Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-08 00:00:00

У травні 2014 року ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] та просило суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 26 377,87 дол. США та 143 467 грн. 06 коп. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що між ЗАТ «Перший Український Міжнародний Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк») та [PERSON] 12.12.2007 року укладено кредитний договір №5939465, згідно умов якого позивач надав [PERSON] кредит у сумі 40 000,00 дол. США, а [PERSON] у свою чергу зобов"язувалась погасити кредит до 12.12.2022 року, сплатити за його користування проценти у розмірі 12,90% річних. Позивач виконав умови кредитного договору та надав [PERSON] зазначені грошові кошти у повному обсязі. Вказана в позовній заяві заборгованість відповідача перед позивачем виникла у зв'язку з неналежним виконанням [PERSON] умов кредитного договору від 12.12.2007 року, а саме: через порушення строків сплати платежів в рахунок погашення кредиту та нарахованих відсотків. Представник позивача у судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином (у т.ч. за допомогою оголошення у газеті «Урядовий кур'єр» від 06.09.2014 року за №163(5292), про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи у її відсутність до суду не надходило. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ст.ст.169 ч.4, 224-226 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що між ЗАТ «Перший Український Міжнародний Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк») та [PERSON] 12.12.2007 року укладено кредитний договір №5939465, згідно умов якого позивач надав [PERSON] кредит у сумі 40 000,00 дол. США, а [PERSON] у свою чергу зобов"язувалась погасити кредит до 12.12.2022 року, сплатити за його користування проценти у розмірі 12,90% річних (а.с.6-8). Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредити) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач виконав умови згаданого кредитного договору та надав [PERSON] у кредит грошові кошти у сумі 40 000,00 дол. США, що підтверджується меморіальним валютним ордером №380107759 від 13.12.2007 року (а.с.15). Між сторонами у справі 02.04.2009 року було укладено додаткову угоду №7533678 відповідно до якої було змінено додаток №1 до кредитного договору №5939465 від 12.12.2007 року "Графік повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом" (а.с.12-14). ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» є правонаступником всіх прав та обов'язків ЗАТ «Перший Український Міжнародний Банк», відповідно до Статуту ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» затвердженого Загальними зборами акціонерів від 24.12.2012 року (Протокол №63). Також судом встановлено, що [PERSON] умови кредитного договору №5939465 від 12.12.2007 року належним чином не виконує, у зв'язку з чим заборгував позивачу кошти у сумі 26 377,87 дол.США та 143 467 грн. 06 коп. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при цьому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Частиною 2 статті 615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Приписами статті 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом, що встановлено ст.625 ЦК України. Відповідно до ст.610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позика частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. та сплати процентів, належних йому відповідно до кредитного договору. На вимогу позивача від 15.07.2011 року про погашення суми заборгованості за вказаним договором у досудовому порядку [PERSON] не вчинила жодних дій, які б свідчили про намір у добровільному порядку сплатити прострочену заборгованість (а.с.16-20). У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Зважаючи на викладене,

Outcome: approved