Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-01 00:00:00

У серпні 2019 року позивачі звернулися до суду з вищеназваним позовом, в якому зазначили, що позивачка [PERSON] у 2004 році набула права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Будинок розташований на присадибній земельній ділянці площею 0,0676 га з кадастровим №5123755800:02:008:0617, право власності на яку позивачка [PERSON] набула у 2007 році. 26.09.2007 року між [PERSON] та ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» був укладений кредитний договір та договір іпотеки, за яким [PERSON] в якості забезпечення зобов`язань за кредитним договором передала в іпотеку ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» вказаний житловий будинок та земельну ділянку. Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 28.01.2013 року, яке набрало законної сили, з позивачів на користь ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» була стягнута заборгованість за кредитним договором від 26.09.2007 року в розмірі 1402375 грн. в тому числі пеню та відсотки. У 2014 році на розгляді Овідіопольського районного суду знаходилася справа за позовом [PERSON] до [PERSON] (чоловік [PERSON] ) про стягнення боргу. В ході розгляду цієї справи суд ухвалою від 24.02.2014 року наклав арешт на майно [PERSON] в тому на Ѕ частку будинку за адресою: [ADDRESS] , який оформлений на прізвище дружини [PERSON] - [PERSON] , але перебуває у спільній сумісної власності подружжя. 03.04.2015 року ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» відступив право вимоги за цим кредитними договором ПТ «Юніон Стандарт Банк», яке в той же день уклало договір відступлення права вимоги з ТОВ «Фінансова компанія «Профкредит», яке 03.04.2015 року уклало з відповідачкою [PERSON] договір відступлення права вимоги за кредитним договором. Внаслідок укладення вказаних договорів від 03.04.2015 року [PERSON] стала кінцевим кредитором у зобов`язанні, що виникли з кредитного договору від 26.09.2007 р. та іпотекодержателем за договором іпотеки від 26.09.2007 р. У травні 2015 року позивачі звернулися до Приморського районного суду м. Одеса з позовом про визнання недійсними договорів від 03.04.2015 року про відступлення права вимоги за кредитним договором від 26.09.2007 р. В ході розгляду цієї справи ухвалою від 13.05.2015 року, яка була залишена без змін судом апеляційної інстанції, суд заборонив всім фізичним та юридичним особам здійснювати платежі або передавати заставлене майно та виконувати інші зобов`язання за договорами відступлення права вимоги від 03.04.2015 року. 10.01.2017 року державний реєстратор Тихонова А.С. приймає рішення про реєстрацію права власності [PERSON] на вказаний житловий будинок та присадибну земельну ділянку, та на підставі цих рішень проводить реєстрацію права власності [PERSON] на ці об`єкти нерухомого майна. Після цього у вказаному будинку за згодою [PERSON] було зареєстроване місце проживання [PERSON] , разом з малолітніми дітьми. Позивачі вказують, що вказані рішення державного реєстратора від 10.01.2017 року є протиправними, прийняті всупереч вимогам законів «Про іпотеку», «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в зв`язку з тим, що вони як іпотекодавці зберегли право розпорядження майном, що було передано в іпотеку, під час реєстрації права власності були наявні зареєстровані обтяження прав та майна, а тому заявлені [PERSON] права не підлягали реєстрації. З наведених підстав позивачі просять скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1144510951237, індексний номер 33375596 від 10.01.2017 року, прийняте державним реєстратором Одеської дирекції Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» Тихоновою Альоною Станіславівною про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 232,8 кв.м, який розташований за адресою: [ADDRESS] та на земельну ділянку площею 0,0676 га., кадастровий номер 5123755800:02:008:0617, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Позивачі та представник позивачів в судове засідання не з`явилися, при цьому представник позивачів надав суду заяву, в якій зазначив, що підтримує позов в повному обсязі та просить розглянути справу за його відсутності. Відповідачі та третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилися, при цьому були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Представник третьої особи - служби у справах дітей Таїровської селищної ради, яка була залучена до участі у справі замість служби у справах дітей Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області, в судове засідання не з`явився, при цьому селищна рада була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи Заслухавши пояснення сторін, дослідивши заяви по суті справи та надані докази, судом встановлені наступні обставини. 06 березня 1982 року сторони [PERSON] та [PERSON] , зареєстрували шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб від 08.09.2005 (повторно) та відміткою у паспорті у графі «сімейний стан» та перебувають у шлюбі на час розгляду справи. Розпорядженням Овідіопольської РДА №48 від 03.08.2004 р. був затверджений акт прийняття в експлуатацію та прийнятий до експлуатації закінчений будівництвом належний [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 232,8 кв.м, житловою площею 68,5 кв.м, який розташований за адресою: [ADDRESS] . На підставі цього розпорядження на прізвище [PERSON] Таїровською селищною радою було видане свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 12.08.2004 р., а 22.09.2004 р. право власності [PERSON] на будинок було зареєстроване належним чином (а.с. 8-9). Вказаний житловий будинок розташований на присадибній земельній ділянці площею 0,0676 га з кадастровим №5123755800:02:008:0617. Право власності на цю ділянку [PERSON] набула 23.08.2007 року згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №663975, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №040752903215 від 23.08.2007 р (а.с. 10). 26.09.2007 року між [PERSON] та ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» був укладений кредитний договір та договір іпотеки, за яким [PERSON] в якості забезпечення зобов`язань за кредитним договором передала в іпотеку ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» житловий будинок та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 28.01.2013 року, яке набрало законної сили, з позивачів на користь ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» була стягнута заборгованість за кредитним договором від 26.09.2007 року в розмірі 1402375 грн. в тому числі пеня та відсотки. У лютому 2014 року до Овідіопольського районного суду Одеської області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] (чоловіка [PERSON] ) про стягнення боргу. В ході розгляду цієї справи Овідіопольський районний суд ухвалою від 24.02.2014 року наклав арешт на майно [PERSON] в тому на Ѕ частку будинку за адресою: [ADDRESS] , який оформлений на прізвище дружини [PERSON] - [PERSON] та перебуває у спільній сумісної власності подружжя. 24.02.2014 р. вказане обтяження було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження від 24.02.2014 р. Ця ухвала суду є чинною, залишена без змін постановою Одеського апеляційного суду від 05.03.2020 року. Обтяження, які зареєстровані на підставі цієї ухвали, є чинними, про що мається запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (інформаційна довідка від 03.06.2019 року). 03.04.2015 року на підставі договору відступлення права вимоги ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» відступив право вимоги за кредитним договором ПАТ «Юніон Стандарт Банк», яке того ж дня уклало договір відступлення права вимоги з ТОВ «Фінансова компанія «Профкредит». 03.04.2015 року ТОВ «Фінансова компанія «Профкредит» уклало з відповідачкою [PERSON] договір відступлення права вимоги за кредитним договором. Внаслідок укладення вказаних договорів від 03.04.2015 року [PERSON] стала кінцевим кредитором у зобов`язанні, що виникло з кредитного договору від 26.09.2007 р. та іпотекодержателем за договором іпотеки від 26.09.2007 р. 03.04.2015 року в Державному реєстрі речових прав про нерухоме майно була зареєстрована іпотека та внесені відомості про [PERSON] як нового іпотекодержателя за договором іпотеки від 26.09.2007 р. (витяг з Державного реєстру речових прав на нерпухоме майно про реєстрацію іпотеки №35928496 від 03.04.2015 р.). У травні 2015 року позивачі звернулися до Приморського районного суду м. Одеса з позовом до ПАТ «Райфайзен Банк Аваль», ПАТ «Юніон Стандарт Банк», ТОВ «Фінансова компанія «Профкредит», [PERSON] про визнання недійсними договорів від 03.04.2015 року про відступлення права вимоги за кредитним договором від 26.09.2007 р. В ході розгляду цієї справи ухвалою Приморського районного суду м. Одеса від 13.05.2015 року було заборонено всім фізичним та юридичним особам здійснювати платежі або передавати заставлене майно та виконувати інші зобов`язання за договорами відступлення права вимоги від 03.04.2015 року. Ця ухвала є чинною, була залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 08.07.2015 року. 10.01.2017 року державний реєстратор Тихонова А.С. прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 33375596 про реєстрацію права власності відповідачки [PERSON] на житловий будинок та присадибну земельну ділянку з кадастровим номером 5123755800:02:008:0617, які розташовані за адресою: [ADDRESS] і на підставі цього рішення [PERSON] внесла до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію (тобто зареєструвала) права власності [PERSON] на вказані об`єкти нерухомого майна, що підтверджується інформаційною довідкою №168968806 від 03.06.2019 року. Підставою виникнення права власності окрім іншого зазначені: договір іпотеки від 26.09.2007 року, кредитний договір від 26.09.2007 року, договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 03.04.2015 року. Оцінюючи вказані докази у сукупності суд приходить до висновку, що державний реєстратор Тихонова А.С. 10.01.2017 року прийняла оскаржуєме рішення про реєстрацію права власності та зареєструвала право власності іпотекодержателя на нерухоме майно та визнала перехід права власності від позивачів до іпотекодержателя за наявності в Державному реєстрі прав діючого зареєстрованого обтяження права власності позивачів на це нерухоме майно, що в даному випадку суперечить спеціальному закону, який регулює відносини з державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Так, спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулювалися Законом України від 01 липня 2004 року № 1952-ІV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон № 1952-ІV у редакції станом на 10.01. 2017 року - дата прийняття рішення про реєстрацію права власності). Преамбулою Закону № 1952-IV передбачено, що цей Закон регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав. Цей Закон згідно зі ст. 1 регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав. Згідно з ч.2 ст.18 Закону № 1952-IV, перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Кабінет Міністрів України Постановою № 1127 від 25.12.2015 року, затвердив Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (надалі Порядок реєстрації редакція станом на 10.01.2017 року). Для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові заяву про державну реєстрацію та необхідні для такої реєстрації документи, визначені цим Порядком (пункти 6, 9 Порядку реєстрації). Відповідно до п.12 Порядку реєстрації, розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на це саме майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав. Відповідно до п.23 Порядку реєстрації, за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державний реєстратор приймає відповідне рішення, яке повинне містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття, з відповідним обґрунтуванням їх застосування. Згідно з п.6 ч.1 та ч.2 ст. 24 Закону № 1952-IV у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно. За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав. Відповідно до п.1 та п.5 ч.1 ст.2 Закону № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а обтяження - це заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, встановлена законом, актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або така, що виникла на підставі договору; Виходячи із цього визначення Законом поняття «державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», з моменту проведення відповідної державної реєстрації відбувається визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно та обтяжень таких прав. За таких умов, у разі наявності зареєстрованого обтяження права власності на нерухоме майно в Державному реєстрі прав, власнику заборонено вчиняти дії пов`язані з реалізацією ним своїх правомочностей щодо певного об`єкта нерухомого майна, тоді як бажання сторін задовольнити вимоги кредитора в позасудовому порядку, є саме реалізацією власником своїх правомочностей щодо нерухомого майна і в даному випадку за наявності зареєстрованого в Державному реєстрі прав обтяження права власності є підставою для відмови в проведенні державної реєстрації права власності за кредитором. Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 11.11.2014 року (справа № 21-357а14), 19.05.2015 року (справа № 21-121а15). Також ця правова позиція збігається з правовою позицією Міністерства юстиції України, яка викладена у листі Міністерства юстиції України щодо деяких актуальних питань у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 18.06.2018 року щодо переходу права власності на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки у разі наявності інших зареєстрованих обтяжень. Таким чином рішення державного реєстратора від 10.01.2017 року про реєстрацію права власності прийнято з порушенням Закону № 1952-IV та підлягає скасуванню. З наведених підстав суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. При поданні позову позивачі сплатили судовий збір в повному обсягу, питання про розподіл судових витрат не ставлять, а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати розподілу не підлягають.

Outcome: approved