Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-17 00:00:00

У грудні 2019 року Кам`янська міська\~рада звернулась до суду з позовною заявою, у березні 2020 року надали заяву про уточнення позовних вимог до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Управління державного архітектурно-будівельного контролю, Приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу Моісєєнко Денис Олександрович про визнання недійсними договорів дарування житлової нерухомості та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 27.10.2017 року Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська ухвалено рішення по справі № 207/1132/17 за позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , приватного підприємства «Термоізоляція», приватного підприємства «Паланка» про визнання недійсним договору. Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 27 жовтня 2017 року по справі № 207/1132/17 позовні вимоги [PERSON] задоволено. Визнано за [PERSON] право власності на об`єкт нерухомості - житловий будинок, загальною площею 53.1 кв.м (житлова площа 35,6 кв.м), який складається з наступного: Б-1 літня кухня, сарай; В-1 вбиральня; Г-1 теплиця; Д-1 літній душ, Е-1 сарай, №1,№3 - огорожі, №2 хвіртка, №4 водопровід, №5 рукомийник, №6 огорожа, №7 огорожа, №8 цоколь, №9 зливна яма, № 10 ворота та знаходиться в [ADDRESS] . З таким рішенням не погодилась Кам`янська міська рада Дніпропетровської області та керівник Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави, які не брали участі у справі, була подана апеляційна скарга, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила апеляційний суд скасувати рішення від 27.10.2017р. по справі № 207/1132/17. Постановою Дніпровського\~апеляційного суду\~від 17.09.2019р.\~по справі\~№ 207/1132/17\~було задоволено\~вимоги керівника\~Дніпродзержинської місцевої\~прокуратури Дніпропетровської\~області в\~інтересах держави\~та Кам`янської\~міської ради\~Дніпропетровської області,\~Рішення Баглійського\~районного суду\~м.\~Дніпродзержинська від\~27\~жовтня 2017\~року по\~справі №\~207/1132/17\~про визнання\~договору купівлі-продажу\~дійсним скасовано. Але, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що 29.11.2017р. [PERSON] вже зареєстрував право власності на спірні об`єкти нерухомого майна на підставі Рішення по справі № 207/1132/17 Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 27.10.2017р., до часу ухвалення зазначеного рішення, жодних прав власності на ці об`єкти зареєстровано не було. Після проведення реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , між [PERSON] та [PERSON] було укладено декілька договорів дарування нерухомого майна, а саме: - Договір дарування 1/2 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] а та має характеристики: А-1 житловий будинок, житловою площею 35,6кв.м., загальною площею 53,1кв.м.; Б-1 літня кухня, сарай; В-1 вбиральня; Г-1 теплиця; Д-1 літній душ; Е-1 сарай; № 1, 3 огорожа; № 2 хвіртка» № 4 водопровід; № 5 рукомийник; №6 огорожа; № 7 огорожа; № 8 цоколь; № 9 зливна яма; № 10 ворота, зареєстроване приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Моісєєнко Д.О., серія та номер: [NUMBER] , зареєстровано в реєстрі № 1301, виданий 22.12.2017р., номер запису про право власності:24100229. - Договір дарування 1/2 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] а та має характеристики: А-1 житловий будинок, житловою площею 35,6кв.м., загальною площею 53,1кв.м.; Б-1 літня кухня, сарай; В-1 вбиральня; Г-1 теплиця; Д-1 літній душ; Е-1 сарай; № 1, 3 огорожа; № 2 хвіртка» № 4 водопровід; № 5 рукомийник; №6 огорожа; № 7 огорожа; № 8 цоколь; № 9 зливна яма; № 10 ворота, зареєстроване приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Моісєєнко Д.О., серія та номер: НМХ227896, зареєстровано в реєстрі № 1302, виданий 22.12.2017р., номер запису про право власності:24102421. Тобто, за двома договорами дарування нерухомого майна було проведено відчуження об`єкту нерухомості по 1/2 частинам тій самій особі. Також, у п. 3 Договорів зазначено, що житловий будинок належить Дарувальнику на праві приватної власності та був отриманий згідно з рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 жовтня 2017 р., справа № 207/1132/17, провадження № 2/207/916/17. Постанова Дніпровського апеляційного суду від 17.09.2019р. по справі № 207/1132/17 набрала законної сили 17.09.2019 року, тобто лише 17.09.2019р. було скасовано підставу виникнення права приватної власності на спірний об`єкт нерухомого майна в [PERSON] і набуття права приватної власності (переходу права власності) на ці ж об`єкти у [PERSON] ; а тому виникла підстава для визнання договорів дарування № 1301 та 1302 від 22.12.2017р. недійсними у зв`язку з безпідставністю набуття права власності Дарувальником [PERSON] . У своїй Постанові суд апеляційної інстанції зазначив наступне: «Відповідно до ст.ст. 263, 264 ЦПК України\~(у редакції, чинній на час перегляду оскаржуваного судового рішення) рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо. Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає з огляду на таке. … Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог. Колегія суддів наголошує на тому, що судом першої інстанції взагалі не було встановлено жодних фактичних обставин по справі… Колегія суддів наголошує на тому, що звертаючись до суду з позовом, уточненим позовом, зустрічним позовом учасниками справи не було надано жодних доказів обґрунтованості та доведеності заявлених ними позовних вимог… Тобто суд першої інстанції не лише вийшов за межі позовних вимог, але й в порядку задоволення позовних вимог визнав право власності за особами, які взагалі на мали процесуального статусу позивачів. Переглядаючи справу Судом апеляційної інстанції було встановлено, що оскаржувані рішення були винесені судом першої інстанції з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, що відобразилось у тому числі: - що суд не лише вийшов за межі позовних вимог, але й у порядку задоволення позовних вимог визнав право власності за особами, які взагалі не мали процесуального статусу позивачів; - з документів, наданих до апеляційних скарг, вбачається, що частина майна, на яке оскаржуваним рішенням було визнано право власності, фактично має статус самочинного будівництва;\~ Отже, до початку реалізації права на забудову конкретної земельної ділянки особа зобов`язана у встановленому порядку набути право власності або користування на цю земельну ділянку. [PERSON] здійснив самочинну забудову не маючи жодних дозвільних та правовстановлюючих документів, без вводу цього об`єкта в експлуатацію на земельній ділянці, яка не була відведена йому для цієї мети та щодо якої він не мав жодного речового права. Більш того, з набранням законної сили Постанови Дніпровського апеляційного суду, тобто з 17 вересня 2019р. підстава виникнення\~ права\~власності за\~ [PERSON] \~на об`єкт\~нерухомості-\~житловий будинок,\~житловою площею\~35,6кв.м.,\~загальною площею\~53,1кв.м.;\~Б-1\~літня кухня,\~сарай;\~В-1\~вбиральня;\~Г-1\~теплиця;\~Д-1\~літній душ;\~Е-1\~сарай;\~№ 1,\~3\~огорожа;\~№ 2\~хвіртка» №\~4\~водопровід;\~№ 5\~рукомийник;\~№6\~огорожа;\~№ 7\~огорожа;\~№ 8\~цоколь;\~№ 9\~зливна яма;\~№ 10,\~який знаходиться\~за адресою:\~ [ADDRESS] \~ \~-\~ скасовано. Оскільки, підстава виникнення права приватної власності на спірний об`єкт нерухомого майна у [PERSON] і набуття права приватної власності (переходу права власності) на цей же об`єкт до [PERSON] скасована, а також, оскільки спірний об`єкт є самочинною забудовою, а тому виникла необхідність для визнання договорів дарування 1/2 частки нерухомого майна від 22.12.2017 укладених між Дарувальником [PERSON] та [PERSON] , які були посвідчені приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Моісєєнко Д.О., зареєстровані в реєстрі за номерами № 1301,1302 недійсними у зв`язку з безпідставністю набуття права власності [PERSON] . Після того як Дніпровським апеляційним судом було винесено постанову від 17 вересня 2019 року, позивач звернувся до державного реєстратора з заявою про скасування запису про право власності №23686158 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 1424686012104 та припинення запису про право власності №23686158. Однак 25 листопада 2019 року державним реєстратором в задоволені заяви було відмовлено та винесено рішення про відмову в скасуванні № 49840675. Підставою для відмови було те, що подана заявником Постанова Дніпровського апеляційного суду по справі № 207/1132/17 від 17.09.2019 не скасовує документи, на підставі яких проведено реєстрацію прав до Державного реєстру прав (скасовує тільки запис за номером 23686158, що існував до проведення актуальної державної реєстрації прав). Таким чином для скасування запису про право власності №23686158 необхідно спочатку скасувати актуальні записи про право власності: 24102421, 24100229, які на момент подачі заяви не скасовані. Порушення інтересів держави в особі Кам`янської міської ради полягають в тому, що Баглійський районний суд, задовольняючи позовні вимоги та визнаючи право власності на самочинно збудоване нерухоме майно, порушив інтереси власника земельної ділянки\~Кам`янської міської ради щодо користування, володіння, розпорядження земельною ділянкою під самочинним збудованим нерухомим майном та інтереси Державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі управління Державного архітектурно-будівельного контролю Кам`янської міської ради, як органу контролю, який уповноважений на прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів. Вимоги позивача обґрунтовані законодавчо та чинною судовою практикою, це підтверджується наступним: Відповідно до ч.ч.2,3\~ст.331 ЦК України\~право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Крім того, відповідно до ч.2\~ст.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об`єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку. За з містом\~ст.26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»\~право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1)отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2)розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених\~статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3)затвердження проектної документації; 4)виконання підготовчих та будівельних робіт; 5)прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6)реєстрація права власності на об`єкт містобудування. Отже, до початку реалізації права на забудову конкретної земельної ділянки особа зобов`язана у встановленому порядку набути право власності або користування на цю земельну ділянку. Особа, яка здійснила самочинне будівництво об`єкта на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, не може набути право власності на нього в порядку\~ст.331 ЦК України. Згідно із ч.1\~ст.376 ЦК України\~самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (ч.4 ст.376 ЦК України). З контексту ч.ч.3,4\~ст.376 ЦК України\~випливає, що частина третя цієї статті застосовується не лише до випадків порушення вимог законодавства щодо цільового призначення земель, а й до випадків, коли такого порушення немає, але особа здійснює будівництво на земельній ділянці, яка їй не належить. Аналіз норм ч.3\~ст.376 ЦК України\~дає підстави для висновку про те, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки забудовнику власником та користувачем, якщо такий є та не являється забудовником. Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований об`єкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду. При цьому слід ураховувати положення ч.1\~ст.376 ЦК України, а саме: наявність в особи що здійснила будівництво, належного дозволу та належно затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому об`єкті нерухомості. Саме до таких правових висновків щодо застосування ст.ст.331,376 ЦК України\~дійшов Верховний Суд України у постанові від 28 січня 2015 року (справа №6-225цс14). Але, відповідно до Акту самоврядного контролю департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно міської ради, щодо обстеження стану та дотримання умов використання земельної ділянки від 12.11.2019 за адресою: [ADDRESS] , у результаті обстеження встановлено: рішенням міської ради від 26.07.2019 №1498-34/VIІ [PERSON] надано в приватну власність земельну ділянку (кадастровий номер 1210400000:03:016:0168) площею 0,1000 га за адресою: [ADDRESS] , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, право власності на об`єкт нерухомого майна житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] (підстава: договори дарування НМХ227896, реєстр №1302 та НМХ227895, реєстр №1301, видані 22.12.2017 приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Моісєєнко Д.О.). Фактично на момент візуального обстеження, за вказаною вище адресою, на земельній ділянці орієнтовною площею 0,1000 га, житловий будинок відсутній, частина земельної ділянки знаходиться в занедбаному стані та частково загороджена парканом зі сторони вул. Січеславський шлях. На іншій частині земельної ділянки орієнтовною площею 0,0585 га (зі східної сторони) частково розташований автозаправний пункт «УкрГаз». Тобто, фактично за рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 27 жовтня 2017 року по справі № 207/1132/17 [PERSON] отримав у власність об`єкт нерухомості, якого взагалі не існує, яке існувало лише на папері, і яке було в подальшому реалізовано [PERSON] , який в свою чергу під неіснуючий об`єкт нерухомості отримав земельну ділянку у власність кадастровий номер 1210400000:03:016:0168 нібито для обслуговування житлового будинку. Необхідно відмітити, що на сьогодні земельна ділянка кадастровий номер 1210400000:03:016:0168 використовується не за цільовим призначенням, згідно Акту обстеження та фото до акту. На підставі зазначеного в останній уточненій позовній заяві позивач просить: Визнати недійсними та застосувати наслідки недійсності наступних договорів дарування укладених між [PERSON] та [PERSON] , а саме : - Договір дарування 1/2 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] а та має характеристики: А-1 житловий будинок, житловою площею 35,6кв.м., загальною площею 53,1кв.м.; Б-1 літня кухня, сарай; В-1 вбиральня; Г-1 теплиця; Д-1 літній душ; Е-1 сарай; № 1, 3 огорожа; № 2 хвіртка; № 4 водопровід; № 5 рукомийник; №6 огорожа; № 7 огорожа; № 8 цоколь; № 9 зливна яма; № 10 ворота, серія та номер: НМХ227895, зареєстрований в реєстрі № 1301, виданий 22.12.2017р., номер запису про право власності: 24100229. - Договір дарування 1/2 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] а та має характеристики: А-1 житловий будинок, житловою площею 35,6кв.м., загальною площею 53,1кв.м.; Б-1 літня кухня, сарай; В-1 вбиральня; Г-1 теплиця; Д-1 літній душ; Е-1 сарай; № 1, 3 огорожа; № 2 хвіртка; № 4 водопровід; № 5 рукомийник; №6 огорожа; № 7 огорожа; № 8 цоколь; № 9 зливна яма; № 10 ворота, серія та номер: НМХ227896, зареєстрований в реєстрі № 1302, виданий 22.12.2017р., номер запису про право власності: 24102421, які посвідчені приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Моісєєнко Д.О. та припинити речове право власності за [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , на об`єкт нерухомого майна, житловий будинок, за адресою [ADDRESS] , у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власної на нерухоме майно за номерами запису про право власності по 1/2 : № №24102421, 24100229. Скасувати та припинити право власності [PERSON] на земельну ділянку кадастровий номер 1210400000:03:016:0168. Стягнути з Відповідачів на користь Кам`янської міської ради всі витрати пов`язані з розглядом цієї справи. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутністю, позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, відповідно до якої просив справу розглянути за його відсутністю, зазначив, що позовні вимоги позивача визнає у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, відповідно до якої просив справу розглянути за його відсутністю, зазначив, що позов визнає у повному обсязі. Треті особи Управління державного архітектурно-будівельного контролю, Приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу Моісєєнко Денис Олександрович в судове засідання не з`явились. Про час розгляду справи повідомлялись судовими повістками. Враховуючи вищенаведене у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, справа підлягає розгляду в порядку ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно з ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ч. 3\~ст.13 ЦПК України\~учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета позову на власний розсуд. Пунктом 1 ч. 2\~ст. 49 ЦПК України, передбачено, що відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії судового процесу. Згідно з ч. 4\~ст. 206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи. В судовому засіданні досліджені всі докази, подані учасниками справи. Клопотання про витребування і дослідження інших доказів до суду не надходило. Суд постановляє рішення на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги доведені та підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Ніким не заперечуються та відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України вважаються доведеними наступні обставини справи: 27.10.2017 року Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська ухвалено рішення по справі № 207/1132/17 за позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , приватного підприємства «Термоізоляція», приватного підприємства «Паланка» про визнання недійсним договору, яким позовні вимоги [PERSON] задоволено, визнано за [PERSON] право власності на об`єкт нерухомості - житловий будинок, загальною площею 53,1 кв.м (житлова площа 35,6 кв.м), який складається з наступного: Б-1 літня кухня, сарай; В-1 вбиральня; Г-1 теплиця; Д-1 літній душ, Е-1 сарай, №1,№3 - огорожі, №2 хвіртка, №4 водопровід, №5 рукомийник, №6 огорожа, №7 огорожа, №8 цоколь, №9 зливна яма, № 10 ворота та знаходиться в [ADDRESS] . З таким рішенням не погодилась Кам`янська міська рада Дніпропетровської області та керівник Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави, які не брали участі у справі, ними були подані апеляційні скарги, в яких, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просили апеляційний суд скасувати рішення від 27.10.2017р. по справі № 207/1132/17. Постановою Дніпровського\~апеляційного суду\~від 17.09.2019р.\~по справі\~№ 207/1132/17\~було задоволено\~вимоги керівника\~Дніпродзержинської місцевої\~прокуратури Дніпропетровської\~області в\~інтересах держави\~та Кам`янської\~міської ради\~Дніпропетровської області\~та скасовано\~рішення Баглійського\~районного суду\~м.\~Дніпродзержинська від\~27\~жовтня 2017\~року по\~справі №\~207/1132/17,\~яким,\~зокрема,\~було визнано за [PERSON] право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Разом з цим згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно слідує, що 29.11.2017р. [PERSON] вже зареєстрував право власності на спірні об`єкти нерухомого майна на підставі рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 27.10.2017р. по справі № 207/1132/17 ще до часу ухвалення зазначеної постанови Дніпровського апеляційного суду від 17.09.2019р. Після проведення реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , між [PERSON] та [PERSON] було укладено два договори дарування нерухомого майна, а саме: - Договір дарування 1/2 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] а та має характеристики: А-1 житловий будинок, житловою площею 35,6кв.м., загальною площею 53,1кв.м.; Б-1 літня кухня, сарай; В-1 вбиральня; Г-1 теплиця; Д-1 літній душ; Е-1 сарай; № 1, 3 огорожа; № 2 хвіртка» № 4 водопровід; № 5 рукомийник; №6 огорожа; № 7 огорожа; № 8 цоколь; № 9 зливна яма; № 10 ворота, зареєстроване приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Моісєєнко Д.О., серія та номер: НМХ227895, зареєстровано в реєстрі № 1301, виданий 22.12.2017р., номер запису про право власності:24100229 (ар.с.20). - Договір дарування 1/2 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] а та має характеристики: А-1 житловий будинок, житловою площею 35,6кв.м., загальною площею 53,1кв.м.; Б-1 літня кухня, сарай; В-1 вбиральня; Г-1 теплиця; Д-1 літній душ; Е-1 сарай; № 1, 3 огорожа; № 2 хвіртка» № 4 водопровід; № 5 рукомийник; №6 огорожа; № 7 огорожа; № 8 цоколь; № 9 зливна яма; № 10 ворота, зареєстроване приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Моісєєнко Д.О., серія та номер: НМХ227896, зареєстровано в реєстрі № 1302, виданий 22.12.2017р., номер запису про право власності:24102421 (ар.с.19). Тобто, за двома договорами дарування нерухомого майна було проведено відчуження об`єкту нерухомості по 1/2 частині тій самій особі. Також, у п. 3 Договорів зазначено, що житловий будинок належить Дарувальнику на праві приватної власності та був отриманий згідно з рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 жовтня 2017 р., справа № 207/1132/17, провадження № 2/207/916/17. Постанова Дніпровського апеляційного суду від 17.09.2019р. по справі № 207/1132/17 набрала законної сили 17.09.2019 року, тобто лише 17.09.2019р. було скасовано підставу виникнення права приватної власності на спірний об`єкт нерухомого майна в [PERSON] і набуття права приватної власності (переходу права власності) на ці ж об`єкти у [PERSON] ; а тому виникла підстава для визнання договорів дарування № 1301 та 1302 від 22.12.2017р. недійсними у зв`язку з безпідставністю набуття права власності Дарувальником [PERSON] . Окрім цього у судовому засіданні встановлено, що відповідно до Акту департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради, щодо обстеження стану та дотримання умов використання земельної ділянки від 12.11.2019 (ар.с.39-40) за адресою: [ADDRESS] , у результаті обстеження встановлено: рішенням міської ради від 26.07.2019 №1498-34/VIІ [PERSON] надано в приватну власність земельну ділянку (кадастровий номер 1210400000:03:016:0168) площею 0,1000 га за адресою: [ADDRESS] , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, право власності на об`єкт нерухомого майна житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] (підстава: договори дарування НМХ227896, реєстр №1302 та НМХ227895, реєстр №1301, видані 22.12.2017 приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Моісєєнко Д.О.). Фактично на момент візуального обстеження, за вказаною вище адресою, на земельній ділянці орієнтовною площею 0,1000 га, житловий будинок відсутній, частина земельної ділянки знаходиться в занедбаному стані та частково загороджена парканом зі сторони вул. Січеславський шлях. На іншій частині земельної ділянки орієнтовною площею 0,0585 га (зі східної сторони) частково розташований автозаправний пункт «УкрГаз». Тобто, фактично за рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 27 жовтня 2017 року по справі № 207/1132/17 [PERSON] отримав у власність об`єкт нерухомості, якого взагалі не існує, яке існувало лише на папері, і яке було в подальшому реалізовано [PERSON] , який в свою чергу під неіснуючий об`єкт нерухомості отримав земельну ділянку у власність кадастровий номер 1210400000:03:016:0168 нібито для обслуговування житлового будинку. Необхідно відмітити, що на сьогодні земельна ділянка кадастровий номер 1210400000:03:016:0168 використовується не за цільовим призначенням, згідно Акту обстеження та фото до акту (ар.с.39-40). Після того як Дніпровським апеляційним судом було винесено постанову від 17 вересня 2019 року, позивач звернувся до державного реєстратора з заявою про скасування запису про право власності №23686158 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 1424686012104 та припинення запису про право власності №23686158. Однак 25 листопада 2019 року державним реєстратором в задоволені заяви було відмовлено та винесено рішення про відмову в скасуванні № 49840675. Підставою для відмови було те, що подана заявником Постанова Дніпровського апеляційного суду по справі № 207/1132/17 від 17.09.2019 не скасовує документи, на підставі яких проведено реєстрацію прав до Державного реєстру прав (скасовує тільки запис за номером 23686158, що існував до проведення актуальної державної реєстрації прав). Таким чином для скасування запису про право власності №23686158 необхідно спочатку скасувати актуальні записи про право власності: 24102421, 24100229, які на момент подачі заяви не скасовані (ар.с.24). Вирішуючи позовні вимоги позивача, суд виходив з наступного. Відповідно до статті 30 ЦПК України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або його основної частини. До нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Статтею 13 Конституції України зазначено: земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Всі землі в межах міста Кам`янського належать територіальній громаді міста. Згідно з ч.1 статті 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. Відповідно до частини 2 статті 83 ЗК України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності. Згідно ст. 327 ЦК України суб`єктами права комунальної власності є територіальні громади та утворені ними органи місцевого самоврядування. Відповідно до статей 10, 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» ради представляють інтереси територіальної громади. Згідно приписів ст.189 Земельного кодексу України та ст. 20 Закону України «Про охорону земель», сільські, селищні, міські, районні та обласні ради здійснюють самоврядний контроль за використанням та охороною земель. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до статей 386,387 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його права, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник майна має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (ч.3 ст.388 ЦК України). Саме власник має право витребувати майно з чужого незаконного володіння (ст.387 ЦК України). Також за змістом ст.388 ЦКУ майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але на далі скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Саме такий висновок викладений у постанові ВСУ 24.06.2015 (провадження № 6-251цс15). Цей висновок також був неоднарозово підтриманий і Великою Палатою Верховного Суду, зокрема у постановах від 05.12.2018р. (провадження № 14-247цс18 та №14-179цс18), тобто земельна ділянка як нерухоме майно, на якій розташований самочинний об`єкт нерухомості вибило з володіння власника територіальної громади міста ( Позивача). Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом та вважається набути правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Згідно ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно ч.1 ст.228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Пунктом 5 Постанови № 9 Пленуму ВСУ від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнаня правочинів недійсними» (Далі Постанова №9 ПВСУ) визначено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Пунктом 18 Постанови № 9 ПВСУ визначенний перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок: правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об`єктами права власності українського народу землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України). Наслідки вчинення правочину, що порушує публічний порядок, визначаються загальними правилами (стаття 216 ЦК України) Положеннями статті 41 Конституції України та статті 321 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) визначено принцип непорушності права власності та зазначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 2 ст.152 ЗК України цієї статті власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно зі статтею 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Законом України Про державний контроль за використанням та охороною земель визначено поняття самовільного зайняття земельної ділянки та зазначено, що це будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. Відповідно до статті 212 Земельного кодексу України, самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Згідно ч. 4 ст. 376 ЦК України встановлює, що якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Отже, на підставі вищевикладеного можна зробити висновок щодо обставин справи: 1. [PERSON] здійснив самочинну забудову не маючи жодних дозвільних документів, без вводу цього об`єкта в експлуатацію, на земельній ділянці, яка не була відведена для цієї мети та щодо якої він не мав жодного речового права. 2. [PERSON] , набув право власності на самовільно збудований об`єкт нерухомого майна на підставі Рішення Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська від 27 жовтня 2017 року, яке було скасовано Постановою Дніпровського апеляційного суду від 17.09.2019р. по справі № 207/1132/17 яка набрала законної сили в день її ухвалення. 3.\~Постановою суду\~апеляційної інстанції\~ від\~17.09.2019р.\~по справі\~№ 207/1132/17\~встановлено факт\~порушення інтересів держави в особі Кам`янської міської ради та Державної архітектурно-будівельної інспекції України. 4. [PERSON] набув права власності на самовільно збудований об`єкт нерухомого майна внаслідок переходу права власності на нього від [PERSON] на підставі договорів дарування по 1/2 частині на підставі рішення суду, яке було скасовано як незаконне. 5. Фактично з`ясовано, що самовільний об`єкт нерухомості взагалі існує лише на папері. 6. Земельна ділянка кадастровий номер 1210400000:03:016:0168, яка відведена у власність [PERSON] для обслуговування житлового будинку, якого не існує - використовується зовсім за іншим цільовим призначенням. 7. Відведення земельної ділянки у власність для обслуговування житлового будинку, було здійснено на підставі документів, які фактично не відповідали реальним обставинам справи. Отже, ці правочини (договори дарування) містять ознаки правочину, який відповідно до ч.1 ст.228 ЦК України посягає на суспільні, економічні та соціальні основи держави оскільки спрямований на використання всупереч закону комунальної власності (землі) територіальної громади міста Кам`янське. Відповідно до статті 20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення. Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Зміна цільового призначення земельних ділянок приватної власності здійснюється за ініціативою власників земельних ділянок. Зміна цільового призначення земельних ділянок приватної власності провадиться: щодо земельних ділянок, розташованих у межах населеного пункту, сільською, селищною, міською радою; щодо земельних ділянок, розташованих за межами населених пунктів, районною державною адміністрацією, а щодо земельних ділянок, розташованих за межами населених пунктів, що не входять до території району, або в разі якщо районна державна адміністрація не утворена, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласною державною адміністрацією. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватної власності, цільове призначення якої змінюється, розробляється на замовлення власника земельної ділянки без надання дозволу Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування на його розроблення. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється в порядку, встановленому законом. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу. Рада міністрів Автономної Республіки Крим, орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у місячний строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, погодженого в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу, приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та зміну її цільового призначення. Відмова Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у зміні цільового призначення земельної ділянки або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. Види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою. Порушення прав позивача полягають в тому що відповідач по справі користується земельною ділянкою не за цільовим призначенням, про дану обставину свідчить те, що відповідно Акту обстеження стану та дотримання умов використання земельної делянки, земельна ділянка використовується в господарській діяльності розміщено автозаправний пункт «УкрГаз, цільове призначення земельної ділянки не використовується за призначенням - землі для обслуговування і будівництва житлового будинку, господарських будівель, яке забороняється законодавством. Тож позивач як уповноважений державний орган у відповідності до ст. 12 Земельного кодексу України, має повноваження щодо контролю використання земель та обмеження в праві використання земель юридичними та фізичними особами. Також суд зазначає, що відповідно до ч.3 ст.26 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнані учасниками справи, не підлягають доказуванню. Оскільки відповідачі у справі позов визнали, а також те, що підстав вважати, що визнанням позову будуть порушені чиїсь інтереси, або він суперечить закону, не встановлено, його можна прийняти, та позов задовольнити. З огляду на викладене, позовні вимоги Кам`янської міської ради Дніпропетровської області до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Управління державного архітектурно-будівельного контролю, Приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу Моісєєнко Денис Олександрович про визнання недійсними договорів дарування житлової нерухомості та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, підлягають задоволенню. Крім того, на підставі положень\~статті 141 ЦПК України\~з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати: судовий збір у розмірі 3842 грн. 00 коп. - за подання позовної заяви та 960 грн. 50 коп. за подання заяви про забезпечення позову, а всього: 4802 грн. 50 коп. Також слід\~зазначити,\~що згідно\~з п.35\~Постанови Пленуму\~Вищого спеціалізованого\~суду з\~розгляду цивільних\~і кримінальних\~справ від 17.10.2014\~№ 10\~«Про застосування\~судами законодавства\~про судові\~витрати у\~цивільних справах», при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Outcome: approved