Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

02.04.2014 р. позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON], в якому просила стягнути з відповідача на утримання сина[PERSON], [INFO] р. неустойку ( пеню) із виниклої заборгованості по аліментам з доходів від підприємницької діяльності ВО-П [PERSON] з 22.04.2008 р. по 02.04.2014 р. в розмірі 796074 грн. 21 коп. В ході розгляду справи, заявою від 21.08.2014 р. позивач уточнила свої позовні вимоги та просила стягнути з відповідача за цей же період суму 70 000 грн. При цьому позивач посилалась на те, що 19 червня 2008 року Московським районним судом м. Харкова було прийнято рішення про стягнення з [PERSON] аліментів з усіх видів заробітку/доходу. [PERSON] з того часу сплачує їй аліменти зі своєї роботи в якості молодшої медсестри в бюро судово-медичних експертиз, а з доходів від своєї підприємницької діяльності він аліментів не сплачував. Позивач звернулась до Московського районного суду м. Харкова, де 12 жовтня 2009 року їй був виданий другий виконавчий лист за цією справою - для стягнення аліментів з доходу [PERSON] від підприємницької діяльності. 22 жовтня 2009 року за другим виконавчим листом в Московському відділі державної виконавчої служби міста Харкова було відкрито виконавче провадження № 15576636. Про те, що в Московському ВДВС в 2009 році було відкрито виконавче провадження [PERSON] достовірно знав, тому що вона особисто про це йому казала, а також у цей час до себе викликав його по цій справі і державний виконавець - Нескородєв С.В. Проте [PERSON] все одно не сплачував аліменти з доходу від підприємницької діяльності, тому вона змушена була звернутися до суду. В судовому засіданні представник позивача уточненні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовних заявах. Представник відповідача в судовому засіданні як проти основного, так і проти уточненого позову заперечував, вважаючи, що вини відповідача у несплаті аліментів з підприємницької діяльності не має, сума заборгованості судовим рішенням не встановлена, та взагалі даний позов є передчасним. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено та сторонами не заперечено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 1997 року по 29 жовтня 2004 року. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]року народження/ а.с. 10/. Згідно рішення Московського районного суду міста Харкова від 19 червня 2008 року з відповідача на утримання сина стягнуто аліменти у розмірі 14 частини всіх видів доходу, починаючи з 22 квітня 2008 року і до досягнення дитиною повноліття./а.с.5/ За вказаним рішенням суду 12.10.2009 року виданий другий екземпляр виконавчого листа, на підставі якого Московським відділом державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції відкритого виконавче провадження №15576636, щодо стягнення аліментів з доходів отриманих відповідачем від підприємницької діяльності. Перший розрахунок заборгованості зі сплати аліментів виконаний державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції 31.05.2013 року, що підтверджується копією виконавчого провадження. У матеріалах виконавчого провадження відсутні відомості щодо направлення боржнику копії постанови про відкриття виконавчого провадження про стягнення аліментів з підприємницької діяльності. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів виконаного державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції 06.03.2014року, за відповідачем рахується заборгованість по аліментам за період з 22.04.2008року по 01.01.2014року в сумі 69758,78грн./ а.с.135/ Позивачкою поставлено питання про стягнення з відповідача неустойки (пеня) виходячи з вказаної заборгованості по аліментам. Наявність заборгованості по аліментам відповідачем оспорюються, що підтверджується поясненнями його представника, ухвалою Московського районного суду міста Харкова від 28.04.2014року, ухвалою судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 14.07.2014року та ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.11.2014року, щодо оскарження відповідачем розрахунків заборгованості зі сплати аліментів виконаних державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Потій А.М. від 17.09.2013року та 06.03.2014року, сторонами яких є позивач та відповідач по даній справі. Відповідно до вимог ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Згідно п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів Суд приймає до уваги заперечення представника відповідача про те, що вина відповідача у несплаті аліментів не встановлена, оскільки він належно сплачує аліменти з заробітної плати за основним місцем роботи в повному обсязі з 2008 року. Доходу від підприємницької діяльності він не має, а тому і не має суми заборгованості з якої повинна вираховуватися пеня. Про існування заборгованості та розрахунку заборгованості зі сплати аліментів виконаного державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Потій А.М. відповідачу стало відомо наприкінці 2013 року. Крім того, суд зазначає, що рішення суду про встановлення розміру заборгованості зі сплати аліментів не приймалось, оскільки такий позов позивачем не подавався. Відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем надано до суду докази, що він є батьком ще двох дітей, не має у власності, ані власної квартири, ані власного автомобілю (зареєстрований автомобіль - ЗАЗ 968 більше 10 років назад утилізований), та довів суду, що державний виконавець вперше направив розрахунок заборгованості зі сплати аліментів наприкінці 2013 року, який він на даний час оскаржує. Згідно ч.4 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Відповідач в судовому засіданні підтвердив факт спору щодо розміру заборгованості за аліментами. Позивач підтвердив факт оскарження відповідачем розрахунку заборгованості в судовому порядку та пояснив, що на його думку відповідач повинен надати свій розрахунок. Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні належні докази наявності заборгованості зі сплати аліментів у відповідача - рішення суду (оскільки існує спір), розрахунок державного виконавця оскаржується відповідачем в судовому порядку, а рішення суду з цього приводу не набрало законної сили, відсутні докази наявності вини відповідача щодо не сплати аліментів з підприємницької діяльності, своєчасного повідомлення про це відповідача державним виконавцем, відсутності вини державного виконавця у вчинені дій направлених стягнення аліментів, наявності майна, що свідчило б про майновий стан відповідача, що саме надасть можливості суду належно оцінити порушує чи не порушує права позивача - відповідач, і чи не змінює це його обсяг прав, оскільки в разі зміни суми заборгованості або становлення її відсутності змінюється обсяг розрахунку пені. Таким чином, суд вважає, що позивач не виконав вимоги ст.10 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторонам повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, у зв»язку з чим позовна заява задоволенню не підлягає. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed