Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-06 00:00:00

У червні 2020 року [PERSON] , від імені та в інтересах якого діє адвокат Ковальчук Ірина Миколаївна, звернулися до суду з вказаною заявою, посилаючись на те, що [INFO] помер батько заявника [PERSON] . Після його смерті залишилося спадкове майно, яке складається з земельних ділянок площею 1,7672 га та 0, 0149 га, які розташовані на території Бриківської сільської ради Корецького району Рівненської області. Майно померлому належало на підставі державного акту на право власності на землю серії Р4№112999 виданий Корецькою районною державною адміністрацією 11.03.2004 року. Після смерті батька спадщину прийняла мати заявника [PERSON] , яка померла [INFO] , але оформити не встигла. За заявою заявника, приватним нотаріусом була заведена спадкова справа, але у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом було відмовлено через те, що у правовстановлюючому документі на спадкове майно та у свідоцтві про смерть не співпадає ім`я, в зв`язку з чим нотаріусом було рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту. В зв`язку з чим заявник просить суд встановити факт належності померлому [PERSON] Державного акту на право приватної власності на землю серії Р4№112999 від 11.03.2004 року виданого на підставі рішення розпорядження Корецької райдержадміністрації від 05 грудня 2003 року №650 загальною площею 1, 72 га для ведення особистого селянського господарства, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №109, на території Бриківської сільської ради Корецького району Рівненської області, виданого на ім`я « [PERSON] ». Ухвалою суду від 03.06.2020 року було відкрито провадження у справі. Заявник [PERSON] та його представник адвокат Ковальчук І.М. в судове засідання не з`явилися, заявою від 29.07.2020 року просили справу розглядати за їх відсутності, на задоволені заяви наполягають. Представник Бриківської сільської ради Корецького району Рівненської області в судове засідання не з`явився, заявою від 26.08.2020 року просив справу розглядати за відсутності їх представника. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У відповідності до ч.1 ст.223 ЦПК України суд визнав за можливе проводити розгляд справи без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків та відповідних ним правовідносин. Відповідно до ст.ст.13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до п.п. 3,4 п. 5 ст. 12 ЦПК України - суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє захисту їхніх прав у випадках встановлених нормами ЦПК України. Відносно надання суду будь-яких інших доказів сторони до суду заяв та клопотань не надавали. З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду цієї справи по суті. На підставі ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження цивільні справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п.6 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд вправі розглядати справи про встановлення належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до ст. ст. 293, 294 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по-батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, громадяни мають право зі звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995р. «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі прізвище, ім`я, по-батькові якої зазначені в документі не збігаються в свідоцтві про народження, паспорті, свідоцтві про смерть, інше. Судом встановлено, що на підставі рішення розпорядження Корецької райдержадміністрації Ради народних депутатів від 05 грудня 2003 року №650 [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 1, 72 гектарів, яка розташована на території Бриківської сільської ради Корецького району Рівненської області для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується копією державного акту на право приватної власності на землю Серія Р4 №112999 (а.с. 8). [INFO] у віці 74 років помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] видане Бриківською сільською радою Корецького району Рівненської області 22 квітня 2004 року (а.с. 7). Відповідно до глави 10 частини 4 пунктів 4.1, 4.2 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» Затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Згідно листа приватного нотаріуса Мікурової Людмили Юріївни від 01.06.2020 року № 108/02-14 нею заведена спадкова справа № 36/2019 року до майна померлої [INFO] [PERSON] , за заявою [PERSON] . Заяви про прийняття спадщини від інших спадкоємців не надходили. [PERSON] звернувся до нотаріуса для оформлення спадщини на земельну ділянку площею 1,72 га, яку передано для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Бриківської сільської ради та належала [PERSON] , померлому [INFO] , яку [PERSON] прийняла, але не оформила свої спадкових прав. Для оформлення спадщини заявником надано копію свідоцтва про смерть на ім`я " [PERSON] " та державний акт на ім`я " [PERSON] ". У видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказану земельну ділянку нотаріусом було відмовлено в зв`яжу з розбіжностями у написанні ім`я померлого та рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Встановлення факту для заявника має юридичне значення, оскільки з ним пов`язане оформлення спадщини. Та СУ п. 2, п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Внести зміни в позасудовому порядку заявник не має можливості, оскільки такий порядок не передбачений законодавством. За встановлених обставин, зважаючи на те, що внести виправлення у державний акт на право приватної власності на землю Серія Р4 №112999 виданого на ім`я [PERSON] позасудовим шляхом не вбачається можливим, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що заява обґрунтована та підлягає задоволенню. Підстав для відмови в задоволенні заяви у суду немає. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved