Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

01 грудня 2020 року до суду надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача борг в розмірі 347 228,95 грн. з яких: 248 238,50 грн. борг, 36 167,19 грн. інфляційне збільшення, 42 336,57 грн. штрафні санкції та 20 486,99 грн. - 3% річних. Вимоги позову обгрунтовані тим, що між сторонами 26.06.2012 року був укладений договір позики за яким відповідач отримав в борг 10 176,71 доларів США строком до 26.06.2013 року. Відповідач власні зобов`язання в строки, встановлені договором не виконав та позивач вимушений був звернутись до суду з позовом про стягнгення заборгованості. Рішенням Шеченківського районного суду м.Києва від 29.04.2014 року (справа №761/22459/13-ц) було задоволено позовні вимоги позивача - стягнуто заборгованість за договором позики та 3% річних. Так як зазначене рішення суду не було виконане, позивач був вимушений звернутись до суду з позовом про стягнення процентів та 3% річних. Рішенням Шеченківського районного суду м.Києва від 26.02.2018 року було задоволено позовні вимоги позивача - стягнуто проценти за користування позикою та 3% річних. В той же час позивач зазначає, що до цього часу відповідач не виконує рішення суду, тому відповідач має сплатити суму позики та інфляційні, 3% річних та подвійну облікову ставку НБУ за період з 26.02.2018 року по 26.11.2020 року В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив, відзив на заявлені вимоги не надходив. Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, а також те, що представник позивача не заперечувала проти заочного розгляду справи, суд вважав за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалив про заочний розгляд справи. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, враховуючи пояснення представника позивача, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до положень ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. В свою чергу ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як встановлено судом, 26.06.2012 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений усний договір позики. Відповідно до якого позивач передав відповідачу грошові кошти у розмірі 10 000 дол. США, строком до 26.06.2013 року. Факт укладення договору позики між позивачем та відповідачем, отримання відповідачем від позивача позики на загальну суму 10 000 дол. США., а також волевиявлення відповідача повернути отримані в борг гроші, підтверджується розпискою, підписаною відповідачем [PERSON] . [PERSON] у строки, визначені договором кошти не повернув, тому позивач звернувся до суду з позовом про стягнення суми позики та 3% річних. Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 29.04.2014 року (справа №761/22459/13-ц) позов [PERSON] задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики в розмірі 10176,71 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 81311,91 грн. та судовий збір в сумі 813,91 грн. Рішення суду набрало законної сили. Як зазначив позивач в позові, рішення не виконане. Відповідач не надав суду доказів виконання рішення суду. Однак, оскільки відповідач станом на 2017 рік не виконував зобов`язання та рішення, кошти не повертав, [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача відсотків за користування коштами та трьох відсотків річних. Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 26.02.2018 року (справа №761/15667/17) позов [PERSON] задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 248 238 (двісті сорок вісім тисяч двісті тридцять вісім) грн. 50 коп., з яких: 217 279 (двісті сімнадцять тисяч двісті сімдесят дев`ять) грн. 97 коп. - проценти за користування коштами; 30 958 (тридцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят вісім) грн. 53 коп. - 3% річних за порушення виконання зобов`язання та стягнуто з [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 2 482 (дві тисячі чотириста вісімдесят два) грн. 38 коп. Рішення набрало законної сили. Як зазначив позивач в позові, рішення не виконане. Відповідач не надав суду доказів виконання рішення суду. Звертаючись до суду з позовом позивач просив стягнути заборгованість за договором позики в сумі 248238,50 грн.. Проте оскільки рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 29.04.2014 року (справа №761/22459/13-ц), яке на даний час не виконане, борг було стягнуто, відсутні законом передбачені підстави для повторного стягнення суми позики. Щодо заявлених вимог про стягнення 3 % річних варто зазначити, що так як відповідач у строк визначений договором не повернув кошти, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення 3% річних нарахованих на суму позики - 10 000,00 доларів США за період з 26.02.2018 року по 26.11.2020 року, що становить 825,28 доларів США (1005 днів). Також позивач просив стягнути з відповідача на свою користь подвійну облікову ставку, нараховану на суму боргу, як вбачається, позивачем здійснено перерахунок заборгованості з доларів США в гривну. У відповідності до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Судом встановлено, що предметом договору позики є іноземна валюта - долари США та розмір одержання процентів його умовами не передбачено. За змістом статті 1 Закону України від 20 травня 1999 року № 679-XIV «Про Національний банк України» (далі - Закон № 679-XIV) облікова ставка НБУ - один із монетарних інструментів, за допомогою якого НБУ встановлює для банків та інших суб`єктів грошово-кредитного ринку орієнтир щодо вартості залучених та розміщених грошових коштів. НБУ є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України (стаття 2 Закону № 679-XIV). Пунктом 1 частини першої статті 15 цього Закону передбачено, що правління НБУ приймає рішення, зокрема про встановлення та зміну облікової та інших процентних ставок Національного банку. Відповідно до статті 27 Закону № 679-XIV НБУ встановлює порядок визначення облікової ставки та інших процентних ставок за своїми операціями. Частиною другою статті 46 вказаного Закону визначено, що НБУ здійснює дисконтну валютну політику, змінюючи облікову ставку НБУ для регулювання руху капіталу та балансування платіжних зобов`язань, а також коригування курсу грошової одиниці України до іноземних валют. Пунктом 6 Положення про процентну політику НБУ, затвердженого постановою Правління НБУ від 18 серпня 2004 року № 389 (далі - Положення № 389), визначено, що облікова ставка Національного банку (далі - облікова ставка) - ключова процентна ставка Національного банку, яка є основним індикатором змін у грошово-кредитній політиці та орієнтиром вартості залучених та розміщених грошових коштів для банків та інших суб`єктів грошово-кредитного ринку. Пунктами 7-9 цього Положення визначено, що облікова ставка встановлюється на основі комплексного аналізу та прогнозу макроекономічного, монетарного та фінансового розвитку, підготовленого Національним банком. Рішення щодо розміру облікової ставки затверджується Правлінням Національного банку України на засіданні з питань монетарної політики на підставі пропозицій Департаменту монетарної політики та економічного аналізу після обговорення на засіданні Комітету з монетарної політики. Національний банк щодня публікує розмір облікової ставки в засобах масової інформації та/або оприлюднює через інші загальнодоступні регулярні джерела інформації, у тому числі на сторінці офіційного Інтернет-представництва Національного банку. Можна зробити висновок, що облікова ставка НБУ є основною процентною ставкою, одним із монетарних інструментів за допомогою якого НБУ встановлює для суб`єктів грошово-кредитного ринку України орієнтир за вартістю коштів на відповідний період, не є сталою величиною, змінюється рішенням правління НБУ та встановлюється виключно для національної валюти України - гривні. Крім того, висновок, що чинне законодавство не передбачає встановлення НБУ облікової ставки для іноземної валюти міститься у постанові Верховного Суду України від 16 серпня 2017 року у справі № 6-2667цс16. Враховуючи, що частиною першою статті 1048 ЦК України визначено єдиний розмір процентів, якщо такі договором позики не передбачені, - на рівні облікової ставки НБУ, яка встановлюється виключно для національної валюти України, тому вказана норма та, як наслідок, право позикодавця вимагати сплати процентів від суми позики, може бути надане та реалізоване лише у разі, якщо позика отримана у гривні, оскільки НБУ не визначає мінімальної вартості іноземних валют, що є прерогативою відповідних органів іноземних держав. Отже, у випадку отримання позики в іноземній валюті без обумовленої сторонами у ньому умови такої складової грошового зобов`язання як розмір і порядок сплати процентів від суми позики, положення частини першої статті 1048 ЦК України не можуть бути застосовані, з огляду на відсутність передбаченого ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором механізму (формули) їх застосування та нарахування. Конвертація суми позики в іноземній валюті для визначення розміру процентів на рівні облікової ставки НБУ в національну валюту України - гривню буде суперечити частинам першій, третій статті 1049 ЦК України щодо обов`язку позичальника. Під час вирішення питання про можливість нарахування та стягнення процентів від суми позики у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки НБУ, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України, необхідно мати на увазі, що такі проценти нараховуються у разі: 1) якщо у договорі позики не зазначені проценти або не вказано, що він безпроцентний; 2) предметом договору позики є грошові кошти у національній валюті України - гривні; 3) період нарахування процентів від суми позики - є період дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг (що відбувається у разі повернення боргу періодичними платежами), оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась. Такі висновки щодо періоду стягнення процентів Велика Палата Верховного Суду зробила у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 та у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 14-318цс18, постанова Великої палати Верховного суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц, провадження № 14-465цс18. Щодо стягнення інфляційних варто зазначити, що за змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. А тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення інфляційної складової боргу. Крім того, на підставі положень статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial