Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-14 00:00:00

01 грудня 2017 року позивачка [PERSON], [INFO], звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON], [INFO], про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що одруження з відповідачем виявилось невдалим, з'ясувалось, що вони не підходять один одному, з часом вони перестали піклуватися про створення нормальних сімейних стосунків та не відчувають повагу один до одного. Зазначає, що чотири роки потому стосунки між ними погіршились, однією сім'єю подружжя не проживає, шлюбні відносини припинено, спільне господарство не ведеться. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе. Згода про утримання дитини досягнута. Просить розірвати шлюб. В судове засідання, позивачка з'явилась, підтримала позов у повному обсязі, просила його задовольнити. В судове засідання, відповідач не з'явився, проте надав заяву слухати позов за його відсутності, з позивними вимогами згоден, проти розірвання шлюбу не заперечує. В судове засідання з'явився третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на боці позивача, вказав, що проживає з позивачкою однією сім'єю вже чотири роки, хоче мати з нею спільних дітей і бути записаним як їх батько. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, суд дійшов до таких висновків. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов'язані з розірванням шлюбу. У відповідності до вимог ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається . Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. За правилами, встановленими ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом установлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 05 серпня 2006 року, свідоцтво про укладення шлюбу [NUMBER] від 05 серпня 2006 року, актовий запис № 213 зроблено відділом реєстрації актів громадянського стану Дружківського міського управління юстиції Донецької області (а.с. 10). Від шлюбу подружжя має малолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 11). Яка наразі перебуває на вихованні та утриманні [PERSON] Вже чотири роки, з 2013 року, подружжя мешкає окремо один від одного, спільного господарства не веде. [PERSON], якого було залучено, за клопотанням позивачки, як третю особу на боці позивача, пояснив, що він мешкає однією сім'єю з [PERSON], хоче мати з нею спільну дитину, хоче бути записаний батьком дитини, яка народиться у [PERSON] У разі, якщо у [PERSON] народиться дитина, визнає себе батьком дитини. За згодою [PERSON], його було допитано у якості свідка, він повідомив, що вже чотири роки проживає разом з [PERSON] однією сім'єю, її дитина проживає разом з нею та ним. Хоче мати спільних дітей з [PERSON], хоче, щоб його було зареєстровано, як батька дитини, яка народиться у [PERSON] Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім'ї та поновлення шлюбних відносин неможливо, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті права сторін. Враховуючи вищеназвані обставини, суд приходить до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] існує формально, а тому підлягає розірванню. Застосування строку для примирення не вбачається за доцільне. Малолітню доньку [PERSON], [INFO], суд вважає за необхідне залишити з матір'ю, оскільки вбачається, що вони перебувають з нею, знаходяться на її утриманні. Відповідно до положень частини 1 статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку із реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка по справі, не надала суду клопотання про заміну прізвища на дошлюбне, тому суд вважає за можливе залишити відповідачці після розірвання шлюбу прізвище «[PERSON]». Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, у разі задоволення позову, покладаються - на відповідача. До матеріалів справи надано докази сплати судового збору позивачем у розмірі 640, 00 грн. (шістсот сорок грн. 00 коп.) /а.с.1/. Тому, з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути сплачений нею судовий збір у сумі 640 грн. за подання даної заяви про розірвання шлюбу. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved