Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-03 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідача суми боргу за кредитним договором. Обґрунтовуючи позовну заяву позивач вказував на те, що відповідно до укладеного договору №DO1DR026260226 від 29.03.2006р. [PERSON] отримав кредит у розмірі 6012,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. ПАТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником прав та обов'язків ЗАТ КБ «ПриватБанк», про що 17.07.2009р. проведено державну реєстрацію вказаних змін. У зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язань за кредитним договором, відповідно до уточненої позовної заяви, відповідач станом на 02.11.2017р. року має заборгованість в розмірі 84643,35 грн., з яких: 4869,21 грн. - заборгованість за кредитом; 47982,31 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 31791,83 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором. У зв'язку з тим, що за рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 13.03.2013р. з відповідача вже було стягнуто заборгованість за даним договором в розмірі 36681,20 грн., яка складається з: 4869,21 грн. - заборгованість за кредитом; 15494,94 грн. - заборгованість за відсотками; 16317,05 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором, позивач просить стягнути суму боргу в розмірі 47962,15 грн., яка складається з: 32487,37 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом та 15474,78 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором, а також судовий збір в розмірі 1600,00грн. Представник позивача жодного разу в судове засідання не з'явився надав заяви від 07.02.2018р., 16.03.2018р., 30.03.2018р., 04.05.2018р., про розгляд справи без своєї участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання без поважної причини не з'явилась, хоча про дату, час, та місце слухання справи повідомлялась належним чином, через оголошення на офіційному порталі Судової влади України. Ніяких заяв та відзивів на позов до суду не надходили. Відповідно до ч.2 ст.247, 280 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності сторін та без фіксування судового засідання технічними засобами на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Між сторонами склалися кредитні правовідносини. Визначення поняття зобов'язання міститься у ч.1 ст.509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормою ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст.626 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст.1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами частин 1, 2, 3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності Судом встановлено, що 29.03.2006 року між сторонами укладено кредитний договір №DO1DR026260226, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 6012,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. ПАТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником прав та обов'язків ЗАТ КБ «ПриватБанк», про що 17.07.2009р. проведено державну реєстрацію вказаних змін. Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 13.03.2013р. з відповідача вже була стягнута заборгованість на користь банка в розмірі 36681,20 грн., яка складалась з: 4869,21 грн. - заборгованість за кредитом; 15494,94 грн. - заборгованість за відсотками; 16317,05 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором. Тобто фактично тіло кредиту вже було стягнуто на користь позивача. З розрахунків наданих банком та позовної заяви від 19.12.2017р. вбачається, що позивач після рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 13.03.2013р. продовжив нарахування відсотків на тіло кредиту в розмірі 4869,21 грн. оскільки ця сума включається у залишок простроченої заборгованості за наданим кредитом. Таким чином позивач просив стягнути суму боргу в розмірі 47962,15грн., в яку входить тіло кредиту, відсотки та пеня за користування кредиту. 08.02.2018р. Добропільським міськрайонним судом Донецької області на адресу позивача було направлено запит, суд просив надати розгорнуту таблицю розрахунку заборгованості за договором №DO1DR026260226 від 29.03.2006р. з урахуванням рішення суду від 13.03.2013р., та копію кредитного договору, яку можливо прочитати, але запит суду було проігноровано. Розрахунок та копія кредитного договору не були надані до суду. 27.03.2018р. до суду надійшла уточнена позовна заява, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача на свою користь суму боргу в розмірі 47962,15 грн., яка складається з: 32487,37 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом та 15474,78 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором. У зв'язку з тим, що до суду не була надана розгорнута таблиця розрахунку заборгованості за договором №DO1DR026260226 від 29.03.2006р., суд не має можливість перевірити правильність розрахунку, оскільки відсотки за користування кредиту повинні нараховуватись на тіло кредиту (суму боргу), яке було стягнуто за рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 13.03.2013р. Тому у суду відсутня інформація на яку суму нараховувались відсотки за користування кредиту, а також у суду не має можливості перевірити умови кредитування, оскільки до суду надана копія договору, яку неможливо причитати. Запит суду про надання копії договору який можливо буде прочитати, виконано не було, натомість представник позивача надіслав заяву про розгляд справи без його участі і жодного разу в судове засідання не з'являвся. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено того, що у відповідача за договором №№DO1DR026260226 від 29.03.2006р. мається заборгованість в розмірі 47962,15 грн., яка складається з: 32487,37 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом та 15474,78 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором, отже позов є необґрунтованим та безпідставним, що має наслідком відмови у його задоволенні.

Outcome: dismissed