Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

01 грудня 2017 року до Межівського районного суду Дніпропетровської області звернувся до суду [PERSON] до територіальної громади Зорянської сільської ради Межівського району про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що 11 травня 2002 року померла його мати [PERSON], [INFO], яка до дня смерті проживала спільно з ним в селі Маліївське, провул. Польовий, 1, Межівський район, Дніпропетровська область. Після смерті матері відкрилась спадщина у вигляді: житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, за адресою: провул. Польовий, 1, с. Маліївське, Межівський район, Дніпропетровська область. Вартість зазначеного будинку за оціночною вартістю станом на 13 жовтня 2017 року складає 46825, 00 грн. За заповітом матері, який знаходиться у спадковій справі №434/2002 від 28.11.2002 року, житловий будинок своєї матері він бажає прийняти у власність, а тому звернувся з заявою до державного нотаріуса Васильківської державної нотаріальної контори про видачу йому свідоцтва на спадщину, але нотаріус видала йому постанову про відмову у видачі Свідоцтва про право на спадщину за відсутності у нього документа, яким би стверджувалося право власності на житловий будинок його матері. Позивач просить суд визнати за ним право на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: провул. Польовий, 1, с. Маліївське, Межівський район, Дніпропетровська область, в порядку спадкування за заповітом, після смерті матері [PERSON], померлої 11 травня 2002 року. В судове засідання позивач не зявився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. На задоволенні позову наполягає. Представник позивача, [PERSON], у судове засідання не зявився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. На задоволенні позову наполягає. Представник відповідача територіальної громади Зорянської сільської ради Межівського району в судове засідання не зявився, надавши заяву про розгляд справи в його відсутність. Відповідно до ч. 2\~ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі\~ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Ухвалою Межівського районного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2017 року заява позивача про забезпечення доказів була задоволена, та витребувано копію спадкової справи, що заведена після смерті [PERSON] Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] серії ЯК №268667 виданого 28 лютого 1956 року Красногорівським сіль РАЦС Межівського району, в графі мати записано [PERSON].(а.с.8) 11 травня 2002 року померла [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-КИ №425794 виданого Зорянською сільською радою Межівського району Дніпропетровської області.(а.с.9) Згідно довідки №430 від 07.11.2017 року виданої виконкомом Зорянської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області, на день смерті 11.05.2002 року [PERSON] була зареєстрована та проживала за адресою: [INFO], разом з сином [PERSON], невісткою [PERSON], внучкою [PERSON], внучкою [PERSON] та внуком [PERSON] (а.с.22) У судовому засіданні встановлено, що відповідно до копії заповіту посвідченого 10 травня 2002 року секретарем виконавчого комітету Зорянської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області від імені [PERSON] все своє майно де б воно було і з чого б воно не складалося в тому числі і право на земельну частку посвідчене державним актом серії ІІ-ДП №068056, виданим 20 березня 2001, вона заповіла [PERSON].(а.с.10) Частиною 4 Прикінцевих і\~перехідних положень Цивільного кодексу України, який набрав чинності 01 січня 2004 року передбачено, що\~Цивільний кодекс України\~застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності\~Цивільним кодексом України, положення цього\~Кодексу\~застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. У відповідності до ст. ст.\~1216,\~1217 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до\~статті 1223 ЦК України\~право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки, розташованої на території Зорянської сільської ради, площею 9, 640 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала їй на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-ДП №068056, виданого Зорянською сільською радою 20 вересня 2001 року, та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 107; грошового вкладу, що знаходиться на зберіганні в Межівському відділенні Павлоградського ощадбанку № 2998/018 в с. Зоряне, на рахунку №275, з усіма належними відсотками та компенсаціями, що належали спадкодавцеві на підставі ощадної книжки, виданої тим же ощадним банком та житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: провул. Польовий, 1, с. Маліївське, Межівський район, Дніпропетровська область.(а.с.11-15, 43,45) Відповідно до технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою: провул. Польовий, 1, с. Маліївське, Межівський район, Дніпропетровська область, виготовленого на замовлення [PERSON], житловий будинок включає в себе господарські будівлі та споруди, а саме: літера А житловий будинок, площею 65,9 м.кв; літера а прибудова, площею 23,8 м.кв.; літера Б - літня кухня, площею - 27 м.кв.; літера б - літня кухня, площею 7,7 м.кв.; літера Г гараж, площею 28,2 м.кв.; літера М - сарай, площею 19,4 м.кв.; літера В - сарай, площею 52,5 м.кв.; літера Ж - гараж, площею 8,6 м.кв; літера П погріб, площею 13,4 м.кв.; літера Д сарай, площею 14,1 м.кв.; літера Н навіс, площею 19,4 м.кв.; літера Е сарай, площею 17,8 м.кв.; літера е сарай, площею 9,8 м.кв.; літера Л гараж, площею 113,5 м.кв.; літера Т туалет вигрібна яма в землі; літера Х літній душ забудова з кирпича. Згідно експлікації житлового будинку: Коридор, площею 6,1 м.кв., коридор, площею 4,8 м.кв., санвузел 5,7 м.кв., жила кімната 5,1 м.кв., жила кімната 7,3 м.кв., жила кімната 14,3 м.кв., віранда 13,7 м.кв., кухня 8,3 м.кв. Всього загальною площею 65,3 м.кв. з них житлова площа - 26.7 м. кв. і підсобна площа 38,6 м.кв.(а.с.11-15) Факт прийняття позивачем спадщини підтверджується спадковою справою, відкритою у Межівській державній нотаріальній конторі.(а.с.41-45) У судовому засіданні встановлено, що [PERSON], як спадкоємець за заповітом після смерті [PERSON], померлої 11 травня 2002 року, отримав свідоцтво на спадщину за заповітом на спадкове майно, яке складається з земельної ділянки, розташованої на території Зорянської сільської ради, площею 9, 640 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та грошового вкладу, що знаходиться на зберіганні в Межівському відділенні Павлоградського ощадбанку № 2998/018 в с. Зоряне, на рахунку №275, з усіма належними відсотками та компенсаціями, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого 28 листопада 2002 року державним нотаріусом Межівської державної нотаріальної контори [PERSON]П.(а.с.45) Відповідно до постанови державного нотаріуса Васильківської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів, що підтверджували б право власності [PERSON], померлої 11 травня 2002 року, на житловий будинок в с. Маліївське, провул. Польовий, Межівський район, Дніпропетровська область, у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом було відмовлено. (а.с.24) Згідно довідки №190 від 08.12.2017 року виданої ДОКП «Межівський комун сервіс», станом на 31.12.2012 року домоволодіння за адресою с. Маліївське, Межівського району Дніпропетровської області, пров. Польовий №1 не зареєстровано. (а.с.38) У судовому засіданні встановлено, що згідно технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою: провул. Польовий, 1, с. Маліївське, Межівський район, Дніпропетровська область, виготовленого на замовлення [PERSON], житловий будинок було побудовано в 1956 році. Згідно звіту про оцінку майна від 14.11.2017 вартість будинку складає 46825, 00 грн. (а.с.15,16-18) Згідно розяснень Мінюсту від 21.02.2005 р. № 19-32/319, в разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) вирішується у судовому порядку. Згідно з п.п. 4.15, 4.18 глави 10 «[PERSON] свідоцтв про право на спадщину» розділу 11 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого\~Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, видача Свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Згідно розяснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, закріплених в абзаці 2 п. 6 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», де зазначено про необхідність розмежовування права на спадщину як майнового права (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна, тобто спадкоємець у будь-якому разі не позбавляється права на спадщину, навіть за умови відсутності на неї правовстановлюючих документів. З роз'яснень в\~Постанові Пленуму Верхового суду України за № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»\~вбачається, що особа яка не має змоги реалізувати своє право на отримання свідоцтва про право на спадщину у нотаріальному порядку набуває право на звернення до суду у порядку позовного провадження із вимогами щодо визнання права на спадщину. Відповідно до норм ч. 5\~ст. 1268 ЦК\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із\~\~ч. 3\~ст. 1296 ЦК\~відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 328 ЦК України\~передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом відповідно до\~ст.1217 ЦК України. Згідно з частиною 1\~статті 1297 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобов'язання встановлено законодавством у зв'язку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна. Відповідно до статті 1 Протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до\~ст.41 Конституції України\~право приватної власності набувається в порядку визначеного законом. Згідно правових позицій ВССУ від 16.05.2013 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок. У 1956 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі\~Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року №8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі\~Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити, або збудувати, для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до пяти, як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року, підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його, з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі\~наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, не передбачала обов'язкової реєстрації (інвентаризації) будинків і домоволодінь у сільських населених пунктах (п.4, 6 Інструкції), однак, передбачала її проведення, в тому числі, й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Обов'язок власників забезпечити державну реєстрацію прав власності на об'єкти нерухомого майна введено лише Інструкцією, затвердженою наказом Держкомітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09 червня 1998 року, №121, документом, який засвідчує відповідність закінчених до 5 серпня 1992 року індивідуальних будівель і споруд, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Згідно з абз. 52 п.3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої\~наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року №127, не належать до самочинного будівництва: індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 №1952-IV речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення. Відтак виникнення права власності у спадкодавця на житловий будинок не залежало від державної реєстрації цього права. Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що оскільки, діюче законодавство не передбачає прийняття в експлуатацію побудованих до 05 серпня 1992 року будинків та господарських будівель і споруд, для визнання права власності на нерухомість, яка відповідає певним будівельним нормам, суд бере до уваги наданий позивачем технічний паспорт. Отже, за наявності на збудоване до 5 серпня 1992 року домоволодіння технічного паспорту, суд вважає доведеним факт його належності на праві власності [PERSON] Враховуючи той факт, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, оскільки позивач, [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті його матері [PERSON], він має право на житловий будинок за адресою: провул. Польовий, 1, с. Маліївське, Межівський район, Дніпропетровська область, після смерті спадкодавця. За таких обставин, суд дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: approved