Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-04 00:00:00

01 вересня 2014 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення аліментів на її утримання. Вимоги обґрунтовує тим, що вона є матір'ю відповідачів [PERSON], [PERSON] З самого народження синів змушена була самостійно їх виховувати, доглядати, забезпечувати всім необхідним для навчання і дозвілля, так як з батьком дітей шлюб розірвала. Вважає, що свої батьківські обов'язки виконувала належним чином. Для того, щоб забезпечувати дітей на відповідному рівні, їздила за кордон на заробітки. Зазначила, що старший син [PERSON] разом зі своєю дружиною останніх вісім років проживав разом з нею в одному будинку. Весь цей час вона допомагала їм фінансово, дала частину коштів на купівлю окремого власного житла. [PERSON] має нестабільний, однак достатній для забезпечення сім'ї, проведення ремонтних робіт в квартирі, дохід. Син [PERSON] на даний час проживає у своєї співмешканки в смт. Іваничі Іваничівського району. Інколи приїздить додому, але тільки для того, щоб попросити у неї кошти. Зазначає, що [PERSON] має неповнолітню дитину, проте будь-якими витратами на її утримання він не обтяжений. Всі кошти, які він неофіційно заробляє, витрачає суто на свої потреби, алкоголь та розваги. Вказує, що все життя вона допомагала своїм дітям, забезпечувала їх матеріальні потреби, решту коштів вкладала в ремонт будинку, в якому зараз проживає. На даний час вона є інвалідом ІІІ групи загального захворювання, внаслідок саркоми м'яких тканин на нижній кінцівці. Зазначає, що саме через такий стан здоровя, вона обмежена у пересуванні та не має можливості їздити на заробітки як раніше, тому у неї виникають фінансові труднощі, що пов'язані з неможливістю купувати необхідний обсяг продуктів харчування, медикаментів та одягу. Пенсії, яку вона отримує, ледь вистачає на прожиття. Вказує, що її сини є працездатними особами, зобов'язані надавати їй допомогу, однак фінансово не допомагають матері, а навпаки вимагають від неї коштів. Крім того, зазначає, що їй та відповідачам на праві спільної часткової власності належить будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS], проте будь-яких коштів на його утримання, а саме сплату комунальних послуг, поточний ремонт та інше обслуговування, жоден з них добровільно не дає. Вона самостійно оплачує всі рахунки. Зважаючи на її стан здоров'я, матеріальне забезпечення, інвалідніс0, та вклад у виховання і забезпечення своїх дітей, вважає, що має право на отримання допомоги від них у вигляді аліментів в розмірі по 1000 грн. з кожного щомісячно. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просять їх задовольнити з підстав наведених у позові. Представник позивача наголосив, що його довірителька є інвалідом 3 групи від загального захворювання, а отже є непрацездатною особою, має невелику пенсію, що становить 1049 грн. на місяць, потребує додаткових коштів на прожиття, які зобов'язані їй надавати повнолітні діти, тобто відповідачі, що мають можливість це робити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги не визнали та пояснили, що позивач не потребує додаткової матеріальної допомоги, оскільки отримує пенсію по інвалідності, яка перевищує встановлений прожитковий мінімум для непрацездатних осіб. Крім того зазначють, що [PERSON] має у власності транспортні засоби, сама здійснює керування автомобілем, регулярно їздить за кордон, внаслідок чого отримує додатковий дохід. Вказали, що на утриманні у відповідача знаходиться його дружина, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку та неповнолітня дитина. Просять у задоволенні позовних вимог відмовити за безпідставністю. [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що позивач не потребує додаткової матеріальної підтримки, оскільки сама взмозі забезпечити нормальний рівень життя. Наголосив, що він не має можливості надавати матері матеріальної допомоги, оскільки на даний час офіційно не працює, а мати має дохід у вигляді пенсії. Заслухавши пояснення позивача [PERSON], її представника [PERSON], відповідачів [PERSON], [PERSON], представника відповідача [PERSON], показання свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не є обґрунтованим, а тому не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON], [PERSON] є синами позивача [PERSON] (а.с.4,5). [PERSON] перебуває в шлюбі з [PERSON], яка знаходиться в відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку. Також має на утриманні неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с.63,64) [PERSON] є інвалідом ІІІ групи загального захворювання, що підтверджується довідкою МСЕК від 01.11.2013 року (а.с.39) та копією посвідчення (а.с.7). За висновком про умови та характер праці, що міститься у даній довідці МСЕК, [PERSON] протипоказана робота в шкідливих і небезпечних умовах праці. На підтвердження непрацездатності позивача, її представник в суді адвокат [PERSON], покликаючись на рішення Конституційного суду України, стверджує, що особа, яка визнана в установленому порядку інвалідом 3 групи є непрацездатною. Однак такі твердження сторони щодо віднесення до категорії непрацездатних інвалідів 1,11, 111 групи, з огляду на встановлені судом фактичні обставини справи, до уваги взяти не можна, оскільки Конституційний суд України у своєму рішення розтлумачив положення частини першої статті 1241 ЦК України щодо права повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця на обов'язкову частку у спадщині за наявності заповіту і вказав, що таке право мають повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, які визнані інвалідами 1,11,111 групи у встановленому законом порядку. Щодо конкретної справи, зокрема стосовно непрацездатності [PERSON], яка є інвалідном 111 групи і в зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги, то з такими твердженнями представника позивача погодитись неможливо з огляду на наступне. Відповідно до вимог ст. 202 СК України, дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Аналіз чинного законодавства з приводу сімейних правовідносин, надає можливість суду зробити висновок про те, що аліментне зобов'язання по утриманню повнолітніми донькою, сином своїх батьків - це правовідносини у силу яких повнолітні діти зобов'язані утримувати своїх батьків і підставою виникнення цього є сукупність таких юридичних фактів, як: родинний зв'язок батьків та дітей, непрацездатність батьків, необхідність у матеріальної допомозі. У зв'язку з тим, відсутність хоча б однієї з умов, вказаної у ст. 202 СК України, виключає виникнення аліментного зобов'язання по утриманню повнолітніми сином, донькою своїх батьків. Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом І, ІІ, ІІІ групи. Необхідність матеріальної допомоги визначається в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо. Суд зазначає, що сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися потребою в отриманні матеріальної допомоги. Тобто батьків слід визнавати такими, що потребують матеріальної допомоги за наявності обставин, що підтверджені належними доказами. Одним із аспектів, які враховуються судом при визначенні такої потреби є отримання матір'ю чи батьком доходів, що є меншими за прожитковий мінімум, встановлений державою для непрацездатних осіб. Згідно діючого законодавства, держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо. Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» встановлено, що з 1 січня 2014 року прожитковий мінімум для непрацездатних осіб становить - 949 грн. Згідно довідки №1634 від 13 серпня 2014 року (а.с.5) [PERSON] перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Нововолинську як одержувач пенсії по інвалідності та отримує пенсію в розмірі 1049 грн. 00 коп., тобто вона отримує дохід більший від встановленої Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» суми прожиткового мінімуму. Таким чином, дохід позивача, а саме пенсія, яку вона отримує у розмірі 1049 гривень на місяць, перевищує розмір встановленого законом розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. При вирішенні спору даної категорії, суд також має враховувати наявність у позивача майна на праві власності, можливість його утримувати а також інші обставини,що мають істотне значення для вирішення справи. В суді встановлено що за [PERSON] на праві власності зареєстровано два транспортні засобу, що підтверджується довідкою Центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів від 24.10.2014 року (ас. 68,69), де вказано що на особу [PERSON] зареєстровані автомобіль Фольксваген Т4, 1996 року випуску та автомобіль Пежо Експерт, 2000 року випуску. На заперечення цих обставин, позивач в суді надала довідку, що за нею з 11.02.2005 року зареєстрований один автомобіль марки Пежо - Експерт, 2000 року випуску. При цьому пред'явила копію довіреності від 29.08.2011 року, згідно якої передала належний їй автомобіль марки Вольксваген Транспортер 4 у користування іншій особі. Цим документом підтверджує відчуження вказаного автомобіля, що суд до уваги взяти не може, оскільки власником вказаного транспортного засобу є [PERSON], що підтверджується копією наданого нею свідоцтва про реєстрацію. Свідки сторони позивача допитані в суді за її клопотанням [PERSON], [PERSON] показали, що знають [PERSON], та її двох синів - відповідачів. Пояснили, що звернення [PERSON] в суд з таким позовом пов'язане із бажанням матері дисциплінувати повнолітніх дітей, які неналежно ставляться до неї, не працюють, а навпаки вимагають у неї гроші. Знають, що позивач у 2006 році перенесла операцію, є інвалідом, потребує коштів для лікування, які старається заробляти сама, періодично виїзджаючи власним автомобілем за кордон. Про будь-які боргові зобов'язання [PERSON], пов'язані з недостатністю власних коштів на прожиття, їм не відомо. Цю обставину не заперечила сама позивач, а також підтверджено витягом з інформації Головного центру обробки спеціальної інформації від 05.12.2014 року (а.с.111-112), де вказано що [PERSON] протягом 2014 року перетинала державний кордон України 6-7 разів на місяць виїжджаючи на один - два дні у Республіку Польша та Беларусь. На підтвердження необхідності виїздів за кордон, позивач надала суду копії фіскальних чеків з аптек Республіки Польша, мотивуючи тим що придбавала там необхідні їй медикаменти. Наданий доказ є неналежним, оскільки не містить інформації про особу яка їх придбавала, про витрати у національній валюті України - гривні. Не підтверджено лікарськими рецептами потребу позивача у таких ліках. Тому такий доказ не може бути взятий до уваги судом на підтвердження необхідності їх придбання позивачем на даний час. Надані позивачем ксерокопії виписок з амбулаторної картки хворого на її імя (а.с.42-48) починаючи з 2006 року не містять інформації проте, які саме медикаменти показані [PERSON] на даний час і тому неможливо визначити їх вартість та відповідно потребу чи недостатність коштів позивачу на їх придбання. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що на праві власності позивачу належить ? частина приватного будинку а відповідачам по ? цього будинку відповідно. Позивач самостійно несе витрати по утриманню цього нерухомого майна і крім того звернулася до і Нововолинського міського суду Волинської області з позовом про припинення права [PERSON], [PERSON] на частку у спільному майні. (а.с.60-62) Слід зазначити, що обов'язковою передумовою вирішення справи даної категорії є внесення позивачем на депозит суду коштів, що відповідають вартості частки, на яку він просить припинити право власності відповідачів. Такий намір позивача теж можна розцінити як фінансову спроможність останньої при вирішенні майнових питань. Сама позивач в судовому засіданні даючи пояснення наголосила, що звернулася з позовом про стягнення аліментів, з метою примусити повнолітніх синів працевлаштуватись і вести нормальний спосіб життя, в тому числі належно ставитись до матері і поважати її. Поряд з цим, [PERSON], не довела суду потреби у матеріальній підтримці відповідачів, яку вона пов'язує зі своєю інвалідністю і всупереч ст.60 ЦПК України, не надала суду належних і допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, а тому вони не підлягають до задоволення судом. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позивач на даний час не потребує матеріальної допомоги від повнолітніх дітей, а тому в задоволенні позовних вимог відмовляє. В порядку ст. 88 ЦПК України, суд стягує з позивача [PERSON] в дохід держави судовий збір в сумі 243, 60 грн.

Outcome: approved