Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-01 00:00:00

У травні 2020 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , третя особа: Акціонерне Товариство «ВТБ Банк» на стадії ліквідації представлено Уповноваженою особою ФГВФО на ліквідацію АТ «ВТБ Банк» про стягнення грошових коштів. У своїй позовній заяві просив суд з урахуванням заяви про зміну підстав позову, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] безпідставно набутих (привласнених) грошових коштів в розмірі 48 409,94 доларів США отриманих [PERSON] за довіреністю № 1791 від 10 вересня 2014 року з депозитного рахунку № [NUMBER] ,що був відкритий на ім`я [PERSON] в ПАТ «ВТБ БАНК»; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 101 230 гривень - інфляційне збільшення та 3% річних в розмірі 116 284 гривень за період користування чужими грошовими коштами з травня 2017 року по квітень 2020 року. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 10 вересня 2014 року, у [PERSON] був відкритий депозитний рахунок № [NUMBER] в ПАТ «ВТБ БАНК» ( далі по тексту - Банк) грошових одиниць - доларах США на якому перебували кошти. Через погіршення свого стану здоров`я, [PERSON] уповноважив свою дочку, [PERSON] , бути її представником у Банку з питань управління відкритими на його ім`я рахунками, сейфами, ячейками. Із наданих повноважень за довіреністю укладеною 10 вересня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] , позивач уповноважив відповідачку бути його представником у Банку з питань: розпорядження відкритими на ім`я [PERSON] рахунками у будь-якій валюті, в тому числі депозитними, а також наданими у користування [PERSON] індивідуальними сейфами та/або банківськими ячейками. Відповідно до всіх істотних умов вказаної довіреності на управління депозитним рахунком № [NUMBER] ,що відкритий на ім`я позивача у Банку - позивач не передавав грошові кошти у власність відповідачки. В подальшому відносини між сторонами погіршились, у зв`язку з чим грошові кошти, які відповідачка отримала в Банку з депозитного рахунку позивача, відповідачка останньому не повернула. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22 травня 2020 року позовну заяву було залишено без руху. 10 червня 2020 року на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22 червня 2020 року було відкрито провадження у справі, призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. 16 вересня 2020 року на адресу суду надійшов відзив від відповідачки по справі. Зі змісту даного відзиву було встановлено, що відповідачка просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Обґрунтовує це тим, що [PERSON] отримала в АТ «ВТБ Банк» грошові кошти у сумі 48 409,94 доларів США, та після чого відразу передала їх позивачу в 2014 році. Також зважає щодо спливу строків позовної давності. 19 вересня 2020 року на адресу суду надійшла заява [PERSON] про факт застосування позовної давності. У судовому засіданні, яке відбулося 08 жовтня 2020 року позивачем було подано до суду доповнення до позовної заяви (зміна суми позовної вимоги). 16 листопада 2020 року на адресу суду надійшло доповнення до відзиву на позовну заяву, відповідно до якого відповідачка просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 16 листопада 20202 року на адресу суду надійшли заперечення на клопотання про накладення арешту на майно. 04 лютого 2021 року на адресу суду надійшла заява про зміну підстав позову про стягнення грошових коштів, безпідставно набутих (привласнених) за депозитним рахунком отриманих відповідачем в АТ «ВТБ Банк» за довіреністю, в порядку ч.3 ст.49 ЦПК України. 04 лютого 2021 року на адресу суду надійшла заява про забезпечення позову, у якій позивач зі своїм представником просили суд вжити заходи забезпечення позову та забезпечити позов про стягнення боргу в межах заявленої грошової суми 48 409,94 доларів США, що в еквіваленті до гривні на час розгляду заяви становить 1355 478,32 ( із розрахунку 28 гривень за один долар США) гривень - шляхом накладення арешту на майно відповідача : квартиру [ADDRESS] , що на правах власності належить відповідачці [PERSON] відповідно до договору дарування від 19.04.2018 року. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 04 лютого 2021 року заяву позивача [PERSON] та його представника - адвоката Білас Любові Вікторівни про забезпечення позову у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Акціонерне Товариство "ВТБ Банк" на стадії ліквідації представлено Уповноваженою особою ФГВФО на ліквідацію АТ "ВТБ Банк" про стягнення грошових коштів - повернуто заявнику. У судовому засіданні, яке відбулося 02 березня 2021 року відповідачем у справі було подано до суду відзив на заяву про зміну підстав позову. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 02 березня 2021 було закрито підготовче провадження у справі, призначено до розгляду по суті. Позивач зі своїм представником - адвокатом Білас Л.В. в судовому засіданні просили суд позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач зі своїм представником - адвокатом Хільчевською Н.О. в судовому засіданні просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з їх безпідставністю, а також застосувати наслідки позовної давності. Третя особа- Акціонерне Товариство «ВТБ Банк» на стадії ліквідації представлено Уповноваженою особою ФГВФО на ліквідацію АТ «ВТБ Банк» своїх представників в судове засідання не забезпечили, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України). Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»). За таких підстав судом визнано за можливе розглядати справу на підставі доказів, наявних у матеріалах справі, та за погодженням сторін, третіх осіб й згідно поданих ними заяв. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору суд по суті встановив. За змістом ч.ч.1, 2, 3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Судом встановлено, 10 вересня 2014 року, у [PERSON] був відкритий депозитний рахунок № [NUMBER] в ПАТ «ВТБ БАНК» грошових одиниць - доларах США на якому перебували кошти. 10 вересня 2014 року позивачем було видано довіреність НАЕ 117560, із наданих повноважень за довіреністю укладеною між [PERSON] та [PERSON] посвідченою приватним нотаріусом Якименко В.О., позивач уповноважив відповідачку бути його представником у Банку з питань: розпорядження відкритими на ім`я [PERSON] рахунками у будь-якій валюті, в тому числі депозитними, а також наданими у користування [PERSON] індивідуальними сейфами та/або банківськими ячейками. Для чого позивач надав право представникові - відповідачці ,подавати від імені позивача заявки-доручення, запити, клопотання, інші необхідні документи; розписуватися за позивача, укладати та підписувати від його імені всі необхідні договори щодо відкриття , обслуговування рахунків; отримувати довідки, виписки, договори про розірвання зазначених договорів та договорів укладених раніше; одержувати належні позивачу грошові кошти на рахунках ,компенсаційні виплати, відсотки, залишки грошових сум, суми заставної плати за ключі незалежно від їх розміру та у будь-якій валюті. Провадити усі необхідні банківські операції по вказаним рахункам. У відповідності до довідки № 447/1-2 від 07.02.2020 р. вбачається, що відповідач на підставі довіреності №1791 від 10.09.2014 р. отримувала у банку з депозитного рахунку № [NUMBER] кошти у період з 11.09.2014 р. по 28.11.2014 р. на суму 48 409.94 доларів США. Щодо позовних вимог про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] безпідставно набутих (привласнених) грошових коштів, суд дійшов наступних висновків. Так, загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі ст. 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. До аналогічного висновку прийшов Верховний Суд у своїй постанові від 17.04.2019 року по справі № 759/1206/17. Судом вбачається суперечності у відомостях, зазначених у позовній заяві, оскільки в листі від 29.10.2019 року, у якому зазначено: «Дорогая моя дочь [PERSON] . Обращаюсь к тебе с просьбой, чтобы ты отдала мне денежные средства которые я лично передал тебе на хранение в марте 2014 р. после закрытия своего счета в российском банке в сумме 33 000 долларов США.». Тобто, позовна вимога ґрунтується на тому, що грошові кошти було передано на зберігання позивачем відповідачу. Як вбачається з матеріалів справи, та це не оспорювалось сторонами, письмово позивач із відповідачкою не укладали договору про зберігання власних грошових коштів позивача. Окрім цього, у листі від 29.10.2019 р. вказано, що гроші передавались у березні 2014 року. Однак зі змісту позовної заяви вбачається, що 10 вересня 2014 року, у [PERSON] був відкритий депозитний рахунок № [NUMBER] в ПАТ «ВТБ БАНК» ( далі Банк) грошових одиниць - доларах США на якому перебували кошти. 10.09.2014 р. позивачем було видано довіреність НАЕ 117560 на відповідача у відповідності до якої, відповідачу було повірено вчиняти наступні дії: розпоряджатися відкритими на ім`я позивача всіма рахунками; будь-якій валюті, в тому числі депозитними, а також наданими позивачу у користування індивідуальними сейфами та/або банківськими ячейками; відкриття нових рахунків у будь- якій валюті, в тому числі депозитних на ім`я позивача та отримання у користування індивідуальних сейфів та/або банківських ячейок з правом продовження строку дії договорів щодо рахунків, індивідуальних сейфів та/або банківських ячейок, закриття рахунків, з правом внесення та зняття з відкритих на ім`я позивача рахунків грошових коштів незалежно від їх сум; розпорядження новоствореними рахунками, відкритими на ім`я позивача для чого надано відповідачу право: подавати від імені позивача заяви-доручення, запити, клопотання, інші необхідні документи, розписуватися за позивача на всіх документах, заявах, фінансових документах, картках та інших необхідних документах, а також в їх отриманні; укладати та підписувати всі необхідні договори щодо відкриття, послуговування рахунків, користування індивідуальними сейфами та/або банківськими ячейками, договори про внесення змін та доповнень до зазначених договорів та договорів, укладених раніше , договори про розірвання зазначених договорів та договорів укладених раніше, визначаючи у всіх випадках всів істотні умови договорів, в тому числі строки та суми, на свій власний розсуд; отримувати довідки, виписки, витяги, дублікати документів, у разі необхідності; одержувати належні позивачу грошові кошти на рахунках, компенсаційні виплати, відсотки, залишки грошових сум, суми заставної плати за ключі незалежно від їх розміру та у будь-якій валюті; провадити усі необхідні банківські операції по вказаним рахункам; вносити грошові суми на рахунки незалежно від їх розміру та у будь-якій валюті; переказувати грошові суми незалежно від їх розміру та у будь-якій валюті з вказаних рахунків будь-яким фізичним та юридичним особам; використовувати індивідуальний сейф та банківські ячейки за цільовим призначенням; мати вільний доступ до цих індивідуальних сейфів та ячейок; зберігати в індивідуальних сейфах та ячейках готівку, цінності, та інше майно; ознайомлюватися з технічним станом індивідуальних сейфів; вести переговори з фізичними та юридичними особами; випускати та повипускати міжнародні платіжні картки та пін-конверти до них; закривати вказані рахунки; користуватися правовою допомогою; вносити необхідні платежі; включаючи державне мито; вчиняти всі інші юридично значимі дії безпосередньо пов`язані з цією довіреністю. У відповідності до норм ЦК України, представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У відповідності до довідки № 447/1-2 від 07.02.2020 р. відповідач на підставі довіреності від 10.09.2014 р. отримувала у банку з депозитного рахунку [NUMBER] кошти у період з 11.09.2020 р. по 28.11.2014 р. на суму 48 409.94 доларів США. Тобто, відповідач регулярно представляла інтереси позивача і отримувала гроші у банку, Як було встановлено судом у судовому засіданні, і наведене не спростовувалось сторонами, позивач не відкликав довіреність, не звертався з будь-якими повідомленнями до банку та не вчиняв жодних інших можливих дії щодо скасування представництва відповідача. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 249 ЦК України передбачено, що особа, яка видала довіреність, за винятком безвідкличної довіреності, може в будь-який час скасувати довіреність або передоручення. Відмова від цього права є нікчемною. Особа, яка видала довіреність і згодом скасувала її, повинна негайно повідомити про це представника, а також відомих їй третіх осіб, для представництва перед якими була видана довіреність. Довіреність була видана 10.09.2014 р. строком на один рік та дійсна до 10.09.2015 р. Останню суму коштів відповідач за довіреністю отримала 28.11.2014 тобто за 10 місяців до закінчення терміну дії довіреності. Крім того, як вбачається зі змісту довіреності, останньою не встановлено умови, за якими відбувається порядок передачі коштів. Це в свою чергу свідчить про те, що відповідач належним чином виконувала надані їй довіреністю права та обов`язки а позивач прийняв таке виконання. Належних та допустимих доказів, що вказували б на вiдсутнiсть у відповідача правової підстави для набуття або збереження спірних коштів позивачем не надано, доводи відповідача на свій захист позивачем не спростовані.

Outcome: dismissed