Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-08 00:00:00

Представник позивача - начальник філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» Яківчик С.В. звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором №2584 від 12.06.2008 та судових витрат. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що АТ «Ощадбанк» відповідно до договору відновлюваної кредитної лінії №2584 від 12.06.2008 надав [PERSON] кредит у розмірі 100 000,00 гривень зі сплатою 21% річних за користування кредитом із кінцевим терміном повернення 11.06.2018. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим має заборгованість за кредитним договором у сумі 111 207,32 грн., яка складається з: 46 555,39 грн. - тіло кредиту, 36 722,12 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 22 736,64 грн. - інфляційне збільшення заборгованості; 5192,83 грн. - три проценти річних від прострочених сум заборгованості; пеня - 0,34 грн. У зв`язку з цим позивач просить стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за договором 111207,32 гривень та сплачений судовий збір у розмірі 1762,00 гривень. Ухвалою від 07 грудня 2019 року заяву прийнято до провадження, відкрито провадження та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 15 січня 2019 року в задоволенні клопотань відповідача про передачу справи за місцем знаходження відповідача та про розгляд справи за правилами загального позовного провадження відмовлено. Відповідач [PERSON] надав відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому зазначив, що вважає позовну заяву ПАТ «Державний ощадний банк України» незаконною та необґрунтованою та такою, що підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав. Так, 12 червня 2008 року між ним та ПАТ «Державний ощадний банк України» було укладено договір відновленої кредитної лінії № 2584, за яким 12 червня 2008 року було отримано грошові кошти у розмірі 100 000. 00 грн., що підтверджується заявою на видачу готівки. Починаючи з вересня 2008 року він почав частково сплачувати заборгованість по кредиту, а саме: 28.08.2008р. - 1785 грн., 30.09.2008р. - 1785 грн., 30.10.2008 р. -1875 грн.. 29.11.2008р. 1720 грн., 26.12.2008р. 1780 грн. За 2009 рік ним на сплату заборгованості було перераховано наступні кошти: 29.01.2009р. - 1785 грн.. 27.02.2009 р. - 1785 грн.,31.03.2009 p. 1785 грн., 29.04.2009р. -- 1785 грн., 29.05.2009р. - 1785 грн.. 30.06.2009р. - 1785 грн., 31.07.2009р. - 1780 грн., 31.08.2009 р. - 1785 грн., 30.09.2009р. - 1780 грн., 30.10.2009р. - 1780 грн.. 30.11.2009р. - 1720 грн., 30.12.2009р. - 1780 грн. За 2010 рік ним на сплату заборгованості було перераховано наступні кошти: 29.01.2010р. - 1776 грн., 26.02.2010р. - 1785 грн., 30.03.2010р. -1785 грн., 30.04.2010р. - 1720 грн., 31.05.2010р. - 1780 грн., 30.06.2010р. - 1715 грн., 30.07.2010р. - 1320 грн., 31.08.2010р. - 2800 грн.. 30.09.2010р. - 2755 грн., 29.10.2010р. - 2755 грн., 30.11.2010р. - 2800 грн., 30.12.2010р. - 2712 грн. У 2011 році ним на сплату заборгованості було перераховано наступні кошти: 27.01.2011р. - 2500 грн.. 27.01.2011р. - 200 грн., 28.02.2011р. -2800 грн.. 30.03.2011р. - 2660, 16 грн., 29.04.2011р. - 2700 грн., 24.05.2011р. - 2740 грн.. 29.06.2011р. - 2700 грн., 29.07.2011р. - 2600 грн., 30.08.2011р. - 2700 грн.. 30.09.2011р. - 3000 грн., 31.10.2011р. - 3000 грн., 30.11.2011р. - 3000 грн. Загальна сума сплачених ним коштів за кредитним договором у період з 29.08.2008р. по 30.11.2011 р. складає 89768,00 гривень. Крім того, ним протягом 2011 р. - 2014 р. було сплачено відсотки за кредитом у наступних розмірах: 29.12.2011р.-409,51 грн., 30.01.2012р.-997,51 грн.. 27.02.2012р. - 1369, 19 грн., 29.03.2012р. - 1262, 61 грн., 27.04.2012р. - 1330, 67 грн., 29.05.2012р. - 1269, 24 грн., 27.06.2012р. - 1293, 81 грн., 27.07.2012р. - 1233,63 грн., 30.08.2012р. -1256,58 грн., 27.09.2012р. - 1239,92 грн., 29.10.2012р. - 1180,69 грн., 30.11.2012р. - 1201,71 грн., 24.12.2012р. - 1145,01 грн.; 29.01.2013р. - 1161,09 грн., 27.02.2013р. - 1147,90 грн., 29.03.2013р. - 1090,51 грн., 29.04.2013р. - 1110,88 грн., 30.05.2013р. - 1057,65 грн., 01.07.2013р. -2097,31 грн., 30.08.2013р. -1055,52 грн., 30.09.2013р. - 985,07 грн., 30.10.2013р. -985,07 грн., 29.11.2013р. - 998,72 грн., 27.12.2013р. - 948,60 грн.; 04.02.2014р. - 1924,70 грн., 28.02.2014р. - 279,02 грн., 31.03.2014р. - 867,22 грн., 30.04.2014р. - 942,71 грн., 12.08.2014р. - 967,61 грн., 30.09.2014р. - 965,44 грн. Загальна сума відсотків сплачених ним у період з 2011-2014 p.p. складає 35 602, 87 грн. та підтверджуються копіями наданих квитанцій. У період з 09.12.2011 р. по 01.09.2014 р. ним на рахунок позивача згідно договору від 12.06.2008р. № 2584 на погашення кредитної заборгованості було сплачено 33 379, 17 грн., що підтверджується наданих до відзиву копіями квитанцій та розрахунком позивача. Вважає, що ним за шість років на погашення кредиторської заборгованості та процентів за користування кредитними коштами було сплачено кошти у розмірі 158 750 (сто п`ятдесят вісім тисяч сімсот п`ятдесят) гривень 04 коп. Крім того, зазначає, що йому було невідомо про підвищення відсоткової ставки та в доданих до позовної заяви документах відсутні докази належного повідомлення відповідача про підвищення відсоткової ставки. Вважає, що співвідносячи розмір залишку заборгованості за тілом кредиту і нараховану позивачем заборгованість по процентам, інфляційним збільшенням та 3% річних є неспівмірними з огляду на те, що відповідно до ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам-підприємцям. що проводять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи зобов`язані скасувати зазначеним у зазначеній статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Він зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , проте з червня 2017 року постійно проживає за адресою: [ADDRESS] . За змістом п.1 ч.1 Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням КМУ від 02.12.2015 №1275-р на виконання Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», село Роздольне Старобешівського району Донецької області визначено КМУ у вказаному Переліку. Тобто, на нього поширюється дія Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Крім того, посилаючись на положення ст.ст.256-257 ЦК України, заявив клопотання про застосування строку позовної давності щодо заявлених позивачем вимог про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що останній платіж на рахунок позивача ним було здійснено 30.09.2014 (квитанція № 153934142), отже позивач з жовтня 2014 року знав про порушення зобов`язання зі сторони відповідача, проте ніяким чином не реагував, строк позовної давності минув 30.09.2017, тоді як позивач звернувся до Токмацького районного суду Запорізької області з позовом до відповідача лише 07 грудня 2018 року, після спливу більше чотирьох років з моменту прострочення заборгованості, клопотання щодо поновлення строку для подання позовної заяви до суду не надав. Тому просить в задоволенні позовних вимог АТ КБ «Державний ощадний банк України» про стягнення заборгованості у розмірі 111207,32 грн. відмовити повністю, судові витрати залишити за позивачем. Позивачем надана відповідь на відзив, з якої вбачається, що 12.06.2008 між AT «Ощадбанк» та [PERSON] було укладено договір відновлюваної кредитної лінії № 2854 (надалі - Договір) про надання Відповідачу кредиту в сумі 100000,00 грн. з відсоткової ставкою 21,0 % річних з терміном остаточного погашення 11.06.2018. Відповідно до п.3.3.1. Договору позичальник зобов`язаний повернути Кредит в сумі 100000,00 грн. та своєчасно сплачувати проценти за користуванням кредитом, комісійні винагороди за банківські послуги та належним чином виконувати взяті на себе інші зобов`язання за цим договором. У додатку № 1 до Договору, який є невід`ємною частиною вищевказаного Договору та який був особисто підписаний Відповідачем, відображені щомісячно суми по кредиту, які повинен сплачувати Відповідач впродовж дії Договору. Стосовно сплати Відповідачем сум заборгованості за тілом кредиту з вересня 2008 року по грудень 2011 року AT «Ощадбанк» повідомляє, що підтвердити ці дані не виявляється можливим, у зв`язку із відсутністю з технічних причин доступу до забезпечення АБС «Scarb», за яким можливо було підтвердити дані сплати. Сплачені відповідачем відсотки, відображені в доданих до відзиву копіях квитанцій, зазначені у розрахунку заборгованості, який доданий до позовної заяви, тобто, всі сплати відповідача зазначені у розрахунку заборгованості та взяті до уваги. Крім того, згідно зі ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредиток фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонню Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої проценті односторонньому порядку є нікчемною. Як вбачається з Договору та з розрахунку заборгованості процентна ставка була і є для відповідача незмінною, у розмірі 21,0% річних. Тобто, ніякого підвищення ставки по кредиту не було, тому просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Крім того, від позивача надійшли клопотання про поновлення строку позовної давності та про незастосування строків позовної давності з підстав того, що розпорядженням Кабінету Міністрів України №1085 від 07.11.2014 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження» затверджено «Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження», до якого включено смт.Старобешеве. У зв`язку з захопленням адміністративних будівель органів державної влади та місцевого самоврядування міста Донецька терористичними угрупуваннями, у тому числі приміщення яке розташоване за адресою: м. Донецьк , вул.Університетська , 87 Б , де була розташована філія -Донецьке обласне управління AT «Ощадбанк», всі первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій, документи управління фінансового та матеріально-технічного забезпечення та загальної номенклатури AT «Ощадбанк» у Донецькій області були залишені в захопленому приміщенні. Здійснити заходи з вивезення будь-якої документації не передбачалось можливим. Працівники філії - Донецьке обласне управління AT «Ощадбанк» не мали можливість здійснювати свої службові обов`язки. Загальновідомо, що приміщення державних установ у тому числі у смт.Старобешеве, були захоплені терористичними угрупуваннями, перебування на робочому місці у зоні проведення АТО загрожувало безпеці та життю працівників державних установ у смт.Старобешеве та у інших містах на території, яка не контролюється українською владою, від дій членів терористичних угрупувань, що є загальновідомим фактом, який не потребує доказуванню. На думку позивача, вказані обставини свідчать про неможливість виконання своїх повноважень працівниками ВАГ «Державний ощадний банк» за адресою: смт Старобешеве, вул. Поштова, будинок 19, по якому розміщувалося ТВБВ № № 100004 /3314 філії - Донецьке обласне управління AT «Ощадбанк», база проблемних кредитів відновлювалась та збільшувалася, та у зв`язку великою кількістю визнання кредитів проблемними Позивач звернувся до [PERSON] лише у 2018 році. Зазначені обставини позивач щодо пропуску строку позовної давності вважає поважними та, враховуючи викладене, просить задовольнити зазначені клопотання про поновлення строку позовної давності та про не застосування строків позовної давності, визнавши причини пропуску зазначених строків поважними. Ухвалою суду від 12 квітня 2019 року задоволено клопотання відповідача про витребування доказів, витребувано у ПАТ «Державний Ощадний банк України» деталізовану виписку за договором відновлюваної кредитної лінії №2584 від 12.06.2008 з моменту отримання грошових коштів, а саме з 12.06.2008 до 01.10.2018. На виконання зазначеної ухвали позивачем надано заяву про неможливість надати на виконання ухвали суду від 12.04.2019 деталізовану виписку за договором відновлюваної кредитної лінії №2584 від 12.06.2008 з моменту отримання грошових коштів, а саме з 12.06.2008 до 01.12.2011 у зв`язку з відсутністю технічної можливості доступу до програмного забезпечення АБС «Scard», яке використовувалось для обліку загального масиву кредитів боржників АТ «Ощадбанк». Виписки за рахунками відповідача з 09.12.2011 по 01.10.2018 були подані позивачем разом з позовною заявою. Представник позивача Мавроді В.В . у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, зазначених у позові та у відповіді на відзив. Відповідач на розгляд справи в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомлено. Суд, дослідивши надані сторонами докази, встановив наступні фактичні обставини та дійшов наступних висновків. Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. За ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Цей договір відповідно до ст.1055 ЦК України укладається в письмовій формі. До відносин за кредитним договором застосовуються положення статей 1046-1052 ЦК України. Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною першою статті 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Не внесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Така правова позиція відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду, висловленому у постанові від 28 березня 2018 року № 14-10цс18. Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно з Розпорядженням ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №27/0/38-14 від 02.09.2014 «Про визначення територіальної підсудності справ», справи підсудні Старобешевському районному суду Донецької області на теперішній час підсудні Токмацькому районному суду Запорізької області. Між ВАТ «Державний ощадний банк України», в особі керуючого Старобешівським відділенням №3314 [PERSON] та [PERSON] укладено договір відновлюваної кредитної лінії №2584 від 12.06.2008, за яким банк надав [PERSON] кредит у розмірі 100 000,00 гривень зі сплатою 21% річних за користування кредитом. Відповідно до п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 року №568 «Питання акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», яка набрала законної сили 10.07.2019, змінено тип публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» з публічного на приватне та перейменовано його в акціонерне товариство «Державний ощадний банк України». Відповідно до п.1.2 Кредитного договору кредит надається на споживчі потреби окремими частинами (траншами) за відновлювальною кредитною лінією, у період до 12 червня 2010 року. На дату закінчення вказаного періоду визначається сума фактичної заборгованості за кредитом, яка підлягає погашенню щомісячно рівними частинами до 30 числа кожного місяця, починаючи з 01 липня 2010 року. Остаточним терміном повернення кредиту є 11.06.2018. Відповідно до положень п.1.5 Кредитного договору за користування кредитом, Позичальник зобов`язаний сплачувати Банку відповідну плату (проценти) в порядку, розмірах та строки, визначені в договорі. Проценти нараховуються Банком щомісячно на рахунок № [NUMBER] ВАТ «Ощадбанк» за методом факт/факт на фактичний залишок заборгованості за кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до моменту настання остаточного терміну, на який видано кредит. Нараховані проценти повинні бути сплачені Позичальником не пізніше до 30 числа кожного місяця, починаючи з наступного місяця після видачі першого траншу. Зарахування сплачених відповідачем коштів у рахунок погашення заборгованості здійснювалося відповідно до п.1.7 Кредитного договору, порушень порядку зарахувань судом не встановлено. Відповідно до п.2.3.1 Кредитного договору, Банк має право при виникненні простроченої заборгованості за кредитом чи процентами, а також в інших випадках, передбачених цим Договором, вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів та інших платежів за цим договором. Відповідно до п.3.3.1 Кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит в сумі 100 000,00 гривень та своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, комісійні винагороди, за банківські послуги та належним чином виконувати взяті на себе зобов`язання. Таким чином, судом встановлено та не заперечувалося сторонами у судовому засіданні, що між позивачем та відповідачем 12.06.2008 був укладений договір відновлюваної кредитної лінії №2584 від 12.06.2008, за яким банк надав [PERSON] кредит у розмірі 100 000,00 гривень зі сплатою 21% річних за користування кредитом, який виконувався сторонами. Сторони встановили строк дії як договору до 11 червня 2018 року включно (п.1.2. п.1.5.1.1 кредитного договору), так і строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням платежів - щомісяця до 30 числа включно кожного місяця, рівними частинами, для основної заборгованості для процентів за користування кредитом (п.1.5.1.3 кредитного договору). Згідно з розрахунком заборгованості, доданим до матеріалів справи, відповідач станом на 01.10.2018 має заборгованість за кредитним договором у сумі 111 207,32 грн., з яких: 46 555,39 грн. - тіло кредиту, 36 722,12 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 22 736,64 грн. - інфляційне збільшення заборгованості; 5192,83 грн. - три проценти річних від прострочених сум заборгованості; пеня - 0,34 грн., також підтверджується доданою до матеріалів справи копією розрахунку заборгованості. Позивачем зобов`язання за кредитним договором виконані належним чином, що підтверджується долученими до позову виписками за рахунками. В свою чергу, відповідачем зобов`язання за договором належним чином не виконуються. Відповідачем [PERSON] доказів того, що ним належним чином виконано свої зобов`язання за кредитним договором, а саме своєчасно погашено заборгованість за кредитом у повному обсязі, суду не надано, тому суд вважає доводи відповідача в цій частині необґрунтованими. Строк виконання кожного щомісячного зобов`язання, згідно з ч.3 ст.254 ЦК України, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Встановлено, що останній платіж відповідачем здійснено 30 вересня 2014 року в розмірі 2000 гривень, що також підтверджується наданою відповідачем копією квитанції № 1539341 від 30.09.2014, шляхом внесення ним зазначеної суми на погашення заборгованості за кредитним договором. Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). Оскільки кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування, право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Відповідно до частин першої, третьої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку. Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття "позовна" має на увазі форму захисту - шляхом пред`явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред`явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту). Питання про об`єкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії "право на позов у матеріальному сенсі" (право на захист) у контексті її співвідношення із суб`єктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин. Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права. Суб`єктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше - регулятивне, друге - охоронне. Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду. Ураховуючи, що метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, необхідно дійти висновку, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). Отже, оскільки за умовами договору відповідач [PERSON] мав виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів щомісяця до 30-го числа (включно) кожного календарного місяця впродовж строку кредитування, який сторони визначили до 11 червня 2018 року, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому, встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування. Враховуючи, що останній платіж відповідачем було здійснено 30 вересня 2014 року, з жовтня 2014 року [PERSON] перестав виконувати щомісячні зобов`язання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом. У свою чергу, банк звернувся до суду з позовом 17 грудня 2018 року (відповідно до штемпелю на позовній заяві), хоча мав можливість, відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому з жовтня 2014 року, коли йому стало відомо про порушення з боку [PERSON] вимог кредитного договору. Однак своїм правом щодо пред`явлення вимоги про дострокове стягнення заборгованості Банк не скористався. В силу ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення. Відповідач [PERSON] заявив про застосування наслідків пропуску позивачем строків позовної давності за вимогами Банку. Позивач звернувся до суду з клопотаннями про поновлення строку позовної давності та про не застосування строків позовної давності, визнавши причини пропуску зазначених строків поважними. Суд, при розгляді зазначених клопотань, приходить до висновку, що причини пропуску для звернення до суду позивача із вказаною позовною заявою не є поважними, оскільки позивачем не надано доказів того, що останній був позбавлений можливості реалізувати своє право на звернення до суду на території України та подати відповідну позовну заяву до належного суду протягом трьох років, починаючи з 2014 року. Посилання позивача на те, що строк для звернення до суду із вказаною заявою ним було пропущений з поважних підстав, а саме у зв`язку з тим, що в 2014 році сталося захоплення адміністративних будівель органів державної влади та місцевого самоврядування міста Донецька терористичними угрупуваннями, у тому числі приміщення, яке розташоване за адресою: м. Донецьк , вул. Університетська, 87 Б , де була розташована філія - Донецьке обласне управління AT «Ощадбанк», всі первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій, документи управління фінансового та матеріально-технічного забезпечення та загальної номенклатури AT «Ощадбанк» у Донецькій області були залишені в захопленому приміщенні, здійснити заходи з вивезення будь-якої документації, виконувати свої службові обов`язки працівники не мали можливості, суд не може прийняти до уваги, оскільки зазначені обставини не визнані непереборною силою та не є підставою автоматичного зупинення перебігу позовної давності. Посилання позивача на те, що ним пропущено позовну давність у зв`язку із втратою значної частини документації, програмного забезпечення, не свідчать про існування перешкод для пред`явлення позову у даній справі до відповідача. Відтак, з врахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що причини пропуску позивачем строку для звернення до суду із вказаною позовною заявою, не є поважними, а вищезазначені клопотання позивача є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, Таким чином, враховуючи вищевикладене, та ту обставину, що позов заявлений за межами строку позовної давності, відповідне клопотання позивача про застосування строку позовної давності, суд вважає, що підстав для задоволення позову немає. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати по справі стягненню з відповідача не підлягають у відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed