Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

У серпні 2011 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації (далі - відповідач), третя особа: Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Науковець" (далі - третя особа 1) та просив визнати п.2 та п.2.2 Розпорядження Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації №1609 від 25.08.2005 року незаконним та скасувати; визнати недійсним ордер на жиле приміщення №01525 серії Б від 02.09.2005 року, виданий Шевченківською районною у м. Києві державною адміністрацією на жиле приміщення [PERSON]. Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 14.01.2011 року на зборах правління ОСББ «Науковець» його було обрано головою правління та передано всю документацію об'єднання для поточного управління. З отриманих документів йому стало відомо про те, що права власників житла - співвласників допоміжних приміщень будинку [ADDRESS] порушено наступним чином : в складі будинку, що підтверджується актом приймання - передачі від 29.05.2003 оку з балансу ДЖКП НАН України на баланс ОСББ «Науковець» була передана службова квартира, що за поверховим планом БТІ знаходиться у підвальному приміщенні будинку, через що не може бути жилим приміщенням та відноситься до допоміжних приміщень загального користування, котра й досі використовується [PERSON] та її сином [PERSON] На підставі п.2 та п.2.2 Розпорядження Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації №1609 від 25.08.2005 року квартира [ADDRESS] виключена із складу службових житлових приміщень та надана для проживання [PERSON] та її сину [PERSON], що мало бути підтверджено рішенням Шевченківської районної у м. Києві ради стосовно зарахування її у комунальну власність району на виконання рішення Київської міської ради про безоплатну передачу житлового фонду із комунальної власності м. Києва. Відповідачем було прийнято розпорядження та видано ордер, тобто незаконно здійснено розпорядження майном, що є спільною власністю всіх власників квартир будинку без їх згоди, в зв'язку з чим порушено і право власності позивача, який є власником квартири [ADDRESS] та якому на праві спільної власності належить загальне та неподільне майно будинку. У лютому 2014 року позивачем подано до суду заяву про зміну предмету позову, згідно якої він просив суд : визнати недійсним та нечинним з дати прийняття підпункту 2.2 пункту 2 розпорядження Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації №1609 від 25.08.2005р.; відновити становище, що існувало до порушення прав позивача, шляхом повернення приміщенню [ADDRESS] статусу службового. Заява про зміну предмету позову не була прийнята судом та ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 04.02.2014 року закрито провадження у справі відповідно до п.2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 17.04.2014 року ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 04.02.2014 року скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. В даній ухвалі також зазначено, що у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для відмови в прийнятті заяви про зміну предмету позову, оскільки, одночасної зміни підстав позову при цьому не відбулось. В судовому засіданні представник позивача, який також представляє інтереси третьої особи Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Науковець" підтримав позовні вимоги, викладені в заяві про зміну предмету позову в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, третя особа [PERSON] та її представник в судовому засіданні заперечували проти вимог позову та просили суд відмовити в їх задоволенні. Треті особи Національна академія наук України, [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, надіслали до суду письмові заяви, в яких просили проводити розгляд справи у їх відсутність та відмовити в задоволенні позову. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 13.05.1993 року. Розпорядженням Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації №1609 від 25.08.2005 року ( п.п.2.2 пункту 2) виключено із складу службових житлових приміщень організацій, підприємств і установ району на підставі їх клопотань та надано двокімнатну квартиру [ADDRESS] яку з 1994 року займає [PERSON] з родиною 2 особи : вона та син [PERSON] На підставі вищезазначеного розпорядження Шевченківською районною в м. Києві державною адміністрацією 02.09.2005 року видано ордер №01525 серія Б [PERSON] з сім'єю з двох осіб, вона та син [PERSON], на право зайняття жилого приміщення жилою площею 25,6 кв.м., яке складається з двох кімнат в ізольованій квартирі за адресою : [ADDRESS] Згідно із ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ч. 4 ст. 41 Конституції України). Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України). Згідно до ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Позивач, зазначаючи в своєму позові, що є співвласником нежитлових приміщень нарівні з іншими власниками приватизованих квартир, не пред'являє до них жодних позовних вимог, а також не надає доказів того, що інші співвласники уповноважили його захищати їх інтереси. Крім того, позивач не зазначає, яким чином порушуються його права, як власника приватизованої квартири прийнятим рішенням відповідача. Власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку (ч.2 ст. 382 ЦК України). Допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення) (ст. 1 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку»). Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивачем не надано жодного доказу, що двокімнатна квартира [ADDRESS] є допоміжним приміщенням, або в ній знаходиться технічне обладнання будинку (інженерні комунікації та технічні пристрої, які необхідні для забезпечення санітарно-гігієнічних умов і безпечної експлуатації квартир тощо), без доступу до якого експлуатація житлового будинку є неможливою, чи дана квартира використовувалась для обслуговування будинку. Крім того, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23.07.2014 року у цивільній справі №2-12019/11 провадження №2/761/931/2013, яким у позові [PERSON] до Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, національної академії наук України, треті особа : [PERSON], ОСББ «Науковець» про визнання незаконним та скасування рішення та визнання недійсним ордеру на квартиру відмовлено, та яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 28.11.2013 року було встановлено, що Шевченківська районна у м. Києві державна адміністрація діяла в межах своєї компетенції, належним чином розглянула всі необхідні документи щодо виключення із числа службових квартири, що знаходиться за адресою : [ADDRESS] та прийняла розпорядження від 25.08.2002 №1609 «Про надання жилої площі, розгляд звернень громадян та організацій, підприємств і установ району», на підставі якого видано ордер на жиле приміщення. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 13.12.2010 року у цивільній справі №2-11862/10 яким у позові [PERSON] до Шевченківської районної в. Києві державної адміністрації, треті особи : ОСББ «Науковець», [PERSON] при визнання приміщення нежилим) відмовлено, та яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 07.04.2011 року встановлено, що на момент видачі ордеру на квартиру [PERSON] ні в кого не було підстав вважати дану квартиру нежилим приміщенням. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ч.3 ст. 61 ЦПК Українти). Даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам, суд вважає, що позовні вимоги позивача є безпідставними, необґрунтованими та недоведеними при розгляді справи, а тому в їх задоволенні необхідно відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed