Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-03 00:00:00

01.12.2026 представник позивача звернувся до суду із позовом, в якому просив стягнути з відповідача 23836,29 грн. кредитної заборгованості. В обґрунтування позову послався на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 20.10.2011 відповідач отримав кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, проте умов укладеного договору належним чином не виконав. У зв`язку з цим утворилася заборгованість за кредитом. Також стверджує, що при підписанні анкети-заяви відповідач ознайомився та погодився із Умовами і Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, а також Тарифами банку, які разом становлять між ними договір про надання банківських послуг. Справа перебувала у провадженні судді Рудакова Д.І.. 20.01.2017 у справі було прийнято заочне рішення, яке було скасовано ухвалою від 15.03.2018 та справу було пизначено до розгляду за правилами загального позовного провадження на 20.03.2018. 20.03.2018 проведено підготовче судове засідання, було закрито підготовче провадження у справі. 18.04.2018 розгляд справи відкладався у зв`язку із неявкою сторін. 12.07.2018 представник відповідача подав відзив на позовну заяву та заяву про застосування строків позовної давності. 15.08.2018 ухвалою витребовувались документи від позивача, розгляд справи відкладався. 04.10.2018 оголошувалась перерва для виклику відповідача. 08.11.2018 справа була передана шляхом повторного авторозподілу від судді Рудакова Д.І.. 12.04.2019 представник позивача через електронну пошту суду подав письмове клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача по наявних у справі документах. 12.04.2019 та 17.09.2019 розгляд справи відкладався за клопотанням представника відповідача. 04.02.2020 в судовому засіданні відповідач позов заперечив, пославшись на обставини, викладені у відзиві. Просив відмовити у позові. Представник позивача подав письмове клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує. Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши докази по справі, суд дійшов наступного висновку. 20.10.2011 сторони уклали кредитний договір у вигляді заяви-анкети, згідно з яким банк надав відповідачу кредит у розмірі 2000 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У вказаній вище заяві-анкеті зазначено, що відповідач згідний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він знайомився з даним договором до його підписання і погодився з його умовами. До кредитного договору позивач додав копії: 1) довідки про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна»; 2) витягу з Умов та правил надання банківських послуг, які складені на російській мові без зазначення джерела. При цьому\~ позивач\~стверджує,\~що вони\~є невід`ємними\~частинами спірного договору. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача складається із: 1990,08 грн. - заборгованість за кредитом; 17234,96 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3000 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1111,25 грн. - штраф (процентна складова). У анкеті-заяві позичальника процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ним, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Разом з цим, роздруківка із сайту позивача на російській мові належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. На думку суду, в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим банком в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком довідка (справка) та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, згідно із ст.81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях. Надані позивачем Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Суд вважає, що витяг з Умов та правил надання банківських послуг, що містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. На вище зазначені обставини також послався представник відповідача у відзиві від 26.06.2018, який був взятий судом до уваги. Однак посилання представника відповідача на відсутність доказів отримання відповідачем кредиту, не знайшли свого підтвердження, оскільки останній в судовому засіданні не заперечив факт отримання кредитної картки та користування кредитними коштами. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Вище викладені висновки й міркування відповідають позиції Великої Палат Верховного Суду, що викладена у постанові від 03.07.2019 р. по справі № 342/1807/17 (провадження № 14-131цс19). У даній справі відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем позивач дотримався вимог законодавства про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. За таких обставин та міркувань суд вважає, що наявні правові підстави для стягнення в примусовому порядку з боржника суми непогашеного тіла кредиту 1990,08 грн.. Поряд з цим, суд не вбачає правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування кредитом та штрафів за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті банку у анкеті-заяві, тому що витяги з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умов та правил надання банківських послуг не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору. Щодо заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності, суд дійшов наступного висновку. Представник відповідача у заяві від 26.06.2018 вказав, що спірна кредитна картка була видана банком 21.10.2011, основна сума коштів була знята в період з 20.10.2011 по 31.10.2013, а також по 220 грн. 27.12.2013 та 24.02.2014. В суд позивач звернувся 01.12.2016, тобто із пропущенням строку позовної давності по отриманих коштах за період з 20.10.2011 по 01.12.2013. Посилаючись на правову позицію Верховного суду України, зазначену у постанові від 19.03.2014 №6-20цс14 позовна давність щодо кредитних коштів і процентів, повернення яких визначено періодичними щомісячними платежами повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Згідно із ч.1 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Відповідно до ст.256\~ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки\~(ст. 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до\~умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно із ст.60, ч.1 ст.61 ЦПК України особи, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Позивачем не було надано, в тому числі на ухвалу суду про витребування доказів, підтверджуючих документів про повідомлення споживача (відповідача) про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вказані у позовній заяві. Із наданих суду документів неможливо встановити умови договору між сторонами про повернення кредитних коштів і процентів періодичними щомісячними платежами, і в якій сумі. Також суд зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Тому у застосуванні до спірних правовідносин строків позовної давності до пред`явлених вимог банку слід відмовити. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню в частині стягнення з відповідача суми непогашеного тіла кредиту, в решті позов до задоволення не підлягає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача у користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог: 1921 грн. (сплачений позивачем судовий збір) ? 1990,08 грн. (розмір задоволених вимог) / 23836,29 (заявлений розмір вимог) грн. = 115,05 грн..

Outcome: partial