overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

01.09.2016р. [PERSON] звернулась з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, у розмірі 1/4 частини усіх видів його доходів щомісяця, вказуючи, що вони з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі, який на даний час ще не розірвано. Під час шлюбу, 02.08.2013 року у них народився син [PERSON], який проживає з нею та знаходиться на її повному утриманні. Відповідач проживає окремо та матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча зобов'язаний. Позивачка в судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги та просила їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON]Є позов визнав в повному обсязі та проти його задоволення не заперечував. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов слідуючого. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який було зареєстровано 09 липня 2011 року у відділі ДРАЦС по м. Первомайську Первомайського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області, актовий запис № 190 (а.с. 2). Під час шлюбу 02.08.2013 року у них народився син [PERSON], батьком якого записаний [PERSON] відповідач по справі, що підтверджується свідоцтвом про народження, копія якого знаходиться в матеріалах справи (а.с. 3). Дитина проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні (а.с.7). Відповідач проживає окремо, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, що підтверджується позовно заявою та поясненнями позивачки. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стосовно розміру аліментів, то, із урахуванням обставин, передбачених ст.182 СК України, вимог ст.181 СК України, суд вважає, що аліменти з відповідача можуть бути стягнуті в розмірі 1/4 частини із всіх видів його заробітку на утримання неповнолітньої дитини, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, на підставі ст. 88 ч. 3 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь держави, в розмірі 551 грн.20 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

01.09.2016р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 800 грн. щомісячно, починаючи стягнення з дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову вказує на те, що з відповідачем спільно не проживає, дитина живе з нею і знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання доньки не надає. У судовому засіданні позивачка подала заяву про зменшення розміру позовних вимог, просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі 600,00 грн. щомісячно. Відповідач позовні вимоги про стягнення з нього аліментів у розмірі 600,00 грн. визнав. Згоден виплачувати аліменти на утримання доньки у розмірі 600 грн. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с.5). З травня 2016 року сторони спільно не проживають, дитина залишилася проживати з матірю. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини у добровільному порядку не надає. Ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обовязок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, причому, обовязком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Відповідно до ст.181 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) можуть бути присуджені за рішенням суду у частці від доходу особи, зобов'язаної утримувати дитину або у твердій грошовій сумі. Згідно зі статтею 182 СК України, суд при визначенні розміру аліментів має врахувати стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, проте мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі статтею 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача, може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. З огляду на те, що відповідач визнав позов, визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права та інтереси дитини, а також враховуючи те, що відповідач є працездатною особою і не має інших утриманців, суд, в інтересах малолітньої дитини, з урахуванням принципу співмірності та розумності, дійшов висновку про можливість стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки у твердій грошовій сумі у розмірі 600 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Крім цього з відповідача, відповідно до ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню судовий збір у сумі 551,20 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-18 00:00:00

01.09.2016 року [PERSON] звернувся до Казанківського районного суду Миколаївської області з позовом [PERSON] про розірвання шлюбу, просив розірвати шлюб між ним (позивачем) та відповідачем ([PERSON].), зареєстрований 18.11.1995 році Виконкомом Дмитро-Білівської сільської Ради Казанківського району Миколаївської області, актовий запис № 8, мотивуючи тим, що спільне життя з відповідачем не склалося, що привело до припинення шлюбних відносин . Від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: синів [PERSON] [INFO] і [PERSON] [INFO] . Позивач у судове засідання не з'явився , однак надав до суду заяву про визнання позову та розгляд справи за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явилася , однак надала до суду заяву про визнання позову та розгляд справи за її відсутності. Відповідно до поданих сторонами заяв суд розглянув справу у їх відсутності. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч.2 ст. 197 ЦПК України у зв'язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

01.09.2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] (дошлюбне прізвище Панкіна) Л.В. про розірвання шлюбу, зареєстрованого 15.01.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту [PERSON] міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 11, мотивуючи тим, що 15.01.2010 року між ним та [PERSON] був укладений шлюб. Від шлюбу мають трьох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Зазначає, що вони з 24.02.2015 року не проживають разом та спільне господарство не ведуть з тих підстав, що вони мають несумісні характери та різні погляди на життя. Вважає примирення неможливим. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнала та не заперечує проти їх задоволення. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони знаходяться в шлюбі з 15.01.2010 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ЖД № 118798, виданим 15.01.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту [PERSON] міськрайонного управління юстиції Одеської області. Від шлюбу мають трьох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження серії І-ЖД № 293985, виданим 06.03.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану [PERSON] міськрайонного управління юстиції Одеської області, [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження серії І-ЖД № 430905, виданим 08.04.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби [PERSON] міськрйонного управління юстиції в Одеській області. Сторони з 24.02.2015 року не проживають разом та спільне господарство не ведуть з тих підстав, що вони мають несумісні характери та різні погляди на життя. Спору щодо розподілу спільного майна немає. Згідно ч. 3 ст. 109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Оскільки сторони однією сімєю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, суд вважає за можливе шлюб розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

01.09.2016 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 13.07.2008 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Рішенням Луцького міськрайонного суду від 09.04.2012 року шлюб між сторонами розірвано. Від спільного подружнього життя у сторін народилась дочка [PERSON], [INFO], яка на даний час проживає разом з позивачем та знаходиться на його повному утриманні. Відповідач проживає окремо і не надає допомоги на утримання дитини. Позивач офіційно ніде не працює, підробляє на різних заробітках. Відповідач працює неофіційно та має достатній дохід. Позивач просить суд стягувати з [PERSON] в його користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1000 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні представник позивача підтримав поданий позов та просив його задовольнити в повному обємі. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що сторони з 13.07.2008 року перебували у шлюбі, який рішенням Луцького міськрайонного суду від 09.04.2012 року було розірвано (а.с. 4). Від спільного подружнього життя у сторін народилась дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про її народження (а.с. 3). Встановлено, що мати дитини [PERSON] проживає за кордоном, окремо від дитини, яка впродовж останніх 4 років проживає разом з батьком та знаходиться на його матеріальному утриманні, що підтверджується інформаційною довідкою Луцького навчально-виховного комплексу № 9 від 03.11.2016 року та довідкою про склад сімї відділу ведення Реєстру тергромади Луцької міської ради від 21.11.2016 року (а.с. ). Встановлено, що відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої [PERSON] Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує стан здоровя, матеріальне становище сторін та неповнолітньої дитини, а також прожитковий мінімум для дітей відповідного віку. Суд вважає, що [PERSON] спроможна сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1000 гривень щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку,до досягнення дитиною повноліття, а тому позов слід задовольнити. Відповідно до ст. ст. 81, 88 ЦПК України з відповідача в користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 551,20 грн. Згідно п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі наведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

01.09.2016 року [PERSON] звернулась до суду з заявою з участю заінтересованої особи- органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання [PERSON] обмежено дієздатною та встановлення над нею піклування і призначення піклувальника [PERSON]. При розгляді справи суд вважає за необхідне у відповідності до вимог ст. 209 ч.3 ЦПК України відкласти складання повного тексту рішення суду на 5 днів з дня закінчення розгляду справи, проголосивши вступну та резолютивну частину рішення.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-25 00:00:00

01.09.2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. У позовній заяві [PERSON] вказала, що шлюб з відповідачем був зареєстрований 25.04.2009 року. Свої вимоги розірвання шлюбу мотивувала тим, що у сімї виникли суперечки, ускладнилися взаємовідносини, втрачені один до одного почуття любові, взаєморозуміння, із-за суттєвих розбіжностей у поглядах на життя, несумісності характерів. Подальше збереження шлюбу неможливе, примирення теж, у звязку з чим позивач звернулась до суду з позовом. У судове засідання позивач не зявилась, надала суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Крім того, після розірвання шлюбу просить відновити її дівоче прізвище Лагутіна. Відповідач у судове засідання не зявився, надав суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутності. Проти розірвання шлюбу з [PERSON] не заперечує. Судом встановлено, що сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 25.04.2009 року. Від шлюбу мають дитину: сина [PERSON], [INFO]. Сторони з квітня 2016 року припинили шлюбні відносини. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно до ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Приймаючи до уваги, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач дає згоду на розірвання шлюбу, суд вважає що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, в наслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-15 00:00:00

01.09.2016 року [PERSON] звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 16 листопада 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Білгород-Дністровський Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис №396, мотивуючи тим, що шлюбні стосунки між ними припинені з 2015 року, спільне життя не склалося через різні погляди на життя, у відносинах втрачено почуття любові, поваги, шлюб має формальний характер оскільки сторони проживають окремо один від одного, спільне господарство не ведеться. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO]. Примирення позивач вважає неможливим. Позивач в судовому засіданні позов підтримала та просили суд його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав. Перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ч. 3 ст. 109 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 16.11.2005 року між позивачем - [PERSON] (дошлюбне прізвище Терещенко) та [PERSON] було зареєстровано шлюб відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Білгород-Дністровський Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис №396, що підтверджується виданим 16.11.2005 року свідоцтвом про шлюб серії 1-ЖД № 020271. Від сумісного шлюбу у сторін 11.12.2006 року народився син [PERSON]. Шлюбні стосунки припинені з 2015 року, сторони не проживають однією сім'єю, спільне життя не склалося через різні погляди на життя, у відносинах втрачено почуття любові, поваги, шлюб має формальний характер оскільки сторони проживають окремо один від одного, спільне господарство не ведеться. Примирення позивач вважає неможливим. Оскільки сторони однією сімєю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, а також з огляду на те, що відповідач позов визнав, суд вважає за можливе розірвати шлюб між сторонами.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-19 00:00:00

01.09.2016 року [PERSON] звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись у позовній заяві на те, що вони з відповідачем перебувають у шлюбі з 05.10.2007 року, зареєстрованим в Амур-Нижньодніпровському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №1139. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Через різні погляди на життя між ними з березня 2010 року були припинені шлюбні відносини, ведення спільного господарства, спільне мешкання, зберігати шлюб з відповідачем вона не бажає, вважає, що збереження шлюбу не можливо, просить суд шлюб розірвати. Позивач в судове засідання не зявилася, надіслала на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій підтримувала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій не заперечував проти розірвання шлюбу. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 05.10.2007 року, шлюб зареєстровано в Амур-Нижньодніпровському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №1139 (а.с.4). Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с. 3). Також судом встановлено, що з березня 2010 року між сторонами по даній справі були фактично припинені подружні стосунки, ведення спільного господарства та спільне проживання через різні погляди на життя. Зберігати сім`ю позивач не бажає та наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. Згідно ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищезазначені обставини та приймаючі до уваги, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами по даній справі припинені з березня 2010 року, позивач наполягає на розірванні шлюбу, зберігати шлюб з відповідачем не бажає, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що шлюб сторін по даній справі розпався остаточно, відновлений бути не може, а тому підлягає розірванню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

01.09.2016 року [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом. Вказала, що з 5 листопада 2011 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], від якого мають спільного сина [PERSON], [INFO]. Подружнє життя не склалося через різні погляди на подружнє життя, відсутність порозуміння у вирішенні побутових питань, що було причиною сварок та конфліктів. З цих причин шлюбні відносини припинено з березня 2016 року, спільне господарство не ведеться. Спору з приводу місця проживання сина та розподілу майна немає. Посилаючись на викладене, позивач прохала розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON] У судове засідання позивач [PERSON] не зявилася. Належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. В заяві, адресованій суду, прохала розглянути справу за її відсутності. Позовні вимоги підтримувала, проти ухвалення заочного рішення в разі неявки відповідача не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Про поважність причини неявки суд не інформував, заперечень на позов не надіслав. За згодою позивача справа вирішена на підставі наданих доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів у їх сукупності та взаємозвязку, встановив наступне. Сторони зареєстрували шлюб у Градизькій селищній раді Глобинського району Полтавської області 05.11.2011 року, актовий запис № 17. Мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Шлюбно-сімейні стосунки не підтримують з березня 2016 року через виникнення непримиренних протиріч та непорозумінь, викликаних різними поглядами на подружнє життя та обовязки, через втрату взаємоповаги та взаємодовіри один до одного. Спільного господарства не ведуть. Спору щодо визначення місця проживання дитини чи розподілу майна немає. Статтею 55 СК України визначено, що дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, утверджувати в сімї повагу один до одного, зобовязані спільно дбати про матеріальне забезпечення сімї. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що має істотне значення. Клопотання про надання терміну для примирення ні від дружини, ні від чоловіка не надходило. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що шлюб існує формально, а подальше його збереження суперечитиме інтересам кожного з подружжя та їх дитини. Шлюб підлягає розірванню.

Outcome: approved