Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-17 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідача суми боргу за кредитним договором. Обґрунтовуючи позовну заяву позивач вказував на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 13.02.2007р. [PERSON] отримав кредит у розмірі 6700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ПАТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником прав та обовязків ЗАТ КБ «ПриватБанк», про що 17.07.2009р. проведено державну реєстрацію вказаних змін. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. У звязку з порушенням відповідачем зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 31.03.2017р. року має заборгованість в розмірі 23307,07 грн., з яких:\~ 4901,12 грн. - заборгованість за кредитом; 13879,79 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2940,11 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1086,05 грн. - штраф (процентна складова). У звязку зі зміною позовних вимог від 03.11.2017р., позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 17866,78 грн. та понесені судові витрати в розмірі 1600,00 грн. Відповідно до уточненої позовної заяви від 03.11.2017р. позивач просив розглянути справу без його участі в разі неявки в судове засідання відповідача. [PERSON] в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, пояснив, що відповідно до судового наказу від 26.01.2009р. з нього було стягнуто заборгованість в розмірі 6690,80грн., вказана сума повністю сплачена, про що надав відповідні копії документів, на підставі чого також просив відмовити у задоволені позовних вимог. Таким чином, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового засідання технічними засобами у відсутності сторін на підставі доказів, які є в матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне. Між сторонами склалися кредитні правовідносини. Визначення поняття зобов'язання міститься у ч.1 ст.509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормою ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).\~ Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст.626 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст.1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами частин 1, 2, 3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності Судом встановлено, що 13.02.2017 року між сторонами укладено кредитний договір, який складається із Заяви позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг, відповідач отримав кредит у розмірі 6700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В позовній заяві та в розрахунку заборгованості за кредитом позивачем зазначено (а.с.2-7), що станом на 31.03.2017 року у відповідача заборгованість становить 23307,07 грн., яка складається із наступних сум: 4901,12 грн. - заборгованість за кредитом; 13879,79 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2940,11 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1086,05 грн. - штраф (процентна складова). Із заяви відповідача від 03.10.2017р. вбачається, що він сплатив заборгованість за вказаним договором в сумі 6690,80 грн., про що надав копії судового наказу та постанови про закінчення виконавчого провадження (а.с.36). Відповідно до копії судового наказу від 26.01.2009р. виданого Добропільським міськрайонним судом Донецької області, з [PERSON] на користь ЗАТ «Приватбанк» була стягнута заборгованість в розмірі 6690,80 грн., яка складається з: 4901,11 коп. сума заборгованості за кредитом; 1232,99 грн. заборгованість по відсоткам; 250 ,00 грн. судовий штраф фіксованої частини; 306,70 грн. судовий штраф по відсоткам (а.с.37). Згідно копії постанови державного виконавця від 27.12.2011р., про закінчення виконавчого провадження, гр.[PERSON] сплатив на користь ЗАТ «Приватбанк» заборгованість в розмірі 6739,25 грн., тобто виконав зазначений судовий наказ (а.с.38), про що також мається довідка від ТОВ «Шахта «Білозерська», про удержання із заробітної плати відповідача сум на перерахування (а.с.39). Позивачем до суду було надано письмове пояснення, відповідно до якого вважають, що оскільки судовий наказ видано 26.01.2009р., а виконавче провадження закінчено 27.12.2011р., заборгованість за кредитом була погашено не своєчасно, тому ця обставина не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання (а.с.44). Згідно розрахунків уточненої позовної заяви від 26.10.2017р., у відповідача мається заборгованість в розмірі 34454,52 грн. станом на 31.03.2017р. Від вказаної суми позивач відняв суму у розмірі 222364,80 грн., і різниця склала 51952,58 грн. Позивач нарахував заборгованість відповідача в розмірі 17866,78 грн. (а.с.53) та надав розрахунок у таблиці, який зовсім не співпадає із розрахунками наведеними в уточненій позовній заяві (а.с.56-58). 03.11.2017р. до Добропільського міськрайонного суду Донецької області надійшла ще одна уточнена позовна заява(а.с.61-67), відповідно до якої відповідач станом на 31.03.2017р. має заборгованість в розмірі 34454,52 грн., яка складається з: 4901,12 грн. заборгованість за кредитом; 14776,70 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3234.17 грн. заборгованість за пенею та комісією. Від зазначеної суми відняли суму у розмірі 6690,80 грн., яка сплачена відповідачем за судовим наказом і дійшли до різниці в розмірі 16777,89 грн., яка складається з: 0,01 грн. заборгованість за кредитом; 13543,71 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3234,17 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи в розмірі 250,00 грн. фіксована частина та 838,89 грн. процентна складова, загальну заборгованість нарахували в розмірі 17866,78 грн., яку і просили стягнути з відповідача. Також надали розрахунок в таблиці, який жодним чином не співпадає із розрахунком позивача в уточненій позовній заяві від 03.11.2017р. (а.с.61-73). Перевіряючи уточнену позовну заяву від 03.11.2017р., суд дійшов висновку, що розрахунок в ній зроблений не вірно, оскільки сума в розмірі 34454,52 грн. не співпадає із сумою з якої вона нібито складається, а саме з: 4901,12 грн. заборгованість за кредитом; 14776,70 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3234.17 грн. заборгованість за пенею та комісією, що становить 22911,99 грн. Тобто позивачем була допущена помилка у розрахунку, яка дорівнює 11542,53грн. Отже при методиці розрахунку позивача остаточної суми заборгованості, необхідно відіймати сплачену суму судового наказу 6690,80 грн. від суми 22911,99 грн., тобто остаточна сума буде складати 16221,19 грн. Крім того, сума заборгованості відповідача перед позивачем відрізнялась в уточненій позовній заяві поряд з початково заявленою сумою, зокрема, при подачі до суду позову сума заборгованості станом на 31.03.2017р. складала 23307,07 грн. (а.с.3), при подачі до суду уточненої позовної заяви від 26.10.2017р. та від 03.11.2017р., сума заборгованості станом на 31.03.2017р. вже складала 34454,52грн.(а.с.53, 65). Зазначена суми заборгованості в розмірі 34454,52грн. не відображена у наданій таблиці розрахунку заборгованості (а.с.68-73). Відповідно до наданої таблиці, заборгованість відповідача розрахована на момент 30.09.2017р., а не 31.03.2017р., як вказано в уточненій позовній заяві, крім того загальний залишок заборгованості за відсотками в розмірі 14776,70 грн. у розрахунку заборгованості(а.с.73) було враховано двічі. Суд зауважує, що у наданій позивачем таблиці розрахунку заборгованість за відсотками нараховувалась до 30.09.2017р. на загальний залишок, який складає 4901,12 грн., з яких 4901,11 грн. відповідач повністю сплатив, відповідно копії постанови державного виконавця від 27.12.2011р., тобто заборгованість за кредитом нараховувалась відповідачу на 0,01коп. Отже, заборгованість за відсотками повинна була нараховуватись позивачем пропорційно до погашення відповідачем заборгованості за кредитним договором, оскільки утримувалася з відповідача поетапно: 09.2010р. 773,66 грн., 10.2010р. 611,55 грн., 11.2010р. 472,09 грн., 12.2010р. 1528,54 грн., 01.2011р. 532,29 грн., 02.2011р. 853,95 грн., 03.2011р. 1149,38 грн., 04.2011р. 769,53 грн., 10.2011р. 48,26 грн., відповідно до наданої копії довідки (а.с.39). Варто також зазначити, що з моменту погашення відповідачем боргу за виконавчим провадженням(6690,80грн. у тому числі: 4901,11грн. заборгованість за кредитом; 1232,99грн. за відсотками; штраф 250грн. та штраф по відсотках 306,70грн.) відсотки на тіло кредиту необхідно було нараховувати на суму тіла кредиту, що залишалася, а саме на 0,01грн. але на противагу цьому у пятій колонці розрахунку заборгованості позивача, яка має назву «залишок простроченої заборгованості за кредитом(тілом кредиту)»(а.с.71), станом на 30.12.2011 року, незважаючи на стягнення суми заборгованості за кредитом в розмірі 4901,11грн. за судовим наказом(а.с.37) і винесення постанови державного виконавця(а.с.38) міститься залишок заборгованості відповідача, визначений позивачем, у розмірі 4901,12грн. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що до суду були надані не вірні розрахунки заборгованості по кредиту, що унеможливлює встановлення чи спростування наявності заборгованості у відповідача. Крім того, в розрахунках банківської програми не відображено фактичне погашення заборгованості по кредиту, з врахуванням стягнення боргу виконавчою службою. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено того, що у відповідача за договором №б/н від 13.02.2007 року мається заборгованість в розмірі 17866,78 грн., яка складається з 0,01 грн. заборгованість за кредитом, 13543,71 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 3234,17 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 250,00 грн. та 838,89 грн. штрафи фіксована та процентна частини, а тому розрахунок заборгованості за договором є невірним, отже, позов є необґрунтованим та безпідставним, що має наслідком відмови у його задоволенні.

Outcome: dismissed