Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-13 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» звернулось до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] з позовними вимогами про стягнення кредитної заборгованості у розмірі 103 603, 20 грн. В обґрунтування позову позивач зазначив, що між позивачем та відповідачем [PERSON] , 10.11.2016 року, було укладено договір позики № 95740, відповідно до якого відповідач на картковий рахунок отримав кредит у розмірі 2 400 грн. Позивач зазначає, що ним було виконано умови кредитного договору, однак відповідач не виконав покладені на нього зобов`язання, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість, що станом на 20.12.2019 року складає: 103 603, 20 грн. На підставі викладеного просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості та понесені судові витрати. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 11.01.2020 року цивільну справу передано за підсудністю до Суворовського районного суду м. Одеси. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 18 березня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Сторонам направлено копію ухвали суду та роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив. На адресу суду 13.01.2021 року (вх. 139) надійшов відзив на позовну заяву за підписом представника [PERSON] адвоката Шепеля Віталія Сергійовича, згідно якого представник зазначив, що позивач позику у позивача не брав, нараховані відсотки не відповідають вимогам ст. 625 ЦК України, позов подано зі сплавом позовної давності. На підставі викладеного просив відмовити у задоволені позовних вимог (а.с.67-68). Також, 12.04.2021 року (вх. № 10572) надійшла заява про застосування строків позовної давності, згідно якої представник позивача просить застосувати позовну даність з підстав пропущення позивачем процесуального строку на звернення до суду (а.с. 72). Крім іншого, 12.04.2021 року (вх. №10572 та № 20400) надійшли пояснення та заперечення щодо позову подані представником відповідача (а.с.74-76). В судове засідання представник позивача не з`явився, звернувся до суду з заявою, яка викладена в прохальній частині позовних вимог, щодо розгляду справи за відсутності позивача, де зазначено про підтримку позовних вимог, та про можливість розгляду справи в заочному порядку (а.с.1-4). Відповідач [PERSON] та представник відповідача Шепель В.С. , в судове засідання також не з`явились, на адресу суду надійшла заява [PERSON] , про часткове визнання позовних вимог, в частині стягнення тіла кредиту в розмірі 2 400 грн., в іншій частині позовні вимоги просив залишити без задоволення, як не обґрунтовані (а.с.79). Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Дослідивши матеріали справи, письмові докази надані позивачем на підтвердження позовних вимог, заяву відповідача щодо часткового визнання позовних вимог суд, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що ТзОВ «ВЕЛЛФІН» є юридичною особою, яка діє на підставі Статуту та зареєстрована як фінансова установа відповідно до розпорядження № 2606 від 27 жовтня 2015 року Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг. Основним видом діяльності ТзОВ «ВЕЛЛФІН» за КВЕД є: 94.92 - інші види кредитування, що підтверджується Витягом є Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.5, 6). Наказом директора ТзОВ «ВЕЛЛФІН» Стензя Д.В. № 2-1 від 27 жовтня 2015 року затвердженні Правила надання грошових коштів у вигляді позики, які розміщені на офіційному веб-сайті товариства https://creditup.com.ua. Згідно із пунктами 4.1., 4.2. Правил заявник, що має намір отримати позику, проходить реєстрацію в особистому кабінеті на сайті товариства, оформлює заявку на сайті шляхом заповнення всіх полів заявки, що відмічені як обов`язкові для заповнення. Відповідно до пунктів 6.1., 6.2. Правил у разі прийняття товариством позитивного рішення про надання позики, товариство направляє заявнику на підписання договір про отримання позики. Договір направляється шляхом надсилання електронного повідомлення на електрону адресу зазначену заявником у заяві. Договір позики із заявником укладається на умовах та в порядку визначеному цими правилами. У разі прийняття позитивного рішення товариство інформує заявника шляхом відправлення СМС-повідомлення на телефонний номер зазначений в заявці, розміщенням інформації щодо прийнятого рішення в особистому кабінеті шляхом надсилання електронного повідомлення на електрону адресу зазначену в заявці. Електронне повідомлення про прийняття позитивного рішення в наданні позики містить гіперактивне посилання. Здійснюючи перехід по гіперактивному посиланню заявник отримує електронну копію договору позики - пункт 6.3. Правил. У разі отримання договору позики засобами електронного зв`язку, заявник укладає договір позики з товариством в особистому кабінеті - пункт 6.4. Правил. Для підписання електронної форми договору позики заявник здійснює вхід на сайт товариства та за допомогою логіну та паролю входить до особистого кабінету - пункт 6.7. Правил. Пунктами 6.10., 6.11., 6.12. Правил визначено, що товариство надає позику у порядку одночасного перерахування суми, зазначеної в договорі позики на рахунок банківської платіжної картки зазначено в заявці, перерахування грошових коштів здійснюється в строки не пізніше 1 (одного) робочого дня з дати підписання договору позики сторонами; датою укладення договору позики між товариством і позичальником є дата перерахування суми позики на банківський рахунок. З матеріалів справи вбачається, що між сторонами укладено договір №95740 від 20 листопада 2016 року, який оформлений сторонами в електронній формі. При цьому суд погоджується із доводами позивача про те, що вказаний договір укладений у належній письмовій формі і відповідає вимогам цивільного законодавства. Так, статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до положень статті 1046, 1049 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей - стаття 1047 ЦК України. Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію», на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За приписами статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі частина 2 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію». Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору - пункт 5 частини 1 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію». Правила надання грошових коштів у вигляді позики ТзОВ «ВЕЛЛФІН» перебувають в загальному доступі, розміщенні на офіційному сайті фінансової установи та в розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України є публічною пропозицією (офертою) на укладення договору позики із визначенням порядку і умов кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Згідно матеріалів справи 20.11.2016 року відповідач у встановленому пунктами 4.1, 4.2. Правил надання грошових коштів у вигляді позики оформив на сайті ТзОВ «ВЕЛЛФІН» заявку для отримання позики у розмірі 2400,00 грн., шляхом заповнення всіх полів заявки із зазначенням даних банківської картки, на яку просить перерахувати кошти, що підтверджується роздруківкою заявки з офіційного веб-сайті товариства https://creditup.com.ua. Позивач прийняв позитивне рішення та здійснив переказ грошових коштів в сумі 2400 грн. на платіжну картку відповідача: [NUMBER] (а.с.24). Таким чином, між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору позики, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Факт отримання грошових коштів відповідачем не оспорюється, відповідач підтвердив факт отримання грошових коштів у розмірі:2 400 гривень та визнав позов саме в цій частині. Пунктом 1.5 договору позики передбачено, що нарахування процентів за користування позикою проводиться наступним чином: 1,8 % процента від суми позики, але не менше ніж 20 гривень за перший день користування позикою% 1,8 % процента від суми позики щоденно, починаючи з другого дня в межах строку зазначеного в п.1.2. цього договору. Так, відповідно до п.1.2. Договору - строк дії Договору 30 днів, але в будь-якому розі цей Договір діє до повного виконання Позичальником своїх зобов`язань за цим Договором. Сума процентів за користування позикою нараховується в день погашення позики. Сторони досягли згоди, що повернення позики та сплата процентів за користування позикою здійснюватиметься у відповідності до графіку розрахунків - пункт 3.1. договору. Згідно графіку погашення до Договору Позики № 95740 від 20.11.2016 року зазначено: 2 400 - сума позики, дата погашення заборгованості: 20.12.2016 року, сума до сплати процентів: 1 296 грн., разом до сплати: 3 696 грн., де, графік розрахунку є невід`ємною частиною Договору (а.с.18-22). Із довідки щодо заборгованості вбачається, що станом на 20.12.2019 року за відповідачем обліковується прострочена заборгованість в сумі 103 603 грн. 20 коп., яка складається з: 2 400 грн., - заборгованість за основною сумою позики, 48 634 грн. 20 коп., - заборгованість за відсотками, та 52 560 грн. 00 коп., - заборгованість за простроченими відсотками згідно договору (а.с.23). Згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позичальник [PERSON] взяті не себе зобов`язання не виконав, у передбачений в договорі строк грошові кошти (суму позики) та нараховані проценти за користування позикою не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість за основним зобов`язанням, яка складається із суми позики: 2 400 грн., та процентів за користування позикою в межах строку кредитування за період з 20.11.2016 року по 20.11.2016 року у розмірі: 1 272 грн. 80 коп., що складається з такого: 2 400 (тіло кредиту)*1,8/100=43,20 грн.,(проценти щоденно починаючи з 2-го дня позики)*29 та + 20 грн., (за перший день користування позикою), що відповідно становить: 1 272 грн. 80 коп. Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені статтями 625 та 1050 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплати суму боргу кредитору. Таким чином, вимога позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за основним зобов`язанням, яка складається із суми позики - 2 400 грн., та процентів за користування позикою в межах строку кредитування за період з 20.11.2016 по 20.12.2016 року, що становить: 1 272 грн. 80 коп., є доведеною та підлягає задоволенню. Разом з тим, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками та заборгованості за простроченими відсотками в період з 20.11.2016р. по 20.12.2019р. задоволенню не підлягають з таких підстав. Статтями 1046, 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини 1 статті 1048 та частини 1 статті 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. З аналізу зазначених норм матеріального права слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18. Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що за умовами укладеного сторонами договору позики №95740 від 20.11.2016 року ТОВ «ВЕЛЛФІН», як фінансова установа, надало позичальнику суму позики, а останній зобов`язувався повернути надану позику у повному обсязі 20.11.2016 року. Таким чином, позикодавець ТзОВ «ВЕЛЛФІН» відповідно до статті 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до 20.12.2016 року та у відповідності до Графіку розрахунків, як передбачено у п.3.1. Договору. Досліджений судом розрахунок заборгованості викладений у формі довідки щодо заборгованості свідчить про те, що визначена позивачем до стягнення заборгованість відсоткам згідно Договору та заборгованість за простроченими відсотками нарахована в період часу з 20.11.2016 року по 20.12.2019 (день звернення до суду), є такою, що виходить за межі строку кредитування. Оскільки, після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, тому заявлена позикодавцем ТзОВ «Веллфін» вимога в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками згідно договору в розмірі: 48 643 грн. 20 коп., підлягає частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з відповідача заборгованості по відсоткам у сумі: 1 272 грн. 80 коп., що відповідає розрахунку відсоткам викладеним у договорі та погодженого сторонами згідно графіку кредитування. В частині вимог про стягнення заборгованості за простроченими відсотками у розмірі: 52 560 грн. 00 коп., слід відмовити, як таких, що суперечать вимогам нормам матеріального права, оскільки після спливу визначеного договором строку кредитування/позики у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, та в даному випадку права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Так, відповідно до зазначеного, судом згідно розрахунків до Договору Позики № 95740 від 20.11.2016 року встановлено, згідно п.2 графіку сукупна вартість позики складає: 3 696 грн., з яких 2 400 - тіло кредиту та 1 296 грн., - проценти за користування кредитом. Згідно п.3 цього графіку - останній є невід`ємною частиною Договору позики. Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази по справі в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, і тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму заборгованості у розмірі: 3 672 грн. 80коп. за договором позики від 20.11.2016 року з яких: 2400,00 грн. - тіло кредиту, та 1 272 грн. 80 коп., - проценти за користування кредитом. В іншій частині вимог ТзОВ «Веллфін» слід відмовити. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Щодо заяви представника відповідача адвоката Шепель В.С. від 12.04.2021 року (вх. № 10572) про застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне. Частиною 5 ст. 261 ЦК України встановлено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Разом з тим, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно опису вкладення поштовий конверт на поштовому відділенні зареєстровано 20.12.2019 року, тобто позовну заяву позивачем подано у межах та строках передбачених ст.ст.256, 261 ЦК України. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На виконання вимог ст. 141 ЦПК України, суд зазначає, що відповідно до п.9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Як встановлено матеріалами справи, відповідач у справі є особою з інвалідністю ІІ групи (а.с.50,62).

Outcome: partial