Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-11 00:00:00

01.06.2016 до Шполянського районного суду Черкаської області надійшов даний позов, у якому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 14697,03 грн. за кредитним договором №б/н від 30.10.2010. Свій позов позивач обґрунтовує тим, що 30.10.2010 відповідач отримав кредит у розмірі 4100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, але порушив умови договору, в результаті чого виникла заборгованість в розмірі 14697,03 грн. станом на 30.04.2016, яку відповідач добровільно погашати не бажає. Тому позивач і пред'явив даний позов. У суд представник позивача не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності та вказав, що позов підтримує повністю. Відповідач у суд з'явився, проти позову заперечував, мотивуючи тим, що позивач без його згоди збільшив ліміт на кредитній картці з 200,00 грн. до 4100,00 грн., також вказав що позивач не ознайомив відповідача з правилами та тарифами. Крім того, відповідач вказав на застосування строку позовної давності щодо стягнення пені. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (ПАТ КБ «ПриватБанк») відповідно до статуту є правонаступником всіх прав та зобов'язань Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (а.с.36). Згідно з свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи серії А01 №054809 ПАТ КБ «ПриватБанк» замінив свідоцтво про державну реєстрацію 17.07.2009 у зв'язку зі зміною найменування юридичної особи. Дата проведення державної реєстрації 19.03.1992 (а.с.35). Згідно з банківською ліцензією № 22 від 05.10.2011 ПАТ КБ «ПриватБанк» має право надання банківських послуг, визначених ч. 3 ст. 47 ЗУ «Про банки та банківську діяльність»(а.с.35). Відповідно до довідки АА № 241170 з ЄДРПОУ ПАТ КБ «ПриватБанк» має організаційну правову форму акціонерного товариства, правовий статус суб'єкта - юридична особа, вид діяльності за КВЕД - інше грошове посередництво (а.с.34). У суді встановлено, що 30.10.2010 між ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] був укладений кредитний договір №б/н, згідно з яким банк надав відповідачеві кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.8-31).Даний договір укладався шляхом приєднання відповідно до ст.634 ЦК України. Згідно з анкетою-заявою про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку дана заява разом із пам'яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг,а також тарифами становлять договір про надання банківських послуг (а.с.5). Згідно з тарифами по престижним карткам «Visa» базова процентна ставка в місяць становить 2,5 %. (а.с.6-7). Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором Згідно з п. 2.1.1.5.6. Умов у разі невиконання зобов'язань за Договором, на вимогу Банку позичальник зобов'язується виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку. Згідно з п.1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна з сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же строк. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором останні платежі були здійснені відповідно 27.11.2015 та 17.12.2015 в сумі 300,00 грн. та 300,00 грн. (а.с. 4). Згідно п.1 ч.2 ст.11 Цивільного Кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Частини 1-2 ст. 625 ЦК України передбачають, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Крім того, ст.1048 ЦК України передбачено, що розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк чи інша фінансова установа надає кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 360-7 ЦК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Верховний суд України на засіданні Судової палати у цивільних і кримінальних справах 29 січня 2014 року ухвалив постанову у справі №6-155цс13, предметом якої був спір про стягнення суми заборгованості за кредитним договором і зробив правовий висновок про те, що відповідно до вимог ч.2 ст. 1054 та ч.2 ст. 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідачем суми кредиту сплачувалися частково, що призвело до утворення заборгованості станом на 30.04.2016 в розмірі 14697,03 грн., яка складається з наступного: 6818,94 грн. - заборгованість за кредитом, 6202,04 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 500,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 676,05 грн. - штраф (процентна складова). Так, відповідно до ч. 1 ст. 546 та ч. 3 ст. 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається, як пеня та штраф, і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). Суд вважає, що твердження відповідача про застосування строку позовної давності щодо стягнення пені є недоречним, оскільки останній платіж здійснений відповідачем в грудні 2015 року, а з позовом позивач звернувся в червні 2016 року. До початку розгляду справи по суті позивач не змінив предмет або підставу позову та протягом усього часу розгляду справи не збільшив та не зменшив розмір позовних вимог, заяви про застосування строку позовної давності від відповідача до суду не надходили, а тому суд розглянув цивільну справу в межах пред'явлених вимог і на підставі поданих сторонами доказів. Заходи забезпечення позову судом не вживалися. При задоволенні позову суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати в справі, а саме судовий збір в розмірі 1378,00 грн.

Outcome: approved