Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

Прокурор Яготинського району звернувся до суду в інтересах держави в особі Головного управління Держземагентства в Київській області, м. Київ вул. Серпова 3/14 до [PERSON], Яготинська районна державна адміністрація, треті особи: реєстраційна служба Яготинського районного управління юстиції Київської області, м. Яготин вул. Незалежності-148, відділ Держземагентства в Яготинському районі, м. Яготин вул. Незалежності-108, Трубізьке міжрайонне управління водного господарства, смт.Баришівка вул..Торф'яна - 20 про визнання недійсним розпорядження, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, його реєстрації та витребування із незаконного володіння, в котрій зазначено, що на підставі розпорядження Яготинської районної державної адміністрації за № 599 від 12.12.2008 року відповідачці по справі 10.03.2009 року видано державні акти на право власності на земельні ділянки серії ЯЖ № 907277, площею 0,5800 га та серії ЯЖ № 907276, площею 0,3140 га, серії ЯЖ № 907274, площею 0, 8940 га, серії ЯЖ № 907275, площею 0, 1539 га, що розташовані в адміністративних межах Двірківщинської сільської ради Яготинського району Київської області. Перевіркою встановлено, що грошова оцінка зазначених земельних ділянок не проводилась. Проте, відповідно до експертної грошової оцінки, що проводила ліцензійна землевпорядна організація, вартість земельної ділянки площею 0,5800 га становить 107242 гривень, площею 0,3140 га становить 58059 гривні, площею 0,1539 га становить 28456 гривень, площею 0,8940 га становить 165300 гривень. Так, відповідно до п.1.1. наказу Державного комітету по земельних питаннях за №43 від 04.05.99, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04.06.99 за №354/3647 «Про затвердження Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі» в редакції від 31.08.08 право власності на землю і право постійного користування землею посвідчується державним актом на право власності на земельну ділянку. Вивченням технічної документації зі складання державних актів на право власності на зазначені земельні ділянки встановлено, що відповідачу по справі, до моменту зміни їх цільового використання, видавались державні акти на право власності на земельні ділянки призначені для ведення особистого селянського господарства, з порушенням вимог ст. 56 Закону України «Про землеустрій» та п.1.16. Інструкції, без долучення до неї: виписки з рішення державної адміністрації про надання у власність або продаж земельної ділянки, журналу польових вимірювань, збірний кадастровий план суміжних землевласників і землекористувачів, відомість обробки теодолітного ходу та вирахування координат поворотних точок меж земельної ділянки. Відповідно до п. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Цієї ж позиції притримується і Пленум Верховного Суду України в Постанові від 16 квітня 2004 року за № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2 зазначивши, що «Виходячи з положень статей 8, 124 Конституції, статей 26, 30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 Земельного кодексу України (далі - ЗК), глав 27, 33, 34 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), статті 15 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК), статті 12 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) судам підвідомчі справи за заявами, зокрема: з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсним державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками». Також, зазначені державні акти на право власності на земельні ділянки виготовлені з порушенням вимог чинного законодавства. В порушення вимог п.1.13 вказаної Інструкції, яка регламентує, що складання державного акта на право власності на земельну ділянку при переоформленні правовстановлюючих документів на ці земельні ділянки,- проводиться після відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженою відповідною технічною документацією, представники ДП «Центр державного земельного кадастру» або Держкомзему в Яготинському районі, при виготовленні відповідачу державних актів, на місце не виїжджали, встановлення, погодження та закріплення меж земельної ділянки на місцевості не проводили, межові знаки не визначали і на зберігання відповідачу не передавали. Вивченням технічної документації зі складання державних актів на право власності на зазначені земельні ділянки встановлено, що відповідачу по справі, до моменту зміни їх цільового використання, видавались державні акти на право власності на земельні ділянки призначені для ведення особистого селянського господарства, з порушенням вимог ст. 56 Закону України «Про землеустрій» та п.1.16. Інструкції (в редакції від 15.07.08), без долучення до неї: технічного завдання на розробку технічної документації зі складання державного акта, журналу польових вимірювань, відомості обчислення площі земельної ділянки, збірний кадастровий план суміжних землевласників і землекористувачів, відомість обробки теодолітного ходу та вирахування координат поворотних точок меж земельної ділянки. Це державні акти на право власності на земельні ділянки, призначені для ведення особистого селянського господарства видані 1 серпня 2008 року [PERSON]: серії ЯЖ № 675445, площею 0,5800 га, серії ЯЖ № 675444, площею 0,3140 га, серії ЯЖ № 675443, площею 0,8940 га, серії ЯЖ № 675446, площею 0,1539 га призначені для ведення особистого селянського господарства; При ознайомленні зі схемою винесення меж земельної ділянки в натурі на місцевості, яке проводилось в 2008 році за заявою [PERSON] встановлено, що межа між її земельною ділянкою і прибережною захисною смугою ставу «Двірківщина», не співпадає з фактичною межею, яка існувала ще до приватизації. Винесена з державного акту на місцевість межа проходить через прибережну захисну смугу ставу «Двірківщина», що робить неможливим дотримання екологічної безпеки водного об'єкту. Відповідно до інформації балансоутримувача - Трубізького міжрайонного управління водного господарства від 11 квітня 2012 року вих.№127 вбачається, що став «Двірківщина», який знаходиться в адміністративних межах Двірківщинської сільської ради та межує з хутором Гарячаївщина має правовий статус водного об'єкту, площа водного дзеркала якого становить 3,1 га. Відповідно до вимог абз. 2 ч. 2 ст. 88 Водного кодексу України, прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для середніх річок, водосховищ на них та ставків площею більше 3 гектарів - 50 метрів. Згідно до проведених тахеометричних зйомок земельних ділянок від 17.07.12, що перебуває у власності відповідача в системі координат СК-63 на території Двірківщинської сільської ради та нанесення на матеріали зйомки координат поворотних точок встановлено, що: відстань від урізу води става до точки №1 земельної ділянки серії ЯЖ №907275 складає 44,94 м, відстань від урізу става до точки №2 складає 48,13 м; відстань від урізу води става до точки №1 земельної ділянки серії ЯЖ №907276 складає 48,64 м, відстань від урізу става до точки №3 складає 52,21 м. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про землеустрій" проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі надання, передачі, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок. Згідно з ст.70 Закону України „Про землеустрій", спори, що виникають при проведенні землеустрою, вирішуються судом. У зв'язку з внесенням змін до ст. 122 Земельного кодексу України з 01.01.13 повноваження щодо передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності від місцевих державних адміністрацій перейшли до органів Державного агентства земельних ресурсів України. Відповідно до Наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25.01.13 за №40 «Про внесення змін до наказу Мінагрополітики України від 10.05.12 №258» повноваження по передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність або в користування надано Головним управлінням Держземагенства в області, місті Києві та Севастополі. Згідно до пп. 34 п. 4 Положення про Державне агентство земельних ресурсів України, затверджене Указом Президента України від 08.04.11 за №445, Держземагентство України відповідно до покладених на нього завдань уживає в установленому порядку заходів досудового врегулювання спорів, звертається з позовами до суду за захистом своїх прав та з питань порушення вимог законодавства. Відповідно до ч. 3 ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру», підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави. Згідно до вимог ч. 2 ст. 45 ЦПК, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача. Наведене надає право та зобов'язує прокурора звернутись до суду про захист інтересів держави в особі Головного управління Держземагенства в Київській області. Виходячи із змісту рішення Конституційного Суду України у справі №3-рп/99 від 08.04.99, прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Одночасно, згідно із вказаним Рішенням Конституційного Суду України, поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» означає орган, на який державою покладено обов'язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом, відповідно до ст.ст. 6, 7, 13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади. Пункт 4 рішення Конституційного Суду України у справі №3-рп/99 від 08.04.99 передбачає, що інтереси держави можуть збігатись повністю, частково або не збігатись зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в її діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств. Враховуючи викладене та вимоги ст.ст.116, 17, 158, 122, 155, 152, 211 ЗК України, ст..ст.328, 387, 388 ЦК України та вимоги ст..ст.88, 89 Водного кодексу України, позивач просив визнати недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки: серії ЯЖ № 907277, площею 0,5800 га, серії ЯЖ № 907276, площею 0,3140 га, серії ЯЖ № 907274, площею 0,8940 га, серії ЯЖ № 907275, площею 0,1539 га для ведення садівництва з моменту їх видачі, тобто - з 10 березня 2009 року. Зобов'язати Реєстраційну службу Яготинського районного управління юстиції скасувати реєстрацію державних актів на право власності на земельні ділянки: серії ЯЖ № 907277, площею 0,5800 га, серії ЯЖ № 907276, площею 0,3140 га, серії ЯЖ № 907274, площею 0,8940 га, серії ЯЖ № 907275, площею 0,1539 га. Визнати недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки: серії ЯЖ № 675445, площею 0,5800 га, серії ЯЖ № 675444, площею 0,3140 га, серії ЯЖ № 675443, площею 0,8940 га, серії ЯЖ № 675446, площею 0,1539 га, для ведення особистого селянського господарства, видані 1 серпня 2008 року Яготинською районною державною адміністрацією [PERSON], з моменту їх видачі, як такі, що видані з порушенням вимог земельного законодавства. Зобов'язати Реєстраційну службу Яготинського районного управління юстиції скасувати реєстрацію державних актів на право власності на земельні ділянки: серії ЯЖ № 675445, площею 0,5800 га, серії ЯЖ № 675444, площею 0,3140 га, серії ЯЖ № 675443, площею 0,8940 га, серії ЯЖ № 675446, площею 0,1539 га, для ведення особистого селянського господарства, видані 1 серпня 2008 року Яготинською районною державною адміністрацією [PERSON]. Витребувати із незаконного володіння [PERSON] земельні ділянки, площею 0,5800 га складає 107242 гривень, площею 0,3140 га складає 58059 гривень, площею 0,1539 га складає 28456 гривень та 0,8940 га складає 165300 гривень за державою. В судовому засіданні прокурор уточнив вимоги позову, зазначивши, що відповідно до ст. 14 Конституції України - земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Встановлено, що розпорядженням голови Яготинської РДА за №599 від 12.12.08 затверджено технічну документацію щодо зміни цільового використання земельної ділянки [PERSON] та [PERSON]. Пунктом 2 розпорядження змінено цільове використання земельних ділянок площею: 1,9419 га для ведення садівництва за рахунок земельної ділянки, яка знаходиться у власності [PERSON]; 1,9030 га для ведення садівництва за рахунок земельної ділянки, яка знаходиться у власності [PERSON], переданих їм для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту в адміністративних межах Двірківщинської сільської ради. Розпорядження Яготинської районної державної адміністрації №599 від 12.12.08 прийняте з перевищенням повноважень та не у спосіб визначений законами України, оскільки чинне на дату прийняття розпорядження законодавство не передбачало процедури зміни цільового (функціонального) використання земельних ділянок. Так, категорії земель (цільове призначення) та правовий режим їх використання визначено у Земельному кодексі України. Відповідно до положень статті 19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; землі оздоровчого призначення; землі рекреаційного призначення; землі історико-культурного призначення; землі лісогосподарського призначення; землі водного фонду; землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення. В силу положень статті 20 Земельного кодексу України, віднесення земель до тієї чи іншої категорії (цільове призначення) здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення. Механізм щодо зміни цільового призначення земельної ділянки, яка перебуває у власності громадянина або юридичної особи визначається Порядком зміни цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.02 № 502 (надалі - Постанови). Відповідно до пункту 2 Постанови, зміна цільового призначення земельної ділянки проводиться за поданням заяви (клопотання) її власника до сільської, селищної, міської ради, якщо земельна ділянка розташована в межах населеного пункту, або районної держадміністрації, якщо земельна ділянка розташована за межами населеного пункту. Згідно пункту 3 Постанови, сільська, селищна, міська рада або районна держадміністрація розглядає заяву (клопотання) і в разі згоди на зміну цільового призначення земельної ділянки дає дозвіл на підготовку проекту її відведення. Таким чином, діюче на дату прийняття розпорядження законодавство встановлювало порядок зміни цільового призначення земельної ділянки. Як вбачається з наявних матеріалів справи, Яготинською районною державною адміністрацією прийнято рішення про зміну цільового використання земельних ділянок з земель для ведення особистого селянського господарства в землі садівництва. Визначення земель сільськогосподарського призначення та порядок їх використання передбачений положеннями статті 22 Земельного кодексу України, відповідно до якої до земель сільськогосподарського призначення належать сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги) та несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо). Поряд з цим, положення Земельного кодексу України передбачають використання земель сільськогосподарського призначення громадянами для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва (частина третя статті 22 Земельного кодексу України). Тобто, законодавець розмежував для юридичних та фізичних осіб можливі види використання земельних ділянок за їх функціональним призначенням в межах категорії земель сільськогосподарського призначення. Однак, на дату прийняття розпорядження, не визначив порядок (механізм) зміни їх функціонального використання. Так, згідно приписів частини 3 статті 33 Земельного кодексу України використання земель особистого селянського господарства здійснюється відповідно до закону. Відповідно до абз. 2 ч.2 ст. 7 Закону України «Про особисте селянське господарство», члени особистого селянського господарства зобов'язані забезпечувати використання земельної ділянки за цільовим призначенням. Відповідно до ч.5 ст. 20 Земельного кодексу України земельні ділянки сільськогосподарського призначення використовуються їх власниками або користувачами виключно в межах вимог щодо користування землями певного виду використання, встановлених статтями 31, 33-37 цього Кодексу. Лише 5 листопада 2009 Законом України №1702-VI до статті 20 Земельного кодексу України внесені зміни, які дозволили власникам або користувачам в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою, самостійно визначати види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони). А відтак, навіть після набрання чинності цим Законом, власників земельних ділянок не наділено повноваженнями самостійно визначати види використання земель сільськогосподарського призначення (змінювати функціональне їх використання). Окрім того, чинним (на час прийняття оспорюваного розпорядження) Законом України «Про землеустрій» та іншими актами земельного законодавства взагалі не передбачено розроблення такого виду документації із землеустрою, як технічна документація із землеустрою щодо зміни цільового використання земельної ділянки. Цієї ж позиції притримується Верховний суд України у своїй постанові від 05.03.13у справі за позовом заступника прокурора Києво-Святошинського району Київської області до Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про визнання незаконними та скасування розпоряджень Києво-Святошнинської РДА, якими надано дозволи на розробку технічної документації із землеустрою щодо зміни використання земельних ділянок з ведення особистого селянського господарства на ведення індивідуального садівництва, які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень та для всіх судів України. Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Окрім того, враховуючи те, що під час судового розгляду необхідно визнати недійсним розпорядження органу виконавчої влади,

Outcome: partial