Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

01.07.2014 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] про визначення часток та визнання права власності на частки земельних ділянок в порядку спадкування за заповітом. Позивач зазначив, що [INFO] року померла його мати - [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді 28/100 часток житлового будинку [ADDRESS], а також на частки земельних ділянок, для будівництва і обслуговування вищевказаного будинку та для ведення особистого селянського господарства. На випадок своєї смерті [PERSON] склала заповіт на свого сина - позивача по справі. Позивач, як спадкоємець за заповітом, що належним чином прийняв спадщину, звернулася до нотаріальної контори за місцем її відкриття з метою оформлення своїх спадкових прав. Однак нотаріус відмовив в оформленні спадкових прав в частині земельної ділянки з підстав невизначеності часток співвласників в праві спільної сумісної власності на земельні ділянку. Вказані обставини створюють [PERSON] перешкоди щодо належного оформлення спадкових прав, тому він просив визначити частки всіх співвласників обох земельних ділянок та визнати за ним право власності на спадкове майно. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, судом про розгляд справи повідомлявся належним чином, суду надав заяву в якій просив проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав повністю. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, суду надали заяви в яких просять проводити розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнали повністю. Дослідивши також матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що [PERSON]., яка померла [INFO] року в м. Вознесенськ Миколаївської області ( а.с. 6), доводиться позивачу матір»ю, що підтверджується відповідними свідоцтвами (а.с.8). На випадок своєї смерті [PERSON] склала заповіт, яким заповіла все належне їй на день смерті майно - [PERSON] (а.с.7). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина до складу якої увійшло 28/100 часток житлового будинку [ADDRESS], а також на частки земельних ділянок, наданої для будівництва і обслуговування вищевказаного будинку та для ведення особистого селянського господарства за адресою вказаного житлового будинку. Позивач [PERSON] прийняв спадщину після смерті матері, та оформив її що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 16.05.2014 року (а.с. 9). Окрім позивача, співвласниками житлового будинку [ADDRESS] є також [PERSON] на 34/100 часток будинку та [PERSON] на 38/100 часток будинку, що підтверджується технічним паспортом (а.с.12). Згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ЯК № 273241 від 10.01.2012 року та Державного акту на право приватної власності на землю серії ЯК № 273242 від 10.01.2012 року та витягу Управління Держземагенства у Вознесенському районі Миколаївської області від 07.10.2014 року вбачається, що зазначені земельні ділянки зареєстровані за [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.13-16 ). Відповідно до роз'яснення приватного нотаріуса [PERSON] за № 67/02-17 від 16.05.2014 року позивачу відмовлено в оформленні спадкових прав в частині земельної ділянки з підстав невизначеності часток співвласників в праві спільної сумісної власності на спірну ділянку ( а.с. 4-5). Інших осіб, що прийняли спадщину або мають право на її обов'язкову частку, судом не виявлено. Невизначеність частки спадкодавця в праві власності на ділянку створює позивачу, як спадкоємцю першої черги за заповітом, перешкоди в отриманні та оформленні спадкового майна. Згідно ст. ст. 89 чинного ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою може належати на праві спільної сумісної власності і здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Відповідно до абз. 3 п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності»за №20 від 22 грудня 1995року частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини, тощо. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Разом з тим положення ч. 4 ст. 120 ЗК України та п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» вказують на те, що частки в праві власності на земельну ділянку співвласників жилого будинку співвідносяться з розміром їхніх часток у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Враховуючи факт відкриття спадщини після смерті одного з співвласників вказаної земельної ділянки, суд приходить до висновку, що позовна вимога [PERSON] про визначення часток у праві спільної сумісної власності є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відносно вимог позивача щодо визнання за ним права власності на спадкове майно, суд виходить з наступного. Згідно положень Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 1 ст. 1220 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Спадкування здійснюється за заповітом, а в разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини - за законом. Відповідно до ст.ст. 1268-1270 ЦК України для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець прийняв її в шестимісячний строк в порядку, передбаченому законом. Таким чином, враховуючи вказані обставини та те, що позивач не має іншої можливості захистити своє право на спадщину, суд вважає, що відповідно до ст. 16 ЦК України, ст. 152 ЗК України його цивільне право підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом.

Outcome: approved