Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-15 00:00:00

У квітні 2019 року [PERSON] звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] , згідно з яким просила: визнати за [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] та за [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що вона [PERSON] , [INFO] , уклала шлюб з [PERSON] , [INFO] , який було зареєстровано 01 вересня 2012 року у Лівобережному відділі державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис №1407 та видано свідоцтво про реєстрацію шлюбу [NUMBER] . Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини з відповідачем припинились ще на початку березня 2017 року, з грудня 2016 року вони не мають спільного бюджету, не підтримують сімейних відносин, та не ведуть спільного господарства, сім`ї, як такої не існує. За таких обставин подальше спільне проживання у шлюбі з відповідачем та збереження сім`ї стало неможливе, взаємопорозуміння між ними повністю втрачено, тому вона звернулася до Кнєво-Святошинського районного суду Київської області з позовною заявою про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Справа ще не розглянута. Вона з донькою та відповідачем проживають разом в квартирі [ADDRESS] . В період перебування в шлюбі, за спільні кошти, ними була придбана однокімнатна квартира [ADDRESS] , загальною площею 40,4 кв.м, жилою площею 15,3 кв.м., що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.06.2016 року, підстава виникнення права власності: договір на пайову участь у будівництві, від 25.02.2016 року, зареєстрований приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Саєнко О.О., 26.05.2016 року. Право приватної власності на квартиру, було оформлено на відповідача. Тобто квартира [ADDRESS] , яка оформлена на [PERSON] , є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу. Разом з тим, з огляду на неможливість у добровільному порядку поділити спільно нажите майно, позивач звернулася до суду з цим позовом, який просить задовольнити у повному обсязі. Ухвалою від 21.05.2019 року було відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. У судове засідання позивачка не з`явилась, до суду направила заяву про слухання справи у її відсутності, у якій позов підтримала та просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, до суду направив заяву про слухання справи у його відсутності, у якій позов визнав, не заперечував проти його задоволення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що сторони зареєстрували 01 вересня 2012 року шлюб у Лівобережному відділі державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис №1407 та видано свідоцтво про реєстрацію шлюбу [NUMBER] . Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини з відповідачем припинились ще на початку березня 2017 року, з грудня 2016 року вони не мають спільного бюджету, не підтримують сімейних відносин, та не ведуть спільного господарства, сім`ї, як такої не існує. В період перебування в шлюбі, за спільні кошти, ними була придбана однокімнатна квартира [ADDRESS] , загальною площею 40,4 кв.м, жилою площею 15,3 кв.м., що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.06.2016 року, підстава виникнення права власності: договір на пайову участь у будівництві, від 25.02.2016 року, зареєстрований приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Саєнко О.О., 26.05.2016 року. Право приватної власності на квартиру, було оформлено на відповідача. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що вказана квартира була придбана позивачем під час перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11). Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Таким чином, враховуючи, що спірна квартира набута сторонами за час шлюбу, то така є об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін, у зв`язку з чим суд доходить висновку про її поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачем та відповідачем право власності по 1/2 частині кожному квартири 94, загальною площею 40, 4 кв.м, яка розташована в будинку [ADDRESS] . Враховуючи вищенаведене, суд вважає позов обгрунтованим та таким, що підляже до задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved