Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-24 00:00:00

у вересні 2017 року позивач [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовною заявою до фізичної особи - підприємця [PERSON] про захист прав споживача, в якій просив розірвати договір № 1 від 08.08.2017 року, укладений між [PERSON] та ФОП [PERSON], стягнувши із відповідача грошові кошти в розмірі 9100,00 грн., пеню в сумі 980,00 грн. та судовий збір в сумі 1298,00 грн. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 17.05.2017 року [PERSON] сплачено на користь ФОП [PERSON] грошові кошти в сумі 7800,00 грн. Отримання платежу підтверджується відповідачем на підставі виписаного рахунку на оплату № 154 від 17.05.2017 року, доказом чого є лист відповідача від 11.08.2017 року № 1. У переліку позицій рахунку від 17.05.2017 року вказані наступні товари і роботи: люк під плитку DOMI 995*340 натискний (відкидний), люк під плитку DOMI 420*340 натискний (відкидний), сталева конструкція, монтаж конструкції. Обсяг робіт та вигляд конструкцій після монтажу, позивачем не було погоджено. Вказує на те, що договір повинен укладатись у письмовій формі, та будь-які креслення до договору повинні бути погоджені письмово. Відповідачем своїх зобов»язань не виконано, договір не надано, робіт належним чином не виконано. Крім того, позивач вказує на те, що відповідачем були виконані роботи на об»єкті за адресою: [ADDRESS], тоді як відповідно до договору № 1 від 08.08.2017 року, постачальник зобов»язався встановити покупцеві перероблені сталеву конструкцію з ревізійним люком під плитку за адресою: [ADDRESS]. Зважаючи на те, що монтажні роботи відповідач виконав неякісно, зіпсував фактично товар і територію ванної кімнати в квартирі за адресою: [ADDRESS], а тому підстав для прийняття роботи у позивача не було, видаткові накладні на отримання товару позивачем не підписувались. Порушення виконання зобов»язань відповідачем є підставою для повернення позивачу раніше сплачених грошових коштів по оплаченому рахунку № 154 від 17.05.2017 року. Крім того, 08.08.2017 року між позивачем та відповідачем укладено договір № 1, предметом якого було усунення невідповідностей виконаних робіт по встановленню сталевої конструкції під ванною та ревізійного люка під плитку у квартирі [ADDRESS] Грошові кошти на суму 1300 грн. позивачем були сплачені, роботи повинні були б виконані до 08.08.2017 року, однак, відповідач так і не приступив до їх виконання, а тому відповідач взятих на себе зобов»язань не виконав, в зв»язку з чим наявні підстави для розірвання договору, стягнення сплачених коштів та пені в розмірі 3 % від вартості невиконаних робіт за кожну добу прострочення, а також наявні підстави для звернення до суду за захистом своїх прав. В січні 2018 року позивач збільшив розмір позовних вимог та просив суд розірвати договір № 1 від 08.08.2017 року та стягнути з відповідача на його користь грошові коши в сумі 9100,00 грн., неустойку в сумі 13860,00 грн., судовий збір в сумі 1298,00 грн. 15.12.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017, яким ЦПК України викладеного в новій реакції. Відповідно до п. 9 ч. 1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК Українисправи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Представник позивач в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити з викладених в позові та заяві про збільшення позовних вимог підстав. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав в повному обсязі та просив в його задоволенні відмовити, посилаючись на підстави, які викладені у письмовому відзиві. Вислухавши пояснення представників позивача, відповідача, врахувавши доводи представника позивача, представника відповідача, письмовий відзив відповідача та вивчивши надані письмові докази у сукупності, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що 17.05.2017 року постачальником ФОП [PERSON] було видано покупцю [PERSON] рахунок на оплату № 154 на придбання товарів та послуг: люк під плитку DOMI 995*340 натискний (відкидний), люк під плитку DOMI 420*340 натискний (відкидний), сталева конструкція, монтаж конструкції (а.с.55). Відповідно до прибуткового касового ордера № 80 від 17.05.2017 року, від [PERSON] були прийняті кошти в сумі 7800,00 грн., відповідно до розрахункового документа на оплату № 154 від 17.05.2017 року (а.с.56). 08.08.2017 року між СПД [PERSON] («Постачальник») та [PERSON] («Покупець») було укладено договір № 1, відповідно до умов якого постачальник зобов»язується демонтувати на об»єкті за адресою: [ADDRESS] частину сталевої конструкції під ванною та ревізійний люк під плитку 320*440; переробити демонтовану частину сталевої конструкції для надання можливості встановлення у неї ревізійного люка під плитку з розмірами 420*515; збільшити розміри демонтованого ревізійного люка покупця під плитку з розмірів 320*440 до розмірів 420*515; встановити покупцеві перероблену сталеву конструкцію з ревізійним люком під плитку розмірами 420*515 на об»єкті за адресою: [ADDRESS]. Роботи по переробленню та встановленню конструкції мають бути виконані до 11.09.2017 року включно. Загальна вартість робіт складає 1300 грн. (а.с.59). Відповідно до прибуткового касового ордера № 123 від 08.08.2017 року, від [PERSON] були прийняті кошти в сумі 1300,00 грн., відповідно до розрахункового документа на оплату № 246 від 08.08.2017 року (а.с.60). Згідно із видатковою накладною № 181 від 11.08.2017 року, відповідачем передано, а позивачем прийнято товари та послуги в сумі 7800 грн., про що свідчать підписи сторін. Позивачем на вказаному документі було зазначено про незгоду із формулюванням документу, який він підписав (а.с.57). Згідно із видатковою накладною № 182 від 11.08.2017 року, відповідачем передано, а позивачем прийнято монтажні роботи згідно договору № 1 від 08.08.2017 року, вартістю 1300 грн., про що свідчать підписи сторін. Позивачем на вказаному документі було зазначено про те, що виконавець не надав акт прийому-передачі виконаних робіт (а.с.61). 11.08.2017 року на адресу позивача відповідачем було направлено лист із роз»ясненням формулювання документу, який підписав позивач, а також роз»яснено про можливість позивача письмово викласти зауваження до виконаних робіт, в разі їх наявності (а.с.58). 18.08.2017 року представником позивача на адресу відповідача було направлено претензію на суму 9100 грн., відповідно до якої зазначалось про те, що [PERSON] не було прийнято товари та роботи згідно накладної, які зазначені в рахунку на оплату № 154 від 17.05.2017 року, а також згідно договору № 1 від 08.08.2017 року, акт виконаних робіт не складався, а тому постачальником не виконано умов договору, в зв»язку з чим позивач просить повідомити дату виконання робіт, а у випадку неможливості повернути кошти (а.с.13-14). Згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України, у письмові формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу (правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення). Згідно із ч. 1 ст. 218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно із ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Згідно із ч. 1 ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно із ч.1 ст. 1-1 Закону України "Про захист прав споживачів", цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Згідно із п. 22 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів", споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Статтею 9 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживач має право обміняти непродовольчий товар належної якості на аналогічний у продавця, в якого він був придбаний, якщо товар не задовольнив його за формою, габаритами, фасоном, кольором, розміром або з інших причин не може бути ним використаний за призначенням. Споживач має право на обмін товару належної якості протягом чотирнадцяти днів, не рахуючи дня купівлі, якщо триваліший строк не оголошений продавцем. Перелік товарів, що не підлягають обміну (поверненню) з підстав, зазначених у цій статті, затверджується Кабінетом Міністрів України. Частинами 1, 4 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо значну частину обсягу послуги чи робіт (понад сімдесят відсотків загального обсягу) вже було виконано, споживач має право розірвати договір лише стосовно частини послуги або робіт, що залишилася. За наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. А тому укладений спірний договір датований 08.08.2017 року варто кваліфікувати як договір підряду. Згідно із ч. 1 та ч. 2 ст. 857 ЦК України, робота, виконана підрядником, має відповідати умовам договору підряду, а в разі їх відсутності або неповноти - вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру. Виконана робота має відповідати якості, визначеній у договорі підряду, або вимогам, що звичайно ставляться, на момент передання її замовникові. Положеннями ч. 1 ст. 853 ЦК України встановлено, що замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі. Відповідно до ч. 2 ст. 853 ЦК України, замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки). Згідно з п. 12 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», істотний недолік - недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право вимагати розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми в розумний строк лише у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи. Згідно із ст. 866 ЦК України, договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору. У своїй позовній заяві [PERSON] просить суд розірвати договір, посилаючись на те, що роботи взагалі виконані не в тій квартирі, обсяг і якість не погоджено з позивачем, останні виконані неякісно, а відтак позивач зазначає, що всі ці недоліки є істотними, однак, судом встановлено, що від товарів та послуг позивач не відмовився, підписавши відповідні видаткові накладні, а також договір між сторонами не визнано судом недійсним з передбачених законом підстав. Посилання сторони позивача на те, що монтажні роботи виконані не якісно та з ним не погоджувались є незрозумілим, оскільки у видаткових накладених № 181 від 11.08.2017 року та у видатковій накладній № 182 від 11.08.2017 року міститься підпис позивача про прийняття робіт та його зауваження стосуються неналежного документального оформлення, на думку позивача, відповідачем документів. Суд звертає увагу на те, що в позовній заяві немає посилання на порушення вимог, норм стандартів чи правил до відповідного виду робіт. Позивачем не надано суду доказів, що у наданих йому товарах є недоліки та монтажні роботи проведені з істотними недоліками, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця). На підтвердження істотності недоліків позивачем не наданий висновок фахівця в цій галузі, який би свідчив про дефекти, неякісність, втрату якості, зниження споживчих (функціональних) властивостей наданих товарів, так і не надано доказів на підтвердження неякісності наданих послуг по монтажу конструкцій у ванній кімнаті. Приймаючи до уваги те, що стороною позивача не надано суду доказів, що відповідачем було отримано претензію позивача від 18.08.2017 року, суд вважає слушними посилання сторони відповідача про те, що відповідь на дану претензію не надавалась, оскільки відповідач її не отримував. Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд наголошує на тому, що позивач на свій розсуд обрав спосіб захисту порушеного права та розпорядився своїми правами щодо предмету та підстав спору, і суд, дотримуючись принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеному ст. 13 ЦПК, розглядає дану справу лише в межах заявлених позивачем вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. За результатами судового розгляду, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, не доведено факт неякісності товарів та монтажних робіт, а тому вимоги позивача про розірвання договору, стягнення коштів та відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок порушення його прав, як споживача, є безпідставними та необґрунтованими. Виходячи з обставин справи та наданих сторонами доказів, приймаючи до уваги предмет, підставу та вимоги позову, суд вважає, що наявність правових підстав для розірвання договору та стягнення сплачених за договором коштів та пені, позивачем не доведено, чим не виконано вимоги ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed