Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-12 00:00:00

У лютому 2009 року ПАТ «Укрсиббанк» звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 10 липня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсиббанк», та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту №11181300000, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 31 000,00 (тридцять одна тисяча) швейцарських франків. Для забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, між [PERSON], [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Римською А.В. за реєстровим номером 5146. Згідно з умовами зазначеного договору в іпотеку передана 2-кімнатна квартира [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] належним чином не виконував умови кредитного договору, порушував графік погашення кредиту та сплати процентів, у зв'язку з чим утворилась заборгованість у сумі 198 818 гривень 85 коп. 10 грудня 2008 року банком на адресу відповідачів було направлено іпотечну вимогу, яка була отримана ними 10.01.2009 року, однак на момент звернення до суду вимога відповідачами не виконана, заборгованість не погашена, тому представник позивача просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки (а.с.2-4). Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18.05.2011 року позовні вимоги задоволені, звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] (а.с.63-64). Ухвалою цього ж суду від 05.09.2013 року заочне рішення від 18.05.2011 року скасовано (а.с.83). 12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» було укладено договір факторингу №1, згідно з умовами якого первісний кредитор передав (здійснив відчуження за плату), а новий кредитор прийняв право вимоги, що належить первісному кредиторові, сплатив первісному кредиторові ціну права вимоги та став кредитором за кредитними договорами, у тому числі кредитним договором № 11181300000 від 10 липня 2007 року (а.с.108-115). Ухвалою від 19 травня 2014 року ТОВ «Кей-Колект» залучено до участі у справі у якості правонаступника ПАТ «УкрСиббанк» (а.с.118). Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2014 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. В апеляційній скарзі представник ТОВ «Кей-Колект» Кошарський О.В., посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а.с.938-184). Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено, що 10 липня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсиббанк», та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту №11181300000, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 31 000,00 (тридцять одна тисяча) швейцарських франків. Для забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, між [PERSON], [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Римською А.В. за реєстровим номером 5146. Згідно з умовами зазначеного договору в іпотеку передана 2-кімнатна квартира [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] належним чином не виконував умови кредитного договору, порушував графік погашення кредиту та сплати процентів, у зв'язку з чим станом на 3 лютого 2009 року утворилась заборгованість у сумі 198 818 гривень 85 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом 29113, 86 швейцарських франків, що в еквіваленті складає 192 340, 98гр., заборгованості за процентами - 863,23 швейцарських франків, що в еквіваленті складає 5 702, 94гр.. пеня 117, 30 швейцарських франків, що в еквіваленті складає 774,93гр. 10 грудня 2008 року банком на адресу відповідачів було направлено іпотечну вимогу, яка була отримана ними 10.01.2009 року, однак вимога відповідачами не виконана, заборгованість не погашена. Наявність вказаної заборгованості та її розмір відповідачами не оспорювався. Пунктом 2.1.1 договору іпотеки передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с.13). Відмовляючи у задоволенні позову, суд 1 інстанції посилався на те, що на виконання заочного рішення від 18.05.2011 року, 15.04.2013 року були проведені прилюдні торги з реалізації 1/2 частини квартири, переможцем яких став [PERSON], а 07.05.2013 року проведені прилюдні торги з реалізації іншої 1/2 частини квартири, переможцем яких став [PERSON] Рішенням суду від 02.04.2014 року [PERSON] та [PERSON] визнано такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. Суд 1 інстанції виходив із того, що предмет іпотеки вже реалізований з метою погашення заборгованості за кредитним договором, [PERSON] та [PERSON] не є власниками спірної квартири та визнані такими, що втратили право користування даним житловим приміщенням. Однак, із висновками суду погодитись не можна, оскільки вони зроблені з порушенням норм матеріального права. Так, відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, а згідно ст.526 ЦК України - зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, у встановлений договором строк (ч.1 ст. 530). Згідно ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). У відповідності до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Згідно з ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.ч.. 1, 3 ст. 24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведене інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Відповідно до ст. 12 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. За таких обставин рішення суду про відмову у задоволенні позову підлягає скасуванню, оскільки судом не застосовано закон, який підлягав застосуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позову (п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України), а посилання відповідачів на заочне рішення від 18.05.2011 року не має правового значення, оскільки це рішення скасовано ухвалою від 5 вересня 2013 року. Посилання відповідачів на те, що на теперішній час вони не є власниками квартири - предмету іпотеки, - не являється підставою для відмови у позові, оскільки на момент звернення до суду вони були власниками, і факт невиконання умов кредитного договору та наявність заборгованості і її розмір не заперечували. На підставі ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути понесені і документально підтверджені судові витрати (1700гр. + 995гр.) і стягнути із [PERSON] та [PERSON] на користь ТОВ «Кей-Колект» у рахунок повернення судового збору по 1347гр. 50коп. з кожного.

Outcome: approved