Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

02.02.2016 року позивач звернулась до суду з позовом з вимогами: поновити її строк для звернення до суду, скасувати наказ Державної установи «Чернігівський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» від 18 листопада 2015 року № 339к у частині її звільнення з роботи за ст.36 п.6 КЗпП України, поновити її на посаді помічника лікаря-епідеміолога у Державній установі «Чернігівський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, оскільки відповідач звільнив її з роботи з порушенням вимог чинного законодавства. В судовому засіданні позивач позов підтримав. Представники відповідача позов не визнали. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що позивач працювала на посаді помічника лікаря-епідеміолога відділення організації епідеміологічних досліджень Чернігівського міського відділу лабораторних досліджень, з якої 18 листопада 2015 року була звільнена на підставі п.6 ст.36 КЗпП України у звязку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці наказом № 339к від 18 листопада 2015 року ( а.с.58-59). Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 32 КЗпП України, у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за п.6 ст.36 цього Кодексу. В пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 № 9 зазначено, що припинення трудового договору за п.6 ст.36 КЗпП України при відмові працівника від продовження роботи із зміненими істотними умовами праці може бути визнане обґрунтованим, якщо зміна істотних умов праці при провадженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації виробництва і праці (раціоналізація робочих місць, введення нових форм організації праці, у т. ч. перехід на бригадну або на індивідуальну форму, впровадження передових методів, технологій тощо). Виходячи з досліджених документів, а саме структури і штатної чисельності на 2015 рік Державної установи «Чернігівський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України», наказів МОЗ України від 30.11.2012 № 976 та від 11.06.2013 № 499, наказу Держсанепідслужби України від 21.07.2015 № 104, наказу ДУ «Чернігівський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» від 31.07.2015 № 55 було проведено скорочення чисельності працівників і позивачу 08.09.2015 року була запропонована робота 0,75 ставки за тією ж посадою і працівник погодився з такою пропозицією роботодавця (а.с.44). 18.11.2015 року відповідач в комісійному складі, але за відсутності позивача, склав акт про відмову [PERSON] продовжити роботу згідно пропозиції від 08.09.2015 року, що стало підставою для звільнення позивача з роботи. Суд вважає, що за відсутності особистої згоди працівника працювати на умовах, які запропоновані відповідачем звільнення працівника з роботи є незаконним та є порушенням його трудових прав, а акт про відмову продовжити роботу працівником судом відхиляється як протиправний. До компетенції суду не належать повноваження щодо скасування наказів підприємств, організацій, установ, поновлення позивача на роботі вже є захистом її порушених прав, а тому вимога в частині скасування наказу від 18.11.2015 № 339к задоволенню не підлягає. Суд поновлює позивачу строк звернення до суду, так як він пропущений з поважних причин, оскільки позивач 21.12.2015 року звертався з аналогічними позовними вимогами до неналежного суду першої інстанції (а.с.12). На відповідача суд покладає обовязок виплатити [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19 листопада 2015 року по 13 червня 2016 року, з врахуванням середньоденної заробітної плати в розмірі 140 грн 21 коп (з утриманням податку та обовязкових платежів), з відрахуванням із вказаної суми отриманої в Чернігівському міському центрі зайнятості допомоги по безробіттю за вказаний період, так як суд позбавлений можливості здійснити вірний розрахунок заробітку по причині відсутності даних про розмір отриманої допомоги по безробіттю. Судові витрати по справі необхідно покласти на відповідача.

Outcome: partial