Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

У липні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] у місті Бровари Київської області, та зняти його з реєстраційного обліку за цією адресою. В обґрунтування позову зазначала, що відповідно до договору дарування від 08 грудня 1995 року вона є власником квартири [ADDRESS]. Відповідач [PERSON], який є її братом та подарував їй цю квартиру, значиться зареєстрованим за даною адресою, проте із грудня 1995 року по даний час у квартирі не проживає, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов, тому згідно із вимогами ч. 2 ст. 405 ЦК України він втратив право користування цим жилим приміщенням. Реєстрація відповідача у квартирі перешкоджає їй в отриманні субсидії на відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, у якій просить розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів не заперечує. Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем його проживання, про причини неявки суд він не повідомив, заява про розгляд справи за його відсутності до суду не надходила. Третя особа: Броварський районний відділ Управління ДМС України в Київській області до суду не з'явився, подав заяву про розгляд справи без участі їхнього представника у зв'язку із службовою зайнятістю. Відповідно до ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Із договору дарування від 08 грудня 1995 року вбачається, що відповідач [PERSON] подарував позивачу [PERSON] однокімнатну квартиру [ADDRESS]. Право власності за позивачем [PERSON] на цю квартиру зареєстровано Броварським міжміським бюро технічної інвентаризації 18 серпня 2000 року за № 1-4567. Згідно із довідкою № 1918, виданою 30 вересня 2015 року Комунальним підприємством Броварської міської ради Київської області "Житлово-експлуатаційна контора-5", у вказаній вище квартирі зареєстровано дві особи: позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За змістом п. 1 ч. 1 ст. 349 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Виходячи з наведеного, у зв'язку із припиненням права власності припиняється також і право особи на користування майном. У ст. 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Факт непроживання відповідача [PERSON] без поважних причин у належній позивачу [PERSON] на праві власності однокімнатній квартирі [ADDRESS] понад один рік підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов від 13 серпня 2015 року, складеним у присутності сусідів депутатом Броварської міської ради Київської області Бурим А.В. За змістом ч. 1 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню. Також відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений при подачі позову судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved