Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

01.02.2017 р. позивач [PERSON] звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з вказаною позовною заявою, розмір позовних вимог якої було збільшено. Позивач просив суд визнати за ним право власності на виділену в натурі ? частину домоволодіння [ADDRESS], що знаходиться під літ. «А» та в цілому складається з приміщень: веранди 1-4, площею 10,3 кв.м., жилої кімнати 1-6, площею 15,2 кв.м., кухні 1-3, площею 7,5 кв.м., санвузла 1-2, площею 3,1 кв.м., коридору 1-1, площею 4 кв.м., а також визнати за ним право власності на допоміжні господарські споруди, які знаходяться у його фактичному користуванні та розташовані біля домоволодіння [ADDRESS], а саме на гараж під літ. «Г», загальною площею 20,1 кв.м. та сарай під літ. «Е», загальною площею 7,2 кв.м. В судовому засіданні представник [PERSON] підтримала зазначені позовні вимоги та просила їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] проти задоволення позовних вимог в частині визнання права власності на ? частину домоволодіння [ADDRESS] та на сарай літ. «Е», не заперечувала. В частині визнання права власності на на гараж літ. «Г» просила відмовити. Крім того, у наданій письмовій заяві представник відповідача [PERSON], просила застосувати до позовних вимог позовну давність. Дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлені наступні фактичні обставини. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину від 09.10.2010 р., виданого державним нотаріусом П'ятої одеської державної нотаріальної контори Саганович О.Ю., зареєстрованого в реєстрі за № 2-1707, вказано, що спадкоємцями майна [PERSON], який помер [INFO] є його син - [PERSON] Спадщина, на яку видано свідоцтво складається з ? частки житлового будинку [ADDRESS], житловий будинок складається з житлового будинку під літ. «А», загальною площею 50,6 кв.м., житловою площею 25,7 кв.м. та надвірних споруд під літерами «Г» - гараж, «Е» - сарай, «Ж» - душ, № 1-3 - огорожа, І - мостіння, розташованого на земельній ділянці площею 428 кв.м., яка знаходиться у фактичному користуванні. На самочинно переобладнану прибудову «а2» з літньої кухні під літ. «Б» свідоцтво про право на спадщину не видається. (а.с. 8) Відповідно до Витягу про державну реєстрацію прав від 15.11.2010 р. право власності зареєстровано за [PERSON] на ? частку за № 23855 в книзі 233-8. (а.с. 10) Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину, виданого 17.12.2008 р. після смерті [PERSON] державним нотаріусом П'ятої одеської державної нотаріальної контори, зареєстрованого за реєстровим №3-178, [PERSON] є власником ? частини буд. [ADDRESS], який в цілому складається з одного черепашникового житлового будинку під літ. «А», загальною площею 50,6 кв.м., житловою площею 25,7 кв.м., та надвірних споруд під літерами «В» - сарай, «Г» - гараж, «Д» - альтанка, «Е» - сарай, «Ж» - душ, І - мостіння, № 1-3 - огорожа, розташованих на земельній ділянці площею 428 кв.м. (а.с. 65) При цьому в Свідоцтві не зазначено які саме житлові приміщення увійшли до складу спадщини. Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №21745059 від 02.02.2009 року, право власності [PERSON], за вказаним свідоцтвом про право на спадщину, зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН», номер запису №23855 в книзі 233-8. (а.с. 67) Відповідно до технічного паспорту, виготовленого станом на 16.09.2010 р. на житловий будинок [ADDRESS], видно, що він складається із зазначених під літ «А» приміщень: коридор 1-1, площею 4,0 кв.м., санвузол 1-2, площею 3,1 кв.м., кухня 1-3, площею 7,5 кв.м., веранда 1-4, площею 10,3 кв.м., житлова 1-5, площею 10,5 кв.м., житлова 1-6, площею 15,2 кв.м., кухня 1-7, площею 10,1 кв.м., коридор 2-1, площею 3,7 кв.м., підсобне приміщення 2-2, площею 10,3 кв.м., всього по літ. «А» загальною площею 14,7 кв.м., житловою 25,7 кв.м., літ. «Г» - гараж, літ. «Е» - сарай, літ. «Ж» - душова, № 1-3 - огорожа, І - мостіння. При цьому наявна рукописна відмітка, що приміщення 1-7, 2-1 та 2-2 переобладнані з літньої кухні «Б». (а.с. 11-15) Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 30.03.2011 р., яке набрало законної сили, виділено в натурі [PERSON] належну йому на праві власності частку в розмірі ? частини домоволодіння [ADDRESS], з припиненням спільної часткової власності, визнано за [PERSON] на виділену в натурі належну йому частку домоволодіння [ADDRESS], що знаходиться під літ. «А» та в цілому складається з жилої кімнати 1-5 площею 10,5 кв.м., кухні 1-7 площею 10,1 кв.м., підсобне приміщення 2-2 площею 10,3 кв.м., коридор 2-1 площею 3,7 кв.м. (а.с. 16) Відповідно до технічного паспорта, виготовленого станом на 10.07.2014 р., вказане домоволодіння складається з І поверх: 1-1 коридор, площею 4,0 кв.м., 1-2 санвузол, площею 3,1 кв.м., 1-3 кухня, площею 7,5 кв.м., 1-4 веранда, площею 10,3 кв.м., 1-6 житлова, площею 15,2 кв.м., 2-1 коридор, площею 7,2 кв.м., 2-2 коридор, площею 4,0 кв.м., 2-3 житлова, площею 12,2 кв.м., 2-4 санвузол, площею 3,2 кв.м., 2-5 кухня, площею 12,0 кв.м., 2-6 житлова, площею 9,5 кв.м.; ІІ поверх: 2-7 коридор площею 7,3 кв.м., 2-8 житлова, площею 12, 2 кв.м., 2-9 житлова, площею 12,1 кв.м., 2-10 кладова, площею 7,3 кв.м., а також літ. «Г» - гараж, літ. «Е» - сарай, літ. «З» - сарай, літ. «И» - душова, літ. «К» - убиральня, № 1-7 огорожа, № І-V - мостіння. (а.с. 44-48) Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 23.08.2017 р. клопотання представника позивача [PERSON] задоволено, призначено по справі судову будівельно-технічну та оціночно-будівельну експертизу, на вирішення якої поставлено наступні питання: 1.Чи є технічна можливість відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва виділити у власність [PERSON] допоміжні господарські споруди, які знаходяться у нього в користуванні, а саме: гараж під літ «Г» та сарай під літ «Е» у домоволодінні [ADDRESS]? 2. Яка ринкова вартість зазначених гаража під літ «Г» та сараю під літ. «Е» у домоволодінні [ADDRESS]? Відповідно до клопотання від 01.06.2017 р. і Повідомлення провідного судового експерта ВБТЗ та ЕД ОНДІСЕ Будніком В.А. № 17-2415/2416 від 08.11.2017 р. неможливо виконати експертизу щодо виділу господарських будівель відповідно діючих методик. У мотивувальній частині Повідомлення вказано, що вартість господарських будівель міститься в матеріалах справи (а.с. 48) за даними технічного паспорта. Тому матеріали справи повернулися до суду без дачі експертного висновку. У судовому засіданні представники сторін визнали, що ринкова вартість зазначених гаража під літ «Г» та сараю під літ. «Е» у домоволодінні [ADDRESS] відповідає відомостям про вартість заміщення, які містяться у технічному паспорті від 10.07.2014 року (а.с. 48), а саме, що вартість гаражу літ. «Г» становить 29854 грн., сараю літ. «Е» - 3144 грн. Отже вартість спірного майна визначена судом за погодженням сторін. Відповідно до положень статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. За змістом цієї норми щодо садиби, як об'єкта права власності, внаслідок поділу кожному із співвласників зі спільного майна виділяються в натурі (переходять у власність) частки, які відповідають їхнім часткам в праві спільної власності. Частки, що виділяються, мають відповідати цільовому призначенню. Крім часток житлового будинку підлягають поділу й господарсько-побутові будівлі. Як передбачено ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Питання поділу та припинення права спільної часткової власності у вказаному житловому будинку щодо частки [PERSON] вирішено рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 30.03.2011 р. Іншому учаснику спільної часткової власності, [PERSON] суд виділяє в натурі у домоволодінні [ADDRESS] іншу ? частку, що знаходиться під літ. «А» та в цілому складається з приміщень: веранди 1-4, площею 10,3 кв.м., жилої кімнати 1-6, площею 15,2 кв.м., кухні 1-3, площею 7,5 кв.м., санвузла 1-2, площею 3,1 кв.м., коридору 1-1, площею 4 кв.м. та визнає за ним право приватної власності на виділену в натурі частку житловому будинку. Інші наявні допоміжні господарські споруди: під літерами «Г» - гараж, «Е» - сарай, «Ж» - душ належать сторонам по справі на праві спільної часткової власності у рівних частках і підлягають поділу. Споруди під літ. «В» - сарай та «Д» - альтанка, що зазначені у свідоцтві про право на спадщину за законом від 17.12.2008 року на ім'я [PERSON] відповідно до технічного паспорту від 10.07.2014 року - відсутні. Зважаючи на ту обставину, що гараж літ. «Г» та сарай літ. «Е» знаходяться у володінні та користуванні [PERSON], розташовані безпосередньо біля частки житлового будинку, яка виділена йому у власність, суд виділяє в натурі позивачу гараж літ. «Г» та сарай літ. «Е» та визнає за ним право приватної власності на виділені допоміжні господарські споруди. Одночасно суд стягує з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію за ? частку у цих спорудах у сумі 16499 грн. ((29854+3144)/2). При цьому суд враховує, що за згодою [PERSON] у власність [PERSON] виділяються в натурі «И» - душова та «К» - убиральня. Судом перевірені заява представників відповідача про сплив строку позовної давності за зазначеними позовними вимогами. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. (статті 256 і 257 ЦК) Представником відповідача наголошується на тому, що спірні відносини ґрунтуються на документах від 29.10.2010 року. Відповідно до частин 4 і 5 ст. 267 ЦК сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Позовні вимоги [PERSON] випливають із норм, що регулюють захист права власності, зокрема, зі статей 15, 391 та 392 ЦК України за змістом яких, позовна давність не поширюється на вимоги власника про усунення перешкод у здійсненні ним права користування чи розпорядження своїм майном, що не пов'язані з позбавленням володіння, оскільки правопорушення є таким, що триває у часі. Позови про визнання права власності, що пред'явлені на підставі статті 392 ЦК, пов'язані з невизначеністю відносин права власності позивача щодо свого майна. Тому й на ці позови не поширюються правила про позовну давність. Зазначена правова позиція міститья у п.п. 36-37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року.

Outcome: approved