Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-10 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 22.04.2014 року у розмірі 13473,59 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що відповідно до укладеного договору № б/н від 22.04.2014 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. [PERSON] не виконала свої зобов'язання за договором і не здійснила повернення кредиту у встановлений строк та не сплатила проценти за користування кредитом. В зв'язку з чим, станом на 31.01.2017 року заборгованість [PERSON] перед ПАТ КБ «Приватбанк» склала 13473,59 грн. з яких: 494,96 грн. - заборгованість за кредитом, 8960,84 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2900,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 617,79 грн. - штраф (процентна складова), у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з даною позовною заявою. Представник позивача до судового засідання не з'явився, надав письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав повністю, просив розглянути справу за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач повідомлялась про дату, час і місце слухання справи, у судове засідання не з`явилась, про причини неявки не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності до суду не надала. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зі змісту п. 25 рішення Європейського суду з прав людини від 11 квітня 2011 року у справі "Жук проти України", яке підлягає застосуванню відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", вбачається, що суди, розглядаючи справи без участі учасників процесу, повинні пересвідчитися, що їм вчасно повідомлено про дату і час розгляду справи, тобто, що їхнє право бути присутніми під час судового розгляду не було порушено. У зв'язку з цим, з огляду на належне повідомлення позивача та відповідача про дату, час та місце розгляду вказаної цивільної справи, суд зі згоди представника позивача вважає можливим провести заочний розгляд вказаної справи на підставі наявних в ній письмових доказів. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини, ратифікованої Україною 11 вересня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши у судовому засіданні цивільну справу, повно і всебічно з'ясувавши обставини цієї справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, дійшов висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Згідно з ст.ст. 526, 530, 599 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним . Зі змісту статей 626, 638 ЦК України слідує, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. При цьому, відповідно до ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства, що відповідає положенням ст. 628, ст. 629 ЦК України. Як вбачається з матеріалів справи, 22.04.2014 року між банком та [PERSON] укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач ознайомлена та надала свою згоду з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, що підтверджується власноручним підписом у заяві (а.а.с. 5,6,7-30). [PERSON] не виконала свої зобов'язання за договором і не здійснила повернення кредиту у встановлений строк та не сплатила проценти за користування кредитом. В зв'язку з чим, станом на 31.01.2017 року заборгованість [PERSON] перед ПАТ КБ «Приватбанк» склала 13473,59 грн. з яких: 494,96 грн. - заборгованість за кредитом, 8960,84 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2900,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 617,79 грн. - штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком суми заборгованості (а.с. 4). У відповідності до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530, 610 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Зобов'язання вважається порушеним у випадку або повного його невиконання або неналежного виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Таким чином, на підставі розрахунку заборгованості судом встановлено неналежне виконання відповідачем [PERSON] взятих на себе зобов'язань відповідно до умов укладеного Кредитного договору, визначена позивачем сума заборгованості за розрахунком є обґрунтованою та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 88 Цивільно-процесуального кодексу України, з відповідача належить стягнути також судові витрати по справі в розмірі 1600,00 грн. (а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: approved