Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

У січні 2014 р. до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області надійшла вищевказана позовна заява. Вказуючи на укладення між сторонами договору позики та порушення зобов'язань позичальником (відповідачем у справі) з повернення частини суми позики у визначену дату, позивач просить стягнути на його користь з відповідача борг за договором позики в сумі 116170 грн. 08 коп. та судові витрати. В судове засідання позивач не з'явився, просив розглядати справу у його відсутність. Відповідач належним чином, відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, повідомлявся про час та місце розгляду справи, судові повістки повернулись неврученими з позначкою "за закінченням терміну зберігання". Таким чином, суд виконав всі необхідні дії для сповіщення відповідача про час та місце розгляду справи. В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»). Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе провести судовий розгляд за відсутності позивача, який подав заяву про розгляд справи за його відсутності та за відсутності відповідача, який не з'явився в судове засідання без поважних причин. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд вважає, що позов підлягає задоволенню враховуючи наступне. Судом встановлено, що 10.10.2008 р. між позивачем (позикодавцем) та відповідачем (позичальником) було укладено договір відповідно до умов якого позичальнику були надані грошові кошти в сумі 230000 грн. з умовою повернення протягом п'яти років з дати її отримання. З копії платіжного доручення № 1649 від 13.10.2008 р. 13.10.2008 р. та довідки ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" вбачається, що на картковий рахунок [PERSON] були зараховані грошові кошти в сумі 230000 грн., з призначенням платежу - позика. Проаналізувавши умови даного договору, суд приходить до висновку, що між його сторонами виникли зобов'язальні правовідносини позики, які регулюються нормами ЦК України, зокрема, ст.ст. 1046, 1047, 1049, 1050 даного Кодексу. Як вбачається з наданих позивачем документів (картки рахунку, направленого відповідачу акту звірки взаєморозрахунків, листа - нагадування) до 10.10.2013 р. позикодавцю було повернуто 113829 грн. 92 коп. з позичених 230000 грн., тобто, залишок боргу становить 116170 грн. 08 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, а, згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із визначених ч. 2 статті 16 ЦК України способів захисту цивільних прав є примусове виконання обов'язку в натурі. Частина 1 ст. 10 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 2 даної статті сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Стаття 60 ЦПК України закріплює, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. З урахуванням вищенаведених норм суд приходить до висновку, що позивач (позикодавець) довів факт передачі відповідачу (позичальнику) грошей у позику, а останній не довів, що сума позики була повернута вчасно та в повному обсязі. З урахуванням вищевикладеного суд вважає, що вимога стягнення суми позики в розмірі 116170 грн. 08 коп. знайшла своє підтвердження в процесі судового розгляду та підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати із сплати судового збору в сумі 1161 грн. 71 коп.

Outcome: approved