Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

У вересні 2015 року позивачі звернулись до суду з позовною заявою, в якій просили визнати за кожним із них право власності на 1/3 частину житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями по [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті їх батька - [PERSON], який помер [INFO]. В обґрунтування своєї позовної заяви позивачі зазначили, що після смерті їх батька - [PERSON], відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку разом із господарськими та побутовими будівлями та спорудами по [ADDRESS]. Спадкодавець на випадок своєї смерті заповіту не залишив. Спадкоємцями першої черги за законом є [PERSON], [PERSON] та [PERSON] - діти померлого, які у серпні 2015 року звернулись до П"ятої Миколаївської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], проте нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки вони не надали правовстановлюючих документів про належність спадкового майна спадкодавцю - [PERSON] Тому через неможливість в позасудовому порядку вирішити дане питання позивачі звернулися до суду. В судове засідання позивачі та їх представник не з'явилися, надали заяву з проханням розглядати справу у їх відсутність, позов підтримують у повному обсязі. Представник відповідача - Миколаївська міська рада також надала заяву з проханням розглядати справу у її відсутність, заперечень проти позову не надала. Суд, дослідивши та оцінивши в сукупності зібрані докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. [INFO] помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.4). Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями по [ADDRESS]. Із копії спадкової справи № 210/2015 року, заведеної П"ятою Миколаївською державною нотаріальною конторою до майна померлого [PERSON], вбачається, що останній на випадок своєї смерті заповіту не залишив, і спадкоємцями першої черги за законом є його діти: дочки - [PERSON], [PERSON] та син - [PERSON], які фактично прийняли спадщину. Проте, у видачі свідоцтва про право на спадщину їм було відмовлено, оскільки позивачами не було надано правовстановлюючих документів про належність спадкового майна спадкодавцю. Судовим розглядом встановлено, що відповідно до наказу по агрофірмі ім. Карла Маркса № 82 від 02.12.1992 (а.с.16) [PERSON] було продано житловий будинок разом з господарськими та побутовими будівлями та спорудами по [ADDRESS] за ціною, що визначена відповідним актом оцінки. Актом оцінки від 02.12.1992 (а.с.17) було визначена вартість житлового будинку по [ADDRESS], у розмірі - 2 592 (дві тисячі п'ятсот дев'яносто два) карбованці. Вказану суму [PERSON] сплатив у повному обсязі на рахунок агрофірми ім. Карла Маркса в повному обсязі, що підтверджується відповідною квитанцією (а.с.18). Враховуючи вищенаведені обставини, суд приходить до висновку, що [PERSON] набув право власності на спірний житловий будинок у порядку, що був визначений діючим на той час цивільним законодавством. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР 1963 року, яка діяла на час існування відносин, за договором купівлі-продажу продавець зобов"язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов"язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до положень ст. 128 ЦК УРСР 1963 року, право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Разом із цим, із матеріалів справи вбачається, що станом на 28.12.2012 року право власності на спірний житловий будинок зареєстровано за радгоспом ім. Карла Маркса, і [PERSON] не зареєстрував своє право власності на спірний будинок та не оформив правовстановлюючий документ на нього. Пунктом 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України визначено, що норми нового ЦК поширюються також на спадщину, яка хоча і відкрилася до 1 січня 2004 року, але не була ніким із спадкоємців до цієї дати. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що до спірних відносин підлягають застосуванню норми ЦК УРСР 1963 року, який був чинним на час існування відносин. Відповідно до ч.1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Станом на час відкриття спадщини позивачі були зареєстровані та проживали разом зі спадкодавцем за адресою: [ADDRESS], що підтверджується записом в будинковій книзі (а.с.10-15), а, отже, є такими, що фактично прийняли спадщину. За таких обставин суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved