Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

01 грудня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» про захист прав споживача, визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення коштів. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що в 17 листопада 2016 між ним, [PERSON], та ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» було укладено договір Фінансового лізингу №1904 з Додатками, згідно якого предметом Лізингу по договору є: Беларус 1025.2. Так в мережі Інтернет, він знайшов оголошення про продаж трактора вартістю 229000 гривень, 2012 року випуску, розміщений працівниками ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф», офіс якої розташований в м. Запоріжжя, та йому розяснили, що такий трактор є в наявності. Він приїхав до офісу компанії і менеджер компанії пояснив, що спочатку він повинен сплатити передплату (аванс) за транспортний засіб 70000 гривень, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф», після чого з ним буде укладеного договір лізингу і протягом декількох днів компанія передасть в користування предмет лізингу. В той же день було сплачено рахунок на суму 70000 гривень. Повернувшись додому та уважно прочитавши договір та додатки до нього стало зрозуміло, що його обманули: вартість транспортного засобу значно більша, ніж та на яку розраховував, а трактор так і не прибув. Представником ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» не було розяснено призначення платежу в сумі 68000 гривень, який виявився Комісією за організацію договору, він вважав що це часткова оплата вартості транспортного засобу (зі слів представника компанії та призначення платежу в рахунок на оплату). Представник компанії не надав достовірної інформації, завірив в тому, що всі істотні умови договору дотримані, пояснив та спонукав підписати договір швидше, мотивуючи тим, що на нього чекають інші особи, які бажають укласти договір лізингу. Крім цього, протягом обіцяних днів предмет лізингу так і не був переданий. Тому представником компанії введено його в оману щодо умов виконання договірних зобовязань. Також посилається, що умови договору є несправедливими, щодо прав та обовязків споживача стосовно прав та обовязків продавця (виконавця) договору. В обґрунтування позовних вимог вказує, що у договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатися споживач у випадку порушення якості, комплектації та інших умов з продажу товару. Також вказує, що ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» здійснює свою діяльність без отримання відповідної ліцензії. Також вказує, що договір лізингу транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню, що в даному випадку не було зроблено. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю з тих же підстав, додатково зазначив, що при укладанні та підписанні договору, графа в договорі про вартість договору лізингу була не заповнена, менеджер компанії завірив, що ціну договору буде проставлено, коли він принесе докази сплати авансу в розмірі 70000 гривень. Пішовши у відділення банку та сплативши 70000 гривень авансу та надавши докази, отримав свій примірник договору в якому виявив, що вартість предмету лізингу складає 24817,51 доларів США, що еквівалентно 680000 гривень, та записи яких були вписані в договір лізингу від руки. Представник відповідача в судовому засіданні не зявився, був належним чином повідомлений, надав до суду письмові заперечення на позовну заяву, просить суд в задоволені позову відмовити. В запереченнях на позов вказує, що позивач не надав жодного належного та допустимого доказу щодо факту введення його в оману, наявності в діях умислу відповідача позивачем не доведено. Вказує, що нотаріальна форма договору до даного договору не є обовязкова, так як це є договір непрямого лізингу на момент укладання договору ще не існує транспортного засобу, а тому нотаріуси згідно Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України №296/5 від 22.02.2012 року не мають права посвідчити наданий договір лізингу, так як нотаріус при посвідчені вимагає документ про реєстрацію транспортного засобу. Ліцензія на даний вид послуг не потрібна, так як ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» не займається адмініструванням фінансових активів для придбання товарів у групах, а займається фінансовим лізингом відповідно до положень Закону України «Про фінансовий лізинг», положення якого не передбачено ліцензування такого виду діяльності, а регулятором Нацкомфінпослуг видається довідка, на підставі якої здійснюється така діяльність, регулятором не впроваджено ліцензійних умов для фінансового лізингу. Також в обґрунтування заперечень, посилається на ст.ст. 3, 627, 638 ЦК України, згідно яких загальними засадами цивільного законодавства є, серед іншого свобода договору та свобода підприємницької діяльності; сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору; договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Умови договору №1904 фінансового лізингу, укладеного між позивачем та відповідачем, є рівними не порушують прав і обовязків сторін, та відсутній будь-який дисбаланс прав та обовязків. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 17.11.2016 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» був укладений договір №1904 Фінансового лізингу (далі Договір), крім того до договору є два додатки, а саме: Додаток №1 предмет лізингу, вартість предмету лізингу, авансовий платіж, комісія за організацію Угоди, комісія за передачу предмету лізингу, графік сплати авансових платежів; Додаток №2 специфікація. Відповідно до ст. 1 Договору предметом фінансового Лізингу за даним договором є транспортний засіб, визначений у даній статті та у Специфікації (Додаток №2 Договору), а саме: Беларус 1025.2, комплектація/модифікація не зазначено, обєм/тип двигуна 4.75, тип КПП МТ, привід 4х4. Специфікація Предмету Лізингу була самостійно та свідомо обрана Лізингоодержувачем та в повній мірі відповідає його вимогам. Вартість предмету лізингу на момент укладання даного Договору зазначається у даному Договорі та в Додатку №1. Як зазначено у п. 8.2 ст. 8 Договору, вартість предмета лізингу на момент укладання договору становить 24817,52 доларів США з урахуванням ПДВ, згідно з обмінним курсом долара США до української гривні, на фактичну дату укладання даного Договору, гривневий еквівалент вартості предмета лізингу становить 680000 гривень з ПДВ. Згідно з Додатком №1 до Договору, предмет лізингу - Беларус 1025.2, вартість предмету лізингу 24817,52 $, авансовий платіж 50%, сума виплат авансового платежу 12408,76 $, щомісячний авансовий платіж 1034,06 $, комісія за організацію Угоди (10%) 2481,75 $, комісія за передачу ПЛ (3%) 744,53 $, вартість ПЛ на дату підписання Договору 680000 грн., термін поставки ПЛ 30 днів, курс долару на дату підписання Договору 27,40, дата підписання договору 17.11.2016. Відповідно до банківської квитанції від 17.11.2016 року, [PERSON] було сплачено комісія за організацію до Договору Фінансового Лізингу №1904 від 17.11.2016р. 70000 гривень на користь ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф». 17.11.2016 року [PERSON] була подана заява до ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» про надання трактору Беларус 1025.2 2012 р.в. за ціною 229000 грн. та відвантаження його за адресою позивача. Згідно із ч. 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). За ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5-6 ст. 203 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Частиною 3 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості; у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Так, у разі коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (ч. 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»). Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч.2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів: умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Проаналізувавши норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», слід дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони одночасно, по-перше, порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві. Несправедливими згідно із ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника) (пункти 2); визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункт 13). Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним (ч. 4 ст. 18 цього Закону). В пункті 9.4. Договору встановлено, що у разі зміни вартості Предмета Лізингу з моменту укладання даного Договору та з метою виплати Лізингоодержувачем не менше 50% від Вартості Предмета Лізингу на момент купівлі Предмету Лізингу та його передачі, Лізингоодержувач зобовязаний єдиноразово доплатити різницю такої Вартості до вже сплачених Авансових платежів до моменту купівлі Предмета Лізингу та передачі його Лізингоодержувачу. У такому випадку різниці проводиться Лізингоодержувачем на підставі наданої Лізингодавцем квитанції або рахунку. В такому випадку остаточна вартість Предмета Лізингу та подальші лізингові та інші обовязкові платежі будуть визначені у новому Додатку №3 до даного Договору, який Сторони зобовязані підписати та який є його невідємною частиною. Сторони погодили, що доказом зміни Вартості Лізингу є рахунок-фактура чи прас-лист від продавця транспортного засобу станом на дату виписки рахунку-фактури продавцем. Отже, вказаний пункт виключає можливість споживачеві розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору та навпаки зобовязує доплатити вартість збільшення, а також зобовязує споживача підписати новий Додаток №3 де буде визначена збільшена ціна договору. Вказаний пункт 9.4. Договору є несправедливим в розумінні п. 13 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Водночас в ст. 12 Договору «Порядок розірвання договору. Порядок повернення коштів. Відповідальність сторін і порядок повернення предмету лізингу», не зазначено та не надано право Лізингоодержувачу (споживачу) розірвати договір в разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору. Крім того, змістом п. 12.3. ст. 12 Договору передбачено, що Лізингоодержувач, який сплатив лізингові платежі, що передбачені в п. 4.1 та неотримав Предмет Лізингу має право розірвати даний Договір за власним бажанням, про що має повідомити Лізингодавця. В такому випадку Лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання Договору в розмірі 20% (двадцяти відсотків) від сплаченої суми Авансових платежів та повертає сплачену Комісію за передачу Предмету Лізингу. Комісія за організацію Угоди в такому випадку не повертається. Зі змісту викладеного пункту 12.3. Договору вбачається, що Лізингодавець може сам створювати умови, які спонукатимуть Лізингоодержувача розірвати договір, але при цьому Лізингодавець отримає вигоду, а Лізингоодержувач, сплативши лізингові платежі (комісію за організацію Угоди, авансовий платіж та інші платежі) і не отримавши транспортний засіб, втрачає 20% від сплачених коштів та повністю втрачає можливість повернути комісію за організацію Угоди. Таким чином, відповідач в договорі надав собі можливість не повертати кошти, сплачені споживачем його послуг у разі розірвання договору за ініціативою споживача послуг, та звільнив себе від будь-яких негативних наслідків від порушення прав позивача як споживача послуг у разі розірвання договору, в тому числі і не з вини позивача, що, на думку суду, приводить до дисбалансу договірних відносин. На підставі викладено,

Outcome: approved