Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-29 00:00:00

01.09.2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовними вимогами, якими просить визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] , мотивуючи тим, що 26.04.1994 року між [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрований на Одеській товарній біржі за № 147 від 26.04.1994 року. Згідно договору [PERSON] та [PERSON] продали, а [PERSON] купила житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , згідно до технічного паспорту на житловий будинок на загальну суму 40 000 гривень.Укладений договір зареєстрований представництвом Одеської товарної біржі в м. Ізмаїлі 26.04.1994 року за № 147. Позивач позбавлена можливості розпоряджатися вищевказаним майном на свій розсуд, оскільки укладений договір потребує нотаріального посвідчення, у зв`язку з чим вона змушена звернутися до суду для підтвердження дійсності укладеного договору. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, наполягала на задоволенні позовних вимог. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлявся належним чином, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення позовних вимог в повному обсязі не заперечували. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. В судовому засіданні встановлено, що 26.04.1994 року між [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрований на Одеській товарній біржі за № 147 від 26.04.1994 року. Згідно договору [PERSON] та [PERSON] продали, а [PERSON] купила житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , згідно до технічного паспорту на житловий будинок на загальну суму 40 000 гривень. Укладений договір зареєстрований представництвом Одеської товарної біржі в м. Ізмаїлі 26.04.1994 року за № 147. Всі істотні умови договору до його реєстрації на товарній біржі виконані, грошовий розрахунок по даному договору здійснений, про що свідчить п. 5 договору, в виконання умов укладеного договору [PERSON] проведено реєстрацію договору, про що свідчить технічний паспорт на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , згідно якого власником вищезгаданого житлового будинку вказана [PERSON] . Протягом всього часу з моменту укладення договору позивачі відкрито володіють та користуються придбаним житлом, однак на підставі укладеного договору позбавлені можливості проводити відчуження придбаного житла та укладати будь-які правочини, оскільки договір нотаріально не посвідчений. Підтвердженням наміру сторін, досягнення домовленості, щодо всіх істотних умов договору, а також змісту умов домовленості про передачу права власності на спірний житловий будинок є договір купівлі-продажу нерухомого майна № 147 від 26.04.1994 року, укладений та зареєстрований на Одеській товарній біржі. Підтвердженням факту виникнення права власності у [PERSON] на придбане нерухоме майно, є реєстрація, договору купівлі-продажу в КП «Ізмаїльське МБТІ» на праві приватної власності під № 147 від 26.04.1994 року, що підтверджується відміткою у договорі. Крім цього, довідкою № 204 від 12.06.2020 року підтверджується, що згідно матеріалів інвентаризаційної справи № 13463 житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, розташований у [ADDRESS] , належить [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу № 147 від 26.04.1994 року. Станом на останню технічну інвентаризацію від 12.06.2020 року об`єкти збудовані без дозвільних документів відсутні. Житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами побудований у 1989 році є завершений будівництвом та згідно листа № 12/5-126 від 23.03.1999 року Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України об`єкти, які були закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року прийняттю в експлуатацію не підлягають. Також, [PERSON] належить на праві власності земельна ділянка площею 0,0763 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , передана для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, що підтверджується Державним актом право власності на земельну ділянку серії ЯА № 361456, виданим 16.11.2005 року Ізмаїльським міським відділом земельних ресурсів, зареєстрованим в Книзі записів реєстрації державних актів за № 010450700417. Згідно із ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до вимог ст.227 Цивільного кодексу УРСР, в редакції 1963 року, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) має бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недотримання цієї вимоги тягне недійсність договору. Також договір купівлі-продажу житлового будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Аналогічні положення містить чинний на теперішній час ЦК України, згідно ст.657 якого, договір купівлі-продажу житлового будинку, квартири чи іншого нерухомого майна укладається в письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Разом з тим, згідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу» № 1957 -XII від 10.12.1991 р., в редакції, яка діяла на час укладання договору купівлі-продажу в 1998 році, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцю, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього визначену грошову суму. Відповідно до ст. 225 ЦК УРСР (1963 року) право продажу майна належить власнику. Згідно до вимог статті 47 ЦК УРСР (1963 року), якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до ст.71 ЦК України (в редакції 1963 року) загальний строк позовної давності для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність) встановлюється в три роки. Згідно ст.80 ЦК України (в редакції 1963 року) закінчення строку давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. Встановлено, що договором купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрований на Одеській товарній біржі за № 147 від 26.04.1994 року передбачалось, що останній нотаріальному посвідченню не підлягає, тобто, позивач не знав про порушення свого права, у зв`язку з чим суд вважає причину пропуску строку позовної давності поважною та поновляє строк позовної давності звернення до суду. Таким чином, оскільки при укладенні договору всі вимоги передбачені ст. 15 ЗУ «Про товарні біржі» між сторонами виконано належним чином, про що свідчить сам договір, однак договір не відповідає вимогам ст.657 ЦК України чинного законодавства, що позбавляє можливості проводити його відчуження, суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: approved