Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-15 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 від всіх його доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення дітьми повноліття, стягнути з відповідача на її користь витрати на надання правової допомоги та відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України допустити негайне виконання судового рішення в межах платежу, встановленого законом. Свої вимоги мотивує тим, що 22.04.1999 між нею та відповідачем було укладено шлюб, який вони зареєстрували у виконкомі Княжолуцької сільської ради Долинського району Івано-Франківської області. Від цього шлюбу мають двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Після укладення шлюбу на перших порах у них була нормальна сім`я, вони працювали спочатку в Україні, а згодом і за кордоном, виховували дітей, будували власний будинок. Проте з часом відносини між ними почали погіршуватися. Через роботу за кордоном не бачились по кілька місяців, навіть рідко спілкувались, а при зустрічі між ними часто почали виникати суперечки та сварки. Постійні сварки і конфлікти призвели до того, що вже близько 2-х років вони не проживають разом. Відповідач перейшов жити до своїх батьків, вона з дітьми залишились проживати у збудованому з відповідачем будинку. На даний час на розгляді в Долинському районному суді перебуває справа за її позовом про розірвання шлюбу. Щоб забезпечити дітей, вона періодично їде на роботу за кордон. Останнім часом відповідач все менше цікавиться матеріальним забезпеченням та вихованням їх неповнолітніх дітей, лише інколи може дати дітям кілька гривень на харчування. За таких обставин, майже всі питання щодо виховання та матеріального утримання дітей вирішуються нею без участі з його боку. Відповідач не є інвалідом, він працездатна особа, має постійне місце роботи. Наскільки їй відомо, декілька місяців тому він влаштувався на роботу в Долинське ЛВУМГ, де має стабільну зарплату, тому може надавати матеріальну допомогу дітям. На момент звернення до суду з цим позовом між ними не досягнуто згоди з приводу способу виконання ним свого обов`язку утримувати неповнолітніх дітей. У разі відсутності домовленості між батьками про способи виконання обов`язку з утримання неповнолітніх дітей, тим із батьків, хто проживає окремо, інших, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом про стягнення аліментів на їх утримання. Таким чином, їх діти повинні бути забезпечені належним рівнем життя, необхідним для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, який не може бути меншим від прожиткового мінімуму. Як їй відомо, аліменти відповідач нікому не платить, стягнень по виконавчим документам з нього не проводяться. До судового засідання від обох сторін надійшли заяви, в яких вони просять справу розглядати без їх участі. Позивачка позовні вимоги підтримує, при цьому уточнює їх та просить витрати на правову допомогу з відповідача не стягувати, позов задовольнити. Відповідач позов визнає повністю. Спір між сторонами не вирішений. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії суду: ухвалою суду від 26.08.2020 відкрито провадження у даній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 16 вересня 2020 року від сторін надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутності, в тому числі про визнання позову відповідачем. Такі їх дії не суперечать вимогам ст. 211 ЦПК України, згідно з якою учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Частиною 1 статті 206 ЦПК України встановлено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з вимогами ч. 4 ст. 206 ЦПК України, судом перевірено, що заява відповідача про визнання позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб. Враховуючи, що відповідач позов визнав, визнання ним позову не суперечить інтересам сторін, тому суд приймає визнання позову відповідачем та приходить до висновку про можливість задоволення позову. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, виходячи з поданих заяв, судом розглядається справа за наявними доказами у відсутності сторін без фіксування звукозаписувальним технічним засобом. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: сторони по справі перебувають у шлюбі з 22 квітня 1999 року, який зареєстрований виконкомом Княжолуцької сільської ради Долинського району Івано-Франківської області, запис №5, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 22.04.1999 (а.с.4). На даний час у провадженні Долинського районного суду перебуває справа про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] . Вони фактично проживають окремо. Діти проживають разом з матір`ю, позивачкою по справі. Як вбачається зі світлокопій свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 27.04.2004 та свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11.01.2010, виданих виконкомом Княжолуцької сільської ради Долинського району Івано-Франківської області, за час шлюбу у сторін народилися відповідно [PERSON] , [INFO] , запис№18 та [PERSON] , [INFO] , актовий запис №2 (а.с.5, 6). Між сторонами виник спір щодо участі батька в утриманні неповнолітніх дітей. Оцінка суду: вивчивши подані сторонами заяви, дослідивши наявні у справі докази і встановивши фактичні обставини справи, беручи до уваги визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В ч. 1 ст. 182 СК України зазначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обов`язку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення права дитини на рівень життя, необхідний для її гармонійного розвитку, є спільним обов`язком батьків, тобто матері та батька. Суд вважає доведеними доводи позивачки про те, що діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають разом з нею. Відповідач проживає окремо, однак повинен брати участь в забезпеченні дітей всім необхідним, тому вона просить стягувати з нього аліменти, які забезпечать регулярне щомісячне їх утримання, визначивши їх у частці від доходу останнього. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, зазначені в ч. 1 ст. 182 СК України, приймає до уваги визнання позову відповідачем та приходить до переконання, що з [PERSON] слід стягнути аліменти на користь [PERSON] на дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки усіх видів його заробітків (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення дітьми повноліття, позов задовольнити. Аліменти у вказаному розмірі є гарантованими, справедливими, розумними та необхідними для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до вимог ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Розподіл судових витрат між сторонами: питання судових витрат суд вирішує за правилами ст.141 ЦПК України, при цьому приймає до уваги заяву позивачки, в якій вона просить з відповідача понесені нею витрати на професійну правничу допомогу не стягувати. Однак з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн, від оплати якого позивачка була звільнена при зверненні до суду На підставі викладеного, ст.ст. 3, 27 Конвенції про права дитини, ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", ст.ст. 180, 181, 182, 183 СК України, ст.ст. 206, 211, 247, 430 ЦПК України та

Outcome: approved