Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-18 00:00:00

У серпні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Лівобережного обє'єднаного управління Пенсійного фонду України про відшкодування 6 671,75 грн. заподіяної йому шкоди. Позовна заява мотивована тим, що на примусовому виконанні Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби перебуває виконавчий лист № 755/10410/14-а, виданий 14.01.2015 року Дніпровським районним судом м. Києва про зобов'язання Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва вчинити дії щодо виплати [PERSON] додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 19.03.2014 року. Однак рішення суду про призначення додаткової пенсії відповідачем не виконано. Посилаючись на ст.ст. 22, 1166 ЦК України позивач просить відшкодувати йому майнову шкоду, завдану неправомірними діями (бездіяльністю) відповідача щодо невиконання судового рішення. Оскільки в результаті порушення такими діями (бездіяльністю) на своєчасне отримання додаткової пенсії йому завдано збитків. Позивачем здійснено розрахунок цих збитків, виходячи із прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб згідно законів України «Про Державний бюджет на 2014, 2015,201,2017 роки» у розмірі 15%, за період з 19.03.2014 року по 30.08.2017 року, що становить 6 671,75 грн. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18.08.2017 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до Лівобережного обє'єднаного управління Пенсійного фонду України про стягнення завданої шкоди. 21.04.2018 року від Лівобережного обє'єднаного управління Пенсійного фонду України надійшов відзив на позовну заяву. Зі змісту якого убачається, що Управління заперечує проти заявлених позовних вимог, посилаючись на те, що позивач перебуває на обліку в Управлінні з 30.05.2007 року та отримує пенсію за віком по списку № 2 відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" при загальному страховому стажі 37 років 4 місяці 9 днів, розмір пенсії становить 6990 грн 38 коп. Позивач віднесений до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та має 4 категорію. Постановами Дніпровського районного суду м. Києва від 22.05.2014 та Київського апеляційного адміністративного суду від 08.07.2014 року по справі №755/10410/14-а Управління зобов'язано призначити та здійснити виплату [PERSON] додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю з 19.03.2014 року. Відповідно до вищезазначених рішень суду позивачу призначено, нараховано та виплачується додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 56,94 грн. з 19.03.2014 року, що підтверджується копією розпоряджень № 862686 від 10.11.2015 року та 11.11.2015 року. Докази завдання відповідачем матеріальної шкоди позивачу відсутні, оскільки нарахована сума додаткової пенсії, яка виплачується позивачу, відповідає Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та Постанові Кабінету Міністрів України № 1210 від 23.11.2011 року. З огляду на означене, Управління просить відмовити у задоволенні позову. 06.04.2018 року до суду надійшла відповідь на відзив. У якій позивач зазначив, що Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 26.10.2015 року адміністративний позов [PERSON] до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження та зобов'язання вчинити дії - задоволено. Визнано дії Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві - неправомірними. Скасовано Постанову ВП № 46160441 від 22.07.2015 року про закінчення виконавчого провадження, відкритого по виконавчому листу №755/10410/14-а, виданого 14.01.2015 року Дніпровським районним судом міста Києва, по якому стягувачем є [PERSON], боржником - Управління пенсійного фонду України у Дніпровському районі міста Києва. Зобов'язано Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві вчинити дії згідно вимог Закону України «Про виконавче провадження». За таких обставин, твердження відповідача вважав хибними, щодо виконання Постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 08.07.2014 по справі №755/10410/14-а, якою Управління зобов'язано призначити та здійснити позивачу виплату додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю з 19.03.2014 року. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18.10.2018 року замінено відповідача Лівобережнє обє'єднанє управління Пенсійного фонду України в м. Києві на Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві. (а.с.89). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18.10.2018 року прийнято заяву позивача про збільшення позовних вимог. Звертаючись до суду із заявою про збільшення позовних вимог позивач з тих самих підстав, якими обгрунтовано позов при зверненні до суду, просить стягнути завдані йому збитки вже за період з 19.03.2014 року по 30.09.2018 року у сумі 9 482,15 грн. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18.10.2018 року закінчено підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду на підставі п. 9 Перехідних Положень Цивільно-процесуального Кодексу України у редакції Закону « 2147-VІІІ від 03.10.2017 року. У судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, виходячи з доводів, якими вони обгрунтовуються та просив суд позов задовольнити. Додатково зазначив, що рішення суду є обов'язковими для виконання на всій території України. З 2014 року його право на отримання додаткової пенсії відповідачем порушено. Станом на день розгляду справи в суді виконавче провадження з примусового виконання означених судових рішень триває. З огляду на означене просить про задоволення позовних вимог. Представник відповідача під час судового розгляду заперечувала проти заявлених позовних вимог та просила відмовити у їх задоволенні з огляду на доводи, викладені у відзиві на позовну заяву. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] перебуває на обліку в Управлінні з 30.05.2007 року та отримує пенсію за віком по списку № 2 відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Позивач віднесений до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та має 4 категорію. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 08.07.2014 року Постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 22 травня 2014 року у справі за адміністративним позовом [PERSON] до Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії - скасовано та прийнято нову, якою позовні вимоги задовольнити частково. Визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва щодо відмови у виплаті [PERSON] додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва вчинити дії щодо виплати [PERSON] додаткову пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 19.03.2014 року. На підставі означеної Постанови, Дніпровським районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 755/10410/14-а від 14.01.2015 року, на підставі якого Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження № 46160441. Постановою державного виконавця від 22.07.2015 року закінчено виконавче провадження №46160441. Зі змісту постанови убачається, що виконавче провадження з примусового виконання рішення суду було закінчено, оскільки згідно повідомлення Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва від 17.06.2015 року № 10580/08 рішення суду виконано. Аналогічна інформація міститься і в повідомленні ГУ ПФУ в м. Києві від 19.06.2015 року № 12736/10. (а.с. 84-86). Постановю Дніпровського районного суду м. Києва у справі № 755/16894/15 від 26.10.2015 року задоволено позов [PERSON] Визнано дії Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві - неправомірними. Скасовано Постанову ВП № 46160441 від 22.07.2015 року про закінчення виконавчого провадження, відкритого по виконавчому листу №755/10410/14-а, виданого 14.01.2015 року Дніпровським районним судом міста Києва, по якому стягувачем є [PERSON], боржником - Управління пенсійного фонду України у Дніпровському районі міста Києва. Зобов'язано Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві вчинити дії згідно вимог Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 48 Конституції України передбачено, що кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Відповідно до статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідач зазначає про виконання ним постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 08.07.2014 року, посилаючись на розпорядження № 862686 від 10.11.2015 року, яким визначено розмір додаткової пенсії позивача у сумі 56,94 грн. (а.с. 120,121). Матеріали справи не містять відомостей, станом на час перебування справи у провадженні суду, з примусового виконання виконавчого листа №755/10410/14-а, виданого 14.01.2015 року Дніпровським районним судом міста Києва, щодо виплати [PERSON] додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 19.03.2014 року. Матеріали справи також не містять даних щодо розміру заборгованості Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві у виконавчому провадженні № 46160441 перед стягувачем. Судом було роз'яснено учасникам справи їхні права і обов'язки, щодо подання доказів та витребування їх судом за наявності складнощів у самостійному отриманні. Разом з тим, жодна із сторін не надала суду належним чином завірених копій матеріалів виконавчого провадження № 46160441 та не заявляла клопотання про їх витребування судом. Чим розпорядилась наданим їм правом на власний розсуд. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За змістом ч. 1 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 107 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсійний фонд, його органи та посадові особи за шкоду, заподіяну особам внаслідок несвоєчасного або неповного надання соціальних послуг, призначення (перерахунку) та виплати пенсій, передбачених цим Законом, а також за невиконання або неналежне виконання ними обов'язків з адміністративного управління Накопичувальним фондом несуть відповідальність згідно із законом. За змістом частини першої статті 1166 ЦК України шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Положеннями статті 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, які особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). При вирішенні спору про відшкодування шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Пенсія [PERSON] призначена та підлягає виплаті згідно із Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, урегульовані Законом України «Про виконавче провадження». Суду не надано доказів, щодо невиконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 08.07.2014 року за час перебування справи у провадженні суду. Відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду. Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» встановлені гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», а також особливості їх виконання. Статтею 3 цього Закону встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником яких є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначений постановою Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2014 року № 440. Рішення про стягнення коштів з державного та місцевого бюджетів або з боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами казначейської служби у порядку черговості надходження таких документів з попереднім інформуванням Міністерства фінансів України у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Отже, з урахуванням вимог закону, заявлених позовних вимог та доказів, якими вони обгрунтовуються, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення. На підставі ст. 141 ЦПК України, позивач звільнений від сплати судового збору, а тому судові витрати компенсуються за рахунок Держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed