Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-11 00:00:00

Прокурор в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного комітету України із земельних ресурсів, Державного агентства земельних ресурсів, Державного підприємства "Київське лісове господарство" звернувся до суду з даною позовною заявою в якій просив визнати незаконними і скасувати розпорядження голови Київської обласної державної адміністрації від 02.11.2007 «Про вилучення, зміну цільового призначення передачу земельної ділянки у власність» №1142, №1192, №1141, №1173, № 1161, №1177, №1195, №1145, №1159, №1172, №1171, №1197, №1190, №1162. Визнати недійсними договори купівлі-продажу земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства на території Старобезрадичівської сільської Обухівського району Київської області укладені 28.12.2007 року [PERSON] з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які посвідчені приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу [PERSON] Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯИ № 346999 площею 14,85 га для будівництва та обслуговування готельно-ресторанних та торгівельних комплексів (кадастровий номер земельної ділянки 3223187700:05:028:0101) виданий 9 жовтня 2009 року на ім'я [PERSON]. Повернути земельну ділянку площею 14,85 га (кадастровий номер земельної ділянки 3223187700:05:028:0101), що розташована на території Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області, в постійне користування державного підприємства «Київське лісове господарство», та визнати за державою в особі Кабінету Міністрів України, право власності на земельну ділянку загальною площею 14,85 га вартістю 5249475 грн. з кадастровим номером 3223187700:05:028:0101, розташованої на території Старобезрадичівської сільської ради, Обухівського району, Київської області. Обґрунтовуючи позовну заяву позивач зазначив, що в ході проведення перевірки було встановлено, що Київською обласною державною адміністрацією в порушення діючого земельного законодавства з постійного користування державного підприємства «Київське лісове господарство» було вилучено земельні ділянки лісогосподарського призначення лісів першої групи, змінено цільове призначення даних земельних ділянок та передано у приватну власність фізичним особам - відповідачам по справі. Будучи власниками земельних ділянок відповідачі, згідно договорів купівлі-продажу відчужили їх [PERSON], який на підставі розпоряджень Київської обласної державної адміністрації змінив цільове призначення даних земельних ділянок. В судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, так як відповідачами в порушення вимог законодавства отримані земельні ділянки та державі заподіяні збитки. Представник позивача, Кабінету Міністрів України, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Державне підприємство «Київське лісове господарство» подало клопотання про розгляд справи у відсутність його представника. Представники позивачів, Державного агентства земельних ресурсів, Державний комітет України із земельних ресурсів, будучи повідомлені про час, місце розгляду справи в судове засідання не з'явились, про поважність неявки суд не повідомили. Відповідач Київська обласна державна адміністрація, подавши письмові заперечення, в судове засідання не з»явилась про причини неявки суд не повідомили. Представник відповідача [PERSON] заперечив щодо задоволення позовних вимог та просив суд відмовити в їх задоволенні в зв»язку з їх безпідставністю, необґрунтованістю, та недоведеністю. Решта відповідачів будучи повідомлені про час, місце розгляду справи, в судове засідання не з'явились, про поважність неявки суд не повідомили. Представник третьої особи Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України", при вирішенні спору покладається на розсуд суду. Суд заслухавши представників сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи встановив наступне. 02 листопада 2007 року розпорядженнями Київської обласної державної адміністрації №№ 1141, 1142, 1145, 1159, 1161, 1162, 1171, 1172, 1173, 1177, 1190, 1192, 1195, 1197, 1208 були вилучені земельні ділянки із постійного користування державного підприємства «Київське лісове господарство»в межах Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області, змінене їх цільове призначення із категорії земель лісогосподарського призначення на категорію земель сільськогосподарського та передані у власність відповідачам - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] що підтверджується копіями розпоряджень, які в подальшому виготовили державні акти на землю по 0,9900 га кожен, що розташовані на території Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області. 28 грудня 2007 року відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] надані їм на підставі розпоряджень Київської обласної державної адміністрації від 02 листопада 2007 року земельні ділянки згідно нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу продали [PERSON] що підтверджується копіями договорів. 15 квітня 2008 року [PERSON] згідно договорів купівлі-продажу від 28 грудня 2007 року отримав єдиний державний акт на право власності на земельні ділянки серії ЯЖ № 42427, загальною площею 14,8500 га, що розташовані на території Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області. 27 березня 2009 року розпорядженнями Київської обласної адміністрації № 212, 213 було змінене цільове призначення земельних ділянок [PERSON] що підтверджується вказаними розпорядженнями. 09 жовтня 2009 року [PERSON] згідно договорів купівлі-продажу від 28 грудня 2007 року отримав єдиний державний акт на право власності на земельні ділянки серії ЯИ № 346999, загальною площею 14,8500 га, що розташовані на території Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області, кадастровий номер 3223187700:05:028:0101. Визначивши спірні правовідносини суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Земельні відносини, що виникають при використанні лісів, зазначено в ч. 2 ст. 3 ЗК України, регулюються цим Кодексом, нормативно-правовими актами про ліси, якщо вони не суперечать цьому Кодексу. Повноваження державних адміністрацій з питань земельних та лісових відносин визначаються Законом України «Про місцеві державні адміністрації», нормами земельного та лісового законодавства. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», ст. 31 ЛК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) до повноважень державних адміністрацій у сфері лісових відносин віднесено, у тому числі, передачу у власність, надання в постійне користування для нелісогосподарських потреб земельних лісових ділянок площею до 1 га, що перебувають у державній власності, на відповідній території, а також у межах міст республіканського (Автономної Республіки Крим) та обласного значення та припинення права користування ними. Повноваження Кабінету Міністрів України у сфері лісових відносин визначені ст. 27 ЛК України, до яких, зокрема, належить передача у власність, надання в постійне користування для нелісогосподарських потреб земельних лісових ділянок площею більше як гектар, що перебувають у державній власності. Стаття 57 ЛК України визначає вимоги щодо порядку та умов зміни цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов'язаних з веденням лісового господарства. Відповідно до ч. 1 цієї статті в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин, зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов'язаних з веденням лісового господарства, провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земельних ділянок у власність або надання у постійне користування відповідно до ЗК України. Аналогічне положення міститься й у ст. 20 ЗК України. Повноваження органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування передбачені ст. 122 ЗК України, відповідно до ч. 7 якої Кабінет Міністрів України надає земельні ділянки із земель державної власності у постійне користування юридичним особам у випадках, визначених ст. ст. 149, 150 цього Кодексу. У згаданих статтях йдеться про порядок вилучення певних земельних ділянок. Згідно із ч. 6 ст. 149 ЗК України обласні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених чч. 5, 9 цієї статті. Відповідно до ч. 9 ст. 149 ЗК України, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси - площею понад 1 га для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення, крім випадків, визначених чч. 5-8 цієї статті, та у випадках, визначених ст. 150 цього Кодексу Судом установлено, що спірні земельні ділянки є землями лісового фонду, віднесені до категорії лісів першої категорії та перебували в державній власності до винесення оскаржуваних розпоряджень і їх передачі відповідачам. Оспорювані розпорядження №№1142, 1192, 1141, 1173, 1161, 1177,1195, 1145, 1159, 1172, 1171, 1197, 1190, 1162, якими вилучено земельні ділянки лісогосподарського призначення з постійного користування одного й того самого постійного користувача - ДП «Київське лісове господарство», видано в один день - 2 листопада 2007 року, ними вилучено ліси першої категорії загальною площею 14,85 га, які знаходилися в межах суміжних кварталів лісництва та використовувалися для ведення лісового господарства, змінено їх цільове призначення на землі сільськогосподарського призначення й передано у власність громадянам для ведення особистого селянського господарства. Як вбачається з матеріалів справи правові акти індивідуальної дії були видані головою обласної державної адміністрації на розпорядження землями лісового фонду у вигляді єдиного масиву площею, яка значно перевищувала 1 га, та свідчать про перевищення головою обласної державної адміністрації передбачених законом його повноважень, що вбачається з матеріалів справи, та висновку експерта №8144 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 20.10.2014р., де зазначено, що оспорювані розпорядження видані з порушенням вимог чинного законодавства. Відповідно до ст.14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону, частиною 9 ст. 149 Земельного кодексу України передбачено, що Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення, крім випадків, визначених частинами п'ятою - восьмою цієї статі, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу, а ч.7 ст. 122 Земельного кодексу України встановлено, що Кабінет Міністрів України передає земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у випадках, визначених статтями 149, 150 цього Кодексу. Спірні земельні ділянки є землями лісового фонду, віднесені до категорії лісів 1 категорії та перебували у державній власності до винесення оскаржуваних розпоряджень і їх передачі відповідачам, що підтверджується проектом організації та розвитку лісового господарства, листами різних органів Держкомзему, ДП «Київське лісове господарство»та іншими матеріалами справи. Згідно ч.1 ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Статтею 43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» встановлено, що розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, Кабінетом Міністрів України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку, а згідно ст.50 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» розпорядження голів місцевих державних адміністрацій, акти інших посадових осіб, які призначаються ними, можуть бути оскаржені в судовому порядку відповідно до закону. Відповідач, Київська обласна державна адміністрація перевищивши свої повноваження розпорядилась земельними ділянками, якими не мала права розпоряджатися, тим самим порушивши права держави прийняла незаконні розпорядження, які на думку суду підлягають скасуванню. Згідно ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, ст.317 ЦК України лише власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, а згідно ст.658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Статтею 81 ЗК України встановлено, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності. Згідно ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання угоди недійсною. Визнаючи незаконними та скасовуючи розпорядження Київської обласної державної адміністрації суд вважає за необхідне визнати недійсними договори купівлі-продажу укладені відповідачами з [PERSON] так як вони не мали законних прав на дані земельні ділянки. При цьому суд також вважає за необхідні визнати недійсним держаний акт на землю [PERSON] від 09 жовтня 2009 року. Суд вважає правомірними позовні вимоги в частині повернення земельних ділянок у користування позивача ДП «Київське лісове господарство», оскільки судом встановлено неправомірність розпоряджень відповідача Київської облдержадміністрації щодо їх вилучення із користування цього позивача, державне майно було відчужено особами, які не мали відповідних повноважень від держави як власника, тому порушене право землекористувача та уповноваженого органу держави як власника підлягає судовому захисту. Також підлягає задоволенню і вимога про визнання за державою в особі Кабінету Міністрів України, право власності на земельну ділянку загальною площею 14,85 га, оскільки саме Кабінет Міністрів України надає земельні ділянки із земель державної власності у постійне користування юридичним особам у випадках, визначених ст. ст. 149, 150 цього Кодексу. Статтею 256 ЦК України встановлено, що «позовна давність -це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу»; статтею 257 ЦК України встановлено, що «загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки», статтею 261 ЦК України встановлено, що «перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила», статтею 257 ЦК України встановлено, що «позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення». Прокурор просить поновити йому строк позовної давності, оскільки він пропущений з поважних причин. Відповідно до ст.267 ч.5 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Суд враховуючи вищезазначене, приймаючи до уваги докази по справі вважає, що позивачі не могли своєчасно довідатись про обставини, за яких порушено права держави в частині неправомірної передачі відповідачам спірних земельних ділянок, оскільки позивачі не наділені чинним законодавством відповідними повноваженнями для своєчасного виявлення і надання правової оцінки обставин виділення ділянки, тому їм стало достовірно про це відомо лише після проведення прокурорської перевірки в 2011 році, а тому суд вважаючи це поважними причинами пропуску строків позовної давності його відновлює.

Outcome: approved