Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-10 00:00:00

У березні 2015 року позивач звернувся до Київського районного суду м. Харкова з позовом, в якому просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість в розмірі 1\~943\~517,34 грн., вирішити питання про розподіл судових витрат Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 3 жовтня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитом 1371388,58 грн., заборгованість за відсотками 465824,36 грн., пеня 106304,40 грн., а всього 1943517,34 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк» витрати по сплаті судового збору у сумі 3644, 00 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. В апеляційній скарзі представник [PERSON], який діє в інтересах [PERSON] просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В обґрунтування скарги посилається на неповне зясування судом обставин, які мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Відповідно до ч. 1 ст. 1083 ЦК України наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі не допускається. Проте, судом першої інстанції не було отримано належних та допустимих доказів щодо укладення 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» договору купівлі-продажу прав вимоги, а також подальшого укладення 15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» і ПАТ «Альфа Банк»договору купівлі продажу прав вимоги. Умовами договору передбачені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку. Право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу,а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. При цьому, умовами п. 9.1 Кредитного договору Ns 2006/0508/45-004 від 30.05.2008 року передбачено обставину вимоги дострокового повернення позичальником отриманих кредитних коштів у випадку порушення ним встановлених пп. 3.1, 3.3 цього договору строків платежів, яку той повинен виконати у 30-дений термін з моменту її надіслання, а у разі її невиконання банк має право звернутися до суду з відповідним позовом. Вважає, що всупереч ст. 613 ЦК Українипозивачем не було надано жодного належного та допустимого доказу у відповідності до вимог ст.ст. 57-59 ЦПК України щодо отримання відповідачами письмового повідомлення про відступлення ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» права грошової вимоги. Відповідач на апеляційну скаргу подав заперечення, в яких просить про її відхилення та залишення рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на безпідставність доводів скарги. Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Оскільки з апеляційною скаргою звернувся лише [PERSON] , рішення суду в частині відмови у задоволенні позову до [PERSON] в апеляційному порядку не переглядається. Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем [PERSON] умови кредитного договору належним чином виконані не були і з нього підлягає стягненню загальний розмір заборгованості. З таким висновком суду, колегія суддів погоджується частково, з наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що 30.05.2008 року між ВАТ «Сведбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та [PERSON] було укладено договір №2006/0508/45-004 за умовами якого останньому було надано кредит в розмірі 58\~500,00 дол. США на строк по 30 травня 2028 року включно та на умовах, передбачених у цьому договорі, а позичальник зобовязався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобовязання у повному обсязі у терміни, передбачені цим договором. Відповідно до договору від 25.05.2012 р., укладеного між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк», та договору від 15.06.2012 р., укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк», право вимоги за кредитним договором № 2006/0508/45-004 від 30.05.2008 р. належить ПАТ «Альфа-Банк». Доводи апеляційної скарги, що фактору заборонено відповідно до ч.1 ст.1083 ЦК України наступне відступлення права грошової вимоги судовою колегією не приймаються, оскільки договорів факторінгу сторони не укладали. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно вимог частин 1 та 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитотавець) зобовязується надати грошові кошти ( кредит) позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Пунктом 1.3. кредитного договору передбачено, що позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 11,90 % річних за весь строк фактичного користування кредитом. Сторони за взаємною згодою, досягнутою при укладенні цього договору, встановили, що розмір визначеної у цьому пункті процентної ставки може змінюватися без укладення додаткового правочину до цього договору, у випадку і у порядку, встановленому п. 6.1., п. 8.4. цього договору. Відповідно до п. 3.1.1 договору, відповідач взяв на себе зобовязання здійснювати погашення кредиту та сплати процентів за період користування кредитом, нарахованих відповідно до п. 3.2. цього договору, шляхом здійснення фіксованих платежів у сумі 640,06 доларів США у чітко встановлений договором термін 10 (десятого) числа кожного місяця та в день закінчення кредитного договору. До настання термін вказаного в абзаці першому цього підпункту п. 3.1. позичальник сплачує фактично нараховані відсотки за період користування кредитом не пізніше 10 числа наступного місяця, починаючи з місяця наступного за місяцем надання кредиту. Згідно п. 8.1. кредитного договору за порушення терміну сплати ануїтетних платежів за цим договором позичальник сплачує пеню за кожний день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочення в тому числі день погашення простроченої заборгованості. У випадку часткової сплати суми ануїтетного платежу пеня нараховується на його прострочену частину при розрахунку суми пені за кількість днів у році приймається 360. Як вбачається установлено судовим розглядом банк перед відповідачем свої зобов»язання виконав. Відповідно до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов"язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов"язку первісному кредиторові є належним виконанням. З огляду на ці вимоги закону, доводи апеляційної скарги про неповідомлення боржника про заміну нового кредитора не є підставою для звільнення відповідача від відповідальності і скасування рішення суду за умов, що відповідач не виконував умови кредитного договору і не здійснював погашення кредиту. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобовязання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами ст. 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті. Правові позиції, згідно яким несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів висловлені ВСУ також у справах № 6-169цс14 ( постанова від 29 жовтня 2014 року), № 6-95цс14 ( постанова від 17 вересня 2014 року) Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Внаслідок невиконання відповідачем, взятих на себе зобовязань за кредитним договором, за ним утворилась заборгованість, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 55\~207,78 дол. США, що за курсом НБУ на 10.02.2015 р. складає 1\~371\~388,58 грн., за відсотками 18\~752,62 дол. США, що за курсом НБУ на 10.02.2015 р. складає 465\~824,36 грн., пеня 6\~003,43 дол. США, що за курсом НБУ на 10.02.2015 р. складає 149\~128,17 грн. та враховуючи положення ст.ст. 258, 266 розмір неустойки (пені) становить 106\~304,40 грн. Матеріали справи свідчать, що позивач направив боржнику вимогу 16.03.2015 року, з позовом до суду звернувся 30 березня 2015 року, тобто стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість починаючи з 30 березня 2012 року. В своїх запереченнях позивач визнає позовну давність і зазначає, що розрахунок заборгованості складено починаючи з червня 2012 року (а.с.222). Як вбачається з розрахунку заборгованості (а.с.30) починаючи з червня 2012 року заборгованість по тілу кредиту по графі 10 складає 3614,27 доларів США ( 4002,06 -387,79) де сума 387,79 доларів США нараховано за період з 30.05.2008 року до 18 червня 2012 року . Заборгованість по процентах по графі 13 складає 17426,58 доларів США (18752,62-1326,04) де сума 1326,04 доларів США нараховано за період з 30.05.2008 року до 18 червня 2012 року. По курсу НБУ станом на 10 лютого 2015 року заборгованість складає по тілу кредиту 3614,27 х 24,8=89633,90 грн., по процентах 17426,58 х24,8=432179,18 грн., всього 521\~813,08 грн., яка і підлягає стягненню з[PERSON] на користь ПАТ "Альфа-Банк" . Що стосується пені в задоволенні позову слід відмовити, оскільки згідно кредитному договору п.8.3. пеня нараховується в національній валюті, але як свідчить розрахунок заборгованості пеня розрахована в іноземній валюті і її сума визначена в грн за курсом НБУ, що не відповідає вимогам договору і ч. 1 ст. 524 ЦК України, яка визначає, що зобов»язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Судова колегія за результатами розгляду справи дійшла висновку про відмову у задоволенні позову в іншій частині про стягнення поза межами позовної давності заборгованості по тілу кредиту і процентам, а також пені. На підставі викладеного,

Outcome: partial