Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-17 00:00:00

У лютому 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом. Просив вселити його в квартиру [ADDRESS]; встановити порядок користування цією квартирою, виділивши йому жилу кімнату площею 11.3 м.кв., позначену на плані літерою"3", а відповідачці - виділити іншу житлову кімнату площею 13.9 м.кв., позначену на плані літерою "2". Допоміжні приміщення залишити в загальному користуванні.В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що на підставі рішення Коростенського міськрайонного суду від 18.11.2014 року він є власником 1/4 частини квартири [ADDRESS]. Співвласником цієї ж квартири в 3/4 частинах є відповідач по справі. Після реєстрації права власності, він прийшов до квартири з метою вселення та отримання ключів від вхідних дверей, але відповідачка не відкрила дверей, не бажає спілкуватися з ним, надавати ключі та уникає зустрічі з ним. Вважав, що такими діями відповідачка чинить йому перешкоди у користуванні квартирою. Усі його спроби вирішити в добровільному порядку з відповідачкою питання про його вселення в квартиру та встановити порядок користування квартирою не дали результату. При цьому він бажає добровільно нести витрати по утриманню належної йому 1/4 частини квартири. Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 25 серпня 2015 року позов задоволено. Вселено [PERSON] у квартиру [ADDRESS]. Встановлено наступний порядок користування квартирою [ADDRESS] в м.Коростені: виділено у користування [PERSON] житлову кімнату площею 11,3 кв.м., що на плані технічного паспорта позначена літерою 3; [PERSON]- житлову кімнату площею 13,9 кв.м., що на плані технічного паспорту позначена літерою 2. Коридор, кухню, ванну кімнату, вбиральню, вбудовану шафу та балкон - залишено у спільному користуванні усіх співвласників. Цим же рішенням стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 244 грн. сплаченого позивачем судового збору. У поданій апеляційній скарзі [PERSON], посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить зазначене рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову. Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] є власником ? частини квартири [ADDRESS] (а.с.7-8,15). Власником інших ? частин цієї ж квартири є відповідачка [PERSON](а.с.12-13). Задовольняючи вимоги позивача про вселення в належне йому на праві спільної часткової власності жиле приміщення, суд обгрунтовано виходив з положень ст.391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Заперечення відповідачки щодо вселення позивача в спірне жиле приміщення та ненадання йому ключів від вхідних дверей свідчить про існування перешкод у володінні позивачем належним йому нерухомим майном. Тому рішення суду в цій частині вимог узгоджується з положеннями закону і підстав для його скасування немає. Разом з тим, не можна погодитись з висновками суду в частині вимог про встановлення порядку користування спірною квартирою, зважаючи на наступне. Квартира, яка є спільною частковою власністю сторін, складається з двох жилих кімнат: площею 13,9 та 11,3 кв.м. Тобто, загальна жила площа становить 25,2 кв.м. Доля позивача в жилій площі, відповідно, становить 6,3 кв.м. (25,2:4). Згідно з ч.ч.1,3 ст.356 ЦК право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Із змісту ст.358 ЦК випливає, що надання співвласнику в користування частини майна має грунтуватися на встановленні відповідності між розміром частки співвласника в праві спільної власності та часткою того майна, надання якого в користування вимагає такий співвласник. За домовленістю співвласників може бути допущено відступ від засад відповідності між розміром частки в праві та розміром частки в майні. Вирішуючи спір в цій частині вимог, суд не врахував, що встановити порядок користування спірною квартирою із дотриманням прав кожного із співвласників на володіння, користування та розпорядження відповідно до їх часток у праві спільної часткової власності неможливо. Виділяючи позивачеві житлову кімнату площею 11,3 кв.м., суд не врахував, що площа кімнати не відповідає належній позивачеві частці у праві спільної часткової власності, а значно перевищує її, чим порушив права іншого співвласника спірної квартири. За таких обставин рішення суду в цій частині вимог підлягає скасуванню з ухваленням нового - про відмову в позові. Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК пропорційно до задоволених вимог, викладених в апеляційній скарзі, підлягають відшкодуванню за рахунок позивача понесені відповідачкою судові витрати по оплаті судового збору.

Outcome: approved