Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-08 00:00:00

01 березня 2021 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 17 червня 2011 року було зареєстровано шлюб між нею та відповідачем. Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння та різні інтереси. Між ними часто виникали непорозуміння, сварки, що призвело до втрати почуття любові один до одного та фактично вони стали чужими людьми. З червня 2020 року подружні відносини між ними остаточно припинені, проживають окремо, спільне господарство не ведеться, спору про майно між ними немає. Зазначені обставини стали приводом для звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Ухвалою суду від 15 березня 2021 року провадження у справі відкрито та призначено судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження. В судове засідання позивач не з`явилась за невідомими суду причинами, однак надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій також зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд їх задовольнити та після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] » (а.с. 12) Відповідач в судове засідання не з`явився за невідомими суду причинами, однак надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій також зазначив, що позовні вимоги [PERSON] визнає в повному обсязі та не заперечує проти розірвання шлюбу. (а.с. 13) Суд вважає, що в справі є всі дані про права і взаємовідносини сторін, а тому для ухвалення рішення немає необхідності вислуховувати особисті пояснення сторін, які не з`явились до суду. Дослідивши письмові докази, врахувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджено копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , що 17 червня 2011 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що в книзі реєстрації шлюбів Самарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області зроблено відповідний актовий запис № 124 (а.с. 4). Після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на « [PERSON] ». Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 5). Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що відповідає ст. 51 Конституції України. Відповідно до частини третьої статті 105 Сімейного кодексу України,шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього кодексу. Згідно частини другої статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя i збереження шлюбу суперечили б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Статтею 113 Сімейного кодексу України передбачено, що особа яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати і бере до уваги той факт, що сторони фактично припинили подружні стосунки. Задовольняючи позов, суд враховує, що фактично шлюбні відносини припинені з червня 2020 року, спільне господарство не ведеться, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, сторони створити міцної сім`ї за час спільного проживання не змогли, внаслідок чого шлюб фактично розпався, подальше спільне життя подружжя неможливе, а збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та їх дитини. Після розірвання шлюбу у відповідності до вимог частини 8 статті 294 Цивільного процесуального кодексу України позивачу залишити прізвище, отримане після реєстрації шлюбу - « [PERSON] ». Питання судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved