Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-29 00:00:00

Представник позивача - Комунального підприємства «Теплокомненерго» звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з [PERSON] на користь позивача за період з жовтня 2014 рок по листопад 2015 року 15552,08 грн вартості спожитої теплової енергії, 370,94 грн 3% річних, інфляційні нарахування в розмірі 5433, 66 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 1218 грн. Свої вимоги обгрунтовує тим, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 16 жовтня 2014 року є власником 3/100 частин адміністративної будівлі, що знаходиться за адресою м.Олександрія, Кіровоградської області, проспект Леніна, 51. Відповідно правовстановлюючих документів 3/100 частини вказаної адміністративної будівлі складає 70 метрів квадратних. Система опалення нежитлової будівлі є єдиною з системою опалення приміщення , що займає [PERSON] і не має окремого теплового вводу. КП «Теплокомуненерго» здійснювало постачання теплової енергії протягом жовтня 2014 року по листопад 2015 року до адміністративної будівлі, що знаходиться за адресою м.Олександрія, Кіровоградської області, проспект Леніна, 51. Договір на постачання теплової енергії із [PERSON] укладений не був, але фактично у спірний період вона отримувала теплову енергію для опалення належної їй частини адмінбудівлі, і за неї не розраховувалась. Тому вимушені звернутись до суду із даним позовом для захисту своїх прав. Ухвалою суду від 18 травня 2017 рок до участі у справі в якості співвідповідача був залучений [PERSON] (а.с. 101). Представники позивача у судовому засіданні вимоги за позовом підтримали та просили його задовольнити, посилаючись на свої розрахунки поставленої теплової енергії (а.с. 59-67). Також пояснили, що розрахунок заборгованості здійснено з 22 жовтня 2015 року по 01.11.2015 року. Підтвердили, що дійсно [PERSON] до їхньої установи зверталась із заявою про відключення належного їй приміщення від загального теплопостачання до початку опалювального сезону, зокрема 28.09.2015 року, але відключення здійснено не було, оскільки нею не було надано підтвердження того, що відключення її приміщення від системи загального теплопостачання було узгоджено з усіма співвласниками будівлі, здійснено відключення опалювальних приладів та заізольовані транзитні стояки. Про що їй було надано письмову відповідь. Після виконання вказаних вимог її приміщення було відлючено . З жовтня 2014 року по жовтень 2015 року розрахунок наданої [PERSON] теплової енергії було здійснено за методикою відповідно до теплового навантаження, а коли у жовтні 2015 року в адміністративній будівлі було встановлено лічильник, надані послуги вираховувались за його показниками. Договір про надання послуг з [PERSON] не укладався. Їй здійснювались нарахування заборгованості за надані послуги теплопостачання згідно теплового навантаження та на підставі показників площі приміщення зазначених у інвентарній документації (а.с. 85-90, 113). Представниками КП «Теплокомуненерго», з метою перевірки розмірів зовнішнього об»єму приміщення було здійснено заміри його площі та вирахувано, що зовнішній об»єм приміщення складає 404, 8 метрів кубічних і з врахуванням даного показника здійснювалось нарахування заборгованості. Заміри проводились у присутності колишнього власника приміщення [PERSON], який засвідчив правильність здійснених замірів. Також були запрошені і сама [PERSON] та її представник, але від підпису акту замірів вони відмовились. Наполягали на тому, що довідка надана ФОП [PERSON] про показники площі адмінбудівлі [PERSON] (а.с. 77) містить недостовірні дані, оскільки експерт в порушення вимог п.7 Інструкції про порядок проведення інвентаризації нерухомого майна, виміряв внутрішню висоту приміщення і додав до неї висоту перекриття згідно розрахунків, але особисто товщину перекриття не переміряв. Крім того, з розрахунків здійснених [PERSON] (а.с. 171-175) вбачається, що зазначені ним дані у довідці показників адмінбудівлі (а.с. 77) мають суперечності, оскільки одні дані зазначені ніби-то згідно його замірів, а інші дані згідно технічної документації, тобто загальний будівельний об»єм приміщення , який впливає на розрахунок теплового навантаження , завчасно є недостовірним. Відповідно їхніх замірів, товщина перекриття складає 50 см. Тому і виникають розбіжності у їхніх розрахунках. Крім того просили суд звернути увагу на ту обставину, що при вирахуванні загального будівельного об»єму приміщення [PERSON] не було враховано товщину стін приміщення, що в свою чергу також вплинуло на вирахування даного показника. Представник [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він, як представник відповідача не заперечує того факту, що послуги теплопостачання до приміщення [PERSON] у період з жовтня 2014 по квітень 2015 року дійсно надавались. Але вимоги за позовом він визнає часково на суму 13913,69 грн (згідно здійсненого ним розрахунку (а.с. 74-75) з тих підстав, що позивачем незрозуміло яким чином здійснювалось нарахування заборгованості. Зокрема при проведенні розрахунків заборгованості за методикою відповідно до теплового навантаження, позивачем зазначається зовнішній об»єм приміщення 404,8 метрів кубічних, а згідно розрахунків здійснених на їх замовлення спеціалістом з інвентаризації нерухомого майна, загальний будівельний об»єм приміщення складає 382,7 метрів кубічних, що значно впливає на суму заборгованості, що вбачається з наданого ним розрахунку (а.с. 74-75). Крім того просив суд звернути увагу, що до початку опалювального періоду у 2015 році, [PERSON] вже не користувалась послугами теплопостачання наданими КП «Теплокомуненерго», оскільки її приміщення було від»єднано від загальної мережі, про що [PERSON] доводила до відома позивача, але представники ПК «Теплокомуненерго» на її звернення та повідомлення належним чином не відреагували та склали акт про відключення лише 01.12.2015 року. Наполягав на тому, що з жовтня 2015 року [PERSON] від загального теплопостачання була від»єднана та користувалась послугами ПАТ «Кіровоградобленерго», що підтверджується Технічними умовами стандартного приєднання приміщення [PERSON] до електричних мереж (а.с. 125). Також просив суд не стягувати із відповідача 3% річних та інфляційні нарахування, оскільки заборгованість за надані послуги теплопостачання виникла саме з вини позивача, адже представники КП "Теплокомуненерго" відмовлялись надавати жодні пояснення з приводу порядку нарахування заборгованості, а [PERSON], намагаючись розібратись у них відмовлялась їх сплачувати. [PERSON] у судові засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність у якому зазначив, що позов не визнає у повному обсязі (а.с. 106). Допитаний у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показав, що у 2014 році він працював директором ТОВ «Помічник», у зв»язку з чим, діючи як представник вказаного підприємства між ним та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу 3/100 частин адмінбудівлі, що знаходиться в м.Олександрія по пр.Леніна, 51 та фактично складає 70 м2. Опалення всієї адміністративної будівлі здійснюється за рахунок централізованого теплопостачання, яке здійснює КП «Теплокомуненерго». Протягом опалювальних сезонів до послуг теплопостачання, які надавались КП «Теплокомуненерго» у жодних із співвласників адміністративної будівлі що знаходиться в м.Олекссандрія по пр.Леніна, 51 нарікань ніколи не було. Після придбання [PERSON] 3/100 частин вказаної будівлі у представників КП «Теплокомуненерго» почали виникати претензії, щодо наявності заборгованості з оплати наданих послуг теплопостачання, оскільки [PERSON] ухилялась від оплати послуг наданих КП «Теплокомуненерго» та від укладення з ними договору. Представники КП «Теплокомуненерго» пропонували здійснити відключення теплопостачання, але він, як директор ТОВ «Помічник» цього дозволити не міг та всіляко намагався врегулювати спір, оскільки інші співвласники будівлі залишились би без тепла. Разом із тим переговори із [PERSON] щодо погашення нею заборгованості виявились безрезультатними. У зв»язку з чим у 2015 році було встановлено лічильник та нарахування заборгованості за надані послуги здійснювалось згідно його показників. Також пом»ятає, що приміщення [PERSON] від центральної системи теплопостачання було від»єднано влітку 2015 року, оскільки з цього приводу у них у той час виник конфлікт та він вимушений був зливати воду із системи теплопостачання адмінбудівлі. Також вказав на те, що він був особисто присутній під час складання акту працівниками КП «Теплокомуненерго» від 10.08.2017 року (а.с. 112) під час замірів висоти приміщення першого поверху адмінбудівлі що знаходиться в м.Олександрія по пр.Леніна, 51, та показники зазначені у цьому акті відповідають дійсності, оскільки вони співпадають із показниками зазначеними у інвентерезаційній документації на будівлю. Зокрема йому з достовірністю відомо, що висота приміщення першого поверху адмінбудівіл становить 4 метри 55 см, адже це підтверджується показниками зазначеними у технічному паспорті на будівлю. Крім того у його присутності здійснювались заміри товщини перекриття і було встановлено, що вона складає 50 см. Під час складання акту у приміщенні адмінбудівлі була присутня і [PERSON], але чи запрошувалась вона для здійснення замірів та чи відмовлялась вона від підпису в акті йому не відомо. Допитаний у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показав, що йому відомо про те, що у [PERSON] до КП «Теплокомуненерго» існують претензії з приводу нарахування заборгованості за надані послуги із теплопостачання. У зв»язку із вказаними обставинами , ним, на замовлення [PERSON] , було здійснено заміри загального будівельного об»єму першого поверху адмінбудівлі що знаходиться в м.Олександрія по пр.Леніна, 51 та встановлені показники ним було зазначено у довідці від 25.10.2016 року (а.с. 77). Товщину перекриття він встановлював методом аналогу згідно каталогів і вона склала 300 мм, про що і зазначено у довідці. Згідно його замірів висота першого поверху, в яку включено і товщину перекриття склала 4 метри 54 сантиметри. При здійсненні розрахунків загального будівельного об»єму приміщення ним використовувались як дані, що зазначені у технічній документації на приміщення так і особисті заміри, що відображено у його розрахунках (а.с.171-175). Чому в одних випадках використовував особисті заміри, а в інших, показники зазначені у технічній документації пояснити не зміг. Також не зміг пояснити існуючі розбіжності у наданих ним розрахунках. Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність вимоги за позовом задовольнити , виходячи з наступного. Пунктом 9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст. 76 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог абоз аперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України). Сторонам у справі було роз»яснено обов»язок надання доказів та наслідки їх ненадання, що підтверджується журналом судового засідання та його аудіозаписом. Також, з врахуванням наявності спору між сторонами, щодо загального будівельного об»єму 3/100 частин адміністративної будівлі, що знаходиться за адресою : м.Олександрія, Кіровоградської області, проспект Леніна, 51, а також тієї обставини, що даний показник впливає на правильність здійснених сторонами розрахунків вартості наданих полуг із теплопостачання, сторонам у справі було запропоновано провести у справі судову будівельно-технічну експертизу, але представники сторін він проведення вказаної експертизи категорично відмовились. Судом встановлено, що Комунальне підприємство «Теплокомуненерго» є юридичною особою та відповідно до п. 2.2. Статуту, основним предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії , транспортування її магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами та постачання теплової енергії ; надання послуг із теплопостачання населення, комунально-побутових об»єктів та інших споживачів міста та прилеглих селищ (а.с. 16-22). Відповідно довідки АБ № 476721 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, КП «Теплокомуненерго» є підприємством Олександрійської міської ради, один з видів діяльності якого - послуги теплопостачання (а.с. 22). Відповідно договору купівлі-прожажу від 16.10.2014 року [PERSON] придбала у власність 3/100 частини адміністративної будівлі, що знаходиться за адресою : м.Олександрія, Кіровоградської області, проспект Леніна, 51, яка розташована на земельній ділянці, позначена на плані літерою «А». Відповідно відомостей , викладених у правовстановлюючих документах 3/100 частини становить 70 кв. м. (пункт договору 1.2). Відповідно п.1.5 вказаного договору, предмет продажу придбавався покупцем у спільну власність подружжя за спільні кошти з чоловіком [PERSON]. (а.с. 23-24). У період з 22 жовтня 2014 року по квітень 2015 року включно, до 3/100 частин адміністративної будівлі, що знаходиться за адресою : м.Олександрія, Кіровоградської області, проспект Леніна, 51 та належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON], КП «Теплокомуненерго» здійснювалось постачання теплової енергії. Вказані обставини були визнані представником [PERSON] у судовому засіданні та в силу вимог ч.1 ст. 82 ЦПК України, доказуванню не підлягають. Також на підставі раєстру рахунків за жовтень 2015 року (а.с. 170) та акту відключення опалення споживача від 01.12.2015 року (а.с. 25) підписаного [PERSON], судом встановлено, що теплопостачання 3/100 частин адміністративної будівлі, що знаходиться за адресою : м.Олександрія, Кіровоградської області, проспект Леніна, 51 та належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON], здійснювалось і у жовтні 2015 року. Договір на постачання теплової енергії між сторонами у справі не укладався. [PERSON], фізичною особою підприємцем не зареєстрована (а.с. 48) За період із 22 жовтня 2014 року по жовтень 2015 року включно КП «Теплокомуненерго» було здійснено постачання теплової енергії на опалення 3/100 частин адміністративної будівлі, що знаходиться за адресою : м.Олександрія, Кіровоградської області, проспект Леніна, 51 на загальну суму 15 552 грн 08 коп (а.с. 6-15, 59-67). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875 від 24.06.2004 року (у редакції чинній на час виникнення правовідносин), житлово-комунальні послуги, це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил . Вказана норма Закону також визначає, що споживач житлово-комунальних послуг це фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. В ч.2 ст. 3 цього Закону встановлено, що його суб»єктами є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 13 вказаного Закону, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо-та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо). Таким чином, вказаний Закон України (у редакції чинній на час виникнення правовідносин) передбачав надання такої комунальної послуги, як централізоване опалення як власникам житлових, так і нежитлових приміщень. Обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, передбачений ст. 20 Закону України від 24.06.2004 року «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції чинній на час виникнення правовідносин). Відсутність договору, як підстава на безоплатне користування фактично спожитими послугами, не передбачена. Таким чином, згідно зазначених норм закону споживач зобов'язаний оплатити послуги, якщо він фактично користувався ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Плата за надані послуги у разі відсутності засобів обліку теплової енергії справляється відповідно до вимог п. 21 Правил надання послуг із централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМ України від 21.07.2005року №630, тобто згідно із встановленими нормативами (нормами) споживання. Згідно ст.ст. 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» (у редакції чинній на час винекнення спірних правовідносин), споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі несвоєчасної сплати платежів за споживання теплової енергії споживач сплачує пеню за встановленими законодавством або договором розмірами. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. Частиною 4 статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В постанові Верховного Суду України від 30.10.2013 року у справі № 6-59цс13 викладено наступну правову позицію. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до положнь Закону України «Про природні монополії» КП «Теплокомуненерго» відноситься до суб»єктів природної монополії. Згідно ст. ст. 17, 20 Закону України «Про теплопостачання» (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), до повноважень національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, у сфері теплопостачання належать: сприяння створенню конкурентного середовища в цій сфері; встановлення та регулювання тарифів на теплову енергію, що виробляється на теплоелектроцентралях, ТЕС, АЕС та когенераційних установках і установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії. Тарифи на теплову енергію повинні забезпечувати відшкодування всіх економічно обґрунтованих витрат на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб'єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, крім тарифів на виробництво теплової енергії для суб'єктів господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, затверджуються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, та органами місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законодавством. Тариф на теплову енергію для споживача визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Статтею 3 Закону України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг » (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що завданням національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, є здійснення державного регулювання діяльності суб'єктів природних монополій та суб'єктів господарювання на суміжних ринках шляхом: 1) збалансування інтересів суб'єктів господарювання, споживачів та держави; 2) забезпечення прозорості та відкритості діяльності на ринках природних монополій та на суміжних ринках у сфері теплопостачання і централізованого водопостачання та водовідведення; 3) захисту прав споживачів товарів і послуг у частині отримання товарів і послуг належної якості та в достатньому обсязі за економічно обґрунтованими цінами, а також стимулювання підвищення їх якості і задоволення попиту на них; 4) формування і забезпечення прогнозованості цінової і тарифної політики на ринках, які перебувають у стані природної монополії, та суміжних ринках у сфері теплопостачання і централізованого водопостачання та водовідведення, перероблення та захоронення побутових відходів, сприяння впровадженню стимулюючих методів регулювання цін; 5) забезпечення самоокупності діяльності суб'єктів природних монополій та суб'єктів господарювання на суміжних ринках; 6) забезпечення рівних можливостей для доступу споживачів до товарів (послуг) на ринках, які перебувають у стані природної монополії; 7) обмеження впливу суб'єктів природних монополій на державну політику та сприяння конкуренції на суміжних ринках у сфері теплопостачання і централізованого водопостачання та водовідведення, перероблення та захоронення побутових відходів з метою забезпечення ефективного функціонування відповідних галузей. Відповідно до пунктів 1,2 Постанови Кабінету Міністрів від 01.06.2011 року № 869 «Про забезпечення єдиного підходу до формуванні тарифів на житлово-комінальні послуги», цей Порядок визначає механізм формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води для суб'єктів природних монополій та суб'єктів господарювання на суміжних ринках, які провадять або мають намір провадити господарську діяльність з виробництва теплової енергії, її транспортування магістральними і місцевими (розподільними) тепловими мережами (далі - транспортування) та постачання, надання послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води. Цей Порядок застосовується під час установлення Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг та органами місцевого самоврядування (далі - уповноважені органи) тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води для суб'єктів природних монополій, а також для суб'єктів господарювання на суміжних ринках, зазначених у пункті 1 цього Порядку, та поширюється на таких суб'єктів під час розрахунку зазначених тарифів. Пунктами 10-16 зазначеної Постанови передбачено, що одиницею калькулювання собівартості виробництва, транспортування, постачання теплової енергії є 1 Гкал теплової енергії. При цьому групування витрат здійснюється відповідно до стандартів бухгалтерського обліку, затверджених Мінфіном, з визначенням структури тарифів. Калькулювання собівартості виробництва, транспортування та постачання теплової енергії здійснюється з розрахунку на планований період. Формування тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії здійснюється ліцензіатами відповідно до річних планів її виробництва, транспортування та постачання, економічно обґрунтованих планованих витрат, визначених на підставі державних та галузевих нормативів витрат ресурсів, техніко-економічних розрахунків, кошторисів, з урахуванням ставок податків і зборів, цін на матеріальні ресурси та послуги у планованому періоді. Річні плани ліцензованої діяльності з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії складаються на підставі фактичних за останні п'ять років та прогнозованих обсягів виробництва і споживання теплової енергії з урахуванням укладених із споживачами договорів та інших техніко-економічних факторів, зокрема: зміни обсягів виробництва, транспортування, постачання теплової енергії в результаті економічного розвитку населеного пункту; здійснення заходів щодо зменшення обсягу витрат на технологічні потреби і втрат теплової енергії у процесі її виробництва, транспортування та постачання; удосконалення технологічних процесів виробництва, транспортування та постачання теплової енергії в результаті автоматизації та механізації виробництва, заміни амортизованих мереж і обладнання, застосування енергозберігаючих технологій, оснащення приладами обліку обсягів виробництва, транспортування та споживання теплової енергії; підвищення рівня організації виробництва та поліпшення умов праці у зв'язку з удосконаленням операційно-виробничого планування, систем управління, поліпшенням матеріально-технічного забезпечення господарської діяльності та вимог щодо економії паливно-енергетичних ресурсів. Нормування втрат теплової енергії в мережах теплопостачання та питомих витрат палива і електроенергії, які використовуються для виробництва та транспортування теплової енергії, здійснюється в установленому законодавством порядку відповідно до міжгалузевих, галузевих та регіональних методик, інших нормативних документів з нормування витрат та втрат ресурсів, у яких враховуються основні особливості технологічних процесів конкретного виробництва. До повної планованої собівартості виробництва, транспортування та постачання теплової енергії включаються визначені відповідно до вимог Податкового кодексу України витрати на амортизацію, ремонт та інше поліпшення основних фондів. Витрати, об'єктивне нормування яких неможливе, плануються з урахуванням економічно обґрунтованих планованих витрат за попередній рік, прогнозу індексів зміни цін виробників промислової продукції та на підставі кошторисів. Враховуючи, що розрахунок заборгованості за отриману теплову енергію представником позивача здійснено відповідно зазначених вище норм закону і «Норм та вказівок по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні», затверджених Державним комітетом України по житлово-комунальному господарству (а.с.59-67), а також з урахуванням показників замірів приміщення по пр.Леніна, 51, згідно інвентерезаційної справи, суд з ним погоджується та приймає його як належний доказ вказаної обставини. Беручи до уваги те, що представником відповідача [PERSON], розрахунок заборгованості здійснено із врахуванням загального будівельного об»єму 3/100 частин адміністративної будівлі, що знаходиться за адресою : м.Олександрія, Кіровоградської області, проспект Леніна, 51, здійсненого [PERSON] із значними суперечностями, він не може бути прийнятий судом до уваги. Частною 1 ст. 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна (ст. 1213 ЦК України). Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобовязання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. З врахуванням вимог ст. 625 ЦК Українита встановлених у судовому засіданні обставин, суд вважає за необхідне також стягнути з відповідачів 3% річних у розмірі 370, 94 грн та інфляційні нарахування в сумі 5433,66 грн, оскільки погоджується із здійсненим розрахунком вказаних сум (а.с. 4 зворотний бік). Відповідно до ст 541 ЦК України, солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. Враховуючи, що адміністративна будівля згідно умов договору купівлі-продажу була придбана [PERSON] у спільну власність подружжя та за спільні кошти з чоловіком [PERSON], витрати за надану теплову енергію на опалення 3\\100 частин адмінбудівлі відповідачі мають нести солідарно. Доводи представника [PERSON] та показання свідка [PERSON] про те, що фактично відключення приміщення [PERSON] від загальної мережі теплопостачання відбулось до опалювального сезону у 2015 році, суд до уваги не приймає, оскільки вони спростовуються актом відключення опалення споживача від 01.12.2015 року (а.с. 25) підписаного самою [PERSON] Також суд не приймає до уваги посилання представника позивача на Технічні умовами стандартного приєднання приміщення [PERSON] до електричних мереж, як на доказ того, що у жовтні 15 року [PERSON] послугами КП "Теплокомуненерго" не користувалась, адже вказаний документ не являється належним доказом даної обставини. За вказаних вище обставин позовні вимоги Комунального підприємства «Теплокомуненерго» підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно приписів ст. 141 ЦПК України, судові витрати у справі суд покладає на рахунок відповідачів.

Outcome: approved