Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-10 00:00:00

01.11.2019 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу, що був зареєстрований між нею та відповідачем [PERSON] 04.10.2003 року у міському відділі РАГСу Львівського обласного управління юстиції, актовий запис № 2943. Також позивач просить суд визначити місце проживання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] - разом з нею. Свої вимоги мотивує тим, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 04.10.2003р. За час подружнього життя у них народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Останні три роки відносини подружжя почали погіршуватись. Вони зрозуміли, що мають протилежні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги між ними вплинуло на їх сімейні стосунки. Відповідач систематично застосовував до неї фізичну силу, чинив психологічний тиск у присутності дітей із застосуванням нецензурної лайки. Крім того останній є залежний від азартних ігор, програє сімейні кошти на гральних автоматах. На даний час вони проживають окремо і подружніх відносин не підтримують. За таких обставин, позивач просить шлюб розірвати, оскільки такий існує формально, а також визначити місце проживання дітей разом з нею. Ухвалою від 21.11.2019 року відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 27.12.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судовому засіданні свої вимоги підтримала, надавши пояснення, аналогічні викладеним в заяві і просить позов задовольнити. Відповідач в останнє судове засідання 04.03.2020 не з`явився, хоча повідомлявся про дату та час розгляду справи належним чином, причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав. В підготовчому засіданні відповідач зазначив, що не згідний з підставами позовних вимог в частині розірвання шлюбу. Щодо позовних вимог про визначення місця проживання дитини не заперечив. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий розгляд справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя. Між тим, як зазначає у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватись належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Відтак, суд розцінює неявку відповідача в судові засідання як обрану ним форму захисту своїх прав, тому вважає за можливе завершити розгляд справи у його відсутність. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 04.10.2003 року, що зареєстрований у міському відділі РАГСу Львівського обласного управління юстиції, актовий запис № 2943, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 3). В даному шлюбі у подружжя народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що вбачається із копій свідоцтв про народження [NUMBER] (а.с.4) та [NUMBER] (а.с.5) Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу є однією з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. У відповідності із ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб з відповідачем. У відповідності із положеннями ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги пояснення позивача у позовній заяві, відсутність її згоди на примирення, суд вважає, що причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню. У відповідності до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Ст. 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Відповідно до ч.3, 4 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. В даному випадку відповідач не заперечив проти визначення проживання їх спільних дітей з разом позивачем. А згідно ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Враховуючи вищевикладене, те що сторони дійшли згоди про місце проживання їх спільних дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , суд дійшов висновку про підставність вимоги в частині визначення місця проживання дітей разом з позивачем. Задовольняючи позов в цілому, в силу вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1536,80 грн. судових витрат у справі.

Outcome: approved