Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-28 00:00:00

01.04.2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу в сумі 1 453 500 грн., інфляційні витрати в розмірі 161 258 грн. 95 коп., 3% річних в розмірі 24 249 грн. 02 коп., штрафні санкції (пеню) за п. 6.1. Договору позики від 06.10.2014 року в розмірі 295 030 грн. 80 коп., процентів за Договором (за ст. 1046 ЦК України) в розмірі 267 319 грн. 02 коп. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 06.10.2014 року між позивачем та відповідачем був укладений Договір позики, згідно якого останній отримав грошові кошти у розмірі 817 257 грн., що на день укладення договору було еквівалентно 50000 євро. Вказаний факт підтверджується розпискою від 06.10.2014 року. Відповідно до умов розписки, відповідач зобовязався повернути отримані кошти до 03.04.2015 року, однак останній ці кошти не повернув. Тому посилаючись на норми цивільного законодавства України, позивач просить стягнути з [PERSON] суму боргу, станом на 28.03.2016 еквівалентну 50000 євро, в розмірі 1 453 500 грн., інфляційні витрати в розмірі 161 258 грн. 95 коп., 3% річних в розмірі 24 249 грн. 02 коп., штрафні санкції (пеню) в розмірі 295 030 грн. 80 коп., процентів в розмірі 267 319 грн. 02 коп. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, та просив їх задовольнити, з підстав, викладених в позові, просив стягнути також судовий збір. Відповідач в судове засідання не зявився, про день і час слухання справи повідомлялася належним чином (а.с.34). З клопотаннями про відкладення розгляду справи до суду не звертався. Суд вважає, що в матеріалах справи достатньо даних про права і взаємовідносини сторін, а отже, зі згоди представника позивача, вважає за можливе вирішити справу з постановленням заочного рішення. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 06.10.2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір позики, відповідно до якого відповідач взяв у [PERSON] в борг 817 257 грн., що на день укладання договору за офіційним курсом НБУ складає суму еквівалентну 50 000 євро. (а.с. 6-7). 06.10.2014 року [PERSON] склав розписку, відповідно до якого останній підтвердив отримання від [PERSON] в борг 817 257 грн., що на день укладання договору за офіційним курсом НБУ склало суму еквівалентну 50 000 євро, які зобовязався повернути в тому ж розмірі в строк до 03.04.2015 року (а.с. 8). Між сторонами виникли правовідносини, які регулюються ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною другою ст. 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, вимога позивача щодо стягнення з відповідача суми позики, на думку суду, підлягає задоволенню частково, тобто в розмірі, в якому відповідач безпосередньо її отримав (817 257 грн.), оскільки умовами договору передбачено повернення саме такої ж суми грошових коштів, без її визначення за офіційним курсом відповідної валюти. Щодо заявлених вимог про стягнення з відповідача відсотків за користування позикою, три проценти річних від простроченої суми, інфляційних витрат, штрафних санкцій, то суд приходить до наступного висновку. Так, судом встановлено, що відповідач на момент розгляду справи в суді взяті в борг грошові кошти не повернув. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України: якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України: боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом з тим, враховуючи те, що п. 6.2. Договору позики встановлений інший розмір процентів та беручи до уваги недопустимість подвійного стягнення, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача, за період з 03.04.2015 по 28.03.2016, інфляційні витрати у розмірі 161 258 грн. 95 коп. та штрафні санкції, передбачені Договором, тобто 0,1 % від простроченої суми за кожен день прострочки, що складає 295 030 грн. 86 коп., а в задоволенні стягнення 3% річних відмовити. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України: позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За таких обставин та беручи до уваги те, що договором не передбачено процентів за користування позикою, суд приходить до висновку про необхідність їх тягнення вище згаданий період у розмірі на рівні облікової ставки НБУ, тобто 267 319 грн. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За таких обставин та беручи до уваги наявний в матеріалах справи і неоспорений відповідачем, розрахунок вищезгаданих нарахувань (а.с.3-4), суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення коштів підлягають задоволенню частково і стягненню з відповідача заборгованості в загальному розмірі 1 540 865 грн. 83 коп., з яких: 817 257 грн. основний борг, 161 258 грн. 95 коп. інфляційні витрати, 295 030 грн. 86 коп. 0,1% від суми прострочення за кожен день прострочки, 267 319 грн. 02 коп. проценти за користування позикою. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, пропорційно задоволеним вимогам, в розмірі 4 822 грн. 74 коп. На підставі наведеного,

Outcome: partial