Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-04 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із уточненим позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про виселення, усунення перешкод для користування житловим приміщенням та витребування інформації, в якому просить зобов'язати виселитися з приміщення, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] - [PERSON], [PERSON], [PERSON]; зобов'язати [PERSON], [PERSON], [PERSON] не чинити перешкоди у користуванні приміщенням яке знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Пред'явлені вимоги мотивовано тим, що 14 червня 2008 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу мають спільну дитину, доньку - [PERSON], [INFO]. Також під час шлюбу , як подружжям та батьками виховувались діти відповідача [PERSON] від першого шлюбу, сини - [PERSON], 1994 року народження та [PERSON], 1997 року народження. Подружнє життя не склалося через зраду дружини. 11 січня 2017 року шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу розірвано. Після розлучення вони проживають в спірній квартирі, яка належить позивачу відповідно до договору дарування. Відповідачі постійно погрожують позивачу, не дають можливості користуватися побутовими приладами, зачиняють ванну кімнату та санвузол, відключають електроенергію на той час, коли він знаходиться вдома. [PERSON] маніпулює їх спільною дитино, донькою - [PERSON], [INFO], приховує її, не дає спілкуватись. Позивач після того, як повернувся з відрядження, йому стало відомо, що в його квартирі з'являється коханець колишньої дружини. Він вважає, що такі дії є неприпустимі по відношенню до їх спільної дочки. Проживання в квартирі, яка знаходиться за адресою по [ADDRESS] є неможливим. Позивачу постійно погрожують колишня дружина та її сини позбавленням життям або створення жахливих умов життя, у зв'язку з чим він неодноразова викликав поліцію. Відповідач [PERSON] виливала на нього кип'яток та провокує сварки. [PERSON] відмовляється переїхати до своєї матері - [PERSON], яка проживає [ADDRESS]. Позивач вважає, що своїми діями відповідачі створюють умови, при яких сумісне проживання не є можливим, у зв'язку з чим він змушений звернутися до суду. Відповідно до п.9 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року, яка набрала чинності 15.12.2017 року), справи в суді першої інстанції, провадження в яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Позивач та його представник, в судове засідання не з'явились, подавши заяви про розгляд справи за їх відсутності, пред'явлені вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні з підстав, викладених в позові. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час, дату і місце слухання справи повідомлені належним чином. В матеріалах справи знаходяться поштові повідомлення з «закінченням встановленого строку зберігання». Крім того в матеріалах справи знаходяться підтвердження того, що відповідач [PERSON] будучі належним чином повідомленою про час та місце розгляду даної справи, надавала суду заяви, клопотання про відкладення розгляду справи, при цьому не надаючи суду підтвердження про поважність своєї не явки в судове засідання.( а.с. 60,66,74,94,104,124) Суд може розцінювати дані клопотання відповідача [PERSON], як затягування розгляду даної справи та перешкоджає позивачу в його правах. В ході розгляду справи відповідачем [PERSON], надані письмові заперечення, відповідно яких остання, просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. Зі змісту п. 25 рішення Європейського суду з прав людини від 11 квітня 2011 року у справі "Жук проти України", яке підлягає застосуванню відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", вбачається, що суди, розглядаючи справи без участі учасників процесу, повинні пересвідчитися, що їм вчасно повідомлено про дату і час розгляду справи, тобто, що їхнє право бути присутніми під час судового розгляду не було порушено. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачами спосіб захисту, категорію та складність справи, що не суперечить закону та не порушує права і свободи інших осіб, суд вважає за можливе ухвалити рішення про задоволення позову за відсутності учасників справи. В ході провадження по справі позивачем заявлялось клопотання про витребування доказів по справі (а.с.26), яке ухвалою суду від 05.09.2017 року задоволено (а.с.26). Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись, заходи забезпечення позову/доказів судом не вживались. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, враховуючи позицію учасників справи, суд,- Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу від 11 січня 2017 року шлюб між позивачем та відповідачем [PERSON] розірвано. (а.с.8) [PERSON] є власниками житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS], загальною площею 64,1 кв.м., яке належить йому на праві власності, що підтверджується договором дарування квартири від 08.06.2010 року, зареєстрований в реєстрі № 1739 та Витягом КП «Криворізьке БТІ» ДОР №27152576 від 30.08.2010 року (а.с.9, 10). Відповідно до акту Обслуговуючого кооперативу Житлово-будівельний кооператив « Рассвет-18» від 05.06.2017 року про неможливість спільного проживання в одному житловому приміщенні, яке розташовано за адресою [ADDRESS], засвідчений підписами сусідів будинку [ADDRESS]. (а.с.11) При цьому, дослідженням матеріалів справи та обставин встановлено, що відповідач [PERSON] є колишньою дружиною позивача, а відповідачі [PERSON] та [PERSON] є її синами від першого шлюбу, тобто не є родичами прямої лінії. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] посилається на чинення йому перешкод відповідачами у володінні та користуванні житловим приміщенням, яке йому належить. Перешкоджають позивачу проживати там, а саме чинять постійні сварки. Допускають застосування фізичного насилля, у звязку з чим він просить суд виселити їх з житлового приміщення. Згідно зіст.317, ч.1 ст.319, ст.383 ЦК України,власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Як визначено ч.1 ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статті 15,16,386,391 ЦК України гарантують власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому. Відповідно до положень цим норм, власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. При цьому, позивач повинен довести, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача порушується його право власності чи законного володіння, на чому також акцентує увагу Вищий спеціалізований суд України з розгляду кримінальних і цивільних справ в п.п.33,34 Постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 року. Відповідно до ст.9 ЖК УРСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Право вимагати у судовому порядку виселення членів сім'ї, у т.ч. колишніх, без надання іншого жилого приміщення власник жилого будинку (квартири) має відповідно дост.157 ЖК УРСР, але за наявності обставин, передбачених ч.1ст.116 ЖК УРСР, зокрема, якщо вони систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними. В свою чергу відповідно до ст. 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права. Отже право користування відповідачем спірною квартирою підлягає захистові відповідно до змісту вказаної конвенції. Крім того, згідно із п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року, під час вирішення справ про виселення на підставі ст.116 ЖК УРСР осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під час тривалої антигромадської поведінки виселення винного може статися під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. КонституцієюУкраїни(ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу доКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р. відповідно до Закону від 17 липня 1997р №475/57-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 pоку», «;Протоколу та протоколів N 2, N 4, N 7 та N 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК). Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (статті 379,382 ЦК). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦКтаст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Судовим розглядом встановлено, що відповідачі вселився в житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS], за згодою та вільним волевиявленням власника квартири позивача по справі. Однак після вселення відповідачі почали чинити йому перешкоди в користуванні квартирою та порушувати правила співжиття. Обставини звернення позивача до правоохоронних органів підтверджуються листом Саксаганського ВП КВП ГУ НП в Дніпропетровській області №48.5/2 від 04 липня 2017 року, про те, що за його місцем мешканням буяне його жінка. (а.с.12). Згідно з ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п.1-3 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Враховуючи доведеність в ході судового розгляду обставин порушення прав позивача як власника житлового приміщення, створення перешкод відповідачами в користуванні ним, наявність підстав, які в розумінні ст.116 ЖК УРСР визначають можливість виселення відповідачів, систематичне порушення ними правил співжиття, що робить неможливим для позивача проживання з ними в одній квартирі, та безрезультатність як превентивних заходів, так і заходів громадського впливу, тому суд вважає за необхідне уточнені позовні вимоги [PERSON], яка діє в інтересах [PERSON] задовольнити та ухвалити рішенням, яким усунути йому перешкоди в користуванні житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] шляхом виселення з вказаного приміщення відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 141 Цивільно-процесуального кодексу України, з відповідачів належить стягнути також судові витрати по справі в розмірі 640,00 гривень грн. (а.с.1).

Outcome: approved