Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-08 00:00:00

01.03.2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди до [PERSON] 15.11.2018 року суддею Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 21.02.2020 року Голосіївським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження, призначено справу до судового розгляду. В обґрунтування заявлених вимог позивачем зазначено, що 03.12.2017 року в м. Києві по вул. Столичне Шосе мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «ВАЗ 21099» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та «Chrysler 300C» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Винним у вчиненні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 09.01.2018 року, яка набрала законної сили 22.01.2018 року визнано [PERSON] . На момент дорожньо-транспортної пригоди обов`язкова цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ПрАТ «Європейський страховий альянс» (поліс АК № 6485814). За даними звіту № 1141 про оцінку автомобіля «Chrysler 300C» д.н.з. [NUMBER] складеного 15.12.2017 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Chrysler 300C» д.н.з. [NUMBER] в результаті пошкодження при дорожньо-транспортній пригоді складає 205 866, 23 грн. ПрАТ «Європейський страховий альянс» на виконання умов полісу АК № 6485814 виплатило 79 960, 55 грн. Стягненню з відповідача на користь позивача підлягає різниця між розміром виплаченої суми страхового відшкодування та розміром фактичної шкоди, що складає 125 905, 68 грн. З огляду на викладене вище, просив стягнути з [PERSON] на його користь 125 905, 68 грн. майнової шкоди, 2 990, 00 грн. витрат на виконання Звіту № 1141 від 15.12.2017 року, 800, 00 грн. на евакуацію транспортного засобу, 44 200, 00 грн. витрат на оренду транспортного засобу та 1 738, 97 грн. судового збору. У судовому засіданні сторони відсутні. Представник позивача звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився жодного разу, відзиву на позов не подав. За правилами ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Врахувавши думку представника позивача про те, що останній не заперечує проти заочного вирішення справи, а також з огляду на те, що відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не повідомив суду про поважність причин його неявки, не подав відзив, суд приходить до висновку про можливість завершення розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, які не містять відзиву, що позбавляє суд можливості перевірити зазначені позивачем підстави для позову, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 03.12.2017 року в м. Києві по вул. Столичне Шосе мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «ВАЗ 21099» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та «Chrysler 300C» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Винним у вчиненні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 09.01.2018 року, яка набрала законної сили 22.01.2018 року визнано [PERSON] (а.с. 7). На момент дорожньо-транспортної пригоди обов`язкова цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ПрАТ «Європейський страховий альянс» (поліс АК № 6485814) (а.с. 8). За даними звіту № 1141 про оцінку автомобіля «Chrysler 300C» д.н.з. [NUMBER] складеного 15.12.2017 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Chrysler 300C» д.н.з. [NUMBER] в результаті пошкодження при дорожньо-транспортній пригоді складає 205 866, 23 грн. (а.с. 14-36). ПрАТ «Європейський страховий альянс» на виконання умов полісу АК № 6485814 виплатило 79 960, 55 грн. (а.с. 9). Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] просив стягнути з [PERSON] на його користь 125 905, 68 грн. майнової шкоди, 2 990, 00 грн. витрат на виконання Звіту № 1141 від 15.12.2017 року, що підтверджено актом виконаних робіт від 15.12.2017 року та квитанціями від 15.12.2017 року та 26.12.2017 року, 800, 00 грн. на евакуацію транспортного засобу, що підтверджено розрахунковою квитанцією від 25.01.2018 року, 44 200, 00 грн. витрат на оренду транспортного засобу, що підтверджено договором оренди транспортного засобу від 04.12.2017 року та актом прийому-передачі до нього та 1 738, 97 грн. судового збору (а.с. 13, 39, 40, 41, 42-45). Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст.988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Системний аналіз п. 32.7 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 22, абз. 3 п. 3 ч. 1 ст. 988, ст. ст. 1166, 1187, 1194 ЦК України, дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі, й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст. 22 ЦК України, оскільки ч. 1 визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Під час застосування наведених норм права підлягає врахуванню правовий висновок щодо їх застосування, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, (провадження № 14-176цс18) (пункти 68-70) та постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 359/2309/17, (провадження № 61-26508св18): ст. 1191 ЦК України та ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у ст. 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. У зазначеному рішенні Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс15, відповідно до якого страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування. З урахуванням наведеного Верховний Суд у своїй постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 359/2309/17, (провадження № 61-26508св18) вважає помилковим посилання на те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним. Відтак, суд приходить до висновку, з урахуванням того, що ПрАТ «Європейський страховий альянс» виконало своє зобов`язання щодо виплати суми страхового відшкодування у добровільному порядку у розмірі 79 960, 55 грн., однак виплачена сума не покриває повного розміру завданої майнової шкоди, особа, яка є винною у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди - [PERSON] має обов`язок відшкодувати різницю між розміром завданої майнової шкоди та сумою виплаченого страхового відшкодування, а саме 205 866, 23 - 79 960, 55 = 125 905, 68 грн. За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідач [PERSON] має сплатити на користь позивача [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору та на евакуацію транспортного засобу і проведення оцінки вартості ремонту пошкодженого автомобіля пропорційно розміру задоволених позовних вимог - 1 738, 97 грн., 800, 00 грн. та 2 990, 00 грн. Щодо вимог про відшкодування витрат на оренду транспортного засобу взамін пошкодженого у розмірі 44 200, 00 грн. - зазначені вимоги не підлягають задоволенню судом, оскільки позивачем не надано суду доказів щодо неможливості ним користуватися іншими видами транспорту, окрім укладення договору оренди автомобіля. На підставі викладеного,

Outcome: partial