Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

01 липня 2015 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до виконавчого комітету Очаківської міської ради Миколаївської області. Ухвалою від 12 листопада 2015 року неналежного відповідача у справі замінено належним [PERSON]. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 26 травня 2011 року йому належало ціле нежиле приміщення за адресою: Миколаївська область, м. Очаків, вул. Енгельса, 34. 07 червня 2011 року частку цього приміщення загальною площею 50,40м2 він продав відповідачці [PERSON]. 03 грудня 2013 року Очаківською районною філією ММБТІ йому було надано висновок щодо можливості виділення частки цього приміщення, що залишилась в його власності, в окрему адресу. Звернувшись у квітні 2015 року до державного реєстратора, він одержав відмову у проведенні державної реєстрації права власності через відсутність правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Посилаючись на викладене, просив визнати за ним право власності на вказане приміщення. Представник позивача в судовому засіданні повністю підтримав заявлені вимоги. Відповідачка в судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, крім цього, вказала, що позов визнає повністю. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, а також оригінал інвентарної справи на спірне приміщення, суд дійшов такого. У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу. Згідно з ч. 2 ст. 16 ЦПК України одним із способів захисту цивільних прав є визнання такого права. 08 серпня 1993 року було укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого Очаківська районна державна адміністрація Миколаївської області продала товариству покупців членам трудового колективу підприємства побутового обслуговування «Кристал», від імені якого виступав позивач [PERSON] як голова цього підприємства будівлю, що розташована за адресою: Миколаївська область, м. Очаків, вул. Енгельса, 34 (а. с. 10-11). При цьому загальна площа вказаного нежитлового приміщення становила 171,90м2 Рішенням виконавчого комітету Очаківської міської ради № 50 від 28 лютого 2001 року (а. с. 12) [PERSON] як фізичній особі було надано дозвіл на проектування-реконструкцію майстерні побутової техніки за цією адресою в житлову квартиру з приміщенням майстерні, з добудовою веранди розміром 5,50х3,0м, сараю 2,75х1,80м, вбиральні 1,50х1,20м з водонепроникливим вигрібом на земельній ділянці орієнтовною площею 125,40м2. Враховуючи те, що в 1999 році власницею 2/5 часток вказаної будівлі за договором купівлі-продажу стала [PERSON], і її загальна площа була визначена як 69,70м2, у позивача після вчинення цього правочину фактично залишилось у власності 3/5 часток площею 102,20м2. 31 серпня 2003 року позивачем було отримано свідоцтво про право спільної часткової власності на нерухоме майно 3/5 частки нежитлової будівлі за адресою: Миколаївська область, м. Очаків, вул. Енгельса, 34 (а. с. 13). При цьому у вказаному свідоцтві загальну площу приміщення було вказано як 171,90м2, у той час як фактично вона становила 102,20м2. Рішенням виконавчого комітету Очаківської міської ради № 145 від 29 травня 2007 року (а. с. 14) 2/5 часткам зазначеної вище нежитлової будівлі загальною площею 69,7м2, власницею яких стала відповідачка [PERSON], було присвоєно окрему адресу: вул. Енгельса, 34/1, а 29 січня 2009 року рішенням виконкому № 58 було внесено зміни до попереднього рішення, а саме зазначено, що 3/5 часткам нежитлової будівлі площею 171,90м2, що належать [PERSON] на праві спільної сумісної власності, залишено поштову адресу: вул. Енгельса, 34 (а. с. 15). 31 березня 2009 року рішенням № 134 було внесено зміни до вказаних вище рішень уточнено площу часток нежитлової будівлі замість 171,90м2 - 36,90м2 (а. с .16). Вказані зміни були внесені на підставі власної заяви [PERSON] згідно з виготовленим на його імя технічним паспортом. Однак в цьому паспорті не було відображено цілу частку будівлі площею 102,20м2, а вказані лише внутрішні приміщення № 1 та № 5 загальною площею 36,90м2. Отже, на підставі вказаних рішень 07 квітня 2009 року позивач одержав свідоцтво про право власності на ціле нежитлове приміщення за адресою: Миколаївська область, м. Очаків, вул. Енгельса, 34 загальною площею 36,90м2 (а. с. 17), що розташована на земельній ділянці площею 0,0049 га, виділеній позивачеві згідно з договором оренди від 17 червня 2010 року із земель громадської та житлової забудови для розташування та обслуговування нежитлової будівлі-майстерні за адресою: Миколаївська область, м. Очаків, вул. Енгельса, 34 (а. с. 20-21). Внаслідок збільшення загальної площі спірного приміщення за рахунок включення площі додаткових приміщень комори № 6 (площею 7,40м2) та котельні № 7 (площею 6,30м2) 26 травня 2011 року позивачем було отримано свідоцтво про право власності та виготовлено технічний паспорт на ціле нежитлове приміщення за адресою: Миколаївська область, м. Очаків, вул. Енгельса, 34 загальною площею 50,40м2 (а. с. 29, 30-34). При цьому знову не було враховано, що загальна площа спірної будівлі мала становити 102,20м2 замість 50,40м2. 07 червня 2011 року за договором купівлі-продажу позивач [PERSON] продав відповідачці [PERSON] нежиле приміщення за адресою: Миколаївська область, м. Очаків, вул. Енгельса, 34 загальною площею 50,40м2 (а. с. 36-37). 03 грудня 2013 року Очаківською районною філією ММБТІ було надано висновок щодо можливості виділення обєкту в окрему адресу, а саме запропоновано присвоїти спірному житловому будинку нової юридичної адреси: № 34/2 по вул. Енгельса в м. Очакові (а. с. 39). 17 квітня 2015 року рішенням державного реєстратора за № 20735100 позивачеві було відмовлено у державній реєстрації права власності через відсутність правовстановлюючого документу саме на житловий будинок (а. с. 41). Відповідно до ст. 317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, що передбачає юридичну можливість власника панувати над ним, здійснювати щодо нього свою волю, використовувати корисні якості майна та можливість встановлювати, змінювати, припиняти його юридичну долю. Реалізуючи свої повноваження власника, [PERSON] здійснив реконструкцію належної йому нежитлової будівлі. Наказом № 91 Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24 червня 2011 року було надано можливість за спрощеною процедурою прийняти в експлуатацію закінчені будівництвом індивідуальні житлові будинки, збудовані до 31 грудня 2009 року без дозволу на виконання будівельних робіт, і документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року житлових будинків, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. За змістом даної норми, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність субєктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. При вирішенні даного спору судом також беруться до уваги положення п. 4 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якими встановлено, що права на нерухоме майно, які виникли до 01 липня 2004 року, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умови, зокрема, якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. Чинне на момент виникнення у [PERSON] права власності законодавство такої реєстрації зазначеної будівлі не передбачало. В судовому засіданні встановлено, що внаслідок помилок під час виготовлення технічної документації та визначення загальної площі спірної будівлі, після продажу відповідачці [PERSON] частки нежилого приміщення, фактично залишились без правовстановлюючих документів два приміщення: № 2 (загальною площею 31,0м2) та № 3 (загальною площею 20,20м2), які з самого початку входили до складу 3/5 частин будівлі, що належала позивачеві [PERSON]. Аналізуючи викладені обставини, суд бере до уваги той факт, що позивач позбавлений можливості реалізувати своє право власності на спірне майно в інший спосіб, визнання відповідачкою предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позов [PERSON] є таким, що підлягає задоволенню. Також суд вважає за необхідне віднести судові витрати на рахунок позивача, за клопотанням представника останнього. На підставі викладеного,

Outcome: approved