Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-01 00:00:00

01 квітня 2020 року заявниця [PERSON] звернулася до суду Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з вищевказаною заявою про встановлення факту народження дитини. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що з 25 січня 2014 року перебуває в шлюбі з [PERSON] , який зареєстровано ВІДДІЛОМ ДЕРЖАВНОЇ РЕЄСТРАЦІЇ АКТІВ ЦИВІЛЬНОГО СТАНУ БАЛАКЛАВСЬКОГО РАЙОННОГО УПРАВЛІННЯ ЮСТИЦІЇ У МІСТІ СЕВАСТОПОЛІ. Від шлюбу [INFO] в них народився син - [PERSON] на тимчасово окупованій території у місті Севастополь Автономної Республіки Крим та 28.01.2020 року видано свідоцтво про народження дитини Серії [NUMBER] зареєстроване у місті Севастополь. Вона звернулася до Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Покровського районного у місті Кривому Розі відділу державної реєстрації актів цивільного стану для реєстрації народження дитини. У проведені реєстрації їй було відмовлено тому, що нею не було подано документ закладу охорони здоров`я, що підтверджує факт народження дитини. У зв`язку з чим вимушена звернутися до суду із заявою та просить встановити факт народження дитини чоловічої статі - [PERSON] , [INFO] , місце народження - м.Севастополь Автономної Республіки Крим, Україна, а також встановити дані про його батьків: батько - [PERSON] , [INFO] , громадянин України; матір - [PERSON] , [INFO] , громадянка України. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01.04.2020 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. Заявниця в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, через канцелярію суду надала заяву в якій просила розглянути справу за її відсутності, заявлені вимоги просила задовольнити в повному обсязі. Представник заінтересованої особи - Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Покровський районний у місті Кривому Розі відділ державної реєстрації актів цивільного стану у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у їх відсутність, проти задоволення вимог не заперечує. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши заяву та додані до неї документи, суд дійшов наступного висновку. За правилами статті 293 ЦПК України суди розглядають в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до статті 317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Судом встановлено, що [PERSON] з 25.01.2014 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданого ВІДДІЛОМ ДЕРЖАВНОЇ РЕЄСТРАЦІЇ АКТІВ ЦИВІЛЬНОГО СТАНУ БАЛАКЛАВСЬКОГО РАЙОННОГО УПРАВЛІННЯ ЮСТИЦІЇ У МІСТІ СЕВАСТОПОЛІ, актовий запис № 28 (а.с.4). [INFO] народився [PERSON] , батьком якого [PERSON] , мати - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії [NUMBER] виданого 28.01.2020 року, зареєстроване у місті Севастополь ( а.с.6). [PERSON] , [INFO] , є громадянкою України, що підтверджується копією паспорту № [NUMBER] , виданого 31.07.2019 року органом 1227 ( а.с.3). Відповідно до довідки № 13549 від 06.08.2019 року про реєстрацію місця проживання особи, виданою відділом реєстрації місця проживання Виконавчого Комітету Покровської районної в місті ради [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 12.07.2019 року по теперішній час ( а.с.7). Пунктом 7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України визначено: суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Звертаючись з даною заявою до суду, заявниця посилається на те, що вона, як мати дитини позбавлена можливості отримати свідоцтво про народження дитини встановленого українським законодавством зразка, оскільки факт народження дитини відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати документ, що може бути прийнятий відповідним відділом державної реєстрації актів цивільного стану. Так, згідно змісту відмови Південно-Східним міжрегіональним управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Покровським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану за №21/20.27-149 від 01.04.2020 року на заяву [PERSON] про проведення державної реєстрації народження дитини, заявницею на підтвердження факту народження дитини чоловічої статі- [PERSON] , [INFO] було пред`явлено медичний документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом МОЗ України, що і стало підставою для відмови в реєстрації народження дитини ( а.с.8). Відповідно до п. 4 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров`я документи. Пунктом 2 глави 1 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 р. № 52/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 24.12.2010 р. № 3307/5) встановлено, що підставами для проведення державної реєстрації народження дитини є: медичне свідоцтво про народження (форма N ЮЗ /о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за №1150/13024 (далі - медичне свідоцтво про народження), що видається закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров`я державна реєстрація народження проводиться на підставі медичного свідоцтва про народження або медичної довідки про перебування дитини під наглядом лікувального закладу (форма N 103-1/о, форма якої затверджена наказом Міністерства здоров`я України від 08 серпня 2006 року N 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за ТМ 1150/13024 (із змінами) (далі - медична довідка про перебуванні дитини під наглядом лікувального закладу), та висновку про підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров`я за формою, встановленою у додатку 3 до Порядку підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров`я (9-2013-п), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.01.2013 р. № 9. Для проведення державної реєстрації народження дитини заявницею було надане медичне свідоцтво про народження серії 67 №180121, видане 15.01.2020 року органом, що підпорядкований російській окупаційній владі, на яку відповідно до норм і принципів міжнародного права покладено відповідальність за порушення визначених Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина на тимчасово окупованій території, що передбачено ст. 5 ч. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції України та законів України. В свою чергу ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачає, що на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим реалізації прав і свобод людини і громадянина. Частинами 2, 3, 4 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законодавством України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв`язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України. Приписами частини 1 ст. 10 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» встановлено, що громадяни України мають право на вільний та безперешкодний в`їзд на тимчасово окуповану територію і виїзд з неї. Згідно до ч.1 ст. 17 вищенаведеного Закону, у разі порушення його положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. За правилами статті 144 СК України батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Реєстрація народження дитини провадиться органом державної реєстрації актів цивільного стану з одночасним визначенням її походження та присвоєнням прізвища, імені та по батькові. Реєстрація народження дитини засвідчується свідоцтвом про народження, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України. Статтею 7 Закону України «Про громадянство України» закріплено, що особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Відповідно до Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, дитина має бути зареєстрована одразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов`язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. У рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. Суд, даючи оцінку допустимості наданих заявником письмових доказів, виданих йому на тимчасово окупованій території, бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Зокрема, ґрунтуючись на консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібіє (Namibiacase) Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на таких територіях органів влади. З метою захисту прав і свобод громадян України, яким є заявниця та новонароджена дитина, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви про встановлення факту народження дитини, оскільки законом не передбачено іншого порядку встановлення такого факту, що надасть можливість отримати громадянину України свідоцтва про народження дитини, виданого державним органом України.

Outcome: approved