Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

01 березня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що на початку 2014 року він позичив [PERSON] кошти в розмірі 30000 гривень. Даний факт підтверджується розпискою, власноручно написаною [PERSON] Зазначену суму коштів [PERSON] зобовязався повернути в строк до 09 лютого 2014 року, однак станом на день звернення до суду відповідач йому грошей не повернув. Тому підтримуючи вищевикладене просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та стягнути з відповідача [PERSON] на його користь борг у сумі 30000 гривень та судові витрати в справі в розмірі 551,20 грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, але від нього на адресу суду надійшла заява, в якій просить справу слухати у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, але надав суду заяву, в якій позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить справу слухати у його відсутності. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики, одна сторона передає у власність іншій стороні кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцю таку ж суму коштів. Договір позики вважається укладеним з моменту передачі грошей. Згідно із ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, яка посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Судом встановлено, що на початку 2014 року на підставі укладення усного договору позики позивач [PERSON] надав відповідачу [PERSON] грошові кошти в борг в сумі 30000 гривень. Також судом встановлено, що на підтвердження отримання боргу відповідач [PERSON] власноручно написав письмовий, фінансовий документ - розписку, в якій підтвердив отримання ним від позивача [PERSON] грошей в сумі 30000 гривень (а.с.4), які зобовязався повернути до 09 лютого 2014 року, про що власноручно написав в розписці. Як вбачається з матеріалів справи, в розписці написаній відповідачем [PERSON], останній зобовязався повернути суму боргу [PERSON] в розмірі 30000 гривень до 09 лютого 2014 року, проте станом на день звернення до суду відповідач борг не повернув та ухиляється від повернення суми боргу. Як встановлено судом у відповідності до ч. 1 ст. 259 ЦК України строки позовної давності позивачем не пропущені. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцю позику - кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором між ними. Однак, як вбачається із викладеного в позовній заяві, відповідач [PERSON]В.у встановлений строк, тобто, як саме було зазначено в розписці до 09 лютого 2014 року зобовязань за договором позики не виконав, та борг позивачу не повернув. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином та відповідно до умов договору чи закону. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути суму боргу за договором позики в розмірі 30000 гривень. Також у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути судові витрати в розмірі 551,20 грн. судового збору. На підставі викладеного, та

Outcome: approved