Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-06 00:00:00

У липня 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України та Заводського районного суду м. Миколаєва про відшкодування шкоди. Свій позов обґрунтовував тим, що при розгляді Заводським районним судом м.Миколаєва його заяви про перегляд за ново виявленими обставинами рішення суду, суддею цього суду постановлена ухвала, яка апеляційною інстанцією скасована у зв'язку з неправильним застосуванням процесуальних норм закону. Таким чином, судом першої інстанції було порушено його право на справедливий розгляд його справи. В зв'язку з чим з вини судді Заводського районного суду м.Миколаєва йому була спричинена майнова шкода в розмірі судових витрат та комісії банку - 60грн. 30коп., пов'язана з оскарженням ухвали суду першої інстанції. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва (суддя Прохоров П.А.) від 19 серпня 2013 року відмовлено у відкритті провадження за вказаним позовом на підставі п.2 ч.2 ст.122 ЦПК України. Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 27.11.2013 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Ухвалу судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 серпня 2013 року в частині відмови у відкритті провадження щодо позовних вимог до Державної казначейської служби України - скасувати, а матеріали позовної заяви направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі. В частині підстави відмови у відкритті провадження щодо позовних вимог до Заводського районного суду м. Миколаєва зазначену ухвалу суду першої інстанції - змінено та зазначено підставою відмови у відкритті провадження щодо позовних вимог до Заводського районного суду м. Миколаєва - п.1 ч.2 ст.122 ЦПК України. Ухвалою від 28.02.2014 року суддею Подзігун Г.В. заявлено самовідвід з тих підстав, що її чоловік Гавросієнко В.О. є суддею Заводського районного суду м. Миколаєва. 11.03.2014 року дана справа передана судді Черенковій Н.П. У судове засідання позивач не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, просив про задоволення позову. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що сплата судового збору не є майновою шкодою у розмумінні положень Цивільного кодексу України, оскільки його сплата є встановленим нормами чинного законодавства обов*язок та жодним чином не порушує цивільних прав позивача. Судом постановлено про розгляд справи у відсутності сторін. Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 11.10.2012 року була скасована ухвала судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 08.08.2012 року про повернення заяви [PERSON], а справу направлено до районного суду для вирішення питанняпро відкриття провадження. За подачу апеляційної скарги позивач сплатив судовий збір у розмірі 57 грн. 30 коп., а також банкіську комісію у сумі 3 грн. Оскільки, зазначеною ухвалою апеляційного суду встановлена неправомірність ухвали судді Заводського районного суду м. Миколаєва , а отже порушено його право на справедливий розгляд справи, [PERSON] вважав, що з вини судді Притуляк І.А. йому спричинено матеріальну шкоду у загальній сумі 60,30 грн., яка на підставі ч. 7 ст. 48 ЗУ "Про судоустрій та статус суддів" повинна бути йому відшкодована за рахунок держави. Відповідно до ч.1ст.3,ст.4 ЦПК України , кожна особа має право в порядку, передбаченому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно зі ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права чи інтересів. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути : визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов*язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди, відшкодування моральної немайнової шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. За ст. 22 ЦК України, збитками, які підлягають відшкодуванню є : втрати, яких особа зазнала у зв*язку зі знищенням, пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права реальні збитки , доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено упущена вигода . До реальних збитків мають зараховуватись, по-перше, витрати, яких особа зазнала у зв*язку зі знищенням або пошкодженням речі, і по-друге,- витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Витрати, понесені [PERSON] є такими, яких він зазнав у зв*язку з реалізацією своїх процесуальних прав під час розгляду певної справи в порядку цивільного судочинства. Такі витрати процесуальним законодавством ст.79 ЦПК України віднесено до судових витрат, вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом і не можуть бути визнані збитками чи шкодою в розумінні положень цивільного законодавства. За такого, посилання позивача на ст.1174 ЦК України - безпідставні. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов*язаних із розглядом справи. Витрати, пов*язані з розглядом справи , визначені в ч.3 ст. 79 ЦПК України, і їх розподіл здійснюється судом відповідно до вимог, установлених цим кодексом ст.ст.88, 89 .Крім того, суд під час ухвалення рішення вирішує питання щодо розподілу судових витрат, про що зазначається в його резолютивній частині. У разі не вирішення судом питання про судові витрати суду, котрий ухвалив рішення, за заявою осіб, які беруть участь у справі , чи з власної ініціативи надано можливість ухвалити додаткове рішення. Ухвали суду щодо визначення розміру судових витрат окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку відповідно до ст. 293 ЦПК України. Оскарження ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку є процесуальною дією учасника процесу, яка повинна відбуватися у відповідності до вимог ст. 293 - 297 ЦПК України, де передбачена сплата судового збору за подачу апеляційної скарги у відповідності до ст. 4 ЗУ "Про судовий збір". Статтею 8 цього Закону та ст. 82 ЦПК України передбачена можливість звільнення від сплати судових витрат за заявою сторони за відповідних обставин. За такого, позов [PERSON] задоволенню не підлягає. Згідно зі ст. 88 ЦПК України, судові витрати слід віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed