Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

01 жовтня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача у якому зазначив, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21.05.2013 року він є власником земельної ділянки площею 0,46 га, розташованої в межах території Новоочаківської сільської ради Березнегуватського районуМиколаївської області, що належала його матері [PERSON], яка померла 06.08.2012 року. За життя між [PERSON] та відповідачем було укладено договір оренди землі, строком на 10 років, за яким орендна плата складала 500 кг. зернових. Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 03.12.2014 року договір оренди земельної ділянки було розірвано та зобов'язано відповідача повернути йому земельну ділянку і виплатити в рахунок орендної плати 1630 кг. зернових. Але після рішення суду він виявив, що відповідач засіяв його земельну ділянку озимим рапсом, який зібрав влітку 2015 року. Тому він звернувся до відповідача за отриманням орендної плати за 2015 рік, але йому було відмовлено з тих підстав, що договір оренди розірвано. Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача орендну плату в розмірі 500 кг. зернових. Позивач в судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд позов задовольнити. Представник відповідача адвокат [PERSON] (за довіреністю) в судове засідання з'явився, позовні вимоги не визнав з тих підстав, що земельна ділянка була повернута [PERSON] та не використовувалась фермерським господарством, тому просив відмовити у задоволенні позову. Вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази суд доходить наступного. З матеріалів справи убачається, що на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 921589 [PERSON] належала земельна ділянка площею 0,46 га для ведення особистого селянського господарства, розташована в межах території Новоочаківської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області ( а.с.12). Після її смерті, 21 травня 2013 року, позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вказану земельну ділянку, та зареєстрував право власності на неї у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно ( а.с.10,11). За життя, а саме 24.12.2010 року [PERSON] уклала з відповідачем договір оренди земельної ділянки площею 0,46 га строком на 10 років. За умовами вказаного договору (п.3.1) відповідач зобов'язаний був сплачувати орендну плату не пізніше 31 грудня кожного року, у натуральній формі, а саме у розмірі 500 кг. зернових (а.с.9). Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 03 грудня 2014 року договір оренди земельної ділянки було розірвано внаслідок систематичної несплати орендної плати відповідачем. Вирішено повернути земельну ділянку площею 0,46 га позивачу та зобов'язано фермерське господарство «Орбіта» видати 1630 кг. зернових в рахунок орендної плати (а.с.6-8). Відповідно до ст.34 Закону України «Про оренду землі» у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. У разі невиконання орендарем обов'язку щодо умов повернення орендодавцеві земельної ділянки орендар зобов'язаний відшкодувати орендодавцю завдані збитки. За п.5.2 Договору на право оренди земельної ділянки від 24.12.2012 року орендар повертає земельну ділянку після закінчення дії договору в стані придатному для використання за цільовим призначенням, про що складається акт, який підписується сторонами. На підтвердження позовних вимог позивач посилався на звернення до Березнегуватського РВ УМВС України в Миколаївській області із заявою про порушення кримінального провадження щодо відповідача у зв'язку з невиконанням рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 03 грудня 2014 року. Однак з матеріалів вказаного кримінального провадження слідує, що голова фермерського господарства заперечував факт користування земельною ділянкою позивача після розірвання договору оренди землі та надавав акт приймання - передачі земельної ділянки від 04.12.2014 року ( а.с.50-58) Згідно даних додатку №2 до податкової декларації платника єдиного податку четвертої групи «Відомості про наявність земельних ділянок» поданої відповідачем до податкової інспекції, земельна ділянка позивача не перебувала у користуванні фермерського господарства станом на дату подання таких звітів - 19.02.2015 року та 09.10.2015 року (а.с.21-41). Відповідно до довідки в.о. начальника відділу державної виконавчої служби Березнегуватського районного управління юстиції від 26.10.2015 року № 5694/02-35 позивач не звертався до відділу державної виконавчої служби з приводу примусового виконання рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 03.12.2014 року про повернення земельної ділянки та видачу орендної плати. Відповідно дост.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Однак в порушення вказаних вище вимог позивач не довів невиконання відповідачем обов'язку по поверненню земельної ділянки. Небажання позивача підписувати акт приймання передачі складений відповідачем 04.12.2014 року не може слугувати доказом невиконання рішенням суду в цій частині відповідачем. Крім цього, наполягаючи на задоволенні позовних вимог позивач просив стягнути з відповідача на його користь орендну плату в розмірі 500 кг. зернових. Але, відповідно до ч.1 ст.21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Оскільки договір між сторонами розірвано 03.12.2014 року на підставі рішення Апеляційного суду Миколаївської області, яке набрало законної сили з моменту проголошення, відсутні підстави для стягнення з відповідача орендної плати за 2015 рік. Як зазначалось вище, за нормами Закону України «Про оренду землі» (ч.2 ст.34) у разі невиконання орендарем обовязку щодо умов повернення земельної ділянки орендодавець має право на відшкодування збитків. Використання земельної ділянки за відсутності вчиненого правочину щодо неї відповідно до ст. ст.1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» є самовільним зайняттям земельної ділянки. Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 16.04.2004 року ( із змінами) «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» - розмір збитків, заподіяних власникам землі та землекористувачам вилученням (викупом) або тимчасовим зайняттям земельних ділянок у встановленому порядку, визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад відповідно до Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284. У такому ж порядку визначаються збитки заподіяні обмеженням прав власників землі і землекористувачам. Однак належних доказів на підтвердження факту використання земельної ділянки відповідачем після розірвання договору оренди землі таких як: акту обстеження земельної ділянки, припису (з вимогою відповідачу усунення порушення земельного законодавства), акту перевірки дотримання земельного законодавства, звернення до Державного інспектора з контролю за використанням та охороною земель - позивач не надав, а матеріали справи не містять. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що позивач не надав суду належних доказів, які б могли свідчити про доведеність позовних вимог, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed