Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" (далі ПАТ КБ "ПриватБанк") звернулося до суду з вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що відповідно до укладеного договору б/н від 06 липня 2006 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 10000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а саме: до березня 2013 року. В період дії кредитного договору відповідач не дотримувався його умов, внаслідок чого, станом на 31 серпня 2015 року в нього перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 42213 грн. 01 коп., з яких: 7906 грн. 26 коп. - заборгованість за кредитом, 31820 грн. 42 коп. - заборгованість по процентами за користування кредитом, 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина), 1986 грн. 33 коп. - штраф (процентна складова). Відповідно до розрахунку заборгованості за період з 22 вересня 2012 року по 22 вересня 2015 року [PERSON] має перед ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по відсоткам в розмірі 17136,72 грн. Посилаючись на неналежне виконання відповідачем кредитних зобов'язань, позивач в остаточних позовних вимогах просив стягнути з відповідача заборгованість по відсоткам за договором б/н від 06 липня 2006 року, нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 22 вересня 2012 року по 22 вересня 2015 року в розмірі 17136 грн. 72 коп., а також судові витрати з судового збору в розмірі 1218,00 грн. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечував та просив застосувати суд позовну давність, що є підставою для відмови позивачу у позові. Вислухавши пояснення представника позивача [PERSON], відповідача [PERSON] дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 06 липня 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] укладено кредитний договір б/н, за умовами якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 10000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Порядок погашення заборгованості: щомісячні платежі в розмірі 7% від суми заборгованості /а.с. 7-13/. Взяті на себе зобов'язання за кредитним договором банк виконав вчасно та в повному обсязі. [PERSON] взяті на себе зобов'язання не виконав, а тому станом на 31 серпня 2015 року в нього перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 42213 грн. 01 коп., з яких: 7906 грн. 26 коп. - заборгованість за кредитом, 31820 грн. 42 коп. - заборгованість за процентами, 2486 грн. 33 коп. - заборгованість по судовим штрафам /а.с. 5-6/. Відповідно до розрахунку заборгованості за період з 22 вересня 2012 року по 22 вересня 2015 року [PERSON] має перед ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за відсотками в розмірі 17136,72 грн. В обґрунтування розміру заборгованості за кредитним договором позивач надав відповідні розрахунки. Згідно ст.ст. 526, 1054 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; за кредитним договором позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається. За частиною 1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. За ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 629 ЦК України закріплено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Зі змісту заяви і умов кредитного договору вбачається, що порядок погашення заборгованості здійснюється щомісячними платежами у розмірі 7% від суми заборгованості. Відповідно до умов і правил надання банківських послуг мінімальний обов'язковий платіж визначено, як платіж, що складається з нарахованих до сплати відсотків і частини заборгованості по кредиту. З розрахунку заборгованості наданого позивачем, вбачається, що останній платіж здійснений відповідачем був 13 серпня 2009 року /зворот а.с. 5/. Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги. Пунктом 3.1. умов та правил надання банківських послуг кредитного договору передбачено, що для надання послуг Банк відкриває Клієнту Карткові рахунки, видає клієнту Картки, їх вид та строк дії визначений в Заяві та в Пам'ятці клієнта, підписанням якого Клієнт і Банк заключають Договір про надання банківських послуг. Датою заключення Договору є дата відкриття рахунку, вказана в розділі «Відмітки Банку» Заява. За положеннями розділу ІІ пункту 3. умов та правил надання банківських послуг кредитного договору зазначено, що по закінченню строку дії відповідна Карта подовжується Банком на новий (шляхом надання Клієнту карти з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не надійшла письмова заява Держателя про закриття карткового рахунку, а також за умови наявності грошових коштів на картковому рахунку для сплати послуг виконання розрахункових операцій по картковому рахунку (в передостанній день місяця закінчення строку дії) та при дотриманні інших умов продовження, передбачених Договором. Відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. В постанові Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі №6-103 цс 14 зазначено, що відповідно до пунктів 3.1.1., 5.4. Правил користування платіжною карткою строк дії картки вказаний на лицевій стороні карти (місяць і рік), і вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі - останнім днем місяця, указаного на картці. Відповідно до Постанови Судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, висловлена правова позиція, яка полягає в тому, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі, зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Зі змісту позовної заяви вбачається, що банком передано відповідачу кредитну карту зі строком дії до березня 2013 року, однак право на звернення до суду у позивача виникло у відповідності до ч. 1 ст. 261 ЦК України від дня, коли особа довідалася про порушення свого права, тобто, з серпня 2009 року та крім того позивачем не надано суду доказів, що відповідач після закінчення строку дії платіжної картки відповідно до п. 3.1.3. Правил користування платіжною карткою отримав грошові кошти і нову платіжну карту. Сплив строку позовної давності мав місце 13 серпня 2012 року (з урахуванням сплати останнього платежу). До суду Банк звернувся у вересні 2015 року. Відповідачем подано заяву про застосування позовної давності. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв'язку із спливом строків давності звернення до суду. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати суд покладає на позивача. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed