Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-08 00:00:00

01 жовтня 2020 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , уточнивши який просила визнати [PERSON] батьком дитини [PERSON] , [INFO] , внести відповідні зміни до актового запису про народження дитини №31 від 11 січня 2019 року, записавши відповідача батьком дитини, залишивши прізвище, ім`я та по батькові дитини без змін. Просила стягнути з відповідача аліменти на неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду, і до виповнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що наприкінці серпня 2017 року вона познайомилась з відповідачем, з яким зустрічалась на протязі трьох місяців, після чого їх відносини перейшли в більш близькі, і вони мали намір створити сім`ю. У квітні 2018 позивач дізналась, що завагітніла від відповідача, якому повідомила про це. Зазначила, що відповідач визнавав себе батьком дитини, проявляючи до неї любов та турботу. Однак в жовтні 2018 року позивачу стало відомо про те, що відповідач проживає з іншою жінкою, укладати шлюб із позивачем, а також реєструвати дитину на своє ім`я не бажає. 10 січня 2019 року від фактичних сімейно-шлюбних відносин із відповідачем народився син - [PERSON] , відомості про батька якого при реєстрації актового запису про народження були зазначені у відповідності до вимог ч.1 ст. 135 СК України. Вказала, що після народження дитини відповідач не забирав її та дитину з пологового будинку, жодного разу сина не відвідував, його станом здоров`я та розвитком не цікавився, матеріальної допомоги на утримання сина жодного разу не надавав, при цьому зазначав, що дитина народжена не від нього, ображаючи позивача і дитину. Вказала, що вона не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, отримує допомогу, якої недостатньо для забезпечення дитини, у зв`язку з чим вимушена звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 30 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання. 25 листопада 2020 року, 22 грудня 2020 року ухвалами суду підготовчі засідання відкладені. Ухвалою суду від 22 січня 2021 року у підготовчому засіданні за клопотанням позивача призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, при цьому відповідач не заперечував проти призначення експертизи. 05 травня 2021 року поновлено провадження у справі, оскільки справу повернуто до суду без виконання ухвали від 22 січня 2021 року, у зв`язку з неявкою відповідача до експертного закладу. 27 травня 2021 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 17 червня 2021 року розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою сторін. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, подала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Статтями 43, 211 ЦПК України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відзив на позов не надав, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність від нього не надходило, у зв`язку з чим, відповідно до положень ч. 8 ст. 178, ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, зі згоди представника позивача, судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. За відсутності учасників справи у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Як встановлено судом [INFO] народився [PERSON] , батьками якого в свідоцтві про народження записані: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.9). Відомості про батька [PERSON] в актовому записі про народження дитини [PERSON] , [INFO] записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (а.с.10). Позивач [PERSON] та малолітня дитина [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копіями довідок відділу реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Покровської районної в місті ради за №5287, 7866 (а.с.11,12). Відповідно до довідки Криворізької об`єднаної міської довідково-інформаційної служби «Нова-Ком» за №17 від 15.09.2020, встановлено, що сім`я позивача [PERSON] складається з трьох чоловік, а саме самої позивачки, дочки [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] (а.с.13). Згідно ч. 2 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначаються: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Відповідно до ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений, зокрема, матір`ю, дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Статтею 109 ЦПК України передбачено, що у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Судом призначалась у справі судова молекулярно-генетична експертиза, на вирішення якої було поставлено питання чи є [PERSON] , [INFO] , біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] ? Листом від 23 березня 2021 року ухвала суду про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи повернута до суду без виконання у зв`язку з неявкою [PERSON] 22.02.2021 та 22.03.2021 на експертизу. Таку поведінку відповідача суд розцінює як ухилення від участі в експертизі, а отже, оскільки відповідач [PERSON] ухилився від участі у проведенні експертизи, не надав біологічних зразків для її проведення, та без цього провести експертизу було неможливо, а результати експертизи мали значення для підтвердження позову позивачем, як факту батьківства відповідача відносно дитини [PERSON] , суд вважає за можливе визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, а саме факт батьківства [PERSON] відносно дитини [PERSON] , [INFO] , а тому позовні вимоги в частині визнання батьківства підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на неповнолітню дитину суд зазначає наступне. Згідно ст. 180 СК України Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З урахуванням того, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, обов`язку обох батьків по утриманню дитини, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги про стягнення аліментів, стягнувши з відповідача на користь позивача аліменти на неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 01 жовтня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення суду, в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць, слід допустити до негайного виконання. З урахуванням положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 840,80 гривень. Також, оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивача, яка звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому у відповідності зі ст. 141 ЦПК України судовий збір в дохід держави в розмірі 840,80 гривень підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved