2008 року по 07 серпня 2033 року включно та на умовах, передбачених у цьому договорі, а позичальник зобов`язувався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов`язання у повному обсязі у терміни, передбачені цим договором. Крім того, 07 серпня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» (іпотекодержатель) та [PERSON] (іпотекодавець) було укладено іпотечний договір, яким забезпечувалося належне виконання іпотекодавцем вимог іпотекодержателя, що випливають з кредитного договору № 0201/0808/71-114 від 07 серпня 2008 року. Згідно із пунктом 2 іпотечного договору на забезпечення виконання основного зобов`язання іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю належне йому на праві власності майно: трикімнатну квартиру під номером [ADDRESS] . За приписами пунктів 11, 12 іпотечного договору іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання іпотекодавцем основного зобов`язання повністю або частково, за вибором іпотекодержателя застосовується один із наведених нижче двох способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя: за рішенням суду; у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Пунктом 12.3 іпотечного договору передбачено, що згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким вважається застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, викладене в підпунктах 12.3.1 та 12.3.2 цього пункту. Згідно із підпунктом 12.3.1 іпотечного договору задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку» у випадку задоволення вимог іпотекодержателя шляхом використання процедури, передбаченої в цьому підпункті 12.3 договору, договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений шляхом здійснення цього застереження, є підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки. 28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» були укладені договір факторингу № 15 та договір про відступлення прав за іпотечними договорами, за якими були відступлені права вимоги заборгованостей по кредитних договорах від боржників та права вимоги за іпотечними договорами, в т. ч. по кредитному договору від 07 серпня 2008 року № 0201/0808/71-114 та іпотечному договору від 07 серпня 2008 року, укладених між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду від 28 травня 2015 року, яке за даними Єдиного державного реєстру судових рішень в апеляційному порядку оскаржено не було та набрало законної сили 24 червня 2015 року, у справі № 161/2028/15-ц за позовом ТОВ «ФК «Вектор Плюс» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки позов задоволено, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 0201/0808/71-114 від 07 серпня 2008 року в розмірі 275237,36 грн. перед ТОВ «ФК «Вектор Плюс» звернуто стягнення на трикімнатну квартиру [ADDRESS] , з початковою ціною 380200,00 грн, що належить на праві власності [PERSON] , шляхом проведення прилюдних торгів відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». Постановою державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Радчук Л.О. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 04 вересня 2015 року ВП № 48604075 при примусовому виконанні виконавчого листа № 161/2028/15-ц, виданого 08 липня 2015 року Луцьким міськрайонним судом (в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 0201/0808/71-114 від 07 серпня 2008 року в розмірі 275 237,36 грн. перед ТОВ «ФК «Вектор Плюс» звернути стягнення на трикімнатну квартиру [ADDRESS] , з початковою ціною 380 200,00 грн, що належить на праві власності [PERSON] , шляхом проведення прилюдних торгів, відповідно до Закону України «Про виконавче провадження») накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] у межах суми звернення стягнення 275 237,36 грн. 07 вересня 2015 року, на підставі постанови державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Радчук Л.О. від 04 вересня 2015 року ВП № 48604075 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а також рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 07 вересня 2015 року № 24215211, державним реєстратором реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Пирогою В.С. було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис за № 11070189 про державну реєстрацію обтяження відносно [PERSON] на все нерухоме майно в межах суми боргу 275237,36 грн. 22 лютого 2016 року представник ТОВ «ФК «Вектор Плюс» Ярошенко Г.А. звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М. із заявою (реєстраційний номер 15745939) про державну реєстрацію права власності за ТОВ «ФК «Вектор Плюс» на об`єкт нерухомого майна квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , сплативши адміністративний збір за державну реєстрацію права власності на нерухоме майно в сумі 56,00 грн (квитанція № 1602221823113 від 22 лютого 2016 року). 22 лютого 2016 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобелєва А.М. прийняла рішення № 28467180 про державну реєстрацію права власності за ТОВ «ФК «Вектор Плюс» на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Крім того, 22 лютого 2016 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобелєва А.М. внесла до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис № 13450815, з якого вбачається проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно (квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] ) за ТОВ «ФК «Вектор Плюс» на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 26 лютого 2016 року (індексний номер 28467180), а підставою виникнення права власності вказано договір іпотеки № 1674 від 07 серпня 2008 року. Надаючи правову оцінку вищенаведеному рішенню приватного нотаріуса, суд зазначає таке. В першу чергу, суд вважає за необхідним зазначити, що у пункті 31 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року №823/235/16 зазначено, що оскарження рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру безпосередньо пов`язане із захистом позивачем свого цивільного права у спорі щодо квартири з особою, яка не заперечує законності дій державного реєстратора з реєстрації за нею права власності цієї ж квартири, а тому цей спір має приватноправовий характер. При цьому належним відповідачем у цій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої прийнято оскаржуване рішення про реєстрацію права власності на квартиру. Отже, належним відповідачем у цьому спорі є саме ТОВ «ФК «Вектор Плюс», як особа, право якої на нерухоме майно оспорюється та щодо якої прийняте оскаржуване рішення про реєстрацію права власності на квартиру. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобелєва Алла Михайлівна у даному випадку не є належним відповідачем у справі, а отже у задоволенні позовних вимог до нього слід відмовити саме з цих підстав. Що стосується вимог до належного відповідача ТОВ «ФК «Вектор Плюс», суд зазначає таке. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року №760/14438/15-ц зазначено, що передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду. Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі. Зазначене, на переконання суду, спростовує доводи позивача про те, що відповідач вже скористався судовим способом захисту свого порушеного права, а саме шляхом звернення до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів, відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», оскільки, вказане жодним чином не забороняє відповідачу, як іпотекодержателю, задовольнити свої вимоги самостійно у позасудовий спосіб шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, за умови наявності відповідного іпотечного застереження. Більше того, у пункті 10.3 укладеного іпотечного договору сторони встановили, що іпотекодержатель має право обирати порядок звернення стягнення на предмет іпотеки. Тобто сторони погодили, що це право реалізується останнім на власний розсуд. А у пункті 12.3 цього ж договору міститься відповідне іпотечне застереження, в якому зазначено про право Іпотекодержателя задовольнити свої вимоги шляхом передачі йому права власності на предмет іпотеки. Оскільки позивач, як боржник та іпотекодавець, не виконала своїх зобов`язань за кредитним договором, тому відповідач цілком обґрунтовано скористався своїм правом на позасудовий спосіб захисту шляхом визнання права власності на предмет іпотеки, і наявність судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу його на прилюдних торгах не перешкоджає йому реалізовувати та використовувати будь-які інші законні способи захисту своїх прав, як кредитора та іпотекодержателя. Що стосується доводів позивача, про те, що вона не отримувала повідомлення (письмову вимогу) про усунення порушень основного договору, оскільки ці обставини повністю спростовуються обставинами, встановленими заочним рішенням Луцького міськрайонного суду від 28 травня 2015 року у справі № 161/2028/15-ц за позовом ТОВ «ФК «Вектор Плюс» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. У цьому судовому рішенні встановлено, що з наданих представником ТОВ «ФК «Вектор Плюс» доказів вбачається, що письмова вимога, передбачена ст. 35 Закону України Про іпотеку банком направлялася відповідачу 08 травня 2013 року, позивач ставив перед відповідачем питання про виконання основного зобов`язання. Наведене свідчить про те, що іпотекодержателем дотримано процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки та направлено письмову вимогу іпотекодавцю, передбачену ст.35 Закону України «Про іпотеку». Частиною четвертою статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Оскільки обставини належного надіслання позивачу вимоги, яка передбачена ст. 35 Закону України «Про іпотеку», вже встановлені судовим рішенням між тими самими сторонами, суд дійшов висновку, що повторному доказуванню вони не підлягають, і це повністю спростовує доводи позивача про те, що вона не отримувала вимог від відповідача. Що стосується доводів позивача про те, що на момент винесення спірного рішення містилася заборона відчуження нерухомого майна, яка накладена постановою державного виконавця, суд зазначає, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року №760/14438/15-ц зроблений висновок про те, що наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови в державній реєстрації права власності за іпотекодержателем. Більше того, як слідує з матеріалів справи, спірне обтяження було накладено на підставі постанови державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Радчук Л.О. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 04 вересня 2015 року ВП № 48604075 при примусовому виконанні виконавчого листа у цивільній справі № 161/2028/15-ц, тобто у справі де стягувачем та позивачем виступало, власне, ТОВ «ФК «Вектор Плюс», і саме в його інтересах було накладено це обтяження, а отже проведення державної реєстрації жодним чином не порушило та не могло порушити права позивача, як боржника у виконавчому провадженні, та як особи за ініціативою якої не накладався арешт чи не застосовувалося обтяження. Оскільки будь-яких інших підстав для оскарження спірного рішення позивач суду не наводить, а всі наведені у позові підстави позову були спростовані, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, який закріплений у статті 13 ЦПК України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги до відповідача-2 є необґрунтованими, а тому у їх задоволенні слід відмовити.

Outcome: dismissed