Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-09 00:00:00

01.03.2021 року позивачі звернулись із вищезазначеним позовом, в якому просили визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна N 22442 від 12.02.1998 року, укладений на Одеській товарній біржі. В обґрунтування своїх вимог позивачі послались на те, що позбавлені можливості реалізувати право на спадкування, оскільки спірний договір відповідно до Закону України «Про товарну біржу» не підлягав нотаріальному посвідченню. Позивачі в судове засідання не з`явилися, надали заяву, якою позов підтримали, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідачі в судове засідання не з`явились, повідомлялись судом про розгляд справи в порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. Дослідивши обставини справи та наявні докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до п.4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції 2004 року він застосовується до цивільних правовідносин, які виникли після набрання ним чинності - 1.01.2004 року. Враховуючи, що договір купівлі-продажу був укладений в 1998 році, тобто до набрання чинності новим ЦК, до зазначених правовідносин застосовуються норми ЦК України в редакції 1963 року. В судовому засіданні встановлено, що згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна N22442 від 12.02.1998 року [PERSON] та [PERSON] купили, а [PERSON] , яка діяла також від імені неповнолітнього [PERSON] продали квартиру [ADDRESS] . Як вбачається з п. 3 договору спірна квартира належала продавцям на підставі свідоцтва про право власності на житло 8-8660 від 16.01.1998 року, зареєстрованого Одеським міським бюро технічної інвентаризації № 879. Договір був відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» зареєстрований на Одеській товарній біржі, про що в журналі реєстрації договорів по об`єктах нерухомості зроблений запис під реєстраційним № 22442. Нотаріально договір посвідчений не був. 26.02.1998 року договір зареєстрований покупцями в ОМБТІтаРОН (під № 284 пр - стор. 64 р.№ 879. [INFO] [PERSON] померла. Зазначене підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , актовий запис за № 478. За життя заповітом від 15.01.2009 року, реєстровий № 94 [PERSON] заповіла позивачу [PERSON] належну їй Ѕ частину квартири [ADDRESS] . Позивач [PERSON] 12.07.2018 року звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] (витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі за № 52593702 від 12.07.2018 року, номер у спадковому реєстрі: 62696652, номер спадкової справи у нотаріуса: 15/2018). Листом приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Петрушенко Т. А. від 12.07.2018 року № 179/02-14 їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з підстав недодержання обов`язкової нотаріальної форми спірного договору. [INFO] помер [PERSON] (свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , актовий запис за № 7098). Доньки спадкодавця [PERSON] та [PERSON] відмовились від прийняття спадщини за законом після смерті свого батька, що підтверджується: - заявою [PERSON] від 14.09.2020 року, реєстровий № 78, в якій вона відмовилась від прийняття спадщини за законом на користь своїх дітей, онуків померлого - [PERSON] та [PERSON] - заявою [PERSON] від 14.09.2020 року, реєстровий номер 76, якою вона відмовилась від прийняття спадщини за законом на користь доньки померлого, своєї рідної сестри - [PERSON] ; Вказані особи - позивачі по справі звернулися до приватного нотаріуса із відповідними заявами про прийняття спадщини (витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 14.09.2020 року за № 61651419, номер у спадковому реєстрі: 66404465). Листом приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Петрушенко Т. А. від 05.02.2021 року за № 21/02-14 їм відмовлено у вчинені нотаріальної дії через невідповідність спірного договору вимогам закону в частині його державної реєстрації. На час розгляду справи позивачі позбавлений можливості реалізувати своє право на спадкування, оскільки спірна угода купівлі-продажу була оформлена з порушенням вимог закону в частині нотаріального посвідчення, а відповідачі від таких дій ухиляються. Поряд із тим, спадкодавці за життя виконали умови угоди, передали відповідачам гроші у якості плати за майно, вселились у спірну квартиру, сплачували комунальні платежі, місце їх проживання було у встановленому законом порядку зареєстровано за спірною адресою. Відповідачі отримали грошові кошти за продаж квартири відповідно до договору, виселилися з неї. Відповідно до ст. 227 ЦК України в редакції 1963 року нотаріальна форма договору купівлі-продажу нерухомого майна є обов`язковою. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору з наслідками, передбаченими ч.2ст. 48 цього Кодексу. Водночас, згідно ч. 2ст. 47 ЦК України в редакції 1963 року, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати її дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Зазначене узгоджується із Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах при визнання угод недійсними» визначено, що суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР 1963 року за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Враховуючи викладене позивачами правильно обраний спосіб захисту порушеного права, позов доведений.

Outcome: approved