Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-07 00:00:00

01 вересня 2015 року Публічне акціонерне товариство «Дельта банк» уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі по тексту ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON], третя особа [PERSON], про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 21 серпня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступник АТ «УкрСиббанк») та [PERSON], був укладений кредитний договір № 11385948000 (в подальшому реєстраційний номер було змінено на 11385948001), згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 24 000 доларів США на строк з 21 серпня 2008 року до 19 серпня 2023 року. 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, АТ «УкрСиббанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ «УкрСиббанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобовязаннях, а внаслідок передачі від АТ «УкрСиббанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість АТ «УкрСиббанк») від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним Договором про надання споживчого кредиту [PERSON] (іпотекодавець) за договором іпотеки № б/н від 21 серпня 2008 року передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: - квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], складається з трьох кімнат, загальною площею 67,2 кв.м, житловою площею 43,6 кв.м., в придатному для житла стані. Відповідно до умов кредитного договору, Банк виконав свої зобовязання в повному обсязі, а відповідач [PERSON] припинила виконання своїх зобовязань в частині сплати помісячного платежу за кредитом та відсотками, нарахованими за користування кредитними коштами. В звязку с чим, станом на 28 липня 2015 року за кредитним договором № б/н від 21 серпня 2008 р. виникла заборгованість у розмірі 775\~926,34 грн., яка складається з наступного: сума заборгованості по тілу кредиту 434\~467,58 грн.; сума заборгованості по відсотках за кредитом 341\~458,75 грн. Банком неодноразово на імя [PERSON] направлялися рекомендовані листи з проханням погасити утворену заборгованість, які залишилися без відповіді. Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2015 року позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність задоволено. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №11385948001 від 21 серпня 2008 року в сумі 775 926,34 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності, а саме: квартиру № 24, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, буд. 152-А, яка складається з трьох кімнат, загальною площею 67,2 кв.м, житловою площею 43,6 кв.м., в придатному для житла стані. за ПАТ «Дельта Банк». Визнано за ПАТ «Дельта Банк» право власності на квартиру №24, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, буд. 152-А, яка складається з трьох кімнат, загальною площею 67,2 кв.м, житловою площею 43,6 кв.м., в придатному для житла стані. Стягнуто з [PERSON] судовий збір на користь держави у розмірі 7\~759 грн. 26 коп. 21 січня 2016 року [PERSON] подала заяву про перегляд заочного рішення, яка ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 липня 2016 року була залишена без задоволення. В апеляційній скарзі [PERSON] просить заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову ПАТ «Дельта Банк» відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, не зясування обставин справи та невідповідність висновку суду обставинам справи. Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що 21 серпня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступник АТ «УкрСиббанк») та [PERSON] був укладений кредитний договір № 11385948000 (в подальшому реєстраційний номер було змінено на 11385948001), згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 24 000,00 доларів США на строк з 21 серпня 2008 року до 19 серпня 2023 року. 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, АТ «УкрСиббанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ «УкрСиббанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобовязаннях, а внаслідок передачі від АТ «УкрСиббанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість АТ «УкрСиббанк») від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами. З метою забезпечення виконання грошових зобовязань за вказаним Договором про надання споживчого кредиту [PERSON] за договором іпотеки № Б/н від 21 серпня 2008 року передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], складається з трьох кімнат, загальною площею 67,2 кв.м, житловою площею 43,6 кв.м., в придатному для житла стані. Встановлено, що умови кредитного договору [PERSON] не виконала, кредит не погасила, в звязку з чим утворилася заборгованість. 27 серпня 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося з листом вимогою до [PERSON] за вих. № 31.4-08/9870/15 та листом вимогою до [PERSON] за вих. № 31.4.-08/9872/15, в яких було запропоновано у тридцятиденний строк виконати на користь АТ «Дельта Банк» зобовязання за кредитним договором та розяснено право банку звернути стягнення на предмет іпотеки. Пунктом 4.1 договору іпотеки передбачене право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно із пунктом 4.2 договору іпотеки іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один з наступних способів: на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса та позасудового врегулювання у відповідності до умов цього договору та Закону України «Про іпотеку». Пунктом 5.2.1 договору іпотеки передбачено, що при задоволенні вимоги в порядку позасудового врегулювання передбачена передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку». Матеріали справи не містять даних про наявність чи відсутність згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобовязань, що передбачено умовами договору іпотеки як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя. Задовольняючи позовні вимоги АТ «Дельта Банк» суд першої інстанції виходив з доведеності позивачем наявності в нього права вимоги до відповідача в рамках заявлених позовних вимог, доведеності розміру та під ставності нарахування кредитної заборгованості, а також обґрунтованості вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за позивачем. Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом, а обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції не повністю відповідає зазначеним вимогам закону. Частиною 2 статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до частини 3 статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У частині першій статті 36 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно із положеннями частини третьої зазначеної статті договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. При цьому згідно частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності. Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Можливість виникнення права власності за рішенням суду\~ЦК України\~передбачає лише у статтях\~335\~та\~376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша\~статті 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Отже, аналіз статей 36, 37, 38, 39 Закону України «Про іпотеку»\~та статей 328, 335, 376, 392 ЦК України\~дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення\~забезпечених іпотекою\~вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду)\~та два позасудові\~(на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі,що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина 1\~статті 37 Закону України «Про іпотеку»). Отже, враховуючи положення положень статей 36, 37, 38, 39 Закону України «Про іпотеку», статей 328, 335, 376, 392 ЦК України та умови іпотечного договору , а саме пункт 5.2.1 , який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання на підставі окремого договору лише за згодою іпотекодавця, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог ПАТ «Дельта Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за іпотекодержателем . Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовою позицією Верховного суду, викладеної 30 березня 2016 року у справі за № 6-1851цс15. Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що ПАТ «Дельта Банк» з листом вимогою до [PERSON] за вих. № 31.4-08/9870/15 та листом вимогою до [PERSON] за вих. № 31.4.-08/9872/15 звернулося 27 серпня 2015 року, в яких було запропоновано у тридцятиденний строк виконати на користь АТ «Дельта Банк» зобовязання за кредитним договором ( а.с. 37-44). Позовна заява до [PERSON] позивачем була надіслана поштою відповідно до штампу на конверті 29 серпня 2015 року та отримана судом 01 вересня 2015 року ( а.с. 1, 57). За таких обставин, колегія суддів вважає, що позивачем порушена процедура, встановлена для вирішення позасудового врегулювання спору. Посилання позивача на неодноразові звернення до відповідача з вимогою виконати свої зобовязання за кредитним договором також не знайшли свого підтвердження, таких доказів матеріали справи не містять. Враховуючи зазначені обставини, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, апеляційний суд, відповідно до вимог пункту 2 частини 1 статті 307 ЦПК України скасовує рішення суду першої інстанції з підстав передбачених пунктами 1 та 4 статті 309 ЦПК України і ухвалює нове рішення по суті позовних вимог, яким відмовляє АТ «Дельта Банк» у задоволені позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності .

Outcome: dismissed