Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

01 липня 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача Дніпропетровського державного аграрного університету (ДДАУ) про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсаційних виплат та середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні і судових витрат, ухвалою суду до участі в справі в якості співвідповідача було притягнуто Виконавчу дирекцію Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності; позовні вимоги позивачем не змінювалися і не доповнювалися. Позивач посилався на те, що з 03 лютого 2004 року по 28 травня 2013 року працював у відповідача ДДАУ на посаді головного лікаря санаторію-профілакторію. Заробітна плата за весь час роботи цим відповідачем йому виплачувалася не регулярно, чим порушувалося трудове законодавство. Наказом ДДАУ від 28 травня 2013 року його було звільнено з роботи за п. 2 ст. 40 КЗпП України (у зв'язку з виявленою не відповідністю займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації), цим же наказом було передбачено виплату позивачу вихідної допомоги та грошової компенсації, але вказані кошти повинні були виплачуватися йому за рахунок коштів Фонду соціального страхування. Позивач оскаржив своє звільнення, але рішенням суду в позові йому було відмовлено. На сьогодні також не проведено з ним повний розрахунок по зарплаті і виплатам, який повинен був проводитися при звільненні працівника власником або уповноваженою особою, яким, на думку позивача, є ДДАУ. Позивач вважає, що йому при звільненні не виплачено всю зарплату і вихідну допомогу, компенсацію за не використану відпустку і була затримка при розрахунку при звільненні. Звернувся з цим питанням до відповідача (ДДАУ), але отримав відмову, виник спір і він звернувся до суду. Вказані позовні вимоги позивачем підтримані і уточнені (в частині суми стягнення), просив стягнути з відповідача ДДАУ на його користь вказані кошти: суми не виплаченої зарплати, вихідну допомогу, компенсацію за невикористану відпустку і компенсацію середнього заробітку за затримку при розрахунку, задовольнивши позов у повному обсязі. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2013 року у задоволені позовних вимог [PERSON] - відмовлено в повному обсязі (а.с.147-151). В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення й ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с.157-159). Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено, що позивач [PERSON] наказом № 227 від 16 лютого 2004 року був прийнятий на роботу на посаду головного лікаря санаторію-профілакторію ДДАУ, йому встановлена заробітна плата, яка за відповідним договором між ДДАУ і Виконавчою дирекцією Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності виплачувалася останньою. Заробітна плата за весь час роботи вказаним відповідачем (Виконавчою дирекцією Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності) йому виплачувалася. Наказом відповідача ДДАУ № 1224 від 28 травня 2013 року позивача було звільнено з роботи за п. 2 ст. 40 КЗпП України (у зв'язку з виявленою не відповідністю займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації), цим же наказом було передбачено виплату позивачу вихідної допомоги та грошової компенсації за рахунок коштів Фонду соціального страхування. Позивач не погодився з таким звільненням і оскаржив його, рішенням Жовтневого районного суд м. Дніпропетровська від 25 вересня 2013 року йому в задоволенні позову до ДДАУ про поновлення на роботі і стягнення зарплати було відмовлено, апеляційним судом 28 жовтня 2013 року вказане рішення залишене без змін. На сьогодні не проведено з позивачем повний розрахунок по зарплаті і виплатам, який повинен був проводитися при звільненні працівника власником або уповноваженою особою, яким, на думку позивача, є ДДАУ. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що санаторії-профілакторії державних вищих навчальних закладів мають свої особливості в фінансуванні та підпорядкуванні. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності є органом, який здійснює керівництво та управління державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, провадить збір і акумуляцію страхових внесків та інших коштів, призначених для фінансування матеріального забезпечення та соціальних послуг, види яких передбачені статтею 34 цього Закону, та забезпечує їх надання, а також здійснює контроль за використанням цих коштів. Згідно ст. 48 зазначеного Закону, за рахунок коштів державного соціального страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, у межах асигнувань, що визначаються щорічно при затвердженні бюджету Фонду на наступний фінансовий рік, здійснюється часткове фінансування санаторіїв-профілакторіїв підприємств, установ, навчальних закладів та організацій в порядку, визначеному правлінням Фонду. Зокрема, відповідно до п. 1.4.3 «Порядку часткового фінансування санаторіїв-профілакторіїв за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності», затвердженого Постановою правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 25 лютого 2009 року № 16, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 30 квітня 2009 року за № 394/16410, за рахунок коштів Фонду передбачаються витрати «на оплату праці медичних працівників санаторіїв-профілакторіїв, які частково фінансуються за рахунок коштів Фонду, а також на оплату праці адміністративного, обслуговуючого персоналу та працівників блоку харчування санаторіїв - профілакторіїв вищих навчальних закладів …». Відповідно до п. 2 Додатку 3 до «Порядку часткового фінансування санаторіїв-профілакторіїв за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності» посада головного лікаря санаторію-профілакторію утримується за рахунок коштів Фонду. Санаторій-профілакторій ДДАУ є відокремленим структурним підрозділом університету, має поточний рахунок для надходження та здійснення витрат за коштами Фонду, має свою печатку і діє на основі Положення, відповідно до якого наділяється окремими правами господарської самостійності і веде свою господарську діяльність на підставі кошторису та штатного розкладу, який відповідно до п.2.3 Положення затверджується керівником виконавчої дирекції Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (ВД ДОВ ФСС З ТВП). Відповідно до п.1.5 Положення, санаторій-профілакторій частково фінансується за рахунок коштів ФСС З ТВП. За рахунок університету здійснюється лише фінансування господарської діяльності санаторію-профілакторію (оплата комунальних послуг та інш.). Фінансування університетом санаторію-профілакторію за КЕКВ 2110 «Оплата праці» неможливе і суперечить принципу цільового використання бюджетних коштів тому, що університет фінансується за бюджетною програмою 2801100 «Підготовка кадрів для агропромислового комплексу вищими навчальними закладами ІІІ-ІV рівнів акредитації, методичне забезпечення діяльності навчальних закладів» і витрати на оплату праці працівників санаторію-профілакторію не визначені бюджетними призначеннями ДДАУ. Таким чином, оплата праці медичних працівників санаторію-профілакторію університетом буде нецільовим використанням бюджетних коштів і є порушенням ст. ст. 7, 119 Бюджетного кодексу України, ст. 64 Закону України «Про вищу освіту» та Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2002 року № 228 «Про затвердження Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ». Із змісту зазначених норм вбачається, що під визначенням «нецільове використання коштів» необхідно розуміти використання коштів на цілі, що не відповідають напрямку їх призначення. Відповідно до кошторису санаторію-профілакторію ДДАУ, що затверджується та погоджується Дирекцією Фонду, не передбачено надходження на заробітну плату від університету. Санаторій-профілакторій частково фінансується за рахунок коштів Фонду та частково за рахунок студентів. Так, у таблиці 1 «Джерела фінансування та видатки санаторію-профілакторію» до кошторису санаторію-профілакторію на 2012 рік та І квартал 2013 року, єдиним джерелом фінансування діяльності санаторію-профілакторію є кошти Фонду на загальну суму 712 581.00 грн. та 137 616.00 грн. відповідно. Дотацій від університету на харчування, лікування та заробітну плату на 2012 рік та І квартал 2013 року у кошторисах не передбачено. Згідно з п. 2.3. Положення про санаторій-профілакторій ДДАУ та п. 3.6.5 трьохстороннього Договору від 02 січня 2013 року № ВД - 07, санаторій-профілакторій зобов'язується встановлювати штати, які фінансуються за рахунок коштів Фонду. На підставі штатних нормативів головний лікар розробляє і вносить на затвердження виконавчої дирекції відділення Фонду штатний розклад санаторію-профілакторію. В таблиці 1 «Джерела фінансування та видатки санаторію-профілакторію» до кошторису санаторію-профілакторію на 2012 рік та І квартал 2013 року на оплату праці працівників санаторію-профілакторію, які утримуються за рахунок коштів Фонду, затверджено відповідно 236 321.00 грн. та 43 170. 00 грн.. В таблиці 4 «Перелік посад санаторію-профілакторію» до кошторису санаторію-профілакторію на 2012 рік та І квартал 2013 року розраховано фонд заробітної плати на загальну суму 236 321.00 грн. та 43 170. 00 грн., що відповідає розмірам фінансування Фондом. За рахунок університету видатки на оплату праці не заплановано. Таким чином, університет не має законних підстав взяти на себе зобов'язання по оплаті праці головного лікаря санаторію-профілакторію, бо це не передбачено ні паспортом бюджетної програми, ні кошторисами, ні трьохстороннім договором між Фондом, університетом та санаторієм-профілакторієм. Оскільки позовні вимоги стосуються саме тих виплат, які здійснюються за рахунок коштів Фонду, то і вимоги [PERSON] повинен заявляти саме до Виконавчої дирекції Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але позивачем цього не зроблено навіть після роз'яснення судом цього та уточнення вимог в частині суми позову. Посадова особа - головний лікар санаторію-профілакторію ДДАУ у відповідності до п. 2.4 Положення про санаторій-профілакторій ДДАУ здійснює поточне керівництво діяльністю санаторію-профілакторію та несе одноосібну відповідальність за результати і наслідки роботи санаторію-профілакторію (п. 2.4 та п. 5.1), є розпорядником коштів санаторію-профілакторію (п. 2.6, п. 6.1.3); у відповідності до п. 1.2. Посадової інструкції головного лікаря санаторію-профілакторію ДДАУ головний лікар санаторію-профілакторію ДДАУ підпорядковується виконавчій дирекції Фонду соціального страхування. В період з 03 лютого 2004 року по 28 травня 2013 року, за який позивач вимагає проведення виплат, посаду головного лікаря санаторію-профілакторію ДДАУ обіймав [PERSON]. Саме [PERSON], а не хтось інший порушив порядок нарахування і виплати заробітної плати та порядок проведення розрахунку при звільненні щодо самого себе. І саме через зазначені порушення, вчинені [PERSON], Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в подальшому після ретельної перевірки цільового використання санаторієм -профілакторієм виділених коштів, про що було складено два акти, припинив фінансування санаторію-профілакторію ДДАУ. Зважаючи на те, що головний лікар санаторію-профілакторію ДДАУ несе одноосібну відповідальність за результати і наслідки роботи санаторію-профілакторію, то у даній справі саме позивач є єдиною особою, яка здійснила порушення щодо проведення розрахунків відносно себе самого. В силу положень ст. 606 ЦК України зобов'язання припиняється поєднанням боржника і кредитора в одній особі. Отже, в даному випадку позивач мусив пред'явити вимоги не до ДДАУ, а до ВД ДОВ ФССТВП як неналежного відповідача, а ДДАУ має жодних зобов'язань перед позивачем. Позовні вимоги [PERSON] заявив лише до ДДАУ, свої вимоги він не змінював і не доповнював, суд розглядає вимоги позивача лише в заявлених межах, оскільки право розпорядитися своїми вимогами має лише позивач. Однак, з вказаними висновками суду 1 інстанції не погоджується колегія суддів, виходячи з наступного. Судом встановлено і з цим погоджується колегія суддів, що [PERSON], наказом № 227 від 16 лютого 2004 року був прийнятий на роботу на посаду головного лікаря санаторію-профілакторію ДДАУ. Наказом відповідача ДДАУ № 1224 від 28 травня 2013 року позивача було звільнено з роботи за п. 2 ст. 40 КЗпП України (у зв'язку з виявленою не відповідністю займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації), цим же наказом було передбачено виплату позивачу вихідної допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати та грошової компенсації за 24 календарні дня невикористаної щорічної відпустки за рахунок коштів Фонду соціального страхування. Позивачу не проведено повний розрахунок по зазначеним виплатам. Відповідно до ст. 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку, згідно ч. 1 ст. 83 КЗпП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України , при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Враховуючи, що саме відповідач Дніпропетровський державний аграрний університет є роботодавцем позивача, про що свідчать вищевказані накази та відповідні записи в трудовій книжці, а Фонду соціального страхування лише здійснює часткове фінансування, то саме Дніпропетровський державний аграрний університет відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України повинен був при звільненні позивача виплатити всі суми, що йому належать та зазначені в наказі про звільнення. Отже, колегія суддів вважає, що рішення суду 1 інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи, що є підставою для скасування й ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог. В наказі ДДАУ № 1224 від 28 травня 2013 року зазначено про необхідність виплати позивачу вихідної допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати та грошової компенсації за 24 календарні дня невикористаної щорічної відпустки за рахунок коштів Фонду соціального страхування. Враховуючи надану суду довідку про нараховану заробітну плату [PERSON] (а.с. 183), а саме за лютий 2013 року - 2436,00 грн., за березень 2013 року - 2436, 00 грн., та виходячи з положень постанови КМУ від 8 лютого 1995 р. N 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», стягненню підлягає сума: вихідна допомога при звільненні (в розмірі середнього місячного заробітку) - 2 436, 00 грн., компенсація за невикористану відпустку за 24 календарних дні у розмірі 2 923, 20 грн. (2436,00 грн. + 2436,00 грн.):40х24= 4872 грн.:40х24=2 923, 20 грн.). Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача ДДАУ середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, то колегія вважає, що в цій частині позовних вимог слід відмовити через відсутність вини відповідача. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Враховуючи, що санаторій-профілакторій ДДАУ є відокремленим структурним підрозділом університету, має поточний рахунок для надходження та здійснення витрат за коштами Фонду, має свою печатку і діє на основі Положення, відповідно до якого наділяється окремими правами господарської самостійності і веде свою господарську діяльність на підставі кошторису та штатного розкладу, то саме головний лікар санаторію-профілакторію ДДАУ - позивач по справі повинен був здійснити контроль за своєчасним нарахуванням та виплатою належних йому сум, а тому вини відповідача ДДАУ у невиплаті сум, зазначених в наказі про звільнення немає. Що стосується позовних вимог про стягнення невиплаченої позивачу заробітної плати за січень, квітень та травень 2013 року, то колегія вважає, що в цій частині позовних вимог також слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. З матеріалів справи вбачається та також визнано сторонами по справі, що санаторій-профілакторій ДДАУ у січні, квітні та травні 2013 року не працював, а відповідно не працював й головний лікар, про що ним особисто було надано відомості до Пенсійного фонду України у Жовтневому районі м. Дніпропетровська, що у зв'язку з відсутністю фінансово-господарської діяльності в січні, квітні та травні 2013 року (без отримання заробітної плати), звіт подаватися не буде. Крім того, згідно довідки про нараховану заробітну плату [PERSON] (а.с. 183) за вказані місяці заробітна плата йому не нараховувалася. За таких обставин, підстав для стягнення з відповідача заробітної плати за вищевказані місяці - немає. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача ДДАУ пропорційно до розміру задоволених позовних вимог на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 243, 60 грн.

Outcome: partial