Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

У грудні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з указаним позовом, просила визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку №\~30 по вул. Генерала Рибалка у м. Черкаси з прибудовами, а саме: житловий будинок з прибудовами літ. «А-1, а, а1», сараї літ. «Б, В, Ж», вбиральня літ. «Г», погріб літ. «Д», гараж літ. «Е», навіс літ. «е», огорожі №\~1-3, свердловина №4, замощення № 1 у порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON]. Позов обгрунтовано тим, що вона та відповідач є спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON], який помер 3 лютого 2015 року, як дочка та син останнього. Після смерті батька залишилась спадщина, яка складається з житлового будинку з прибудовами та господарськими спорудами по вул. Генерала Рибалка, 30 в м. Черкаси. У шестимісячний строк із дня відкриття спадщини вона звернулась до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на ? частку у праві власності на зазначений житловий будинок з прибудовами та господарськими спорудами, в якій також повідомила нотаріуса про наявність іншого спадкоємця. Постановою від 3 грудня 2015 року приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Відмову нотаріуса обгрунтовано тим, що 28 серпня 2015 року він отримав заяву за підписом [PERSON], із якої випливає факт постійної реєстрації останнього за адресою батька, а також те, що він усуває свою сестру [PERSON] від спадщини у судовому порядку. Крім того, у [PERSON] відсутні необхідні документи для оформлення спадщини, зокрема - правовстановлюючі документи на спадковий будинок. Відповідач [PERSON] не визнає її права на спадщину, чинить перешкоди в оформленні спадкових прав на ?\~частину домоволодіння по вул. Генерала Рибалка, 30 в м. Черкаси та не надає оригінали документів на вказане нерухоме майно. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 грудня 2016\~року до участі у справі залучено Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Укрінбанк" в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, як іпотекодержателя спірного нерухомого майна із 22 вересня 2006 року. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив. Посянив, що наполягає на позбавленні [PERSON] спадщини, оскільки має на це право. Батько в основному проживав із ним у м. Золотоноші; він здійснював догляд за батьком, виділяв кошти на його лікування в наркодиспансері та онкодиспансері, займався утриманням будинку батька, виділяв кошти на проведення ремонтних робіт із заміни системи опалення та ремонт даху у цьому будинку. Після смерті батька позивач зявилась тільки на другий день (хоча живе у будинку поряд), допомоги майже не надавала, він оплатив похорон та поминальний обід, а через рік після цього за власні кошти облаштував памятник на могилі батька. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала із заявлених у ньому підстав. Додатково пояснила, що здійснювала догляд за домогосподарством батька, прала його одяг та готувала їжу, батько часто до неї заходив у гості. Останній місяць життя батька після виписки з онкодиспансера син до батька не зявлявся, вона самостійно здійснювала догляд за останнім. Представник третьої особи у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином. Із урахуванням наданих відповідачем доказів про відсутність кредитної заборгованості перед ПАТ\~"Укрінбанк" станом на 30 червня 2009 року, суд ухвалив розглядати справу за відсутності третьої особи. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані у ній докази в їх сукупності, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права власності. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ст. 1216 ЦК України \~спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.\~ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46\~цього Кодексу). Згідно із ч.\~ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265\~цього Кодексу. Судом установлено, що 3 лютого 2015 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-СР №\~256022 від 13\~лютого 2015 року. Відповідно до інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 8 червня 1990 року був власником будинку № 30 по вул.\~Генерала Рибалка у м. Черкаси (а.с. 11). Як пояснив у судовому засіданні відповідач, документи на спадковий будинок завжди перебували у будинку батька, але де вони зараз йому не відомо. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на спадкове майно, яке складається з указаного житлового будинку з прибудовами та господарськими спорудами. Згідно із ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Відповідно до свідоцтв про народження позивача та відповідача, померлий [PERSON] був їх рідним батьком (а.с.6, 8). Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Частинами 1, 2, 3, 5 статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.\~ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. 17 лютого 2015 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини, як спадкоємець першої черги. У цій заяві вона повідомила нотаріуса про те, що другим спадкоємцем першої черги є її брат [PERSON] Згідно з відміткою у паспорті [PERSON], а також повідомлення органів міграційної служби на запит суду, місце його проживання із 13\~листопада 2002 року зареєстровано за місцем проживання батька [PERSON], а саме: вул. Рибалка, 30 у м.\~Черкаси. Таким чином, позивач [PERSON] прийняла спадщину після смерті батька, шляхом подання до нотаріуса заяви про прийняття спадщини у встановлений ЦК України строк, а відповідач [PERSON] оскільки був зареєстрований із померлим за однією адресою та є таким, що фактично прийняв спадщину. 3 грудня 2015 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] винесено постанову про відмову у видачі [PERSON] свідоцтва про право власності на спадщину за законом на ? частку житлового будинку з прибудовами та надвірними спорудами, що знаходиться по вул. Генерала Рибалка, 30 в м. Черкаси, оскільки заявник не надала правовстановлюючих документів на спадковий будинок, а інший спадкоємець [PERSON] прохання нотаріуса надати оригінали документів залишив без відповіді. Згідно п.23 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30 травня 2008 року « Про судову практику у справах про спадкування», у разі неможливості отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі в загальному порядку, спадкоємець має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності на спадщину. Свідок [PERSON], яка є сусідом позивача та померлого [PERSON], у судовому засіданні пояснила, що останній до дня смерті спілкувався з обома своїми дітьми, але найбільше любив своїх онуків\~ синів позивача та відповідача. Він періодично проживав у свого сина у м.\~Золотоноша, де допомагав у його справах, але коли повертався до м. Черкаси - постійно заїжджав до дочки. Батько сторін сам міг себе обійти, утримував свій будинок та проводив у ньому ремонтні роботи, до останніх днів життя користувався власним автомобілем. Свідок [PERSON], яка є свахою позивача, у судовому засіданні пояснила, що знає особисто померлого [PERSON], оскільки проживає відносно не далеко та часто буває в гостях у позивача. Спадкодавець спілкувався з обома своїми дітьми, але ніколи не обговорював з нею питань про те, кому має дістатись хата після його смерті. Він був дуже доброю людиною, любив своїх внуків та правнуків та інколи жалівся їй на свого сина у зв'язку з тим, що той не приділяє достатньої уваги онуку [PERSON]. Свідок [PERSON], який є сином позивача, у судовому засіданні пояснив, що дід в основному проживав у себе вдома, але часто бував у свого сина на пилорамі у м.\~Золотоноші, допомагав там. Дід нормально спілкувався із своїми дітьми та онуками. Коли починалась розмова щодо спадщини, дід казав, що не збирається помирати та не повідомляв свідку, кому хоче заповісти будинок. Свідок [PERSON], який є сином відповідача, у судовому засіданні пояснив, що дід часто залишався у свого сина в м. Золотоноша, але періодично приїздив у свій будинок у м. Черкаси. За життя дід казав, що хоче, щоб він (свідок) на старість років проживав у його будинку, оскільки дочка має де жить, а син собі ще купить житло. Тому свідок за отримані в кредит кошти купив діду побутову техніку, яку забрав після смерті останнього. Вважає, що тільки його батько має право на спадщину, оскільки він найбільше опікувався дідом. Показання свідків та інші докази у справі у скукупності дають підстави для висновку про те, що спадкодавець [PERSON] за життя спілкувався з обома своїми дітьми, любив своїх онуків, ніколи не розповідав про свій намір залишити будинок комусь із дітей. Суд також враховує, що [PERSON] звертався до суду із позовом до [PERSON] про усунення її від спадкування після смерті батька, проте рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 6 липня 2016\~року, залишеним без змін у цій частині рішенням апеляційного суду Черкаської області від 30 листопада 2016\~року, у задоволенні позову [PERSON] було відмовлено. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що позивач [PERSON], як спадкоємець першої черги після смерті свого батька [PERSON], має право на ? частину спадщини після смерті останнього, оскільки звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у втановлений Законом строк та не була усунута від спадкування. У порядку розподілу судових витрат, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1533 грн 80 коп.

Outcome: approved