Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-14 00:00:00

У червні 2020 року [PERSON] звернувся до Дарницького районного суду м. Києва із позовом про зняття арешту з майна. В позовних вимогах позивач просить: зняти арешт з автомобіля марки Toyota Camry, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рама) [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , зареєстрований РЕВ-1 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області 11.04.2008 року на [PERSON] та який перебуває у користуванні та розпорядженні [PERSON] , що накладений постановою Першого Приморського ВДВС м.Одеса ГТУЮ в Одеській області від 04.12.2013 року в рамках ВП № 37209584. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 19.08.2011 року між [PERSON] та [PERSON] укладено попередній договір, відповідно до якого позивач мав отримати від [PERSON] у власність автомобіль марки Toyota Camry, д.н.з. [NUMBER] , внаслідок чого [PERSON] сплатив [PERSON] грошові кошти у сумі 254 091,57 грн. [PERSON] 31.10.2017 року підписав довіреність, відповідно до якої надав [PERSON] повноваження розпоряджатись вказаним автомобілем на власний розсуд. Строк дії довіреності до 31.10.2020 року. Однак, позивачу стало відомо, що на автомобіль марки Toyota Camry, д.н.з. [NUMBER] накладено арешт державним виконавцем Першого Приморського ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області 04.12.2013 року в рамках ВП № 37209584, про примусове стягнення з [PERSON] кредитної заборгованості на користь ПАТ "УкрСиббанк". Після цього, у червні 2018 року [PERSON] вчинив запит для з`ясування деталей та матеріалів справи до Першого Приморського ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області, щодо припинення чинності арешту та отримав відповідь від 22.08.2018 року, відповідно до якої, вбачається, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 37209584 з примусового виконання виконавчого листа № 2-7693/10, виданого 19.09.2011 року, проте згідно даних АСВП (Автоматичної системи виконавчих проваджень) даний виконавчий лист був повернутий стягувачу, однак встановити дійсність викладених обставин є неможливим, оскільки вказане виконавче провадження було передано до архіву та знищено після закінчення трьохрічного строку його зберігання. Обтяження у вигляді арешту майна, створює перешкоди у здійсненні права позивача розпоряджатися майном, а саме, перереєструвати спірний автомобіль на себе. Оскільки, наявність обтяження майна позбавляє позивача в повному обсязі реалізувати право власності, позивач звернувся до суду з даним позовом. В судове засідання представник позивача не з`явилася, надала заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач, в судове засідання не з`явився, про розгляд справи судом повідомлявся належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомляв та не просив розглянути справу у його відсутність, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, а тому, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність відповідача та ухвалити по справі заочне рішення за згодою представника позивача. Третя особа: [PERSON] у судове засідання не з`явився, про розгляд справи судом повідомлявся, причини неявки суду не повідомляв. Клопотань про відкладення розгляду справи, або про розгляд справи в його відсутність до суду не надходило. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 19.08.2011 року між [PERSON] та [PERSON] укладено попередній договір, відповідно до якого [PERSON] передав, а [PERSON] прийняв грошові кошти у сумі 37 907,03 грн., що на день укладання договору складає 4654,00 доларів США, за рахунок оплати автомобіля марки Toyota Camry, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рама) [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , зареєстрованого РЕВ-1 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області 11.04.2008 року на [PERSON] . Крім того, 31.10.2017 року [PERSON] надано [PERSON] довіреність зі строком дії до 31.10.2020 року, відповідно до якої [PERSON] уповноважив [PERSON] розпоряджатися з правом продажу за ціну та за умови на свій розсуд, міни, здачі в оренду, передачі у позичку, страхування, належний [PERSON] автомобіль марки Toyota Camry, 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , а також представляти інтереси [PERSON] в усіх установах та організаціях, у тому числі у відповідних Сервісних Центрах МВС, СТО, штаф майданчиках, страхових компаніях з усіх без винятку питань, пов`язаних з експлуатацією та відчуженням вказаного транспортного засобу, у тому числі зняття та постановки на облік, його переобладнанням, проходженням технічного огляду транспортного засобу, отримання тимчасового реєстраційного талону та страхування. Згідно з інформацією, наданою Першим Приморським ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області, вбачається, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 37209584 з примусового виконання виконавчого листа № 2-7693/10, виданого 19.09.2011 року, про стягнення на користь ПАТ "УкрСиббанк" кредитних коштів, в рамках якого було накладено арешт на автомобіль марки Toyota Camry, 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , який належить [PERSON] , проте згідно даних АСВП (Автоматичної системи виконавчих проваджень) даний виконавчий лист був повернутий стягувачу, однак встановити дійсність викладених обставин є неможливим, оскільки вказане виконавче провадження було передано до архіву та знищено після закінчення трьохрічного строку його зберігання. Відповідно до ст. 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для суду. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. На сьогодні позивач має намір розпорядитися належним йому майном, проте через наявність арештів позбавлений можливості це зробити. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Відповідно до ч. ч . 1, 2, 3 ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяжень) накладених на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. На підставі вище наведеного та

Outcome: approved