overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

01 лютого 2017 року позивач звернувся до Центрального районного суду м.Миколаїва із позовом, в якому просить визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS]. Позивач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі у судове засідання не з'явилися,про дату, час та місце слухання справи повідомлялися судом належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Ухвалою суду справа розглянута у відсутності сторін, в порядку заочного розгляду, оскільки в справі достатньо даних про права та взаємовідносини сторін. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. 22 травня 2002 року [PERSON] купив цілий житловий будинок з усіма прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] Відповідачі були зареєстровані за вищевказаною адресою, що підтверджується копією домової книги. Відповідачі не проживають за місцем свого проживання. Усі витрати по оплаті житлово-комунальних послуг позивач сплачує самостійно, ніякої допомоги від відповідачів не отримує. Відповідно до ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. На підставі викладеного, у відповідності у відповідності зі ст. 405 ЦК України, суд дійшов до висновку про відсутність відповідачів понад один рік в житловому будинку [ADDRESS], враховуючи тривалість не проживання, без поважних причин, що є підставою для визнання їх такими, що втратили право користування вищезазначеним будинком. Таким чином, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. У відповідності зі ст. 88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп.- в рівних частинах. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

01 лютого 2017 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON], [INFO], аліменти у твердій грошовій сумі на утримання сина - [PERSON], [INFO], у розмірі 1000 грн щомісяця, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення ним повноліття, мотивуючи свої вимоги тим, що дитина знаходиться повністю на її утриманні та потребує матеріальної допомоги, а відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. У судове засідання сторони не з'явилися, до початку судового засідання через канцелярію суду подали суду письмові заяви, в яких просили розгляд справи проводити без їхньої участі, позивач позов підтримала, відповідач визнав. Відповідно до частини другої ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, з урахуванням вимог частини четвертої ст. 174 ЦПК України та роз'яснень пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», суд приймає визнання відповідачем позову, оскільки це не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. При цьому судом встановлено, що сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] (а.с. 4), який мешкає разом з матір'ю та перебуває на її утриманні (а.с. 5). За змістом ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, і зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати свою неповнолітню дитину. В силу положень статей 181, 184 цього Кодексу, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Таким чином, враховуючи вимоги частини другої ст. 182 СК України, визнання відповідачем позову, обов'язок батька утримувати неповнолітню дитину, проживання дитини сторін разом з матір'ю, перебування на її утриманні, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги, стягнувши з відповідача аліменти в розмірі 1 000 грн щомісячно. Відповідно до положень частини першої ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

01 лютого 2017 року позивач звернулась до суду з цим позовом та просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, [PERSON], мотивуючи свої вимоги тим, що подальше збереження шлюбу та сімї з відповідачем неможливе, так як в період подружнього життя між ними почали виникати конфлікти, причиною яких є несумісність характерів. У судове засідання позивач надала суду заяву в якій просить провести розгляд справи без її участі, свої позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Строк на примирення не потрібен, після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище «Давидова». У судове засідання відповідач надав суду заяву в якій просить провести розгляд справи без його участі, позов визнає в повному обсязі. Строк на примирення не потрібен. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається. Судом встановлено, що сторони 23.12.1995 року у Корюківському відділі реєстрації актів громадянського стану Чернігівської області зареєстрували шлюб, актовий запис за №148, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-ЕЛ №269890. Від спільного подружнього життя сторони мають двох дітей. Під час перебування у зареєстрованому шлюбі між сторонами, почали виникати конфлікти, причиною яких є несумісність характерів. Подружжя неодноразово намагалось налагодити нормальне сімейне життя, але спроби давали результат лише на деякий час. Останнім часом відносини в сімї загострились, позивач впевнилася, що подальше сімейне життя з відповідачем не є можливим, як і збереження сім'ї. На даний час подружжя проживає за різними адресами, сімейних стосунків не підтримують. Відповідно до вимог чинного сімейного законодавства України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Суд вживає заходів щодо примирення подружжя якщо, це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та інші обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що мають істотне значення. За таких обставин, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу та сімї неможливе, а тому позов є законним, обґрунтованим та підлягає задоволенню. Судовий збір сплачений позивачем при зверненні з позовом до суду, слід залишити за нею, оскільки про це вона просила в своїй заяві.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

01 лютого 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісяця до його повноліття, починаючи з дня предявлення позовної заяви до суду. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував. Заслухавши пояснення позивача, відповідача та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони мають сина [PERSON], [INFO] (а/с 5). Крім того, відповідач має неповнолітнього сина від першого шлюбу [PERSON], [INFO], на утримання якого сплачує аліменти в розмірі 1/4 частини згідно рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 11 березня 2014 року. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»,\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. \~Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 2 ст. 182 Сімейного кодексу України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Враховуючи визнання відповідачем позову та його обовязок утримувати неповнолітню дитину, суд вважає за необхідне стягнути аліменти з відповідача на користь позивача на утримання їх неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття. Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-15 00:00:00

01 лютого 2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» ( далі Банк) звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат. В обґрунтування вимог зазначав, що відповідач 19.09.2012 року уклав з Банком договір б/н, згідно з яким отримав кредит у розмірі 15000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. [PERSON] не виконав свій обов`язок щодо своєчасного повернення кредиту, тому з нього підлягають стягненню борг по неповернутому кредиту, проценти, пеня, комісія та штрафи, а також судові витрати. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду письмову заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності, де вказав, що проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоч про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, та від нього не надійшло заяви про розгляд справи у його відсутності. Тому, відповідно до ст.224 ЦПК України, суд, за згодою позивача, проводить заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази, суд вважає, позов слід задовольнити. Встановлено, що [PERSON] 19.09.2012 року уклав з Банком договір б/н, за яким для нього було надано кредит у розмірі 15000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач не виконав свій обов`язок щодо повернення кредиту, чим порушив вимоги, встановлені кредитним договором. Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою, Тарифів банку, положень вказаного кредитного договору, а також ст.ст.526, 1050 ЦК України з [PERSON] підлягає стягненню заборгованість по кредитному договору, котра станом на 31.10.2016 року становить 77671 грн. 51коп. та складається з: 15340 грн. заборгованості за кредитом; 56156 грн. 68 коп. заборгованості по процентах за користування кредитом; 2000 грн. 00 коп. заборгованості за пенею та комісією; 500 грн. штрафу (фіксована частина); 3674 грн. 83 коп. штрафу (процентна складова). Також з відповідача підлягає стягненню, згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, сплачений позивачем судовий збір, що підтверджено документально.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-15 00:00:00

01 лютого 2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» ( далі ПАТ КБ «Приватбанк») звернулось до суду з позовом [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат. В обґрунтування вимог зазначав, що відповідач 25.04.2013 року уклав з Банком договір б/н, згідно з яким отримав кредит у розмірі 2800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. [PERSON] не виконав свій обов`язок щодо своєчасного повернення кредиту, тому з нього підлягають стягненню борг по неповернутому кредиту, проценти, пеня, комісія та штрафи, а також судові витрати. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду письмову заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності, де вказав, що проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоч про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, та від нього не надійшло заяви про розгляд справи у його відсутності. Тому, відповідно до ст.224 ЦПК України суд, за згодою позивача, проводить заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази, суд вважає, позов слід задовольнити. Встановлено, що [PERSON] 25.04.2013 року уклав з Банком договір б/н, за яким для нього було надано кредит у розмірі 2800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач не виконав свій обов`язок щодо повернення кредиту, чим порушив вимоги, встановлені кредитним договором. Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою, Тарифів банку, положень вказаного кредитного договору, а також ст.ст.526, 1050 ЦК України з [PERSON] підлягає стягненню заборгованість по кредитному договору, котра станом на 30.11.2016 року становить 41826 грн. 09 коп. та складається з: 2684 грн.80 коп. заборгованості за кредитом; 32973 грн. 38 коп. заборгованості по процентах за користування кредитом; 3700 грн. 00 коп. заборгованості за пенею та комісією; 500 грн. штрафу (фіксована частина); 1967 грн. 91 коп. штрафу (процентна складова). Також з відповідача підлягає стягненню, згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, сплачений позивачем судовий збір, що підтверджено документально.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-15 00:00:00

01 лютого 2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» ( далі ПАТ КБ «Приватбанк») звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат. В обґрунтування вимог зазначав, що відповідачка 26.11.2008 року уклала з Банком договір б/н, згідно з яким отримала кредит у розмірі 3600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. [PERSON] не виконала свій обов`язок щодо своєчасного повернення кредиту, тому з неї підлягають стягненню борг по неповернутому кредиту, проценти, пеня, комісія та штрафи, а також судові витрати. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду письмову заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності, де вказав, що проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, хоч про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, та від неї не надійшло заяви про розгляд справи у її відсутності. Тому, відповідно до ст.224 ЦПК України суд, за згодою позивача, проводить заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази, суд вважає, позов слід задовольнити. Встановлено, що [PERSON] 26.11.2008 року уклала з Банком договір б/н, за яким для неї було надано кредит у розмірі 3600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачка не виконала свій обов`язок щодо повернення кредиту, чим порушила вимоги, встановлені кредитним договором. Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою, Тарифів банку, положень вказаного кредитного договору, а також ст.ст.526, 1050 ЦК України з [PERSON] підлягає стягненню заборгованість по кредитному договору, котра станом на 31.12.2016 року становить 38881 грн. 54 коп. та складається з: 1948 грн. 63коп. заборгованості за кредитом; 30844 грн. 22 коп. заборгованості по процентах за користування кредитом; 3999 грн. 09 коп. заборгованості за пенею та комісією; 250 грн. штрафу (фіксована частина); 1839 грн. 60 коп. штрафу (процентна складова). Також з відповідача підлягає стягненню, згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, сплачений позивачем судовий збір, що підтверджено документально.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-28 00:00:00

01 лютого 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] селищної ради Шишацького району Полтавської області про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування поданого позову, позивач послався на те , що він являється єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті матері [PERSON], яка померла 24 серпня 2015 року, до складу спадкового майна якої входить домоволодіння, розташоване за адресою: Полтавська область, Шишацький район, с. Велика Бузова, вул. Гагаріна, 2, та земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0.2500 га, яка знаходиться в с. Велика Бузова Шишацького району Полтавської області, та належала на праві приватної власності померлому чоловікові та батькові відповідно. Оскільки не оформлення спадкових прав матірю на спадкове майно померлого чоловіка та відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на імя спадкодавця на предмет спадщини перешкоджає її оформленню, просив визнати за ним право власності на успадковане нерухоме майно. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат [PERSON] у судове засідання не зявилися, надавши суду заяву про підтримання позову та розгляд справи у їх відсутність / а. с. 41 /. Не зявився в судове засідання й представник відповідача [PERSON] селищної ради Шишацького району Полтавської області. 28 березня 2018 року на адресу суду надійшло клопотання від селищного голови [PERSON], який просив розгляд справи провести у відсутність представника, ввіреної йому, установи. Рішення суду просив направити на адресу [PERSON] селищної ради Шишацького району Полтавської області / а. с. 40 /. Зважаючи на те, що явка до суду є правом, а не обовязком учасників справи, суд вважає за можливе провести її розгляд у відсутність останніх за наявними у ній матеріалами. Перевіривши фактичні обставини справи, наявними в ній, доказами в їх сукупності та взаємозвязку, суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-24 00:00:00

01 лютого 2018 року [PERSON] звернулася в суд із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, який був зареєстрований між ними 18 червня 2016 року у Франківському районному у місті Львові відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області. В обгрунтування позовної заяви зазначала про те, що від даного шлюбу у них з відповідачем дітей немає. Сімейне життя з відповідачем не склалося, у них виявилися різні погляди на життя і сімейні відносини. Через це у них часто виникали різні суперечки та непорозуміння. Відсутність взаєморозуміння, різні погляди на вирішення сімейних проблем, ігнорування налагодження сімейних відносин призвело до того, що їх сімя розпалася. З квітня 2017 року вони із відповідачем проживають окремо, не підтримують жодних подружніх стосунків та не ведуть спільного господарства. У них немає жодних спільних інтересів, між ними немає ні любові, ні взаємної поваги, без чого шлюб існувати не може. На даний час шлюб існує лише формально, подальше збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, тому вона вирішила звернутися в суд із позовом про розірвання шлюбу. В судове засідання, яке було призначено на 25 квітня 2018 року о 12.30 год., позивач [PERSON] не зявилася та подала до суду заяву, в якій просить позовні вимоги задовольнити та проводити розгляд справи у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання, яке було призначено на 25 квітня 2018 року о 12.30 год., не зявився та подав до суду заяву, з якої вбачається, що він визнає позов та просить суд розглядати справу за його відсутності. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, оскільки в ній наявні достатні дані про їх права та взаємовідносини. У відповідності до положень ст. 247 ЦПК України, у звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників процесу, фіксування цього судового засідання 25 квітня 2018 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення оскільки між сторонами наступив розлад, який носить стійкий характер. Сторони тривалий час не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства та подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача. У відповідності до ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Outcome: approved