Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-25 00:00:00

У червні 2014 року [PERSON] предявила у суд даний позов, посилаючись на те, що відповідач [PERSON] на підставі судового рішення зобовязаний сплачувати аліменти на сина [PERSON], який народився 21 березня 2005 року, у твердій грошовій сумі 500 грн. щомісячно. У звязку з неналежним виконанням судового рішення утворилась заборгованість по аліментам. Позивач з урахуванням уточнення позовних вимог просила на підставі ст.. 196 СК України стягнути з [PERSON] пеню за прострочення сплати аліментів у сумі 24360 грн. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 10 червня 2015 року позов задоволено повністю. Не погоджуючись з рішенням, [PERSON] звернувся до Апеляційного суду Донецької області з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції не вірно розрахував розмір неустойки, не врахував здійснені ним витрати на одяг, мобільний телефон, продукти харчування, які він купував дитині. Також судом не враховано, що з серпня по листопад 2012 року він не отримував заробітної плати, та на його утриманні перебуває хвора матір, яка потребує дорогого лікування, тобто фактично не прийняв до уваги доводів апелянта про зменшення неустойки з урахуванням його матеріального та сімейного стану. Суд не надав правової оцінки бездіяльності державного виконавця при виконанні рішення про стягнення аліментів та відсутності вини боржника у простроченні сплати аліментів. У судовому засіданні [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали апеляційну скаргу з наведених у ній мотивів. [PERSON] просила відхилити апеляційну скаргу, рішення залишити без змін. Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість за аліментами утворилась з вини відповідача, що є підставою для стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів. Перевіряючи законність й обґрунтованість рішення, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Статтею 180 СК України встановлено обовязок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обовязку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно зі ст. 196 СК України та роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними у п. 22 постанови від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Судом установлено і це підтверджується матеріалами справи, що рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 17 жовтня 2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 15 листопада 2012 року, з відповідача стягнуто на користь [PERSON] аліменти на сина [PERSON], який народився 21 березня 2005 року, у твердій грошовій сумі 500 грн. щомісяця, починаючи з 17 серпня 2012 року до досягнення дитиною повноліття. Рішення набрало законної сили і звернуто до виконання (ас.52, 67, 120). [PERSON] станом на 30 квітня 2015 року допустив заборгованість по сплаті щомісячних сум аліментів. Задовольняючи вимоги про стягнення неустойки, суд виходив з того, що заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини відповідача. Висновок суду про доведеність вини відповідача у виникненні заборгованості є правильним і відповідає обставинам справи. При цьому суд першої інстанції обґрунтовано визнав відсутність вини відповідача у виникненні заборгованості зі сплати аліментів з 30 серпня 2012 року по 28 листопада 2012 року, оскільки в цей період боржник працював, але аліменти не перераховувались з вини приватного підприємця [PERSON] (ас. 69). Право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК, у випадках несвоєчасної виплати присуджених за рішенням суду аліментів виникає з часу набуття рішенням законної сили та не повязується з дотриманням державним виконавцем норм Закону України "Про виконавче провадження", зокрема з моментом направлення виконавчого листа за місцем роботи боржника, повідомлення останнього про наявність заборгованості. Таким чином, доводи скарги щодо бездіяльності державного виконавця є безпідставними. Оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця регулюється розділом УП Цивільного процесуального кодексу України і не є предметом даної справи. З урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обовязку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обовязку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 1 липня 2015 року у справі за № 6-94цс15. Проте суд першої інстанції не врахував рішення Верховного Суду України, яке відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України є обовязковим, і не перевірив правильність вирахування позивачем загального розміру пені, обмежившись висновком, що пеня стягується у меншому розмірі відповідно до позовних вимог. При цьому суд не зважив, що позивач [PERSON] здійснила розрахунок, виходячи з того, скільки днів прострочено до сплати певної суми заборгованості та без вирахування внесених платежів у лютому, травні, серпні, жовтні 2013 року. За таких обставин розмір неустойки за прострочення сплати аліментів за період з 17 серпня 2012 року по 30 квітня 2015 року складає 3594 грн. 99 коп., виходячи з розрахунку: з 17 по 29 серпня 2012 року (225,68 грн. : 15 д. х 13 д.) х 1% х 13д. = 25 грн. 48 коп., з 29 по 30 листопада 2012 року - (500 грн. : 30 д. х 2 д.) х 1% х 2 д. = 0 грн. 66 коп., грудень 2012 року 500 грн. х 1% х 31 д. = 155 грн.; 2013 рік: січень 500 грн. 1% х 31 д. = 155 грн., лютий (500 грн. 200 грн.) х 1% х 28 д. = 84 грн. 00 коп., березень - 500 грн. 1% х 31 д. = 155 грн., квітень - 500 грн. 1% х 30 д. = 150 грн., травень (500 грн. 200 грн.) х 1% х 31 д. = 93 грн., червень 500 грн. х 1% х 30 д. = 150 грн., липень 500 грн. х 1% х 31 д. = 155 грн., серпень (500 грн. 200 грн. ) х 1% х 31 д. = 93 грн., вересень 500 грн. х 1% х 30 д. = 150 грн., жовтень (500 грн. 165 грн. ) х 1% х 31 д. = 103 грн. 85 коп., листопад 500 грн. 1% х 30 д. = 150 грн., грудень 500 грн. 1% х 31 д. = 155 грн.; 2014 рік: січень 500 грн. х 1% х 31 д. = 155 грн.; лютий 500 грн. х 1% х 28 д. = 140 грн., березень 500 грн. х1% х 31 д. = 155 грн., квітень 500 грн. х 1% х 30 д. = 150 грн., травень 500 грн. х 1% х 31 д. = 155 грн., червень 500 грн. х 1% х 30 д. = 150 грн., липень 500 грн. х 1% х 31 д. = 155 грн., серпень 500 грн. х 1% х 31 д. = 155 грн., грудень 500 грн. 1% х 31 д. = 155 грн., 2015 рік: січень 500 грн. х 1% х 31 д. = 155 грн., лютий 500 грн. х 1% х 28 д. = 140 грн., березень 500 грн. х 1% х 31 д. = 155 грн. Відтак рішення суду в частині визначення розміру неустойки за прострочення сплати аліментів, що підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON], підлягає зміні. Згідно з ч. 2 ст. 196 СК України, розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Доводи апелянта, що суд при визначенні розміру неустойки фактично не прийняв до уваги його матеріальний та сімейний стан, відхиляються, оскільки в силу ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Проте матеріали справи не містять будь-яких належних та допустимих доказів щодо матеріального та сімейного стану апелянта. Колегія суддів також відхиляє доводи, що суд фактично не прийняв до уваги придбання ним продуктів харчування та одягу для дитини, оскільки ці обставини були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були додержані норми матеріального та процесуального права. Судом правильно зроблений висновок про відсутність підстав для задоволення заяви відповідача про застосування позовної давності до спірних правовідносин, які регулюються ст. 196 СК, оскільки за правилами частини першої ст. 20 СК України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу.

Outcome: partial