Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

Сторони з 24 січня 2015 року перебувають у зареєстрованому шлюбі і мають спільну малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Оскільки відповідач добровільно не приймає участі в утриманні їх спільної дочки, позивач заявила до суду вимогу про стягнення з [PERSON] на її користь на утримання дитини аліментів у твердій грошовій сумі по 1000 гривень щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду до досягнення дочкою повноліття. Крім того, позивач просила стягнути з [PERSON] на своє утримання 500 гривень щомісячно до досягнення дитиною трьох років та стягнути додаткові витрати на утримання дитини у зв'язку з витратами на лікування у розмірі 1000 гривень. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, суду пояснила, що 24 січня 2015 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем у справі. У шлюбі в них народилась дочка [PERSON], [INFO]. Відповідач разом з нею не проживає з травня 2016 року і з тих пір не надає допомоги на утримання дитини. Утримання та лікування дитини вимагають значних затрат, вона на даний час не працює, перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до трьох років. Дитина часто хворіє, її лікування вимагає значних коштів на придбання ліків та витрати на транспорт. Їй відомо, що відповідач має постійний дохід від своєї праці на будівництві, а тому може надавати аліменти на дитину у розмірі 1000 гривень, на її утримання до досягнення дочкою трирічного віку в сумі 500 гривень щомісячно та сплатити їй 1000 гривень додаткових витрати, понесених на лікування дочки. Відповідач у судове засідання 10 січня 2017 року не з'явився, подавши клопотання про відкладення розгляду справи (а.с. 37). У судове засідання 23 січня 2017 року позивач не з'явився повторно, хоча належним чином був повідомлений про день, час і місце розгляду справи (а.с. 41). У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) ( ч. 4 ст. 169 та ч. 1 ст. 224 ЦПК України). Суд, розглянувши справу у судовому засіданні, проаналізувавши законодавство, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON], виходячи з наступного: Із копії свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 9) слідує, що з 24 січня 2015 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, а із свідоцтва про народження (а.с. 10), - що мають спільну малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Довідкою виконавчого комітету Мурованокуриловецької селищної ради № 3426 від 03 листопада 2016 року (а.с. 12) доводиться обставина, що дочка проживає біля матері в [ADDRESS] і знаходиться на її утриманні. За таких обставин вимога позивача про стягнення аліментів на дитину є обґрунтованою і підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідач [PERSON] станом на 07 квітня 2016 року був працевлаштований і за шість місяців 2015 року його дохід складав 19 860 гривень 58 копійок (а.с. 17). Зі слів позивача в судовому засіданні слідує, що з травня по жовтень 2016 року відповідач перебував на заробітках за кордоном, а в даний час працює у м. Вінниці на будівництві. Відповідач у судове засідання не з'явився і не подав доказів про протилежне. Отже, оскільки у суду відсутні відомості про офіційне працевлаштування відповідача, суд вважає правильним і доцільним визначити розмір аліментів саме у твердій грошовій формі. Однак, суд вважає такою, що підлягає до часткового задоволення, вимогу про розмір аліментів на дитину. Статтею 182 СК України та п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач не довела суду обставину, що доходи відповідача дозволяють сплачувати на утримання дитини тисячу гривень щомісячно. В той же час статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» установлено, що у 2017 році прожитковий мінімум на дитину віком до 6 років з 1 січня складає 1355 гривень. Враховуючи все вище перераховане, а також рівний обов'язок обох батьків утримувати дитину, суд вважає, що реальним для забезпечення прав та інтересів малолітньої дитини, та можливим для виконання з боку відповідача буде визначення щомісячної суми аліментів сімсот гривень. Окрім вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини позивач просить ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] понесені нею додаткові витрати на лікування дитини у сумі 1000 гривень. Суд таку вимогу вважає обгрунтовною, оскільки поряд із аліментами на утримання дитини батьки повинні сплачувати кошти на покриття додаткових витрат на дитину. Частина 1 статті 185 СК України закріплює правило, відповідно до якого, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв'язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку. Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. До такого висновку дійшов Верховний Суд України у своїй постанові при розгляді справи № 6-1296цс15 24 лютого 2016 року. Позивач довідкою Мурованокуриловецької селищної ради (а.с. 12), довідками головного лікаря КУ «Мурованокуриловецька ЛПЛ» (а.с. 13, 14), випискою з медичної карти амбулаторного стаціонарного хворого [PERSON] (а.с. 15, 16), чеками на придбання медикаментів, призначених лікарями, та витратами на пальне для транспортування дитини в лікарню (а.с. 18-20) довела, що з 05 по 26 жовтня 2016 року вона витратила для лікування дитини щонайменше 1996 гривень 57 копійок. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. У пунктах 18, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року № 3 зазначено, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Виходячи з вищенаведених об'єктивних даних щодо матеріального положення відповідача, з урахуванням його зобов'язання про сплату аліментів на малолітню дитину, яка проживає з позивачем та знаходяться на її утриманні, за відсутності посилань стосовно незадовільного стану здоров'я, надання утримання іншим непрацездатним особам чи на інші істотні обставини, суд визначає разову участь відповідача у додаткових витратах на дитину в розмірі 1000 гривень, що складає половину від суми, яку довела перед судом позивач. Судом встановлено, що [PERSON] в даний час знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років (а.с. 11). Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на аліменти в даному випадку дружина має незалежно від того, чи працює вона та від її матеріального стану. Законодавець пов'язує таке право лише з однією умовою - відповідним матеріальним станом чоловіка (ч. 4 ст. 84 СК України). Тобто, право на аліменти у дружини - матері може виникнути лише у разі достатнього матеріального забезпечення чоловіка, наявності у чоловіка достатніх коштів для надання дружині - матері спільної дитини матеріальної допомоги та стягуються за умови, що чоловік, до якого пред'явлено вимоги про надання утримання, спроможний та може надавати матеріальну допомогу. У судовому засіданні позивач наполягала на задоволенні її вимоги про стягнення аліментів на її утримання, стверджуючи, що відповідач є працездатним, не хворіє будь-якими хронічними захворюваннями, доказів щодо наявності інших утриманців не надав, працює та отримує доходи від своєї праці, а тому може надавати допомогу на її утримання у твердій грошовій сумі. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні судом досліджено докази, надані сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень, які відповідають вимогам належності та допустимості. Суд враховує, що відповідач є працездатним, не хворіє будь-якими хронічними захворюваннями, маючи вищу освіту, може мати постійне місце роботи та стабільний заробіток, доказів щодо наявності інших утриманців не надав, а тому приходить до висновку, що він може надавати матеріальну допомогу на утримання дружини, з якою проживає його малолітня дитина у сумі 500 гривень щомісячно. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Позивач звернулася до суду з цим позовом 05 грудня 2016 року. Відповідно до положень ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати державного мита звільняються позивачі за позовами про стягнення аліментів. Частиною 3 ст. 88 ЦПК України передбачено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Ставка судового збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру встановлена у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (підпункт 1 п. ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»). Тобто, станом на день розгляду справи в суді (ч. 3 ст. 2 ЦПК України), мінімальна ставка судового збору за позовами майнового характеру становить 640 гривень. Крім того, вимога про стягнення додаткових витрат на утримання дитини оплачена позивачем у сумі 551 гривня 20 копійок (а.с. 1). За приписами частини 1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення і ця частина її позовної вимоги.

Outcome: partial