Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

Ухвалою Київського райсуду м. Одеси від 26.11.2019 року відкрите спрощене позовне провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, стверджуючи, що відповідач не приймає участі добровільно в утриманні і вихованні дитини. Справу призначено до судового розгляду з повідомленням сторін про дату, час та місце розгляду справи. В судовому засіданні позивач вимоги підтримала і просила ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на її [PERSON] користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , 2012 року народження в розмірі 1\\4 частини від усіх доходів батька до досягнення дитиною повноліття. Відповідач до суду не з`явився, про дату, час та місце слухання справи сповіщений, відзив на позов не надав. За згодою позивача суд ухвалю рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд вислухав позивача, вивчив матеріали справи і встановив наступне: Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 2008 року по 2014 рік, від цього шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , 2012 року народження актовий запис про народження №8755, вчинений 05 жовтня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції. Після розірвання шлюбу між сторонами дитина залишилась проживати з матір`ю. Позивач доводить, що батько не приймає участі в утриманні і вихованні дитини, що вона позивач самотужки забезпечити належний рівень матеріального забезпечення дитини не має можливості, тому звернулась до суду з цим позовом і вимагає стягнути з відповідача на утримання сина аліменти в розмірі 1\\4 частини від усіх доходів батька до досягнення дитиною повноліття. Дослідивши наведені позивачем доводи і надані докази, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав: У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Стаття 12 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ, зобов`язує батьків виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Частина 2 ст.59 Закону України "Про освіту" на кожного з батьків покладає однакову відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Стаття 180 СК України визначає « батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття». Згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч.2 ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини, той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до положень ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд встановив , що сторони не проживають разом, після припинення сімейних відносин між батьками дитина проживає з матір`ю, батько не приймає участі в утриманні дитини. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батька і (або) у твердій грошовій сумі, що передбачено ч.3 ст.181 СК України. Судом встановлено, що відповідач працює і має постійний щомісячний дохід, тому аліменти на утримання дитини стягуються в частці від доходу батька. Суд не отримав доказів наявності у відповідача інших утриманців, тому визначає розмір аліментів 1\\4 частину від заробітку відповідача.

Outcome: approved