Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

Представник ТОВ «Дата [PERSON]» звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення суми заборгованості, посилаючись на те, що 30.09.2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Дата [PERSON]» укладено договір факторингу. 08.12.2014 року у відповідності до Додаткової угоди № 2 до Договору факторингу від 30.09.2014 року доповнено перелік кредитних договорів, що відступаються. Внаслідок укладення вказаних договорів 08.12.2014 року відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ «Дата [PERSON]» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором від 30.12.2013, позичальником згідно якого є [PERSON]. 30.12.2013 року ПАТ «Альфа-Банк» і [PERSON] уклали кредитний договір № 50044472, відповідно до якого [PERSON] було надано кредит у розмірі 55412,19гр, який він забов'язався повернути, виплачувати проценти за користування кредитом, та сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, передбачених Договором та Додатком № 1 до нього. [PERSON] було порушено умови зазначеного договору щодо належного виконання зобовязань, що призвело до виникнення заборгованості у розмірі 80269,77 грн., у звязку з чим позивач просить суд: стягнути з відповідача на користь ТОВ «Дата [PERSON]» заборгованість у розмірі 80269,77 грн. за кредитним договором від 30.12.2013 року, судові витрати у розмірі 1218,00 грн. Представник позивача у судове засідання не зявився, надавши до суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.37). Відповідач у судове засідання не зявилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, причина неявки суду не відома. Враховуючи вимоги\~ст.157 ЦПК України\~та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності сторін без фіксування судового процесу, що відповідає положенням ст.ст.158, 169, 197ЦПК України. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 30 грудня 2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 500444472, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 55412,19 грн. за процентною ставкою 10,99 % за користування кредитом та датою остаточного повернення кредиту 31.12.2016 року (а.с. 5-9). Позивач cвої зобовязання за кредитним договором № 500444472 виконав та надав [PERSON] кредитні кошти у сумі 55412,19 грн., що підтверджується випискою по особовим рахункам. Судом встановлено, що 30.09.2014 року між ТОВ «Дата [PERSON]» та ПАТ «Альфа-Банк» укладений договір факторингу з додатковою угодою, згідно якого ТОВ «Дата [PERSON]» виступаючи у якості фактору забов'язується передати грошові кошти в розпорядження ПАТ «Альфа-Банк», що виступає в ролі клієнта забов'язується відступити факторові свої права грошової вимоги до боржника. (а.с. 15-17). Відповідно до Додатку № 2 до договору факторингу від 30.09.2014 року судом встановлено, що до переліку кредитних договорів, на які розповсюджується відступ права вимоги, відноситься кредитний договір № 500444472 від 30.12.2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] ЦК України регламентує відносини з приводу факторингу, Ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. Зобов'язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов'язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно ст. 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.У цьому разі клієнт не звільняється від зобов'язань або відповідальності перед боржником у зв'язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Відповідно до ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу. Клієнт не відповідає за невиконання або неналежне виконання боржником грошової вимоги, право якої відступається і яка пред'явлена до виконання фактором, якщо інше не встановлено договором факторингу. Отже внаслідок укладання вищевказаних договорів 08.12.2014 року відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ "Дата [PERSON]" набуло статусу нового кредитора /стягувача. У відповідності до сст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлен договором або законом. Досудовою вимогою про дострокове повернення кредиту від 21.01.2015 року [PERSON] було повідомлено про виникнення заборгованості (а.с.13). Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно ст. 527 ЦК України, боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобовязанні має право вимагати доказів того, що обовязок виконується належним чином боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непредявлення такої вимоги. Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. В порушення зазначених норм закону та умов договору, відповідач належним чином не виконала зобовязання згідно договору, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 20.10.2015 року становила 81669,77 грн. та складається з: - 54106,12 грн. тіло кредиту; - 8896,14 грн. відсотки; - 15267,51 грн. комісія за ведення кредиту; - 0,00 грн. - пеня. Згідно ч.2 ст. 612 ЦК України, боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов товариства з обмеженою відповідальністю «Дата [PERSON]» до [PERSON] про стягнення заборгованності є обґрунтованим, доведеним і таким, що підлягає задоволенню. У відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. \~

Outcome: approved