Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-04 00:00:00

У листопаді 2014 року публічне акціонерне товариство «БМ Банк» (далі - ПАТ «БМ Банк») звернулося до суду із зазначеним позовом, посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобовязань за кредитним договором від 15 серпня 2008 року щодо його своєчасного й повного погашення, унаслідокчого виникла заборгованість, розмір якої станом на З0 жовтня 2014 року складав 96 тис. 689 швейцарських франків 49 сантимів, що в гривневе т еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України (далі - НБУ становило 1 млн 317 тис. 396 грн 14 коп. Заперечуючи проти позову, [PERSON] у грудні 2014 року звернувся : суду із зустрічним позовом до ПАТ «БМ Банк» про визнання припиненні : зобовязань за кредитним договором та договором іпотеки, стягнення безпідставно отриманих коштів. Позовні вимоги [PERSON] мотивував тим, що зобовязання за кредитні: договором від 15 серпня 2008 року, у забезпечення якого між ним та банк: було укладено договір іпотеки, виконані в повному обсязі публічним акціонерним товариством «Компанія страхування життя «Універсальна» (далі - ПАТ «КСЖ «Універсальна»), з яким він уклав договір добровільної: страхування життя, через встановлення йому другої групи інвалідності. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18 берези- 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької област від 15 травня 2015 року, позов ПАТ «БМ Банк» задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 96 те; 689 швейцарських франків 49 сантимів, що в гривневому еквіваленті з: офіційним курсом НБУ становить 1 млн 317 тис. 396 грн 14 коп. У задоволені зустрічних позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільні::-: кримінальних справ від 22 липня 2015 року касаційну скаргу [PERSON]Е відхилено, рішення Вінницького міського суду Вінницької області він 18 березня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області він 15 травня 2015 року залишено без змін. Постановою В Верховного Суду України від 06.04.2016 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18.03.2015 року , ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 15.05.2015 року, ухвалу Вищого Спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.07.2015 року в частині вирішення вимог ПАТ « БМ Банк» до [PERSON] , 3-я особа ПАТ « Компанії страхування життя «Універсальна» про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано, справу в указаній частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції. В позові ПАТ « БМ Банк» посилається на те, що 15.08.2018 року між ТОВ «БМ Банк», правонаступником якого є ПАТ « БМ Банк», і [PERSON] укладено кредитний договір № 1\\94\\150808, за умовами якого банк надав [PERSON] кредит в сумі 112 200 швейцарських франків на поточні потреби з кінцевим строком повернення 14.08.2018 року, відповідно до графіку погашення передбаченого в додатку № 1 до кредитного договору. Позивач посилається на те, що відповідач належним чином не виконав умов кредитного договору, через що на утворилась заборгованість? яка станом на 30.10.2014 року складає 96689.49 швейцарських франків, що за курсом НБВІУ складає 1317396.14 гр-н. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, вказала, що кредитні кошти повернуті, про те не сплачено відсотки за користування кредитом, заборгованість виникла в період судових спорів з і страховою компанією з про стягнення страхового відшкодування за рахунок різниці курсу валют. Представник позивача зазначила, що в 2012 році [PERSON]Г вносив кошти на рахунок погашення заборгованості та просить прийняти вказані обставини до уваги при вирішенні питання про застосування строку позовної давності. Відповідач заперечував проти задоволення позову, подав заяву про застосування строку позовної давності наголошував, на тому, що яких не-будь вимог до нього з моменту настання інвалідності позивач не висував. Представник відповідача заперечив проти задоволення позову, вказав, що на момент укладення договору кредиту позивач наполягав на укладенні договору страхування, відносно умов його страховим випадком було смерть боржника, настання інвалідності 1 чи 2 групи. З моменту встановлення відносно відповідача інвалідності 2-ї групи позивач мав можливість отримати повернення кредиту з і страхової компанії, оскільки сума страхового відшкодування визначена в гривні відповідала коштам кредиту, відсотків та інших виплат. [PERSON] не несе відповідальності за дії страхової компанії. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що У справі, яка переглядається, судами встановлено, що 15 серпню 2008 року між товариством з обмеженою відповідальністю «БМ Банк» , правонаступником якого є ПАТ «БМ Банк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 1/94/150808, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 112 тис. 200 швейцарських франків на поточні потреби зі сплатою 10,99 % річних строком до 14 серпня 2018 року. На забезпечення цього договору того ж дня між банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки, предметом якого є жилий будинок № 28 на вулиці Грушевського в селі Вінницькі Хутори Вінницького району Вінницької області та земельна ділянка площею 0,1022 га, що розташована за цією ж адресою. Крім того, 15 серпня 2008 року між [PERSON] та ПАТ «КСЖ «Універсальна» було укладено договір добровільного страхування життя, за яким вигодонабувачем у випадку набуття статусу інвалідності першої або другої групи застрахованої особи стає ПАТ «БМ Банк». За цим договором початкова страхова сума складає 499 тис. 531 грн 79 коп. Відповідно до довідки Вінницького обласного центру медико-соціальної експертизи від 19 травня 2009 року [PERSON] встановлено другу групу інвалідності. Оскільки настала страхова подія, згідно договору страхування, кошти, що відповідають сумі кредиту, процентів повинна сплатити страхова компанія. Для реалізації цього права позивач звернувся з позовом до ПАТ «КСЖ «Універсальна». До відповідача з відповідним позовом травня 2009 року до 07.11.2014 року позивач не звертався. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу). Умовами договору між сторонами передбачені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обов»язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обоов»язку. Право кредитора вважається порушеним з моменту не дотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу строку позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення Отже відповідно до вимог ст.ст. 254, 256, 257, 261 267 ЦПК України початок перебігу строку позовної давності для стягнення платежів необхідно обчислювати з моменту ( місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов»язань. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (частина перша статті 626 ЦК України). Визначення поняття зобовязання міститься у частині першій статті 509 ЦК України, згідно з якою зобовязання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших умов, що звичайно ставляться. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним з видів порушення зобовязання є прострочення - невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як "строк договору", так і "строк (термін) виконання зобовязання" (статті 530, 631 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Відповідно до умов кредитного договору від 15 серпня 2008 року сторони встановили як строк дії договору - до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобовязань, так і строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню у строк до 27 грудня 2010 року. Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобовязання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 цього Кодексу). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штраф; пені). Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина пята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 - 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно з пунктом 3.6 укладеного між сторонами кредитного договору сплата позичальником заборгованості за кредитом здійснюється щомісячно не пізніше 10-го числа місяця, наступного за звітним відповідно до графіка погашення заборгованості за кредитом (додаток 1), який є невідємною частиною цього договору (а.с. 20). Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року (справа № 6-20цс14). Згідно наданого позивачем розрахунку відповідач припинив здійснювати погашення заборгованості перед банком 19.05.2009 року через фізичну неможливість. Суд критично відноситься до посилання представника позивача про сплату відповідачем заборгованості в 2011 році, оскільки [PERSON] не довела в судовому засіданні підстав для переривання строку позовної давності , передбачені ст. 264 ЦК України, а саме що відповідачем вчинено дії, що свідчать про визнання боргу або іншого обов»язку. Тому суд вважає , що в задоволенні позовних вимог належить відмовити. Відповідно до ст.. 88 ЦПК України, судові витрати належить залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed