Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

01.10.2013 позивач, вточнивши позовні вимоги, звернулася з позовом до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання та скасування заборони на відчуження, мотивувавши позов тим, що 18 червня 2004 сторонами по справі був укладений Договір довічного утримання, посвідчений Шостою Севастопольською державною нотаріальною конторою, реєстрова запис № 1-371. Згідно до п.4 зазначеного договору, відповідач зобов'язалася довічно повністю утримувати позивача, забезпечуючи харчуванням, одягом, необхідною допомогою. Проте, всупереч цьому, відповідач не тільки не виконує цей обов'язок але й бере в користування грошові кошти позивача, які досі не повернула. Крім того, в обов'язки відповідача входить збереження у безоплатному користуванні позивача квартири [ADDRESS], однак всі витрати з утримання квартири здійснюються повністю позивачем. Також, позивач вказує, що пунктом 5 договору довічного утримання передбачено обов'язок відповідача надавати матеріальне забезпечення в розмірі мінімальної заробітної плати, прийнятої на Україні. Однак, ніякого матеріального забезпечення від відповідача позивач не отримує, у зв'язку з чим стверджує, що відповідач до виконання своїх обов'язків так і не приступила. Отже, на підставі вищезазначеного, просить розірвати договір довічного утримання, складений 18.06.2004 року. В судовому засіданні позивача та її представник позовні вимоги підтримали та наполягали на його розірванні, посилаючись на невиконання умов договору з боку відповідача. Відповідач подала до суду заяву, якою уточнені позовні вимоги визнав, проти розірвання договору довічного утримання не заперечує, справу просила розглядати у її відсутність. Крім визнання позову, судом встановлено, що 18.06.2004 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання, який посвідчений Шостою Севастопольською державною нотаріальною конторою, реєстрова запис № 1-371 (а.с.3). Відповідно до ч. 4 ст. 130, ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. Відповідно до ст. 756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню. Таким чином, оскільки умови договору довічного утримання відповідачем не виконувались, що сторонами повністю визнано, тому позов в частині розірвання договору довічного утримання підлягає задоволенню, оскільки він відповідає інтересам сторін договору, не суперечить інтересам інших осіб та вимогам закону. При цьому суд визначає, що позивні вимоги в частині скасування заборони відчуження нерухомого майна, накладеної державним нотаріусом Шостої Севастопольської державної нотаріальної контори 18.06.2004 наразі є передчасними. Шостою Севастопольською державною нотаріальною конторою з цього приводу [PERSON] - позивачу по справі відмовлено не було, тому в задоволенні цієї вимоги необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial