Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-13 00:00:00

У січні 2020 року позивач звернулась до суду із вказаним позовом до відповідача, в якому просила позбавити останнього батьківських прав відносно малолітнього сина; стягнути з відповідача додаткові витрати на дитину та пеню за несвоєчасне виконання рішення суду зі сплати аліментів. Свої вимоги обґрунтувала тим, що з 24.04.2010 року перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого [INFO] народився син - [PERSON] . Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 12.10.2015 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано. Рішенням цього ж суду від 16.08.2016 року з [PERSON] на її користь на утримання сина стягнуто аліменти. Проте відповідач аліменти не сплачує, і станом на 30.11.2019 у нього утворилась заборгованість в сумі 68 281,75 грн. В зв`язку в СВ Печерського УП ГУНП на підставі ст. 164 КК України перебуває кримінальне провадження №12018100060004751. Зауважила, що син повністю знаходиться на її утриманні, вона займається його вихованням, піклується про нього, в той час як батько дитини взагалі не приймає участі у його житті, не виховує, не утримує, не забезпечує. Крім того, зазначила, що несе на дитину додаткові витрати в зв`язку з його станом здоров`я, зокрема з 2011 року дитина знаходиться на обліку у лікаря-гематолога в зв`язку з вродженою анемією; у лікаря-офтальмолога з діагнозом гіперметропія слабкого ступеня, гіперметропічний астигматизм обох очей. Також дитина відвідує басейн та додаткові заняття з англійської мови. Загалом додаткові витрати на дитину становлять 1000 грн на місяць, отже половину цих витрат повинен нести відповідач. Щодо пені за несплату аліментів вказала таке. Згідно розрахунку заборгованості по аліментах, остання станом на 30.11.2019 р. становить 68 281,75 грн. Пеня за невиконання аліментних зобов`язань за період липень 2016 - листопад 2019 становить 22 008,57 грн. Посилаючись на вказані обставини, зазначила, що відповідач не цікавиться дитиною, не приймає участі й її житті, не приймає участі у вихованні та утриманні, а тому є всі підстави для позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , а також просила стягнути з відповідача пеню за несвоєчасну сплату аліментів в сумі 22 008,57 грн, та додаткові витрати на утримання дитини в твердій сумі - 500 грн щомісячно. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28.08.2020 року відкрито провадження у справі та вирішено розглянути її за правилами загального позовного провадження. Запропоновано відповідачу надати відзив на позов. Відповідач своїм правом надати відзив на позов не скористався. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, за вказаною у позові адресою: [ADDRESS] . До суду повернулись конверти, які направлялись судом на адресу [PERSON] : [ADDRESS] із відмітками поштового відділення «за закінченням терміну зберігання» та «адресат відсутній за вказаною адресою». Про розгляд справи відповідач судом повідомлявся за допомогою розміщення виклику на сайті «Судова влада України». У відповідності до норм ч.ч. 1, 2 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Згідно з ч. 1 ст. 178 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 8 вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. За таких обставин вважається, що відповідач належно повідомлений про розгляд даної справи. Від третьої особи надійшла заява в якій просить розглянути справу у відсутність представника, та прийняти рішення в інтересах малолітньої дитини з урахуванням висновку від 17.12.2020 року №105/01-2375/В-140, надісланого раніше. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов такого висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстровану шлюбі в період з 24.04.2010 р. по 12.10.2015 р., зазначене встановлено рішенням Печерського районного суду м. Києва від 12.10.2015 р. у справі №757/34579/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Від шлюбу, [INFO] , у подружжя народився син - [PERSON] . Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 16.08.2016 року у справі №757/31181/16-ц з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі ј частини всіх доходів, щомісячно, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Рішення звернуто до виконання. Судом також встановлено, що [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », у зв`язку з укладенням 06.10.2018 р. шлюбу. Із довідки-розрахунку державного виконавця Роздільнянського міжрайонного управління юстиції в Одеській області, вбачається, що заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів, станом на 30.11.2019 р. становить 62 281,75 грн. Крім того, із постанов цього ж державного виконавця у ВП №52767038 від 16.02.2018 р. видно, що [PERSON] тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України; тимчасово обмежено у праві полювання; тимчасово обмежено у праві керування транспортними засобами; тимчасово обмежено у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08.07.2019 року у справі №757/33440/19-к встановлено, що в провадженні Печерського УП ГУ НП у м. Києві проводилось досудове розслідування кримінального провадження №12018100060004751 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України (ухилення від сплати аліментів на утримання дітей). Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Пунктами 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.89, ратифікованої Верховною Радою 27.02.91 (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно із ст.18 Конвенції батьки або законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їхнього основного піклування. За ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст. 164 ЦК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він, серед іншого, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року роз`яснено судам, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Із доданих до позовної заяви доказів вбачається, що відповідач рішення суду про стягнення з нього аліментів не виконує. Станом на 30.11.2019 р. за ним рахується заборгованість зі сплати аліментів в сумі 68 281,75 грн. Відповідач не цікавиться життям, здоров`ям, вихованням та утриманням дитини. Малолітній [PERSON] проживає разом з матір`ю та знаходиться на повному її утриманні. Відповідач в свою чергу самоусунувся не тільки від утримання дитини, але й від виховання останньої. Зазначене також підтверджується висновком органу опіки та піклування печерської районної в м. Києві державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав від 17.12.2020 року №105/01-2375/В-140. За таких обставин вимога позивача про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина - [PERSON] підлягає задоволенню. Стосовно вимоги про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину у твердій сумі в розмірі 500 грн на місяць, суд зазначає таке. Згідно ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Із доданих до позову позивачем медичних документів вбачається, що дитина - [PERSON] страждає на вроджену анемію (в зв`язку з чим перебуває на обліку у гематолога), на заїкання, має проблеми із зором (гіперметропія слабкого ступеня, гіперметропічний астигматизм обох очей), що в свою чергу потребує додаткових витрат з боку батьків дитини. Крім того, позивачем до позову додано копії квитанцій про оплату нею уроків з англійської мови для [PERSON] . За таких обставин вимога позивача про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину в твердій сумі в розмірі 500 грн, також підлягає задоволенню. Щодо вимоги позивача про стягнення пені суд вказує наступне. Згідно рішення Печерського районного суду м. Києва від 16.08.2016 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини доходу відповідача, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Рішення звернуто до виконання. Згідно довідки-розрахунку заборгованості по аліментам, заборгованість [PERSON] по виплаті аліментів станом на 30.11.2019 р. становить 68 281,75 грн. Вказаний розрахунок на момент розгляду даної справи відповідачем не оскаржений та не визнаний необґрунтованим. У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. З наявних у справі доказів вбачається, що розмір заборгованості із сплати аліментів був обчислений державним виконавцем відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», боржнику було роз`яснено право оскаржити його до суду у порядку, встановленому законом. Крім того, розрахунок державного виконавця містить відомості про суму заборгованості по аліментам, період за який вона виникла. Сторона відповідача не скористалася своїм правом на оскарження зазначеного розрахунку. Згідно роз`яснень, наведених в п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів " від 15 травня 2006 року № 3, передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках неустойка стягується за весь час прострочення сплати аліментів. Враховуючи встановлені в ході судового розгляду справи обставини, беручи до уваги той факт, що відповідач, будучи обізнаний про існування рішення про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини, аліменти не сплачував, доказів того, що існуюча заборгованість виникла з незалежних від нього причин не здобуто, суд приходить до висновку про доведеність того факту, що заборгованість по аліментам виникла з його вини, у зв`язку з чим позивач набула права на стягнення неустойки (пені). Статтею 180 СК України визначений обов`язок батьків утримувати дитиною до її повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених ч. 14 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених цією нормою. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Аналогічний правовий висновок міститься також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Враховуючи те, що з вини відповідача у нього утворилась заборгованість зі сплати аліментів, позивач звернулася до суду із даним позовом про стягнення (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Як вбачається із розрахунку, заборгованість відповідача зі сплати аліментів за період з липня 2016 року по листопад 2019 року складає 68 281,75 грн. Відповідно до розрахунку, розмір пені за несплату відповідачем аліментів складає 22 008,57 грн. Суд погоджується з сумою розрахунку пені, наданим позивачем до матеріалів позову, доказів на його спростування відповідачем не надано. За таких обставин, позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Розподіл судових витрат між сторонами регулюється ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved