Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-06 00:00:00

01 липня 2021 року [PERSON] звернулась до Краматорського міського суду Донецької області з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позов обґрунтований тим, що позивач є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідач зареєстрований за даною адресою, проте з 2014 року в зазначеній квартирі не мешкає. Через наявну реєстрацію за даною адресою відповідача наявні додаткові витрати на оплату житлово-комунальних послуг. Бажає розпоряджатись власним майном на свій розсуд, проте через те, що в зазначеній квартирі має реєстрацію місця проживання відповідач, позбавлена такої можливості, що стало підставою для звернення до суду з позовом. Просить суд ухвалити рішення, в якому визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 23.07.2021 року відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Дій, визначених ст. 178 ЦПК України не вчинено. В судове засідання позивач не з`явилася, повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду справи. До суду позивач надала заяву, в якій зазначила, що просить проводити судовий розгляд без її участі, не заперечує проти заочного рішення суду. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. З урахуванням зазначеного положення ЦПК України та клопотання позивача, суд вирішив можливим розглянути справу у його відсутність. Відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, однак до суду не з`явився. Жодних клопотань щодо відкладення судового засідання від відповідача не надходило. Відповідно до положення ч.2 ст.247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та бзпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії договору серії ВЕА №573744 від 29.07.2006 року, посвідченого нотаріусом Першої Краматорської державної нотаріальної контори Уваровою Г.І., копії витягуз державного реєстру правочинів від 29.07.2006 року, копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 09.08.2006 року квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] . Згідно з довідкою №31584 про склад сім`ї абр зареєстрованих у житловому приміщенні осіб за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до довідки про фактичне не мешкання від 01.07.2021 року [PERSON] фактично не проживає за адресою : [ADDRESS] , з 2014 року по теперішній час. Ст. 41Конституцією України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Тому право члена сім`ї власника квартири користування цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це житло. Таким чином, лише члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом у відповідності до вимог закону. При цьому приміщення, яке вони мають право займати, визначається самим власником. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідач не є членом сім`ї позивача, відсутній за місцем реєстрації з 2014 року , у зв`язку із чим втратив право на користування вказаним будинком, що належить позивачу. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку що позовні вимоги щодо усунення перешкоди у здійсненні права власності на жиле приміщення шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, є законними та обґрунтованими, тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved