Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-31 00:00:00

01.07.2021 року керівник Ізюмської окружної прокуратури Харківської області Дементьєв М. звернувся до суду в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою на здійснення функцій у спірних правовідносинах Ізюмської міської ради Харківської області, Комунального некомерційного підприємства Ізюмської міської ради «Центральна міська лікарня Піщанської Богоматері» до [PERSON] про відшкодування витрат, затрачених на лікування. В обґрунтування позову вказує, що вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 23.11.2018 [PERSON] визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. І ст.286 КК України та засуджено до покарання у вигляді 2 років обмеження волі без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст.75 КК України [PERSON] звільнений від відбування зазначеного покарання з випробуванням, з призначенням іспитового строку на 2 роки. Вирок суду стосовно [PERSON] набрав законної сили згідно з ухвалою Харківського апеляційного суду від 02.07.2019. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень потерпіла [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Ізюмської ЦМЛ з 12.12.2017 по 12.03.2018, тобто 90 койко-днів. На її лікування закладом охорони здоров`я витрачено кошти в сумі 34285 грн. 36 коп. Рішенням 88 сесії Ізюмської міської ради 7 скликання від 30.05.2019 №2214 Ізюмська центральна міська лікарня реорганізована в комунальне некомерційне підприємство Ізюмської міської ради «Центральна міська лікарня Піщанської Богоматері» ( далі - КНП IMP «ЦМЛ Піщанської Богоматері». Пунктом 2 рішення встановлено, що КНП IMP «ЦМЛ Піщанської Богоматері є правонаступником майна, всіх прав і обов`язків реорганізованої Ізюмської центральної міської лікарні. Згідно Статуту КНП IMP «ЦМЛ Піщанської Богоматері, затвердженого рішенням 118 сесії Ізюмської міської ради 7 скликання від 23.10.2020 №3060, Засновником, Власником та органом управління майном Підприємства є Ізюмська міська об`єднана територіальна громада в особі Ізюмської міської ради. Дані спірні правовідносини, які виникають при здійсненні діяльності бюджетній сфері, зачіпають інтереси держави та є порушенням загальнодержавних інтересів, що у відповідності до ст. 131-1 Конституції України покладає на прокурора обов`язок представництва в суді. Оскільки Ізюмська міська лікарня є комунальним закладом охорони здоров`я, фінансується із місцевого бюджету та у зв`язку із перебуванням потерпілого на стаціонарному лікуванні з вини [PERSON] на лікування [PERSON] витрачені кошти місцевого бюджету (в тому числі державні), тому кошти необхідно стягнути на користь позивачів. Ізюмською місцевою прокуратурою 20.04.2021 направлено до Ізюмської міської ради та КНП IMP «ЦМЛ Піщанської Богоматері» повідомлення про звернення прокуратури до суду з позовною заявою щодо відшкодування витрат,затрачених на лікування потерпілого від злочину - [PERSON] . У зв`язку з тим, що КНП IMP «ЦМЛ Піщанської Богоматері» та Ізюмською місцевою радою на даний час не вжито жодних заходів, спрямованих на відшкодування витрат, понесених на стаціонарне лікування потерпілого від почину [PERSON] , внаслідок чого не надходять кошти, витрачені місцевим бюджетом, порушуються інтереси держави в галузі охорони здоров`я та забезпечення пов`язаних з ними державних гарантій, - прокуратурою і було заявлено даний позов. Просить суд стягнути з [PERSON] на користь держави в особі КНП IMP «ЦМЛ Піщанської Богоматері» кошти, витрачені на лікування потерпілої від злочину [PERSON] в сумі 34285грн. 36 коп. на р/р UA503515330000026008052133344. (а.с. 1-8) Відповідно до частин 2-6 статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет позову, зокрема, те що дана справа є малозначною справою про стягнення аліментів, яка підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Обставини справи, що згідно частини третьої статті 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку. Враховуючи викладене, суд вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами. Відповідач своїм правом подання до суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надав. 26.08.2021 року представником відповідача [PERSON] подана заява в якій просить суд застосувати правила позовної давності й наслідки її спливу під час розгляду даної справи, та відмовити Ізюмській окружній прокуратурі Харківської області, що діє в інтересах держави в особі: Ізюмської міської ради Харківської області, Комунальне некомерційне підприємство Ізюмської міської ради «Центральна міська лікарня Піщанської Богоматері» у стягненні з [PERSON] коштів, витрачених на лікування. Вказавши, що у відповідності до норм ст.. 256, ст.. 257 та ст.. 261 ЦК України позовна давність це строк,\~у межах\~якого особа\~може звернутися\~до суду\~з вимогою\~(про\~захист свого\~цивільно\-го права\~або інтересу.\~Загальна позовна\~давність встановлюється\~тривалістю у\~три роки.\~Позовна давність\~обчислюється від\~дня,\~коли особа\~довідалася або\~могла довідатися\~про порушення\~свого права\~або про\~особу,\~яка його\~порушила.\~Потерпіла від\~злочину [PERSON] \~перебувала на\~лікуванні у\~закладі охорони\~здо\-ров`я з\~12.12.2017\~р.\~по 12.03.2018\~р.\~А тому\~сума витрат\~на її\~лікування вже\~була понесена\~та відома\~з 13\~березня 2018\~року.\~У відповідності\~до норм\~ст.\~1206\~ЦК України\~особа,\~яка вчинила\~кримінальне право\-порушення,\~зобов`язана\~відшкодувати витрати\~закладові охорони\~здоров`я\~на лікування\~потерпілого від\~цього кримінального\~правопорушення,\~крім випадку\~завдання шкоди\~при перевищенні\~меж необхідної\~оборони або\~у стані\~сильного душевного\~хвилювання,\~що ви\-никло\~раптово внаслідок\~насильства або\~тяжкої образи\~з боку\~потерпілого.\~Велика Палата\~Верховного Суду\~у постанові\~від 11\~вересня 2019\~року у\~справі №\~487/10132/14-ц\~зазначила,\~що порівняльний\~аналіз термінів\~«довідався» та\~«міг довідатися»,\~вжитих у\~статті 261\~ЦК України,\~дає підстави\~для висновку\~про презумпцію\~можливості й\~обов`язку\~особи знати\~про стан\~її майнових\~прав.\~Тому доведення\~факту,\~через який\~позивач не\~знав про\~порушення його\~цивільного права\~і саме\~з цієї\~причини не\~звернувся за\~захистом до\~суду,\~недостатньо.\~Позивач повинен\~також довести\~те,\~що він\~не міг дізнатися про порушення свого цивільного права. Прокуратура в межах КПК України здійснювала процесуальне керівництво досудовим розслідуванням в межах кримінального провадження, підтримувала державне обвинува\-чення в суді та мала право пред`являти цивільний позов в інтересах держави в межах кри\-мінальної справи. Таким чином право на пред`явлення цивільного позову виникло після 12 березня 2018 року. До суду прокурор звертається 01 липня 2021 року із порушенням строку позовної да\-вності. (а.с. 60-61) Відповідно до ч. 4ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд, незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно до ч. 1ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою суду від 08 липня 2021 року було прийнято до розгляду цивільну справу у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та надано відповідачу для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того відповідачу було надано строк для подання заперечень (відзиву) на позовну заяву. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини: Судом встановлено, що вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 23 листопада 2018 по справі № 623/843/18, який набрав законної сили 02.07.2019 року, [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1\~ст.286 КК України\~(а.с. 10-12). З довідки Комунального некомерційного підприємства Ізюмської міської ради «Центральна міська лікарня Піщанської Богоматері» від 29.03.2021 за № 1225 вбачається, що [PERSON] перебувала на лікуванні в травматологічному відділенні з 12.12.2017 року по 12.03.2018 року вартість проведених в стаціонарі 90 ліжко днів становить 34285,36 гривень.(а.с. 13,15) Відповідно до ч. 1\~ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Згідно з ч. 3\~ст. 1206 ЦК України, якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктах 1, 3, 6\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 07 липня 1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», відповідальність за відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, може покладатися на засуджених при заподіянні шкоди як умисними, так і необережними діями. Питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 (545-93-п) від 16 липня 1993 року. Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів,проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість даного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв`язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікування. Відповідно до Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого\~Постановою Кабінету Міністрів Українивід 16 липня 1993 року № 545, сума коштів, яка підлягає відшкодуванню визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебуває на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі та вартості витрат на його лікування. В силу вимог ч.6\~ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Оскільки в результаті злочинних дій [PERSON] потерпілій [PERSON] внаслідок отриманих тілесних ушкоджень перебувала на стаціонарному лікуванні в медичному закладі, який витратив 34285,36 грн. на її лікування, то саме така сума і повинна бути стягнута з відповідача на користь КНП IMP\~«ЦМЛ Піщанської\~Богоматері» на відшкодування витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілої від кримінального правопорушення. Разом з цим, представник відповідача просить застосувати до спірних правовідносин строки позовної давності. Відповідно до\~ст. 267 Цивільного кодексу України\~позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до\~ст. 256 Цивільного кодексу України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до\~ст. 257 Цивільного кодексу України\~загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Відповідно до ч. 1, 5\~ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно із ч. 4\~ст. 267 Цивільного кодексу України\~сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як вбачається з матеріалів справи, право на пред`явлення цивільного позову виникло після 12 березня 2018 року (останній день перебування [PERSON] у травматологічному відділенні). З даним позовом керівник Ізюмської окружної прокуратури Харківської області Дементьєв М. звернувся до суду 01.07.2021 року, тобто поза межами\~\~строків позовної давності, що, з урахуванням заяви адвоката відповідача\~\~про її застосування, відповідно до частини четвертої\~статті 267 ЦК України, є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Будь-яких доказів на підтвердження поважності причин пропуску такого строку суду позивачем не надано. Велика Палата\~Верховного Суду\~у постанові\~від 11\~вересня 2019\~року у\~справі №\~487/10132/14-ц\~зазначила,\~що порівняльний\~аналіз термінів\~«довідався» та\~«міг довідатися»,\~вжитих у\~статті 261\~ЦК України,\~дає підстави\~для висновку\~про презумпцію\~можливості й\~обов`язку\~особи знати\~про стан\~її майнових\~прав.\~Тому доведення\~факту,\~через який\~позивач не\~знав про\~порушення його\~цивільного права\~і саме\~з цієї\~причини не\~звернувся за\~захистом до\~суду,\~недостатньо.\~Позивач повинен\~також довести\~те,\~що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права. Відповідно до\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~- суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Враховуючи, що закінчення строку позовної давності є підставою для відмови в задоволені позову та відповідач звернувся до суду із такою заявою, то суд дійшов висновку, що в задоволені позову Ізюмської окружної\~прокуратури Харківської\~області \~в інтересах\~держави в\~особі:\~Ізюмської міської\~ради Харківської\~області,\~Комунальне некомерційне\~підприємство Ізюмської\~міської ради\~«Центральна міська\~лікарня Піщанської\~Богоматері» слід відмовити у зв`язку зі спливом строку позовної давності. Оскільки у задоволенні позовних вимог суд повністю відмовляє, вимоги позивача про стягнення судових витрат на його користь задоволенню також не підлягають.

Outcome: dismissed