Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

У листопаді 2015 року [PERSON] (Позивач) звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (Відповідач), третя особа: Перша Київська державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Свої позовні вимоги, Позивачка мотивує тим, що вона є рідною сестрою Відповідача. Матір Позивачки - [PERSON] за життя спільно з чоловіком ([PERSON]) та сином ([PERSON]) володіла на праві власності трикімнатною квартирою [ADDRESS], по 1\\3 частки на кожного. [INFO]. померла мати Позивачки та Відповідача - [PERSON] Позивачка, зважаючи на життєві обставини, які всеосяжно не давали можливості це зробити, не могла подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, відтак у строки встановлені чинним законодавством Позивач не змогла прийняти спадщину в майні матері. Крім того, спадщину не прийняли також і батько - [PERSON] та Відповідач. [INFO]. помер батько Позивачки та Відповідача - [PERSON]. 21.07.2005р. Позивач та Відповідач разом звернулись до Першої київської державної нотаріальної контори для оформлення спадщини на майно батька, та оформили Свідоцтво про право на спадщину за законом на половину частки в майні батька. Крім того, зважаючи на те, що Відповідач до смерті [PERSON] проживав разом з нею, нотаріус відкрив спадкову справу на майно останньої та видав Відповідачу свідоцтво про право на спадщину за законом на частку в майні [PERSON] Щодо частки Позивача в майні померлої матері, їй була надана відмова, оскільки пропущений 6-місячний строк на прийняття спадщини, згоди на поновлення їй строку, надання додаткового строку на прийняття спадщини Відповідач їй не надав. Позивачка зазначила, що в неї були об'єктивні причини неприйняття спадщини у встановлені строки після смерті матері, так, на початку червня 1998 року захворів її син - [PERSON], йому поставлено діагноз - міопія обох очей слабкого ступеня, в зв'язку з чим він потребував постійного нагляду та лікування, що потребувало часу від Позивачки. Крім того, після смерті матері Позивачки, батько останньої не зміг пережити утрату та почав хворіти, потребував постійного догляду, уваги та допомоги, батько знаходився в тяжкому емоційному стані, переживав сильну депресію, яка виливалася в хвороби, зокрема у батька Позивачки був діагностований цукровий діабет ІІ типу і одночасно злоякісну пухлину передміхурової залози. Батько пережив хіміотерапію, тривалі курси гормональних препаратів, променеву терапію, операцію, що відбувалось впродовж 1998 (червень) і до 2003 року (серпень). Після операції його стан погіршився, цукровий діабет став інсулінозалежним, через що став потребувати ще більшого догляду та уваги. Весь час з червня 1998 року по серпень 2004 року Позивачка розривалася поміж батьком та сином та не мала фізичної змоги займатися питання оформлення спадщини матері. Зважаючи на те, що Позивач просить суд визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини в 2015 році, позовні вимоги вона обґрунтовує нормами ЦК України - ст.ст. 1270, 1272, 1280. Так, Позивач зазначає, що виходячи із засад справедливості, має право на спадщину після своєї матері, і причини пропуску строку на подання заяви про прийняття цієї спадщини є поважними, а для прийняття спадщини повинен бути наданий судом новий додатковий строк. Враховуючи вищевикладене, Позивачка просила визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини тривалістю в 2 місяці з дня набрання рішенням законної сили в цій справі, що відкрилася після смерті її матері - [PERSON] [INFO]. для подання Позивачкою заяви про прийняття спадщини, із подальшим її перерозподілом. Відповідач подав суду заперечення на позовну заяву (а.с.234-238 т.1), в яких зазначив, що після смерті його матері - [PERSON], він разом з батьком - [PERSON], залишились проживати в [ADDRESS], - вдвох. Після смерті матері ані Відповідач, ані його батько до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звертались, потреби щодо негайного оформлення спадщини не було, так як Відповідач проживав разом з батьком у вказаній квартирі, в якій були зареєстровані, то є такими, що прийняли спадщину відповідно до п. 1 ст. 549 ЦК Української РСР. Позивачка проживала окремо та на спадщину, що відкрилась після смерті матері, своїх прав не заявляла. Разом з тим, щодо наведених Позивачкою поважних причин пропущення строку для прийняття спадщини після померлої матері, Відповідач зазначив, що його племінник, син Позивачки, ні в 1998 році, ні в 2005 році, так і зараз не являється інвалідом, в повній мірі міг сам себе обслуговувати та не потребував постійного догляду, без обмежень за станом здоров'я відвідував школу. Окрім того, батько Відповідача та Позивачки - [PERSON] дійсно мав хвороби, про які вказує Позивач, проте оскільки Відповідач проживав разом з ним, то надавав йому всю необхідну допомогу, якої він потребував згідно зі своїм станом здоров'я та віком. Хвороби батька не заважали йому вести звичайний спосіб життя, що притаманний людині пенсійного віку, тобто він не був безпорадним та таким, що потребує постійного догляду, так до часу своєї смерті батько сторін працював завідувачем науково-дослідного відділу інституту гідромеханіки Національної академії наук України і робота в інституті була ним припинена у віці 75 років у зв'язку зі смертю, і тому твердження Позивача є перебільшенням стосовно хвороби батька та необхідністю постійного, безперервного догляду, так як стан батька був таким, що дозволяв йому працювати до 2004 року. Позивачка на час смерті матері (1998р.) та час смерті батька (2004р.) не працювала, та не працює по теперішній час і тому мала достатньо часу під час перебування сина в школі, а батька на роботі, вирішити всі питання пов'язані з подачею заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті матері. Так, у Позивача відсутні будь-які поважні причини за яких остання не змогла звернутись до відповідних установ за відновленням свого права починаючи з 1998 року. Правовідносини щодо прийняття спадщини у позивача виникли у 1998 році, тобто на момент дії ЦК УРСР в редакції 1963 року, проте ЦК УРСР 1963р. не містить норми, яка б передбачала надання позивачу додаткового строку достатнього для подання ним заяви про прийняття спадщини, тому на підставі викладеного та вимог закону позовні вимоги не підлягають задоволенню. Окрім того, Позивачка є такою, що пропустила встановлений законом строк для звернення до суду за захистом своїх прав, відтак Відповідач просив застосувати позовну давність до вирішення даного спору, в зв'язку з чим подав заяву про застосування строку позовної давності (а.с.239-240 т.1). В судовому засіданні 31.05.2016р. за клопотанням Позивача було допитано свідків: [PERSON], [PERSON]. Представник Позивача - [PERSON] в судовому засіданні подала письмові пояснення (а.с.23-24 т.2), в яких зазначила, що відносини щодо продовження строк на прийняття спадщини виникли і продовжують існувати до цього часу, а спадкоємець який не прийняв спадщину має право подати позов до суду про її прийняття та вказати причини пропуску такого строку. Разом з тим, з 01.01.2004р. вступив у дію ЦК України, який врегулював правовідносини щодо поновлення строку на прийняття спадщини подібно до ЦК Української РСР, відтак щодо цивільних правовідносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, щодо виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності, таким чином відносини, які виникли до 01.01.2004р. і які продовжують існувати регулюються ЦК України. Щодо заяви Відповідача про застосування строку позовної давності, Позивачка зазначила, що тільки 12.11.2015р., коли вона отримала постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, довідалась про порушення свого права на спадщину у майні матері, відтак трирічний строк на подання позову до суду слід вираховувати з 12.11.2015р. В судовому засіданні Позивачка та її представник - [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі. Представник Відповідача - [PERSON] проти позову заперечив та просив відмовити в його задоволенні з підстав, зазначених у запереченнях. Третя особа в судове засідання свого представника не направила, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала суду клопотання, в якому просила проводити розгляд справи без участі представника нотаріальної контори та прийняти рішення згідно діючого законодавства (а.с.227 т.1). Суд, заслухавши Позивача та її представника, представника Відповідача, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] року померла [PERSON], про що в книзі реєстрації актів про смерть [INFO]. зроблено запис за № 585, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Радянського району міста Києва [INFO]. (а.с.15 т.1). З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що [PERSON] (Позивач) та [PERSON] (Відповідач), є рідними сестрою та братом, а їх батьками є: [PERSON] та [PERSON]. Судом встановлено, що померла мати Позивачки та Відповідача станом на час смерті мала у власності 1\\3 частину квартиру [ADDRESS], іншими співвласниками вказаної квартири, що володіють по 1\\3 частки кожний визначено [PERSON] (батька Позивачки та Відповідача) та [PERSON] (брат Позивачки, Відповідач), що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло, виданого Фондом комунального майна Радянського району 26.01.1994р. згідно з розпорядженням (наказом) від 25.01.1994р. № [NUMBER] (а.с.9-10 т.1). [INFO] року помер [PERSON] (батько Позивачки та Відповідача), про що в книзі реєстрації актів про смерть 13.08.2004р. зроблено запис за № 458, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м. Києва 13.08.2004р. (а.с.16 т.1). 21 липня 2005 року державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Майхеркевич О.І. Позивачці та Відповідачу як спадкоємцям померлого батька [PERSON], який володів 1\\2 частини квартири [ADDRESS], із якої 1\\3 частина належала померлому [PERSON], а 1\\6 частина належала померлій [INFO]. [PERSON], спадкоємцем якої був чоловік [PERSON], який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав, - було видано свідоцтва про право на спадщину за законом по 1\\2 частці майна, що належала померлому [PERSON] кожному (по 1\\4 частини квартири кожному) (а.с.11-13 т.1). Водночас, Відповідачу державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Майхеркевич О.І. було видано також Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1\\2 частку майна померлої [INFO]. матері - [PERSON], якій належала 1\\3 частина квартири [ADDRESS]. За змістом вказаного документу Відповідач як спадкоємець набув право власності на частку у майні покійної матері на 1/6 частину квартири. (а.с.14 т.1). 12 листопада 2015 року [PERSON] звернулась до державного нотаріуса Першої київської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [INFO]. матері - [PERSON], на 1\\9 частку квартири [ADDRESS]. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Першої київської державної нотаріальної контори Майхеркевич О.І. від 12.11.2015р. [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1\\9 частку квартири [ADDRESS] після померлої [INFO]. матері [PERSON] у зв'язку з тим, що [PERSON] пропущений шестимісячний строк для прийняття спадщини після померлої [PERSON] (а.с.23 т.1). Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК), законами України від 2 вересня 1993 року N 3425-XII "Про нотаріат", від 23 червня 2005 року N 2709-IV "Про міжнародне приватне право", іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Так, оскільки [PERSON] померла [INFO]. і строк на її прийняття закінчився відповідно 27.11.1998р., тобто до набрання чинності ЦК України (01.01.2004р.), відносини спадкування після померлої регулюються Цивільним кодексом Української РСР. Відповідно до ст.ст. 524, 525 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті (ст. 527 ЦК УРСР). За ст. 529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (ст. 548 ЦК УРСР). Згідно ст. 549 ЦК Української РСР твизнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1)якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2)якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Позивачка зазначила, що в неї були об'єктивні причини неприйняття спадщини у встановлені строки після смерті матері, так, на початку червня 1998 року захворів її син - [PERSON], якому було поставлено діагноз - міопія обох очей слабкого ступеня, в зв'язку з чим він потребував постійного нагляду та лікування, що потребувало часу від Позивачки. Крім того, після смерті матері Позивачки, батько останньої не зміг пережити утрату та почав хворіти, потребував постійного догляду, уваги та допомоги, батько знаходився в тяжкому емоційному стані, переживав сильну депресію, яка виливалася в хвороби, зокрема у батька Позивачки був діагностований цукровий діабет ІІ типу і одночасно злоякісну пухлину передміхурової залози. Батько пережив хіміотерапію, тривалі курси гормональних препаратів, променеву терапію, операцію, що відбувалось впродовж 1998 (червень) і до 2003 року (серпень). Після операції його стан погіршився, цукровий діабет став інсулінозалежним, через що став потребувати ще більшого догляду та уваги, на підтвердження чого Позивачка надала копії медичної картки свого сина - [PERSON] та документи, що підтверджують проведене лікування та лікарські призначення, копії медичної картки [PERSON] та [PERSON] (а.с.24-218 т.1). Весь час з червня 1998 року по серпень 2004 року Позивачка розривалася поміж батьком та сином та не мала фізичної змоги займатися питання оформлення спадщини матері, що на думку позивачки, є поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини після померлої матері - [PERSON] Допитаний в судовому засіданні 31.05.2016р. свідок [PERSON] пояснив, що Позивачка є дружиною рідного брата дружини свідка. Так, документи про прийняття спадщини після смерті матері Позивачки, довгий час не були подані, оскільки батько Позивачки хворів. Свідку від [PERSON] (померлий батько Позивачки та Відповідача) відомо, що в родині існували певні домовленості, так батько Позивачки та Відповідача мав на меті самостійно поділити спірну квартиру, окрім того мав великі надії на єдиного онука [PERSON] - сина Позивачки. Свідку відомо, що Позивачка дуже займалася дитиною, лікувала її, також після того, як захворів батько Позивачки - саме вона лікувала батька: робила йому уколи інсуліну 2 рази на день, оскільки він хворів на цукровий діабет. Також, зазначив, що працював з батьком Позивачки в Академії наук, проте в різних інститутах, пояснив, що робота професора в Академії наук не лімітована, не обов'язково з'являтись в певний період часу, роботу можна виконувати дома, а потім виходити на роботу, знає, що батько Позивачки після виходу на пенсію, працював на роботі здається за цивільно-правовою угодою. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], пояснив суду що він є чоловіком Позивачки. Зазначив, що батько Позивачки хворів ще до смерті її матері, проте після того як померла його дружина - мати Позивачки та Відповідача, тесть свідка почав сильніше та тяжче хворіти. Тесть часто наголошував на тому, що в нього єдиний онук - [PERSON] та йому не байдужа його доля, говорив, що майно повинно ділитись порівну між усіма, зауважував, що хоче якусь частину взагалі подарувати онуку, проте потім весь час відкладав на потім вирішення цього питання. З кінця травня 1998 року (після смерті матері) Позивачка була дуже зайнята: і прибирала, і готувала, і лікувала тестя з сином. З 1998р. по 2004р. тесть самостійно пересувався, проте доглядати себе самостійно в частині одягу та лікування не міг. Після смерті батька Позивачка не подавала документи щодо оформлення спадщини після померлої матері, оскільки Відповідач обіцяв поділити все порівну. Відповідно до ст.550 ЦК Української РСР, строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983р. «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», яка була чинною станом на час відкриття виникнення спадкових правовідносин, передбачений ст.549 ЦК шестимісячний строк для прийняття спадщини може бути продовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його пропуску. Якщо у вказаний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. В позовній заяві Позивачка просила визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини після померлої матері - [PERSON] тривалістю в 2 місяці, протягом розгляду справи Позивачки чи її представник позовні вимоги не уточнювали, до початку розгляду справи по суті заяв про зміну підстав чи предмету позову не подавали, відтак в силу положень ч.ч.1-2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених Позивачкою вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що, строк для прийняття спадщини, встановлений ст. 549 ЦК Української РСР може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними, разом з тим, вирішення питання про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини ЦК Української РСР 1963 року не передбачено, зокрема така норма міститься в діючому з 2004р. ЦК України, який на той час, коли померла мати Позивачки - [PERSON] не діяв і на ці правовідносини не поширюється, оскільки закон не має зворотної дії в часі. Повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, на які посилались Позивачі, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після померлої [INFO]. матері [PERSON] задоволенню не підлягає. При цьому необхідно зазначити, що Позивачка не звернутись до суду з позовом про продовження строку для прийняття спадщини після померлої [INFO]. матері [PERSON] у відповідності до положень ЦК Української РСР, що діяв станом на час смерті останньої та норми, якого підлягають застосування до визначених правовідносин спадкування. З урахуванням положень ст. ст. 524, 525, 527, 529, 534, 535,548, 549, 551 Цивільного кодексу Української РСР, з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983р. «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», та

Outcome: dismissed