Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-25 00:00:00

У липні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив стягнути з неї заборгованість за кредитною лінією в сумі 3522,72 грн. та судовий збір. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідач 12.03.2012 року уклала з банком кредитну угоду відповідно до умов заяви № 007-16521-120312, відповідно до якої банк встановив ліміт Кредитної лінії в сумі 5 000 грн. відповідно до тарифів, які є невід'ємною частиною договору. Відповідач скористалась Кредитною лінією, але станом на 06.05.2014 року не виконує належним чином взяті на себе зобов'язання за договором, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 3522,72 грн., що і стало підставою для звернення до суду з позовом. Представник позивача за довіреністю подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримував у повному обсязі. Відповідач [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги визнала у повному обсязі. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив наступне. Судом встановлено, що 12.03.2012 року шляхом акцептування ПАТ "Дельта банк" пропозиції [PERSON] була укладена кредитна угода за її заявою № 007-16521-120312, відповідно до п. 1.3 якої банк встановив ліміт Кредитної лінії в сумі 5 000 грн. Банк самостійно один раз на місяць може змінювати розмір ліміту Кредитної лінії в межах Кредитної лінії, при цьому сторони погодили, що у даному випадку Додаткова угода не складається. Відповідно до ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною та згідно з ст. 207 ЦК України вважається таким, що укладений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. В силу ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. [PERSON] станом на 06.05.2014 року має заборгованість по тілу кредиту в розмірі 1297,46 грн., по простроченому тілу кредиту - 1258,00 грн., по комісіям - 967,00 грн, що разом становить 3522,72 грн. Доказів того, що банк повідомляв боржника про розмір заборгованості, - суду не надано. Однак, згідно з ст. 610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Ч. 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Ч. 1 ст. 612 ЦК України наголошує, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Зміст кредитного договору, укладеного між ПАТ "Дельта Банк" та [PERSON] 12.03.2012 року, не суперечить вимогам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам та відповідає загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати Отже, суд приходить до висновку, що вимоги позивача ґрунтуються на законі та договорі та підлягають повному задоволенню.

Outcome: approved