Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-19 00:00:00

У березні 2020 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом який мотивує тим, що [INFO] на території АР Крим помер її чоловік та батько відповідачки [PERSON] - [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, зокрема, квартира [ADDRESS] та нежитлове приміщення [NUMBER], яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . Вона як спадкоємиця першої черги за законом в установлений законом строк звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті свого чоловіка. Однак отримати свідоцтво про право на спадщину за законом у нотаріуса вона не може через те, що спадкова справа №657/2013, яка заведена за її заявою 29.11.2013р. Першою феодосійською державною нотаріальною конторою, на даний час знаходиться на тимчасово окупований території АР Крим. Оскільки вона не може в нотаріальному порядку оформити своє право власності на спадкове майно, яке набула правомірно, просить визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] , нежитлове приміщення [NUMBER], яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 02.04.2020р. за даним позовом відкрито загальне позовне провадження і призначено підготовче судове засідання. 15.05.2020р. підготовче провадження закрито, справа призначена до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Першин І.М. позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві, просив позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не прибула, надала заяву про визнання позовних вимог у повному обсязі та розгляд справи у її відсутність. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідачки. Вислухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, виходячи з такого. Суд встановив, що [INFO] в м.Сімферополь АР Крим помер [PERSON] , який на момент смерті був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] . Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить квартира [ADDRESS] , яка належить йому на підставі свідоцтва про право на спадщину від 02.11.2011р. реєстровий №2146, виданого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Філіповою Л.П., та нежитлове приміщення [NUMBER], яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , яке належить йому на підставі свідоцтва про право власності серії [NUMBER] від 04.08.2010р., виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради. Згідно з експертними висновками про вартість, складеними 03.03.2020р. суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Брок Сервіс плюс», ринкова вартість: квартири [ADDRESS] , загальною площею 41,74 кв.м., житловою площею 26,8 кв.м. складає без ПДВ - 320 840,00грн.; нежитлового приміщення [NUMBER] загальною площею 55,1 кв.м., основною площею 32,4 кв.м., яке розташоване за адресою: [ADDRESS] - 225168,00 грн. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є його дружина - позивачка по справі [PERSON] , яка з 11.02.2000р. по теперішній час зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , та його донька - відповідачка [PERSON] , яка з 06.06.2012р. по теперішній час зареєстрована за адресо.: [ADDRESS] . 29.11.2013р. позивачка [PERSON] , як спадкоємиця першої черги за законом, звернулася до Першої феодосійської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті чоловіка [PERSON] 29.11.2013р. державним нотаріусом Першої феодосійської державної нотаріальної контори заведена спадкова справа №657/2013, номер у Спадковому реєстрі 55394742, яка на час розгляду справи є чинною. Постановою приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Вовк І.І. від 02.03.2020р. позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки під час перевірки за даними Спадкового реєстру про наявність заведеної спадкової справи була виявлена спадкова справа, відкрита після смерті [PERSON] іншим нотаріусом, а саме нотаріусом Першої феодосійської державної нотаріальної контори, спадкова справа № 657/2013 від 29.11.2013р., що є підставою для відмови заявнику у видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріусом, яким така спадкова справа не відкривалась. Згідно з інформацією, наданою Південним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м.Одеса) від 19.03.2020р. вих.№ 6952/07-19, документи нотаріального діловодства та архіву державних нотаріальних контор Автономної Республіки Крим та міста Севастополя до Державного нотаріального архіву Одеської, Херсонської та Миколаївської областей не передавались. Крім того судом встановлено, що відповідачка [PERSON] 02.12.2013р. подала до Першої феодосійської державної нотаріальної контори заяву про відмову від спадщини після смерті її батька - [PERSON] . Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України, в т.ч. шляхом визнання права власності. Згідно з ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті, в т.ч. право власності на майно. Згідно з ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені устаттях 1261-1265цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ч.1 ст.1258 ЦК України). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України). Згідно з ч.1, 3, 5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч.1,2 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно з ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ст. 66 Закону України «Про нотаріат», на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, нотаріусом або в сільських населених пунктах - посадовою особою органу місцевого самоврядування, яка вчиняє нотаріальні дії, за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до п. 2.1, 2.2, 2.4 розділу 2 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. №296/5 спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів. При заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. У разі підтвердження факту заведення спадкової справи іншим нотаріусом нотаріус відмовляє заявнику у прийнятті заяви (іншого документа) та роз`яснює право її подачі за місцезнаходженням цієї справи, а у разі потреби (неправильно визначено місце відкриття спадщини) витребовує цю справу для подальшого провадження. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно з ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог [PERSON] . Так, суд вважає встановленим та доведеним, що позивачка [PERSON] правомірно набула право власності на спадкове майно - квартиру [ADDRESS] та нежитлове приміщення [NUMBER], яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , яке залишилось після смерті її чоловіка [PERSON] . Позивачка як спадкоємиця першої черги за законом, яка проживала разом зі спадкодавцем на момент смерті, у встановлений законом строк звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої була відкрита спадкова справа, однак не може отримати в нотаріальному порядку свідоцтво про право на спадщину за законом у зв`язку із залишенням спадкової справи в Першій феодосійській державній нотаріальній конторі (м. Феодосія АР Крим), яка на даний час знаходиться на тимчасово окупованій території Україні. Ці обставини підтверджуються наданими позивачем документами: копіями паспортів позивачки [PERSON] та відповідачки [PERSON] ; копією свідоцтва про укладання шлюбу [PERSON] та [PERSON] ; копією свідоцтва про смерть [PERSON] ; копією свідоцтва про народження [PERSON] ; копією постанови приватного нотаріуса ЗМНО Вовк І.І. від 02.03.2020р.; копією інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №59353156 від 10.02.2020р., інформацією Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 19.03.2020р., які суд вважає належними та допустимими доказами і приймає за основу при постановленні даного рішення. При цьому суд вважає необхідним прийняти до уваги при ухваленні вказаного рішення довідку №356/01-42 від 12.03.2020р. про звернення позивачки [PERSON] до Першої феодосійської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті її чоловіка [PERSON] та відповідачки [PERSON] - про відмову від спадщини після смерті її батька [PERSON] , складену нотаріусом нотаріальної палати Республіки Крим, застосувавши до зазначених правовідносин так звані "намібійські винятки" Міжнародного суду ООН: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Європейський суд з прав людини розвиває цей принцип у своїй практиці (рішення у справах «Лоізіду проти Туреччини», 18.12.1996, «Кіпр проти Туреччини», 10.05.2001, «Мозер проти Республіки Молдови та Росії», 23.02.2016) - зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать. При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Також судом встановлено, що право власності на спадкове майно - квартиру [ADDRESS] та нежитлове приміщення [NUMBER], яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , було набуто померлим [PERSON] на законних підставах та зареєстровано у встановленому законом порядку. Як вже зазначалось, спадкова справа після смерті [PERSON] № 657/2013 від 29.11.2013р. заведена Першою феодосійською державною нотаріальною конторою (м.Феодосія АР Крим). В той же час, територію АР Крим Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014р., законодавчо визначено тимчасово окупованою територією України. Оскільки на даний час на території АР Крим державні органи влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, позивач немає можливості отримати у Першій феодосійській державній нотаріальній конторі, де заведена спадкова справа, свідоцтво про право на спадщину за законом. При ухваленні даного рішення суд також враховує, що питання передачі архівів нотаріальних документів, які залишилися на непідконтрольній Україні території, а також можливості їх передачі з вказаних територій, на законодавчому рівні залишається невирішеним. На підставі вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що позивачка [PERSON] позбавлена права в передбаченому законом нотаріальному порядку оформити своє право на спадщину, яка залишилась після смерті чоловіка, чим порушується (не визнається) її право власності на спадкове майно, тому, виходячи з вимог справедливості та розумності, це право на підставі ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на спадкове майно в судовому порядку. Таким чином, позов слід задовольнити повністю. Повний текст рішення виготовлено 21.05.2020р.

Outcome: approved