Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-09 00:00:00

01.11.2018 року [PERSON] звернувся до суду із вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що 30.04.2014 року старшим слідчим відділу СУ ГУМВС України в Одеській області за погодженням прокурора відділу прокуратури Одеської області відносно нього було складено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 28, ч.3 ст. 369-2 КК України. 14.05.2014 року ухвалою Приморського районного суду м.Одеси відносно [PERSON] застосований запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання. 18.06.2014 року Прокуратурою Одеської області відносно [PERSON] винесений обвинувальний акт. Вироком Біляївського районного суду Одеської області від 24.02.2015 року позивача визнано невинуватим і виправдано за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. Вирок суду залишений без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 14.07.2016 року, постановою Верховного Суду від 30.05.2018 року. Позивач вважав, що такими діями органів досудового розслідування та прокуратурийому заподіяна моральна шкода, яка полягає у стресі, додаткових зусиллях та моральних стражданнях пов`язаних із доказуванням своєї невинуватості. Способом захисту порушеного права позивач обрав норми спеціального Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», а саме відшкодування моральної шкоди. Компенсацію моральної шкоди позивач оцінив у 500 000 грн. Позивач в процесі розгляду справи позов підтримав. Відповідач державна казначейська служба України в судове засідання не з`явилась, повідомлена про розгляд справи належним чином (поштове повідомлення №6504516044012), про причини неявки не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи не надала. Третя особа ГУНП в Одеській області в судове засідання не з`явилось, повідомлено про розгляд справи належним чином (поштове повідомлення №6504516128348), про причини неявки не повідомило, заяв про відкладення розгляду справи не надало. Третя особа Прокуратура Одеської області в процесі розгляду справи позов не визнала, стверджуючи, що він не доведений позивачем шляхом надання доказів, які відповідають Главі 5 Розділу І ЦПК України. З`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, на які сторони послались в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 30.04.2014 року відносно позивача старшим слідчим відділу СУ ГУМВС України в Одеській області за погодженням прокурора відділу прокуратури Одеської області складено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.3 ст.369-2 КК України 14.05.2014 року ухвалою Приморського районного суду м.Одеси відносно [PERSON] застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання. 18.06.2014 року Прокуратурою Одеської області відносно [PERSON] винесений обвинувальний акт. Вироком Біляївського районного суду Одеської області від 24.02.2015 року по позивача визнано невинуватим і виправдано за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. Вирок суду залишений без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 14.07.2016 року, постановою Верховного Суду від 30.05.2018 року. Розглядаючи справу в межах позовних вимог та встановивши підставу позову, якою позивач обрав спеціальний Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» суд виходить з наступного: Відповідно до статті 1 вказаного Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: - незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; - незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; - незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. Відповідно до ст. 2 вказаного закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках, зокрема постановлення виправдувального вироку суду. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у випадках визначених ст.1 вказаного Закону громадянинові відшкодовуються (повертаються), зокрема, моральна шкода. Право на відшкодування шкоди відповідно до статті 2 Закону в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення. Враховуючи вищевикладене суд погоджується із доводами позивача, що у його відношенні в період з 30.04.2014 року по 30.05.2018 рік проводились різні незаконні процесуальні дії, які обмежили його права як громадянина України та які Європейський суд з прав людини визначає як кримінальне переслідування. Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (в редакції, чинній і на час виникнення правовідносин) відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Так, мінімальний розмір моральної шкоди, який підлягає відшкодуванню [PERSON] за спірний період становить (1218х8+1218х11+1378+1450х11+1600+1624х11+1700+3723х5) 80 249 грн. З урахуванням обставин кримінального провадження та ступеню страждань позивача, які полягали в отриманому стресі, порушенні нормальних життєвих зв`язків, зусиллях, пов`язаних із доказуванням своєї невинуватості, знаходженні тривалий час у стані невизначеності своєї долі через незаконне кримінальне переслідування компенсацію моральної шкоди суд вважає можливим стягнути на користь [PERSON] в розмірі 100 000 грн. Відповідно до ст. 170 ЦК України, держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Держава реалізує правосуб`єктність через систему своїх органів. Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями (органів дізнання) органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність,(попереднього слідства) органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (в тому числі і моральної шкоди) провадиться за рахунок коштів державного бюджету (ч. 1 ст. 4 Закону). Відповідно до Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України, Казначейство України відповідно до покладених завдань здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Так, позивачем був правильно обраний спосіб захисту порушеного права, а позовні вимоги підлягають задоволенню судом в розмірі з урахуванням тривалості незаконного кримінального переслідування, процесуальних дій, які обмежили права [PERSON] як громадянина України, мінімального розміру заробітної плати в спірний період та ступеню страждань позивача, що становить 100 000 грн. (компенсація моральної шкоди).

Outcome: partial