Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

У січні 2014 р. позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що його [INFO] його батько [PERSON] купив у [PERSON], від імені якого на підставі довіреності діяла [PERSON], житловий будинок [ADDRESS]. [INFO] його батько помер. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку [ADDRESS] та земельної ділянки площею 034 га, яка розташована на території Новодніпровської сільської ради в [ADDRESS] для особистого підсобного господарства. Він є єдиним спадкоємцем за заповітом після його смерті. У встановлений законодавством строк він звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з відсутністю державної реєстрації будинку в органах державної реєстрації та відсутністю оригіналу правовстановчого документу на земельну ділянку. Враховуючи вищевикладене, просив суд встановити факт належності [PERSON] на праві приватної власності житлового будинку [ADDRESS] та земельної ділянки площею 034 га, яка розташована на території Новодніпровської сільської ради в [ADDRESS] для особистого підсобного господарства, визнати, що житловий будинок [ADDRESS] та земельна ділянка площею 034 га, яка розташована на території Новодніпровської сільської ради в [ADDRESS] для особистого підсобного господарства є спадковим майном після [PERSON], який помер [INFO] та визнати за ним право власності на вказане майно. В судове засідання позивач не з'явився, через канцелярію суду подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просить справу розглядати у його відсутність, просив позов задовольнити в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві. Згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. З матеріалів справи вбачається, що позивачем було надано довіреність на ім'я [PERSON] на представництво інтересів в суді. Представник позивача в судовому засіданні позовну заяву підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити та надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач, представники третіх осіб у судове засідання не з'явилися, просили справу розглянути у їх відсутність, написавши про це заяву. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Тягар доказування обставин, на які посилається сторона як на підставу своїх вимог законодавство покладає на неї, про що зазначено ст. 60 ЦПК України. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Згідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд не обмежував сторони в наданні ними доказів по справі. Судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини: 10 жовтня 1956 року народився [PERSON], який є сином [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 6). [INFO] його батько купив у [PERSON], від імені якого на підставі довіреності діяла [PERSON], житловий будинок [ADDRESS] (а.с.13). Оскільки прилегла земельна ділянка при укладанні договору купівлі-продажу була неприватизована, то ще в 1994 році батько позивача приватизував її, 06 жовтня 1998 року отримав державний акт на право приватної власності на землю (а.с.14). [PERSON] померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 29 серпня 1996 року. (а.с. 7), [PERSON] помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] р. (а.с. 8). За час життя [PERSON] склав заповіт на ім'я позивача [PERSON] (а.с.9). Як вбачається з довідки Новодніпровської сільської ради № 376 від 14.03.2011 р. померлий [PERSON] проживав в селі Новодніпровка по день смерті [INFO], разом з ним проживав син - [PERSON] (а.с. 15). Після смерті [PERSON] спадкоємцем за заповітом є його син [PERSON], спадкоємець за законом - відповідач [PERSON] від прийняття спадщини відмовилась, про що написала відповідну заяву (а.с.11) . Відповідно до норм цивільного законодавства в установлений законом термін [PERSON] звернувся до нотаріуса за останнім місцем проживання батька із заявою про прийняття спадщини, та цим же нотаріусом було відкрито спадкову справу (а.с.52-58) , однак згідно наданого йому нотаріусом роз'яснення для одержання свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку їй необхідно надати Державний акт (та або інший документ), який підтверджує право власності спадкодавця на зазначене майно, оскільки видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку, (та/або іншого документу який підтверджує право власності на земельну ділянку) витягу з Державного земельного кадастру про відсутність обмежень на земельну ділянку, а також витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Таким чином, позивач, як спадкоємець за заповітом після смерті [PERSON], в позасудовому порядку позбавлений можливості оформити право власності на земельну ділянку . Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ст. 1216 ЦК України до позивача перейшли права на вказаний житловий будинок і земельну ділянку, на яку він не може оформити про власності відповідно до вимог законодавства у звязку з втратою оригіналу правовстановлюючого документу. Факт прийняття спадщини позивачем після померлого [INFO] [PERSON] підтверджено матеріалами справи, позивач прийняв спадщину на загальних підставах, передбачених законодавством. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч. 3 ст. 8 Закону України "Про селянське (фермерське) господарство" (у редакції Закону за період з 20 грудня 1991 року до 22 червня 1993 року) та ч. 3 ст. 9 (у редакції Закону з 22 червня 1993 року до 19 червня 2003 року) сільська, селищна Рада народних депутатів заносить до спеціальної господарської книги дані про склад господарства, передану у власність та надану у користування господарству земельну ділянку. Відповідно до п. 4 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", від 01.07.2004 року права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Згідно до наказу Міністерства юстиції України N7/5 від 07.02.2002 року «Про затвердження Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно» (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002 р. за N 157/6445) з наступними змінами та доповненнями затверджено перелік право встановлювальних документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на нерухоме майно, і якими є рішення суду про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на об'єкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності. Згідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являють за місцезнаходження майна або основної його частини. Згідно ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування, що передбачено ч.2 ст. 59 ЦПК України. Аналізуючи надані позивачем докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог, тому задовольняє позовні вимоги у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved