Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-19 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до ТОВ «Сіті Плюс», третя особа: [PERSON] , про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Просив стягнути з ТОВ «Сіті Плюс» відшкодування матеріальної шкоди, розмір якого складає 39297,74 грн., моральну шкоду у розмірі 11046,00 грн., витрати за проведення експертизи у розмірі 2500,00 грн. та судові витрати. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 18.10.2018 року о 14:30 год. в м. Херсоні по вул. Херсонській, 116 [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки FORD Cargo д.р.н. « [NUMBER] » рухаючись в лівій смузі, не витримавши безпечний правий боковий інтервал, здійснив зіткнення з транспортним засобом марки BMW, д.р.н. « [NUMBER] » під керуванням громадянина [PERSON] , який рухався в правій смузі в попутному напрямку. Внаслідок ДТП транспортний засіб марки BMW д.р.н. « [NUMBER] » отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постановою Цюрупинського районного суду Херсонської області від 22.11.2018 року у справі про адміністративне правопорушення за вказаною ДТП [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Згідно оцінки механічних пошкоджень - сума матеріальних збитків, які завдані у наслідок пошкодження автомобіля марки ВМW 525 номерний знак [NUMBER] становить 123525,75 грн. Крім матеріальних збитків, позивачу було завдано моральної шкоди, яка полягає у завданні негативних наслідків в результаті ДТП, як безпосередньо під час вчинення ДТП, так і після нього. Розмір моральної шкоди позивач оцінює виходячи з шістьох прожиткових мінімумів, встановлених на момент ДТП, а саме: 1841 грн. * 6 місяців = 11 046,00 грн. 19.09.2019 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження. \~ \~ \~ \~08.11.2019 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість (а.с. 70-75). \~ \~ \~ \~09.06.2021 року представником позивача подано відповідь на відзив на позовну заяву (а.с. 99-109). Ухвалою від 30.01.2020 року залучено у якості третьої особи Приватне акціонерне товариство «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП». У судовому засіданні представник позивача позов підтримала, наполягала на його задоволенні, надавши пояснення, аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Представник відповідача судовому засідання позов не визнав у повному обсязі, проти його задоволення заперечував з підстав викладених у відзиві.\~\~\~\~\~\~ Від третьої особи представник у судове засідання не з`явився, пояснень з приводу заявленого позову не надав. Дослідивши матеріали справи та надані докази, заслухавши вступне слово представників сторін, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником транспортного засобу марки BMW, державний номер [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а.с. 35). 18.10.2018 року о 14:30 год. в м. Херсоні по вул. Херсонській, 116, [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки FORD Cargo д.р.н. « [NUMBER] » рухаючись в лівій смузі, не витримавши безпечний правий боковий інтервал, здійснив зіткнення з транспортним засобом марки BMW, д.р.н. « [NUMBER] » під керуванням громадянина [PERSON] , який рухався в правій смузі в попутному напрямку. В результаті ДТП транспортний засіб марки BMW д.р.н. « [NUMBER] » отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постановою Цюрупинського районного суду Херсонської області від 22.11.2018 року у справі про адміністративне правопорушення за вказаною ДТП [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, які становлять 340,00 грн. (а.с.16). Відповідно до статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Статтею 22 ЦК України передбачено що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, зокрема якщо особа зазнала втрати у зв`язку з пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Згідно із ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Згідно з ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використання, зберігання хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утримання диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). Разом із тим, за положеннями ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Отже, за змістом зазначених норм матеріального права, положення ст. 1187 ЦК України регулюють правовідносини зі спричинення шкоди джерелом підвищеної небезпеки іншій особи, і у цьому випадку особа, яка є володільцем джерела підвищеної небезпеки звільняється від відповідальності у випадках визначених зазначеною нормою. На відміну від зазначених положень, ст. 1188 ЦК України регулює правовідносини щодо шкоди спричиненої взаємодією декілька джерел підвищеної небезпеки та спричинення шкоди кожному з них і при цьому враховують дії кожного володільця джерела підвищеної небезпеки, зокрема, порушення ним Правил дорожнього руху, наявність причинного зв`язку не тільки з дорожньо-транспортною пригодою, а і її наслідками. Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. \~ \~ \~ \~ Як вбачається зі змісту ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором. Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності зазначений Закон визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"). Тобто, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Вищевикладене узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року за результатами розгляду справи № 755/18006/15-ц щодо застосування норм права при стягненні матеріальної шкоди з особи, яка застрахувала свою відповідальність. ТОВ «СІТІ ПЛЮС» є власником транспортного засобу марки FORD Cargo д.р.н. « [NUMBER] ». Цивільно-правова відповідальність належного ТОВ «СІТІ ПЛЮС» транспортного засобу застрахована в ПрАТ «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» зі встановленням страхової суми (ліміт відповідальності) 100000,00 грн. франшиза 0,00 грн., що підтверджується полісом №АМ/4946422 від 03.10.2018 року (а.с. 62). Отже, на момент настання дорожньо-транспортної пригоди, а саме: 18.10.2018\~року у відповідача ТОВ «СІТІ ПЛЮС» був дійсний поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно Звіту експертного автотоварознавчого дослідження з визначення вартості матеріальної шкоди, спричиненого власнику транспортного засобу №49/1 від 29.12.2018 року, складеного на замовлення представника позивача, вартість відновлювального ремонту - 188640,47 грн.; вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту зносу - 81851,59 грн.; - 188640,47 грн - сума матеріальних збитків, які завдані у наслідок пошкодження автомобіля марки ВМW 525 номерний знак [NUMBER] становить 123525,75 грн. (а.с. 21-38). Фактична сума витрат за ремонт транспортного засобу, понесеного позивачем становить 65069,60 грн. (а.с. 39-48). Позивачем визначено розмір завданої майнової шкоди у розмірі 39297,74 грн. (загальна сума витрат за ремонт транспортного засобу 65069,60 грн. - виплата страхової компанії 25771,86 грн. = 39297,74 грн.) та 2500,00 грн. - витрати за проведення експертного автотоварознавчого дослідження. Судом встановлено, що 08.02.2019 року між [PERSON] в інтересах якого на підставі довіреності від 26.10.2018 року, посвідченої приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Єрьоменко В.Г. зареєстрованої за № 357, діяв [PERSON] та АТ «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» укладено договір про врегулювання страхового випадку № 0093/19, предметом якого є узгодження розміру страхового відшкодування в порядку п. 2\~ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за страховим випадком, який стався 18.10.2018 року (а.с. 80). Згідно п.п. 1.2-1.3. зазначеного Договору сторони дійшли згоди, що по заявленому позивачем страховому випадку, згідно повідомлення про випадок вх. 4604 від 19.10.2018 року становить 25771,86 грн. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц зроблено висновок, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або\~Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Таким чином, обов`язок по відшкодуванню шкоди та виплаті страхового відшкодування за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/4946422 від 03.10.2018 року, яким забезпечено належний відповідачу ТОВ «СІТІ ПЛЮС» транспортний засіб - автомобіль «Ford Cargo 3430D» д.р.н. « [NUMBER] », підлягає виконанню страховиком, оскільки розмір завданої шкоди не перевищує ліміту страхової відповідальності. Оскільки суму страхового відшкодування, яка була погоджена Договором про врегулювання страхового випадку № 0093/19 від 08.02.2019 року у розмірі 25771,86 грн. було сплачено у повному обсязі позивачеві у порядку та у спосіб, передбачений Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~суд приходить до висновку про відсутність обовязку відповідача на відшкодування шкоди, завданої позивачу, внаслідок ДТП, яке мало місце 18.10.2018 року, отже позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Щодо заявлених позивачем позовних вимог в частині стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 11046,00 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 26 Постанови Пленуму ВСУ N 2 від 12.06.2009 р. "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" - під час судового розгляду, предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Згідно з частинами першою та другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до п. 3 постанови Пленуму ВС України від 31.05.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. На думку суду, позивачем не доведено належними і допустимими доказами факт заподіяння йому відповідачем моральної шкоди, а також не доведено причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням відповідача і виникненням у позивача душевних переживань, порушення звичного ритму життя, нервових переживань. Таким чином, проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, зміст правовідносин, що виникли між сторонами, оцінивши представлені докази в їх сукупності, суд, не виходячи за межі позовних вимог, дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Відповідно до частин 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Частинами 1, 2 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. \~ \~ \~ \~На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed