Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-02 00:00:00

У червні 2020 року [PERSON] (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), в якому просила стягнути з відповідача на свою користь додаткові витрати на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , які вона планує понести на придбання слухових апаратів для дитини. Вартість слухових апаратів становить 48 000, 00 грн, а тому позивач просить суд стягнути з відповідача кошти в розмірі 24 000,00 грн., тобто половину їх вартості, як додаткові витрати на дитину. Свої вимоги обґрунтовує тим, що донька має вади слуху та носить слухові апарати, які мають максимальний термін придатності 5 років. У зв`язку з тим, що термін служби слухових апаратів придбаних у 2016 році, закінчується, виникла потреба у придбанні нових. Батько дитини від виконання своїх обов`язків ухиляється, додаткових коштів на утримання доньки не надає, в досудовому порядку відповідач відмовився приймати участь у придбанні слухових апаратів, у зв`язку з чим позивач була змушена звернутися до суду з даним позовом. 31.07.2020 ухвалою суду було відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити у спрощеному провадженні без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Згідно з частиною 1 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України), при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Відповідач у встановлений в ухвалі строк відзив на позовну заяву не надав. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] /а.с. 9/. З позовної заяви вбачається, що донька сторін проживає разом з позивачем. Згідно рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23.10.2017 з [PERSON] стягуються аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1500 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно висновку ЛКК КНП "Консультативно-діагностичного центру дитячий Дарницького району" № 452 від 30.10.2017 [PERSON] перебуває на диспансерному обліку з березня 2016 року з діагнозом двобічна хронічна сенсоневральна приглухуватість ІІ-ІІІ ступеню, рекомендовано бінауральне слухопротезування. /а.с. 7/. Донька сторін має статус «дитина-інвалід до 18 років» /а.с. 8/. Згідно рахунку - фактури №23 від 22.05.2020 слуховий апарат "Аudeo S SMART V" у кількості 2 шт. коштує 48 000,00 грн. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення . Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі (постанова від 13.09.2017 у справі № 6-1489цс17). Аліменти мають своєю метою забезпечити нормальні матеріальні умови життя дитини. У тих випадках, коли в силу особливих, виняткових обставин вимагаються поверх звичайних додаткові витрати, цих коштів може виявитися недостатньо. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). До особливих обставин з якими законодавець пов`язує стягнення додаткових витрат на дитину відносяться ті обставини, що пов`язані з розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. У даній справі, звертаючись до суду з позовом, позивач просила стягнути з відповідача 24 000,00 грн., тобто половину коштів необхідних для придбання слухових апаратів, вартість яких становить 48 000, 00 грн., що підтверджується рахунком-фактурою № 23 від 22.05.2020. Суд погоджується із доводами позову, що витрати для придбання слухових апаратів є додатковими витратами, пов`язаними з захворюванням дитини, та є необхідними, враховуючи, що дитині було рекомендовано лікарями бінауральне слухопротезування. Отже, даючи юридичну оцінку наданим по справі доказам, враховуючи, обов`язок обох батьків брати участь у додаткових витратах на дитину, те, що відповідачем не подано доказів неможливості нести такі витрати, позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved