Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

ТОВ «Торговий дім «Черкасириба» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обовязків. Свій позов обґрунтовує тим, що наказом від 2 лютого 2015 року [PERSON] призначено на посаду водія автотранспортних засобів з виконанням робіт з експедирування вантажів ТОВ «Торговий дім «Черкасириба». В цей же день між сторонами був укладений договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. Згідно з умовами вказаного договору відповідач прийняв на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення зберігання ввірених йому цінностей. Згідно з п.3 договору у випадку незабезпечення з вини працівника ввірених йому матеріальних цінностей, визначення розміру шкоди, заподіяної підприємству і її відшкодування провадяться відповідного до чинного законодавства України. 16 липня 2015 року під час виконання своїх трудових обовязків [PERSON] здійснював розвантаження товару за адресою Черкаська область, м. Корсунь-Шевченківський район, вул. Ювілейна, 12 біля магазину «Українське м'ясо» із автомобіля «Мерседес», що належить ТОВ «Торговий дім «Черкасириба». Внаслідок недобросовісного виконання своїх трудових обовязків, з власної халатності та неуважності [PERSON], із автомобіля, яким він керував невідомою особою було здійснено крадіжку в сумі 17000 грн. Вказані кошти [PERSON] під час виконання своїх трудових обовязків отримав у м. Корсунь-Шевченківській для подальшої здачі в касу підприємства. Своїми діями [PERSON] заподіяв товариству матеріальних збитків. Свою неуважність та необачність [PERSON] визнав, та зобовязався відшкодувати позивачу збитки в повному обсязі, про що 22 липня 2015 року власноручно написав розписку, у якій вказав на те, що він визнає своє вину та зобовязується відшкодувати кошти товариству до 31 серпня 2015 року. За домовленістю з керівництвом, [PERSON] зменшено суму відшкодування до 8000 грн. 31 липня 2015 року [PERSON] на підставі поданої останнім заяви було звільнено за угодою сторін у відповідності до п.1 ст. 36 КЗпП України. Станом на 1 жовтня 2015 року [PERSON] вказні кошти товариству не повернув. Просить суд стягнути з [PERSON]на користь ТОВ «Торговий дім «Черкасириба» 8000 грн. завданої шкоди. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити повністю. Відповідач повторно не зявився в судове засідання з невідомих суду причин, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд, у відповідності до ст. 224 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Представник позивача проти проведення заочного розгляду справи не заперечував. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Відповідно до\~ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Наказом ТОВ «Торговий дім «Черкасириба» №9-к від 2 лютого 2015 року прийнято на роботу [PERSON] на посаду водія автотранспортних засобів з виконання робіт з експедирування вантажів з 2 лютого 2015 року. В цей же день між сторонами укладено договір про повну матеріальну індивідуальну відповідальність Пунктом 1 договору передбачено, що працівник, що обіймає посаду водія автотранспортних засобів та виконує роботу експедитора безпосередньо повязану з зберіганням матеріальних цінностей, які перевозить, приймає на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереженості ввірених йому підприємством матеріальних цінностей. Як вбачається з витягу з кримінального провадження №12015250190000128, 16 липня 2015 року близько 13 год. 40 хв., невстановлена особа, перебуваючи біля магазину «Українське м'ясо», що знаходиться по вул. Ювілейній, 12 в м. Корсунь-Шевченківський Черкаської області, умисно, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, шляхом вільного доступу через відкрите віконце дверцят водія автомобіля «Мерседес», д.н.з. [NUMBER], таємно викрала з салону барсетку із документами та грошовими коштами в сумі 650 грн., належними [PERSON] та грошові кошти в сумі 18000 грн., які знаходилися у сейфі салону даного автомобіля. З розписки [PERSON] від 22 липня 2015 року вбачається, що він визнав себе винним в тому, що його халатні дії під час перевезення продукції підприємства призвели до матеріальних втрат на суму 8000 грн., які він зобовязався повернути до 31 серпня 2015 року. Згідно ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі організації внаслідок порушення покладених на них трудових обовязків Відповідно до ст. 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Пунктом 1 ч.1 ст. 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Відповідно до ст. 136 КЗпП України покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника. У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду. Відповідно до роз'яснень викладених\~\~в Пленумі Верховного Суду України в\~постанові від 29 грудня 1992 року № 14 "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками"\~передбачено, що під прямою дійсною шкодою слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства провести витрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов'язків, грошові виплати. Пряма дійсна шкода є саме підставою, що зумовлює перевірку умов можливості настання матеріальної відповідальності працівника. За наявності шкоди для настання матеріальної відповідальності необхідні ще три умови: протиправна поведінка працівника, причинний зв'язок між протиправною поведінкою працівника і результатом у вигляді шкоди, що настала, і вина працівника. Відповідно до\~ст. 138 КЗпП України\~обов'язок доказування наявності умов для притягнення працівника до матеріальної відповідальності покладається на власника або уповноважений ним орган. Відсутність підстави чи хоча б однієї з умов матеріальної відповідальності виключає можливість притягнення працівника до матеріальної відповідальності. Відповідно до роз'яснень п. 3\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року N 14 "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації їх працівниками"\~за шкоду, заподіяну внаслідок порушення трудових обов'язків, працівник несе відповідальність перед підприємством (установою, організацією), з яким перебуває в трудових відносинах. В п. 20 зазначеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року зазначено, що днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником. Враховуючи те, що шкода була завдану підприємству саме з вини відповідача, суд приходить до висновку про задоволення позову. Враховуючи що позивача звільнено від сплати судового збору, суд вважає, що у відповідності до ст. 88 ЦПК України судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп. слід стягнути з відповідача на користь держави. На підставі наведеного, ст. ст. 134,138 КЗпП України,

Outcome: approved