Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-19 00:00:00

У лютому 2018 року адвокат Конюшко Д.Б., який діє в інтересах [PERSON] та інших позивачів звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва із даним позовом до відповідача в якому просить суд стягнути із відповідача на свою користь пеню у розмірі 4 126 813,44 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 11.11.2014 між ТОВ «ВКФ Фарби України» та [PERSON] було укладено попередній договір № 11/11/14 про укладення в майбутньому договору купівлі-продажу (Основного), за яким Відповідач (в Основному договорі - Продавець) зобов`язався передати окрему кватиру № [NUMBER] , загальною площею 41,17 м2, в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , а Позивач (в Основному договорі - Покупець) зобов`язаний прийняти Квартиру [ADDRESS] та оплатити її вартість. Вказує, що згідно п. 2.1. Попереднього договору № 11/11/14, вартість Квартири [ADDRESS] при укладенні основного договору складатиме 376 877,94 грн. Відповідно до п.2.3.1. Попереднього договору № 11/11/14, позивач до укладення Основного договору зобов`язався сплатити забезпечувальну суму, що складає 68,51 % (28,0898 м2), а саме 250 000,00 грн. до 11.11.2014. Стверджує, що 11.11.2014 позивачем було сплачено за попереднім договором забезпечувальну суму 250 000,00 грн. та в подальшому також сумлінно сплачувалися щомісячні платежі, а тому позивачем виконано свої зобов`язання за попереднім договором. Зазначає, що відповідно до п. 1.2. Попереднього договору № 11/11/14, строк укладення Основного договору - до 30.06.2015. За 5 календарних днів до його укладення і протягом 5 робочих днів після отримання правовстановлюючих документів на Квартиру [ADDRESS] Відповідач мав надіслати позивачу відповідне повідомлення. Вказує, що відповідач у відведений термін будівництво будинку не завершив, в експлуатацію його не ввів, відповідно, правовстановлюючі документи на квартиру [ADDRESS] не отримав і свої зобов`язання, необхідні для укладення Основного договору не виконав. Таким чином з боку відповідача має місце невиконання умов Попереднього договору 11/11/14. Посилається, що відносини між позивачем та відповідачем регулюються ЗУ «Про захист прав споживачів», а тому позивач вправі вимагати від відповідача, передбаченої ч. 5 ст. 10 цього Закону - виплати за кожний день прострочення виконання пені у розмірі 3% загальної вартості замовлення. Враховуючи ту обставину, що сума договору складає 376 877,94 грн., термін прострочення 945 днів (з моменту 01.07.2015 ), то позивач просить суд стягнути із відповідача пеню у розмірі 4 126 813,44 грн. З урахуванням викладеного просить суд позовні вимоги задовольнити. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 06.02.2018 справу було передано за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва за місцезнаходження нерухомого майна, щодо якого виник спір. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 13.06.2018 позовні вимоги було роз`єднано в самостійні провадження, зокрема, за позовом [PERSON] до ТОВ «ВКФ Фарби України» про захист прав споживачів та стягнення пені. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 28.02.2019 справу було передано за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва за місцезнаходження відповідача, при цьому не враховуючи вимоги ст. 30 ЦПК України. Відповідно до ст. ч. 1 ст. 32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються, а тому ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 27.08.2019 справу було прийнято до провадження суду та призначено до розгляду у підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 04.12.2019 було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті у судовому засіданні. 18.02.2021 представником відповідача ТОВ «ВКФ Фарби України» - Мороз С.С. було подано до суду клопотання про проведення підготовчого засідання, заяву про поновлення процесуального строку на подачу відзиву та відзив на позовну заяву в якому проти позовних вимог заперечував. В обґрунтування своїх заперечень вказує, що попереднім договором не визначено строку завершення будівництва та введення будинку в експлуатацію, що в свою чергу нівелює твердження позивача щодо невиконання відповідачем умов попереднього договору. Вказує, що позивач в свою чергу, не наводить посилань на докази, що свідчили б про обов`язок відповідача завершити будівництво та ввести будинок в експлуатацію в певний, чітко регламентований строк, а тому твердження позивача про порушення строків завершення будівництва та введення будинку в експлуатацію, що нібито допущені відповідачем є безпідставними, та такими що не знаходять свого підтвердження в матеріалах справи. Зазначає, що загальна сума грошових коштів, що сплачена позивачем на виконання умов Попереднього договору становить 258 000,00 грн., проте загальна ціна Об`єкта за Попереднім договором становить 376 877,94 грн., а тому позивачем не виконано умови Попереднього договору та за ним обліковується заборгованість за Договором у розмірі 118 877,94 грн. Стверджує, що п. 1.2. Попереднього договору врегульовано, що сторони зобов`язуються укласти Основний договір в строк до 30 червня 2015 року. Вказує, що з підстав невиконання позивачем своїх фінансових зобов`язань за Попереднім договором, а саме несплати грошових коштів у розмірі та в строки визначені ним, укладення Основного договору, фактично унеможливилось. Зазначає, що в матеріалах справи відсутнє підтвердження направлення будь ким із сторін Попереднього договору пропозиції про його укладення іншій стороні, а тому в силу імперативних вимог ч. 3 ст. 635 ЦК України, зобов`язання сторін за Попереднім договором є припиненими з наступного за 30 червня 2015 року днем, тобто з 01 липня 2015 року. Посилається, що не укладення Основного договору в обумовлений Попереднім договором строк, порушення фінансових зобов`язань зі сплати грошових коштів за Попереднім договором, відсутність пропозиції про укладення Основного договору свідчить про те, що позивач не мав наміру придбання товару або замовлення послуги, отже не є споживачем в розумінні ЗУ «Про захист прав споживачів». Вказує, що зобов`язання набуті сторонами внаслідок підписання Попереднього договору є припиненими з 01 липня 2015 року, а тому стягнення пені за нібито прострочене зобов`язання, яке фактично є припиненим, є недопустимим з підстав прямої суперечності вимогам матеріального права. З урахуванням викладеного просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва, яка занесена протоколу судового засідання від 18.02.2021 було відмовлено представнику відповідача у задоволенні клопотання про повернення до підготовчого засідання. 11.06.2021 представником відповідача ТОВ «ВКФ Фарби України» - Мороз С.С. було подано до суду у яких остання вказує, що матеріали справи не містять жодного доказу, що свідчив би про направлення позивачем на адресу відповідача пропозиції про укладення основного договору. Вказує, що стягнення пені за даною позовною заявою є неможливою також з огляду на те, що позивач не виконав взяті на себе зобов`язання та не сплатив визначені Договором платежі у повному обсязі та з огляду на те, що зобов`язання сторін є припиненими з 01 липня 2015 року. Зазначає, що посилання позивача на те, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання та не завершив будівництво у «відведений термін» також с безпідставними, оскільки, як зазначає Верховний Суд - єдиним зобов`язанням сторін за попереднім договором є зобов`язання укласти основний договір у певний строк (термін), обумовлений таким попереднім договором. Стверджує, що правові підстави для нарахування пені відсутні, оскільки відповідач не порушив взятих на себе зобов`язань, позивач не довів, що вчиняв дій спрямованих на укладення основного договору, крім того, з дня за яким на думку позивача виникло порушення зобов`язання, правовідносини сторін в силу ч. 3 ст. 635 ЦК України є припиненими. Посилається, що Попередній договір від 11 листопада 2014 року не визначає вартості робіт за кожен день, а містить в собі лише розмір забезпечувального платежу, а тому розрахунок пені, в разі дійсного порушення відповідачем зобов`язання та у разі можливості застосування положень ЗУ «Про захист прав споживачів» в контексті даного спору мав би складатись із 3 (трьох) відсотків ціни договору та становив би 11306 (одинадцять тисяч триста шість) гривень 34 копійки. Вказує, що преамбулою Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів,- робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Зазначає, що в розрізі наявних правовідносин, що склались між позивачем та відповідачем, відповідач не може вважатись ані виконавцем, ані виробником, оскільки відповідач внаслідок укладення Попереднього договору прийняв на себе лише одне зобов`язання - укласти основний договір у разі належного виконання позивачем всіх його умов, що в свою чергу виключає можливість застосування до наявних правовідносин приписів ЗУ «Про захист прав споживачів». Стверджує, що відповідач, за укладеним між сторонами Договором, не зобов`язаний був здійснювати будь-яких робіт або надавати будь-які послуги позивачу, а тому правовідносини, що виникли між сторонами не регламентуються приписами Закону України «Про захист прав споживачів» в зв`язку з чим заявлена позовна вимога про стягнення пені, передбаченою даним Законом с безпідставною та необґрунтованою. З урахуванням викладеного вище просив у задоволенні позовних вимог відмовити. 11.06.2021 представником відповідача ТОВ «ВКФ Фарби України» - Мороз С.С. було подано клопотання про доручення доказів. Позивач та представник позивача у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомленні належним чином, у матеріалах справи наявна заява від представника позивача у якій останній просить суд провести розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, разом із тим суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача, оскільки у матеріалах справи наявний відзив на позовну заяву та письмові пояснення, а тому відповідач висловив свою думку щодо поданого позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлено, що 11.11.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ВКФ Фарби України» до [PERSON] було укладено попередній договір, відповідно до якого сторони зобов`язуються у строки встановлені даним попереднім договором, укласти у майбутньому договір купівлі-продажу (Основний договір) відповідно до якого ТОВ «ВКФ Фарби України» зобов`язується передати окрему квартиру, характеристики якої вказані у п. 1.3 розділу 1 цього Попереднього договору, в житловому будинку, за адресою: [ADDRESS] , а [PERSON] зобов`язується прийняти квартиру та належним чином оплатити його вартість в обсязі згідно із розділом 2 Попереднього договору (16-19). Відповідно до п. 1.2. Попереднього договору, сторони зобов`язуються укласти Основний договір в строк до 30.06.2015 року. Сторони висловили, що Основний договір укладається протягом п`яти календарних днів з моменту отримання [PERSON] відповідного повідомлення від ТОВ «ВКФ Фарби України». В будь-якому випадку ТОВ «ВКФ Фарби України» зобов`язана направити [PERSON] вказане повідомлення протягом 5 робочих днів після отримання ТОВ «ВКФ Фарби України» правовстановлюючих документів на об`єкт та надання Реєстраційною службою ГУЮ у м. Києві документів, що є необхідні для належного укладення та оформлення Основного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Відповідно до ч. 3 ст. 635 ЦК України, зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Системний аналіз статті 635 ЦК України свідчить про те, що єдиним зобов`язанням сторін за попереднім договором є зобов`язання укласти основний договір у певний строк (термін), обумовлений таким попереднім договором. Ухилення від такого укладення є порушенням цього зобов`язання, однак якщо факт ухилення судами не встановлено, а сторони в обумовлений строк (термін) основний договір не уклали або одна зі сторін не направила іншій стороні пропозицію про його укладення, таке зобов`язання вважається припиненим. Аналогічний правовий висновок викладений у Постанові Верховного суду від 24.07.2019 у справі № 200/14946/16-ц. Таким чином вбачається, що єдиним зобов`язанням єдиним зобов`язанням сторін за попереднім договором є зобов`язання укласти основний договір у строк до 30.06.2015. При цьому, як встанволено в ході розгляду справи у суді, у встановлений Попереднім договором від 11.11.2014 строк Основний договір укладений не був та доказів надсилання сторонами повідомлень про укладення Основного договору матеріали справи не містять. З урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку, що зобов`язання за попереднім договором припинилися після закінчення строку на укладення Основного договору, а саме 01.07.2015. Проаналізувавши укладений сторонами попередній договір судом встановлено, що даним договором не встановлено положень про стягнення пені за невиконання умов цього договору. Заявляючи вимогу про стягнення пені, позивач посилається на положення ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Так, згідно із ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі. При цьому, відповідно до преамбули Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Відповідно до статей 1, 1-1 цього ж Закону споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Згідно з положеннями статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Аналіз вищезазначених положень Закону України «Про захист прав споживачів» дає підстави дійти висновку про те, що в розрізі наявних правовідносин, що склались між позивачем та відповідачем, відповідач не може вважатись ані виконавцем, ані виробником, оскільки відповідач внаслідок укладення Попереднього договору прийняв на себе лише одне зобов`язання - укласти основний договір у разі належного виконання позивачем всіх його умов, що в свою чергу виключає можливість застосування до наявних правовідносин приписів ЗУ «Про захист прав споживачів». Таким чином, з урахуванням тих обставин, що у встановлений Попереднім договором строк сторонами не було укладено Основного договору та внаслідок чого строк дії Попереднього договору закінчилася, враховуючи те, що єдине зобов`язання за Попереднім договором було укладення Основного договору, суд приходить до висновку про неможливість застосування у спірних правовідносинах норм ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів». З огляду на викладнене вище, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку із їх необґрунтованістю. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. З огляду на наведене, у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі у зв`язку із необґрунтованістю заявлених позивачем вимог. Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про необгрунтованість вимог позивача та відсутності підстав для застосуванння у спірних правовідносинах вимог ЗУ "Про захист прав споживача", приймаючи до уваги те, що при зверненні до суду позивач, посилаючись на вимоги ст.22 ЗУ "Про захист прав споживача" не сплатив судовий збір, а тому

Outcome: approved