Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-26 00:00:00

Представник позивача звернувся з позовом до суду та свої вимоги мотивує тим, що 09.03.2021 ТОВ «Сумигаз збут» звернулось до Ковпаківського районного суду м. Суми з заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за спожитий природний газ, однак ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 21.04.2021 по справі № 592/2685/21 судовий наказ було скасовано. Проте, [PERSON] зобов`язання належним чином не виконує, надані ТОВ «Сумигаз збут» послуги з постачання природного газу оплачує не вчасно, внаслідок чого утворилась заборгованість. У зв`язку з цим просить суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Сумигаз збут» заборгованість за спожитий природний газ за період з 01.07.2015 по 31.01.2021 в сумі 5641 грн. 52 коп., інфляційне збільшення в сумі 1414 грн. 22 коп., 3% річних в сумі 526 грн. 71 коп. Відповідач [PERSON] , надав суду відзив на позов в якому просив відмовити, а також застосувати строк позовної давності та стягнути з нього заборгованість за спожитий природний газ за період в межах позовної давності. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є побутовим споживачем природного газу, особовий рахунок № [NUMBER] , і користувався послугами з постачання природного газу за адресою: [ADDRESS] , на умовах Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2500, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за № 1386/27831 та Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2496 від 30.09.2015, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за № 1382/27827 зі змінами та доповненнями. Умови Типового договору постачання є публічним та однаковими для всіх побутових споживачів України. 09.03.2021 ТОВ «Сумигаз збут» подавало до суду заяву про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за спожитий природний газ в сумі 5641,52 грн. (а.с.13-15). Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 21.04.2021 скасовано судовий наказ від 15.03.2021 по справі № 592/2685/21 (а.с.16). Згідно довідки № 348/12102020-30121899, виданої МЄІРЦ, - [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.17). Згідно фінансового стану рахунку № 1200272814 на [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , - за період з 01.07.2015 по 31.01.2021 нараховано заборгованість у сумі 5641,44 грн.(а.с.18-19). [PERSON] 18.01.2021 направлялося досудове попередження, але відповідей останній не надавав (а.с.20-21). Статтею 13 ЦПК України визначено принципи диспозитивності цивільного судочинства. Зокрема, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених ЦПК України. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 15 ЦК України, - кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. З встановленого вбачається, що спірні правовідносини між сторонами є цивільними та врегульовані ст. ст. 11, 256, 257, 264, 509, 526, 542, 543 ЦК України, ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. 17 Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.1999 року № 2246, умов Типового договору про наданню населенню послуг з газопостачання, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2006 року № 938 (зі змінами, внесеними згідно Постановою КМ № 119 від 22.02.2012 року). Відповідно до зазначених положень нормативних актів споживач повинний здійснювати плату за надані послуги з газопостачання не пізніше 10 числа наступного місяця. Згідно зі ст. 76 ЦПК України, - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 526 ЦК України, - зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України, - особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Стаття 509 ЦК України визначає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статті 526 ЦК України, - зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст. 610 ЦК України, - порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 610 Цивільного кодексу України). Згідно з ч.1 ст. 623 ЦК України, - боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, - майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України «Про ринок природного газу», - споживач зобов`язаний, зокрема: укласти договір про постачання природного газу; забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів; не допускати несанкціонованого відбору природного газу; 4) забезпечувати безперешкодний доступ уповноважених представників оператора газотранспортної системи, оператора газорозподільної системи до вузлів обліку природного газу та з метою встановлення вузлів обліку газу; припиняти (обмежувати) споживання природного газу відповідно до вимог законодавства та умов договорів. У разі порушення або невиконання своїх обов`язків споживач несе відповідальність згідно із законом (ч. 3 ст. 13 Закону України «Про ринок природного газу»). Відповідно до п. 2 глави 2 розділу XI Кодексу ГРМ до порушень споживача, які кваліфікуються як несанкціонований відбір природного газу з ГРМ (крадіжка газу) та внаслідок яких щодо них здійснюється нарахування необлікованих об`ємів (обсягів) природного газу, належить: наявність несанкціонованого газопроводу; несанкціоноване відновлення газоспоживання; несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ (комерційного ВОГ, зокрема лічильника газу); несанкціоноване підключення газових приладів на об`єкті споживача, який обліковується за нормами споживання; несанкціоноване підключення газових приладів, внаслідок якого перевищується діапазон обчислення вузла обліку (сумарна номінальна потужність газових приладів і пристроїв перевищує діапазон обчислення вузла обліку); використання природного газу споживачем за відсутності чи після розірвання договору розподілу природного газу. Пунктом 4 глави І Розділу І Кодексу ГРМ несанкціоноване відновлення газоспоживання визначено як виявлений після складання акта про припинення розподілу природного газу (газопостачання) та/або пломбування запірних пристроїв чи встановлення інвентарної заглушки факт несанкціонованого втручання в роботу газорозподільної системи, в тому числі шляхом зривання або пошкодження пломб на запірних пристроях, засувках на вводі на об`єкт споживача, пошкодження або зняття інвентарних заглушок тощо, внаслідок чого здійснюється чи є можливість несанкціонованого відбору природного газу на об`єкті споживача (окремих його газових приладах чи пристроях), у тому числі поза обліком. Кодексом газорозподільних систем визначено, що у разі виявлення Оператором ГРМ несанкціонованого відновлення газоспоживання або використання природного газу споживачем за відсутності чи після розірвання договору розподілу природного газу спожитий об`єм природного газу визначається за граничними об`ємами споживання природного газу населенням з урахуванням усіх газових приладів і пристроїв споживача за період з дня припинення газопостачання (або у разі здійснення попередньої перевірки відключеного стану - з дня такої перевірки, що має підтверджуватися відповідним актом перевірки), а при використанні газу без договору - з дня його закінчення (розірвання) до дня виявлення порушення (але не більше ніж за 6 місяців) та з урахуванням строку на його усунення. Ураховуючи наведене вбачається, що позивач поставляв відповідачу природний газ, відповідач спожив його але у повній мірі не оплатив, чим порушив права позивача, а тому суд вважає за необхідне позов задовільнити та стягнути з позивача заборгованісь за спожитий природний газ. Відповідно до ст. 256 ЦК України,- позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Крім того, 5 липня 2017 року Верховний Суд України зробив правовий висновок у справі № 6-311цс16 про те, що за змістом частин третьої, першої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Ст. 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За частинами 1, 5 статті 261 ЦК України,- перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Відповідно до статті 253 ЦК України,- перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відповідно до ст. 264 ЦК України,- позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Ч.ч.3,4 ст. 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи те, що позивач ТОВ "Сумигаз збут" 22.07.2021 звернувся до суду з позовом та у позовній заяві просить суд стягнути заборгованість за спожитий природний газ за період з 01.07.2015 по 31.01.2021, відповідач [PERSON] просить застосувати строк позовної давності, а згідно ст. 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, то суд вважає за необхідне стягнути заборгованість за спожитий природний газ з 01.07.2018 по 31.01.2021 (за 3 роки до звернення до суду з вказаним позовом).\~ На підставі викладеного суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за спожитий природний газ за період з 01.07.2018 по 31.01.2021 у сумі 2426 грн. 40 коп. У відповідності до приписів ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.ст. 319 та 322 ЦК України,- власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, виходячи з того, що [PERSON] не вносить плати за наданий ТОВ "Сумигаз збут" природний газ, права позивача порушені та підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача заборгованості, яка виникла за період з 01.07.2018 по 31.01.2021 у сумі 2426 грн. 40 коп. Щодо стягнення з [PERSON] індексу інфляції за весь час прострочення у розмірі 1414,22 грн. та трьох процентів річних від простроченої суми у розмірі 526,71 грн. суд зазначає наступне. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України,- в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути окрім суми основного боргу, інфляційні збитки за період з 01.07.2018 по 31.01.2021 в сумі 192,82 грн., та 3 відсотки річних від простроченої суми заборгованості за період з 01.07.2018 по 31.01.2021, що складає 104,05 грн.\~\~\~\~\~\~ Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд керується положеннями статті 141 ЦПК України,- якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Отже, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сплачений ним при зверненні з позовом до суду судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 815 грн. 29 коп. (2723,28 грн. х 2270 грн. :\~ 7582,37 грн.).

Outcome: partial