Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-14 00:00:00

01 квітня 2013 року до суду надійшла вказана позовна заява. В позовній заяві позивач просить: визнати договір поруки, укладений 16.09.2008 року між нею та відповідачем недійсним. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 16.09.2008 року між нею та ВАТ «КБ «Надра» було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель поручається перед Банком за належне виконання [PERSON] взятих зобов'язань, що випливають з Кредитного договору № 482п/99/2008-978 від 16.09.2008 року. Як зазначає позивач, даний договір вона підписала, але на той час не усвідомлювала значення свої дій. В судовому засіданні позивачка та її представник заявлені вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Третя особа в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Вислухавши думку позивача та її представника, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом в судовому засіданні встановлено, що 16.09.2008 року між ВАТ «КБ «Надра» та [PERSON] укладено Договір поруки, за умовами якого, поручитель поручається перед Кредитором за належне виконання [PERSON], взятих на себе зобов'язань, що витікають з Кредитного договору №482п/99/2008-978, а саме: повернути до 10.09.2019 року кредит в сумі 29 809,69 Євро; сплатити проценти за користування кредитними коштами із розрахунку 15,59 % річних; сплатити інші платежі, передбачені кредитним договором; сплатити можливі штрафні санкції (штраф, пеня) (п.1.1. Договору). Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку та відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч.1 ст.215 ЦК України). Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). Як встановлено судом, укладаючи оспорюваний кредитний договір, сторони діяли вільно, на власний розсуд вибираючи контрагента та визначаючи його умови. Відповідно до ст. 225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Судом була призначена комплексна психолого-психіатрична експертиза. За актом судово-психіатричного експерта №375 від 25.07.2014 року, що складений експертами Комунального закладу «Черкаська обласна психіатрична лікарня» - психологічний стан, в якому знаходилася підекспертна [PERSON] на момент підписання договору поруки від 16 вересня 2008 року, знаходився в межах норми. Даний психологічний стан характеризувався збереженням вольового контролю за власною поведінкою та задовільним адаптаційним потенціалом. [PERSON] за своїм психологічним станом під час складання договору поруки від 16.09.20108р. могла усвідомлювати значення своїх дій, давати їм належну оцінку та керувати ними. З урахуванням рівня інтелектуального розвитку, вікових особливостей, індивідуально-психологічних ознак, [PERSON] могла розуміти фактичний зміст своїх дій та передбачати їх наслідки щодо підписання договору поруки від 16.09.2008 р. На момент підписання договору поруки від 16 вересня 2008 року [PERSON] ознак будь-якого хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності не виявляла. На вказаний період часу, тобто на 16 вересня 2008 року, [PERSON] виявляла психічні розлади невротичного рівня у вигляді змішаних тривожно-депресивних розладів з хвилеподібним перебігом в стані стійкого покращення, без ознак хворобливої дезорганізації поведінки, зі збереженістю здатності до довільної адекватної цілеспрямованої діяльності та була здатна розуміти значення своїх дій і керувати ними. Отже, так як в судовому засіданні позивачка та її представник не надали суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що в момент підписання договору [PERSON] не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, про відсутність правових підстав для задоволення вимог про визнання недійсним договору поруки. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed