Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

У поданій до суду заяві, зміненій до початку судового розгляду, позивач просить визнати недійсним договір дарування від 29 травня 2014 року 2/3 частки квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Онофрейчук С.Й., з моменту його укладення та повернути сторони у попередній стан, а також скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на вказану частину спірної квартири. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що указана вище квартира [ADDRESS] належала на праві спільної часткової власності [PERSON] (2/3 частки) та [PERSON] (1/3 частки) на підставі договору дарування від 17 листопада 2009 року і набута під час шлюбу. Після їх розлучення за рішенням суду місце проживання їх малолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] визначено з матір'ю. Місцем фактичного проживання та реєстрації [PERSON] з їх дітьми була квартира [ADDRESS]. Іншого житла ні у нього, ні у [PERSON] та їх дітей немає. 21 травня 2014 року з метою уникнення необхідності отримання згоди органу опіки та піклування на відчуження належної [PERSON] 2/3 частки квартири без його відома та згоди як батька зняла себе і їх дітей з реєстраційного обліку. 29 травня 2014 року [PERSON] відчужила належну їй частку квартири на користь [PERSON], уклавши оскаржуваний договір дарування, який з підстав, передбачених частинами 1 та 6 ст.203 ЦК України підлягає визнанню недійсним, а державна реєстрація права власності [PERSON] - скасуванню. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали повністю та з аналогічних мотивів. Представник органу опіки та піклування Здолбунівської міської ради Рівненської області, позовні вимоги підтримує та просить їх задоволити повністю. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином та завчасно, клопотань про відкладення розгляду справи не подавали. Згідно поданої відповідачем [PERSON] заяви просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги визнає. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав, обґрунтовуючи тим, що [PERSON] не є належним позивачем, оскільки не був стороною угоди. Укладений оскаржуваний договір дарування відповідає вимогам закону, за відсутності у спірному житлі реєстрації дітей не потребується отримання дозволу органу опіки та піклування і їх права на користування квартирою не порушені, оскільки там залишилася частка їх батька, за згодою якого вони можуть проживати і бути повторно прописані. Просить у задоволені позову відмовити за безпідставністю вимог. Третя особа приватний нотаріус Онофрейчук С.Й. у судове засідання не з'явилася, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася завчасно та належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи не подавала. Позовні вимоги вважає безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, третіх осіб, показання свідків, з'ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона згідно ст.60 ЦПК України зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Як установлено судом, спірна квартира [ADDRESS] належала на праві спільної часткової власності позивачу [PERSON] (1/3 частки) та відповідачу [PERSON] (2/3 частки) на підставі договору дарування від 17 листопада 2009 року. 29 травня 2014 року між відповідачами [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування на належну останній 2/3 частки вказаної вище квартири, який посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Онофрейчук С.Й. та зареєстрований в реєстрі за №1354. Пунктом 10 вказаного договору передбачено, що дарувальник стверджую, що 2/3 спірної квартири на момент укладення договору нікому іншому не продано, не подаровано, не заставлено, в спорі та під арештом вони не перебувають, щодо них не ведуться судові справи, відносно них не укладено будь-яких договорів з відчуження чи щодо користування з іншими особами. Відповідно до вимог ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. На час укладення договору дарування (29 травня 2014 року) малолітні діти дарувальника [PERSON] - [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], яких за рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 07 листопада 2013 року залишено проживати з матір'ю, у квартирі по [ADDRESS] не були зареєстровані, оскільки перед вчинення зазначеного правочину зняті дарувальником [PERSON] з реєстраційного обліку. Згідно довідки КП «Міське будинкоуправління» №3921 від 21 травня 2014 року у спірному житлі залишався бути зареєстрованим лише батько малолітніх дітей - [PERSON], позивач у справі. Частиною 5 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. Відповідно до п.3.3 «Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів», затвердженого наказом МВС України від 22 листопада 2012 року №1077, у разі реєстрації місця проживання батьків за однією адресою при знятті з реєстрації одного з батьків разом з дитиною/дітьми до 14 років другий з батьків надає письмову згоду на зняття дитини/дітей з реєстрації місця проживання. Згідно довідки Здолбунівського РС УДМС України в Рівненській області від 12 серпня 2014 року малолітні діти [PERSON] та [PERSON] зняті з реєстрації разом з матір'ю за заявою відповідача [PERSON] з 21 травня 2014 року без згоди батька дітей, що не заперечується останньою. Обставини надання згоди на зняття з реєстрації дітей позивач [PERSON] заперечує, а інше (надання згоди) відповідачем [PERSON] належними доказами не доведено. На даний час зареєстрованого місця проживання діти не мають, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов проживання від 27 лютого 2015 року та показаннями свідка [PERSON] З пояснень [PERSON] вбачається, що зняття дітей з реєстрації здійснено з метою уникнення отримання низку документів, зокрема, дозволу органу опіки та піклування. Відповідно до ст.16 Конвенції ООН "Про права дитини" від 20.11.1989 р, жодна дитина не може бути об'єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканість житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист від такого втручання або посягання. Статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Згідно ст.12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей", неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Для вчинення буд-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки і піклування, що надається відповідно до закону. Положенням п.67 «Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини», затвердженого постановою КМУ №866 від 24 вересня 2008 року, дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким має дитина, надається районною, районною у містах Києві та Севастополі державною адміністрацією, виконавчим органом міської, районної в місті ради за поданням служби у справах дітей після проведення зазначеною службою перевірки документів за місцем знаходження майна протягом одного місяця з дня надходження заяви на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини лише у разі гарантування збереження її права на житло і оформляється рішенням, витяг з якого видається заявникам службою у справах дітей. Оскільки малолітні [PERSON] та [PERSON] мали право на користування квартирою своїх батьків по [ADDRESS], які були зареєстровані за вказаною адресою, незаконно з порушенням чинного законодавства зняті відповідачем з реєстраційного обліку без згоди іншого батька ([PERSON]) з метою уникнення необхідності отримання згоди органу опіки та піклування на відчуження нерухомого майна, право користування яким вони мають в силу наявної реєстрації їх батька у спірній квартирі, іншого житла у [PERSON] та її дітей немає, то недотримання припису обов'язковості в силу наведених приписів Цивільного кодексу України, є підставою для визнання правочину недійсним. Внаслідок укладеної 29 травня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] договору дарування на належну останній 2/3 частки вказаної вище квартири, малолітні її діти [PERSON] та [PERSON] позбавлені права користування вказаною частиною нерухомого майна. А згідно ч.6 ст.203 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Саме такої позиції дотримується представник органу опіки та піклування Здолбунівської міської ради Рівненської області. З роз'яснень, які містяться в п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними» відповідно до ст..ст.215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Позов [PERSON] заявлений в інтересах малолітніх дітей, законні права та інтереси на користування частиною відчуженого житла яких порушено [PERSON], а тому доводи представника відповідача [PERSON] щодо неналежного позивача є безпідставні. З огляду на викладене подані [PERSON] в інтересах його малолітніх дітей позовні вимоги про визнання договору дарування від 29 травня 2014 року є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Правочин, визнаний судом недійсним, згідно ст.236 ЦК України є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до п.27 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №703 від 22 червня 2011 року, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є: зокрема, рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. З положень ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вбачається, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Процедуру прийняття і розгляду заяв щодо внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, перелік документів, необхідних для внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав, права та обов'язки суб'єктів, що є учасниками зазначеної процедури визначає «Порядок прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно», затверджений наказом Міністерства юстиції України від 12 грудня 2011 року №3502/5. Указаний Порядок передбачає, подання заяви та відповідних документів заявником, після чого слідує прийняття державним реєстратором, щодо якого вимоги позивача відсутні, відповідного рішення про внесення запису або відмову у його внесенні. З огляду на викладене позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. При постановлені рішення відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача понесені ним судові витрати у розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі наведеного, ст.ст.48, 51, 59, 76 ЦК України 1963 року,

Outcome: approved