Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

02.01.2014року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Територіальної громади с. Терни Краснолиманського району, про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права на земельну частку (пай). 10.01.2014року в попередньому судовому засіданні позивач [PERSON] доповнила позов вимогами про поновлення строку звернення до суду з вищезазначеним позовом. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача - Територільної громади с. Терни - голова сільської ради Сичов А.В., надав до суду заяву про визнання позовних вимог позивача [PERSON], та просить розглянути позов у відсутності відповідача. Суд, заслухавши показання позивача, свідків, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, підтверджується наявними у справі доказами, що [INFO] померла тітка позивача - [PERSON], яка постійно проживала в [ADDRESS] Після смерті спадкодавця [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складається з права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім. Фрунзе, розміром 7,6га умовних кадастрових гектарів без визначення меж частки в натурі (на місцевості). Право на земельну частку (пай) належало [PERSON] на підставі сертифікату, зареєстрованого за нею за № 2194 від 11.11.1996року. Відповідно до п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2004року Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності ЦК України. Згідно відомостей державного нотаріуса Краснолиманської державної нотаріальної контори від 23.11.2013року спадкова справа, щодо майна [PERSON], яка померла [INFO] не заводилась. На час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Згідно з положеннями ст. ст. 548, 549, 554 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Після смерті спадкодавця [PERSON] єдиним спадкоємцем на спадщину, яка залишилась після її смерті, відповідно до вимог ст. 1266 ч. 3 ЦК України, є племінниця спадкодавця - [PERSON], позивач у справі. Рішенням Краснолиманського міськсуду Донецької області від 18.12.2013року [PERSON], 26.10.1948року народження, племінницю спадкодавця [PERSON], яка померла [INFO], визнано спадкоємцем за правом представлення, спадкоємця другої черги. Оскільки спадщина відкрилась до набрання чинності ЦК України, тобто до 01.01.2004року, то відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцю з часу відкриття спадщини. [PERSON] після смерті спадкодавця матері -[PERSON], в установлений законом - ст. 549 ч.1 п.2 ЦК УРСР, до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не зверталася. Згідно ст. 549 ч.1 п.1 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] спадкове майно після смерті [PERSON], яка померла [INFO], фактично прийняла, т.я. вступила у володіння спадковим майном: розпорядилась її особистими речами та предметами домашнього обігу. Допитані у судовому засіданні свідки - [PERSON], [PERSON] підтвердили, що [PERSON] рідна тітка [PERSON] Спадкоємців першої черги у спадкодавця [PERSON], яка померла [INFO] не було. [PERSON] після смерті тітки розпоряджалась її особистими речами (деякі речі дала сусідам, деякі залишила собі). У суду немає підстав ставити під сумнів показання вищезазначених свідків і таких доказів суду не надано. На час відкриття спадщини [PERSON], померлої [INFO], в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Аналізуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що [PERSON] здійснила дії, які свідчать про прийняття нею спадщини (ст. 549 ЦК УРСР) після смерті спадкодавця [PERSON], померлої [INFO], оскільки спадкоємець за законом - [PERSON], вступила у володіння та управління спадщиною, розпоряджалася спадкодавця, протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та свідків, суд приходить до однозначного висновку, що волевиявлення [PERSON], здійснення нею протягом шести місяцев з дня відкриття спадщини вищевказаних дій щодо спадкового майна, свідчать про прийняття нею спадщини, яка залишилась після смерті [PERSON], померлої [INFO]. Крім того, з матеріалів цивільної справи, пояснень позивача вбачається, що на теперішній час відсутній сертифікат на ім*я спадкодавця [PERSON] про право на земельну частку (пай), в зв*язку з чим нотарус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину. У разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім'я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Право на земельну частку (пай) виникає в осіб, які на час видачі колективному сільськогосподарському підприємству державного акта на право колективної власності на землю були членами цього підприємства. Як вбачається з матеріалів справи, колективному сільськогосподарському підприємству ім. Фрунзе 03.01.1996року було видано Державний акт на право колективної власності на землю серії П ДН № 000096. Додатком № 1 до Державного акту є список громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства, де значиться [PERSON] Оскільки спір про визнання права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення є спором про спадкування, належним відповідачем у зазначених спорах є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності - відповідна територіальна громада в особі сільської, селищної ради. Статею 257 ЦК України передбачена загальна позовна давність, яка встановлюється тривалістю у три роки. Причини пропущення строків позовної давності суд може визнати поважними та порушене право підлягає захисту (ст. 267 ЦК України). З огляду на обставини даної цивільної справи, суд знаходить, що причини пропуску строку давності позивачем є поважними, оскільки позивач у травні 2013року з засобів масової інформації дізналась про наявність спадкового майна. Тому, вимоги позивача про визнання поважними причини пропуску строків позовної давності суд вважає обгунтованими. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову [PERSON] про поновлення строку звернення до суду з позовом про визнання права власності за земельну частку (пай), у землі яка перебуває у колективній власності КСП ім. Фрунзе, розміром 7,6га умовних кадастрових гектарів без визначення меж частки в натурі (на місцевості), в порядку спадкування.

Outcome: approved