Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «ПроКредит Банк» звернулось до відповідачів з позовом про стягнення заборгованості та просило суд стягнути з відповідачів солідарно на його користь 26 648,46 грн. та понесені судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 03.07.2007 року між ЗАТ «ПроКредит Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №12.11.749, за яким [PERSON] отримав грошові кошти у сумі 50 000 грн., за умови сплати 24% річних, строком на 30 місяців. На забезпечення виконання кредитного договору №12.11749 від 03.07.2007 року, між ЗАТ «ПроКредит Банк» та [PERSON] 03.07.2007 року був укладений договір поруки №12.11749-ДП1. Станом на 04.06.2009 року заборгованість за кредитним договором становить 26 648,46 грн. у тому числі: заборгованість по капіталу кредиту - 23 496,13 грн., проценти за користування грошима - 1 582,07 грн., пеня - 1 570,26 грн. Свої зобов'язання за кредитним договором банк виконав, втім ані позичальник, ані поручитель умов договору не виконують, що і стало підставою звернення до суду з позовом. [PERSON] позовних вимог ПАТ «ПроКредит Банк» не визнала та звернулась до суду з зустрічним позовом, відповідно якого просила суд визнати зобов'язання Поручителя за договором поруки від 03.07.07 року між ЗАТ "ПроКредит Банк" та [PERSON] припиненим з 20.01.09 року та визнати вказаний договір поруки таким, що припинив свою дію 20.01.09 року. Свої зустрічні позовні вимоги обґрунтовує тим, що 20.01.2009 між ЗАТ «ПроКредит Банк» та [PERSON] був укладений договір №1 про внесення змін до кредитного договору №12.11749 від 03.07.2007 року шляхом викладення у новій редакції. Згоду на укладення цієї додаткової угоди вона не давала, про існування такого договору не знала. В додатковій угоді було збільшено суму кредиту та відсотків за його користування, однак повідомлення про це вона не отримувала і як поручитель з цим не згодна. Окрім зазначеного, додаткова угода містить і інші істотні пункти, які були змінені без її згоди. В судове засідання представник позивача надав заяву, відповідно якої позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідно до письмових заперечень на зустрічну позовну заяву, вимоги [PERSON] не визнають, оскільки ними пред'явлено до стягнення суму боргу, меншу ніж, передбачено договором поруки, крім того, як вбачається з тексту зустрічної позовної заяви, відповідачі вели спільне господарство. Додаткова угода була укладена з метою уникнення відповідачами штрафних санкцій за кредитним договором, а не з метою збільшення обсягу відповідальності. Відповідач1 - [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Представник відповідача2 - [PERSON] зустрічні позовні вимоги відповідно до заяви підтримав, та просив їх задовольнити, заперечуючи проти первісних позовних вимог. Дослідивши матеріали справи суд доходить висновку, що позовні вимоги за первісним позовом підлягають частковому задоволенню, а зустрічний позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами цивільної справи, 03.07.2007 року між ЗАТ «ПроКредит Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №12.11749, за яким [PERSON] отримав грошові кошти у сумі 50 000 грн., за умови сплати 24% річних, строком на 30 місяців. 20.01.2009 року між ЗАТ «ПроКредит Банк» та [PERSON] був укладений договір №1 про внесення змін до кредитного договору №12.11749 від 03.07.2007року, шляхом викладення у новій редакції. Обидва договори підписані сторонами, а отже останні погодились на їх умови. Відповідно до договору №1 від 20.01.2009 року, складено новий графік повернення кредиту, який підписаний банком та позичальником. Відповідно до меморіальних ордерів №3080_3 та №3080_4 від 03.07.2007 року, позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав, видавши кредитні кошти [PERSON] 03.07.2007 року між ЗАТ «ПроКредит Банк» та [PERSON] укладено договір поруки №12.11749-ДП1, відповідно якого [PERSON] поручилась за виконання [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором від 03.07.2013 року №12.11749, в повному обсязі зобов'язань, які витікають з кредитного договору. Згідно з п.4.1 договору поруки всі додатки, зміни та доповнення до цього договору є його невід'ємною частиною при умові їх підписання сторонами. Судом встановлено, що з 23.03.2009 року відповідач [PERSON] перестав виконувати свої зобов'язання за кредитним договором, через що станом на 04.06.2009 року у нього утворилась заборгованість в сумі 26 648,46 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 23 496,13 грн., проценти 1425,04 грн., проценти за прострочення користування кредитом 157,03 грн., пеня 1570,26 грн. 03 червня 2009 року на адресу позичальника [PERSON] банком було надіслано досудову вимогу про погашення кредиту, яку останнім отримано 05.06.2009 року. 08 травня 2009 року на адресу поручителя [PERSON] банком було надіслано вимогу про виконання зобов'язання за договором поруки, яку отримано 19.06.2009 року. Суд, дослідивши первісний кредитний договір та зміни до нього, викладені в новій редакції, встановив, що при укладенні нового кредитного договору було змінене зобов'язання за первісним кредитним договором, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальність поручителя. Збільшення відповідальності [PERSON], як поручителя, полягає у наступному: - У Додатковій угоді збільшено суму внеску та суму відсотків за кредитом. Так у графіку повернення кредиту та сплати відсотків за Кредитним договором (у первісній редакції) зазначена сума внеску - 66762,25грн. та відсотки - 16762,25грн., а у графіку повернення кредиту та сплати відсотків у редакції Додаткової угоди зазначена сума внеску - 67570,96грн. та відсотки - 17570,96грн. - Пунктом 3.1. Додаткової угоди змінено розмір комісії при достроковому погашенні кредиту. У Кредитному договорі (первісній редакції) за дострокове погашення кредиту Позичальник має сплатити Кредитору 5% від суми капіталу кредиту, що достроково погашається, а Додаткова угода передбачає сплату у цьому випадку 5% від суми дострокового погашення. - Пунктом 2.5. Додаткової угоди змінено черговість погашення заборгованості Позичальника перед Кредитором. - Пункт 4.3.4. Додаткової угоди встановлює можливість кредитора в односторонньому порядку змінювати розмір відсотків за користування кредитом. - Пункт 5.2. Додаткової угоди встановлює обов'язок Позичальника сплачувати Кредитору штраф 2% від залишку суми кредиту за порушення кредитного зобов'язання. - Пункті 5.3. Додаткової угоди зазначає зміну розміру пені з 0,5% від суми непогашеної заборгованості до 1% в залежності від певних умов. У первісній редакції Кредитного договору пеня була чітко визначена на рівні 0,5% і збільшення її розміру не передбачалося за будь-яких умов. - Пункти 4.3.4. та 5.4. Додаткової угоди встановлюють додаткові підстави, порівняно з первісним Кредитним договором, коли Кредитор має право вимагати дострокового погашення кредиту. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. Відповідно до ст.ст.526,530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлені строки. Відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо. Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" роз'яснено, що обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачена, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати без додаткового повідомлення поручителя та укладання окремої угоди, то ця умова договору є результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а, отже, поручитель надав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя та його згоди на збільшення розміру відповідальності, то відповідно до положень ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється в разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Виходячи з положень ч.1 ст.559 ЦК України, якою визначено, що порука припиняється у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, суд доходить до висновку, що договір поруки №12.11749-ДП1, укладений 03.07.2007 року між ЗАТ «ПроКредит Банк» та [PERSON] 03.07.2007 року припинив свою дію 20.01.2009 року, коли було укладено без згоди та повідомлення поручителя договір №1 про внесення змін до кредитного договору №12.11749 від 03.07.2007року. Суд не приймає до уваги доводи позивача ПАТ «ПроКредит Банк» в частині ознайомлення відповідача [PERSON] зі змінами до кредитного договору з огляду на перебування відповідачів у сімейних відносинах, оскільки такі обставини матеріалами справи та сторонами не підтверджені. Таким чином, первісні позовні вимоги ПАТ «ПроКредит Банк» підлягають задоволенню лише в частині стягнення заборгованості з позичальника [PERSON], оскільки суд вважає доведеним факт порушення ним прийнятих на себе зобов'язань. Відповідно до ст.598 ЦК України зобов'язання припиняються частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. В даному випадку підставу припинення зобов'язання встановлено безпосередньо ст.559 ЦК України, тому у суду немає підстав для визнання зобов'язання припиненим, оскільки це випливає з закону і додаткового визнання не потребує. Виходячи з цього суд відмовляє у задоволені зустрічної позовної заяви. Таким чином, з огляду на встановлені судом фактичні обставини та правовідносини, що склались між сторонами, суд вважає первісний позов таким, що підлягає частковому задоволенню, в частині стягнення заборгованості з боржника [PERSON], а в зустрічному позові слід відмовити, оскільки додаткове визнання припинення дії договору поруки в даному випадку закон не потребує. Відповідно до ст..88 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь ПАТ «ПрокредитБанк». На підставі викладеного,

Outcome: partial