Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-30 00:00:00

02.01.2014 заступник прокуратури Львівської області Годуєв О. в інтересах держави, яку представляє Міністерство інфраструктури України від імені якого діє регіональна філія «Львівська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» звернувся до суду з позовною заявою до Львівської міської ради, [PERSON] , з участю третьої особи Відділу у м.Львові Головного управління Держгеокадастру у Львівської області про визнання незаконним та скасування рішення Брюховицької селищної ради №33 від 18.05.2006р. та визнання недійсним державного акту на землю, в якій просить визнати незаконним та скасувати п.1.11 рішення Брюховицької селищної ради №33 від 18.05.2006 «Про передачу у приватну власності громадянам земельних ділянок в смт. Брюховичі» в частині безоплатної передачі у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,0501 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель на [ADDRESS] ; скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №521652 від 19.07.2007, виданого [PERSON] та державну реєстрацію права власності на вищевказану земельну ділянку. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що рішенням Брюховицької селищної ради №437 від 25.02.2005 «Про надання дозволу на проведення інвентаризації земельних ділянок громадянам в смт. Брюховичі» дано дозвіл на виготовлення технічної документації для видачі державного акта на право власності на земельну ділянку по [ADDRESS] для обслуговування житлового будинку і господарських будівель [PERSON] . Згідно п.3 вказаного рішення технічну документацію для видачі державного акту на право власності на земельну ділянку необхідно подати на затвердження в селищну раду до 31.10.2005. У разі невиконання вимог сесії, як вказано в п.4, рішення вважається таким, що втратило чинність. Рішенням Брюховицької селищної ради №33 від 18.05.2006 «Про передачу у приватну власність громадянам земельних ділянок в смт. Брюховичі» (п.1.11) затверджено технічну документацію для видачі державного акту на право власності на земельну ділянку і безоплатно передано у приватну власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,0501 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель по [ADDRESS] . В подальшому, на підставі затвердженої рішенням Брюховицькою селищною радою технічної документації, [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №521652, який зареєстрований 19.07.2007 за№01:07:438:01354 кн.01-7. Під час проведення ДТГО «Львівська залізниця» інвентаризації земель та виготовлення державних актів на право постійного користування землями залізничного транспорту встановлено, що на території смт. Брюховичі у смузі відведення залізничної колії знаходиться земельна ділянка [PERSON] , яка передана останньому на підставі вищевказаного рішення Брюховецької селищної ради. Площа перетину відведеної [PERSON] земельної ділянки із смугою відведення залізниці складає 0,0121га, що підтверджується викопіюванням з плану геодезичної зйомки смуги відведення земель залізниці ДТГО «Львівська залізниця» на проміжку від КМ9 до КМ10 в напрямку від станції Рудно до станції Підбірці, виготовленого ПП «Центр Ринкових Досліджень». У зв`язку з наведеним, рішення Брюховецької селищної ради, яке оскаржується суперечить чинному законодавству та порушує право ДТГО «Львівська залізниця» на користування земельною ділянкою для обслуговування залізничного полотна та забезпечення безпеки руху рухомого складу, а відтак є таким, що повинне бути визнаним незаконним. У зв`язку з вищенаведеним, заступника прокуратури Львівської області Годуєва О. в інтересах держави, яку представляє Міністерство інфраструктури України від імені якого діє регіональна філія «Львівська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» змушений звернутись до суду з позовною заявою. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова Свірідової В.В. від 22.01.2014 відкрито провадження у справі та призначено попередній судовий розгляд (т.1 а.с.14). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 06.05.2014 призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні (т.1 а.с.40). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 14.06.2021 замінено у справі відповідача Брюховицьку селищну раду її правонаступником - Львівською міською радою (т.3 а.с.216). Прокурор Панькевич Р.В., представник позивача регіональної філії «Львівська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» - Кобко О.Л. позовні вимоги підтримали та просили суд позовні вимоги задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача Львівської міської ради, [PERSON], третя особа Відділ у м.Львові Головного управління Держгеокадастру у Львівської області в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. Відзив відповідачами до суду подано не було, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без їх участі, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення прокурора, представника позивача, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, перевіривши зібрані по справі матеріали, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. (ч.1-4 ст. 77 ЦПК України). Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. В судовому засіданні встановлено, що житловий будинок під літерою «А-1», який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] на праві приватної власності, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житловий будинок серія [NUMBER] від 27.12.2012 (т.1 а.с.99), яке видане згідно рішення виконавчого комітету Брюховицької селищної ради від 27.12.2012 №636(т.1 а.с.100). Рішенням Брюховицької селищної ради №33 від 18.05.2006 «Про передачу у приватну власність громадянам земельних ділянок в смт. Брюховичі» (п.1.11) затверджено технічну документацію для видачі державного акту на право власності на земельну ділянку і безоплатно передано у приватну власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,0501га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель по [ADDRESS] (т1 а.с.6-7). В подальшому, на підставі затвердженої рішенням Брюховицькою селищною радою технічної документації, [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 521652, який зареєстрований 19.07.2007 за№ 01:07:438:01354 кн.01-7 (т.1 а.с.8,98). Разом з тим, план смуги відведення лінії Рудно - Підбірці Львівської залізниці в адміністративних межах м. Львова від 4 км + 850 м до 11 км + 106 м розроблений проектною організацією Дорпроект Південно-Західної залізниці у 1962 році, відповідно до якого ширина смуги відведення земель залізниці з лівої сторони від 9 км + 978 м до 10 км + 34 м перегону Рудно - Підбірці становить 45 м від осі головної колії. Отже, відповідно до проектної документації ширина смуги відведення земель залізничного транспорту від 9 км + 978 м до 10 км + 34 м з лівої сторони за ходом кілометрів перегону Рудно - Підбірці становить 45 м(т.1 а.с.10-13) Згідно з частиною першою статті 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Пунктом «ж» частина третя статті 84 ЗК України передбачено, що до земель державної власності, які не можуть передаватись у комунальну власність, належать земельні ділянки, на яких розташовані державні, у тому числі казенні підприємства, господарські товариства, у статутних капіталах яких державі належать частки (акції, паї), об`єкти незавершеного будівництва та законсервовані об`єкти (частина третя у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Пунктом 12 Перехідних положень ЗК України (чинним на час виникнення спірних правовідносин), передбачено, що до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, на яких розташовані державні, в тому числі казенні, підприємства, господарські товариства, у статутних капіталах яких державі належать частки (акції, паї), об`єкти незавершеного будівництва та законсервовані об`єкти) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. Згідно з частиною другою статті 84 ЗК України право державної власності на землю набувається і реалізовується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, державних органів приватизації відповідно до закону. Відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про залізничний транспорт» землі, що надаються в користування для потреб залізничного транспорту, визначаються відповідно до ЗК України та Закону України «Про транспорт». Частиною другою статті 6 Закону України «Про залізничний транспорт» встановлено, що до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту. Згідно з частиною першою статті 11 Закону України «Про транспорт» землями транспорту визнаються землі, надані в користування підприємствам і організаціям транспорту згідно із ЗК України, для виконання покладених на них завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення і розвитку об`єктів транспорту. До земель залізничного транспорту належать землі, надані в користування підприємствам і організаціям залізничного транспорту відповідно до чинного законодавства України. До складу цих земель входять землі, які є смугою відведення залізниць, а саме землі, надані під залізничне полотно та його облаштування, станції з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації, захисні і укріплюючі насадження, службові, культурно-побутові приміщення та інші споруди, необхідні для забезпечення роботи залізничного транспорту (частина перша статті 23 Закону України «Про транспорт»). Ця норма закону кореспондується з положенням статті 68 ЗК України. Така правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 466/190/14-ц (провадження № 61-1366св18). У пунктах 27, 32 «Инструкции о нормах и порядке отвода земель для железных дорог и использовании полосы отвода» від 30 січня 1963 року, містяться прямі вимоги щодо обов`язковості складення документів на право користування землею та порядок зберігання актів на право користування землею підрозділами залізниць. Згідно із статтею 20 Земельного кодексу Української РСР 1970 року право землекористування колгоспів, радгоспів та інших землекористувачів засвідчувалося державними актами на право користування землею. Форми актів встановлювалися Радою Міністрів СРСР. Згідно зі статтею 22 цього кодексу приступати до користування наданою земельною ділянкою до встановлення відповідними землевпорядними органами меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і видачі документа, який засвідчує право користування землею, заборонялося. Земельний кодекс Української РСР 1990 року містив аналогічні вимоги. Зокрема, статтею 22 ЗК України (чинного до 01 січня 2002 року) передбачено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Рішення від 03 липня 1962 року №612, яким було відведено управлінню Львівській залізниці під розширення смуги захисних лісонасаджень напрямку Рудно - Підбірці в постійне користування 24,82 га із землекористування учгоспу «Дублянський», відмінене 27 жовтня 1962 року рішенням виконкому Львівської обласної ради депутатів трудящих за № 1001 «Про відведення земельних ділянок для виробничих потреб організацій області». З 1962 року смуга відведення шириною 40 метрів перебуває у правомірному користуванні позивача по справі і селищною радою оскаржуваним рішенням в порушення статей 140-149 ЗК України було фактично припинено право користування позивача на частину земельної ділянки площею 0,0121 га, що підтверджується викопіюванням з плану геодезичної зйомки смуги відведення земель залізниці ДТГО «Львівська залізниця» на проміжку від КМ9 до КМ10 в напрямку від станції Рудно до станції Підбірці, виготовленого ПП «Центр Ринкових Досліджень» (т.1 а.с.10-11). Отже, частина земельної ділянки [PERSON] є частиною смуги залізниці та вона належить до земель транспорту, ПАТ «Українська залізниця» є користувачем цієї спірної земельної ділянки відповідно до законодавства. Враховуючи викладене оспорюване позивачем рішення Брюховицької селищної ради в цій частині слід визнати незаконними і скасувати, що в свою чергу є підставою для визнання недійсним виданого на цій підставі державного акту про право власності [PERSON] на земельну ділянку. Вимога Земельного кодексу України 2002 року про переоформлення прав постійного користування земельною ділянкою до 01 січня 2008 року рішенням Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року № 5-рп 2005 визнана неконституційною. Разом з цим, не підлягає задоволенню позовна вимога про скасування державної реєстрації на право власності на земельну ділянку з огляду на таке. Пунктом 2 частини другої статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державний реєстратор забезпечує проведення державної реєстрації прав. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно зі статтею 26 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Статтею 26 Закону передбачено скасування державної реєстрації речових прав в разі винесення судом відповідного рішення, про що вносяться дані до державного реєстру прав. Визнання державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним є підставою для скасування його державної реєстрації. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідачів в дохід держави підлягає стягненню судовий збір. Оскільки позивач при подачі позову звільнений від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір», а тому із відповідачів підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1816,00грн.,а саме -по 908,00 (дев`ятсот вісім гривень) з кожного відповідача.

Outcome: partial