Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-19 00:00:00

01.03.2018 року до суду надійшла заява [PERSON], заінтересована особа: відділ Держгеокадастру у Гуляйпільському районі Запорізької області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу - державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 06.12.2006 року. В заяві в обґрунтування своїх вимог заявник зазначив, що 06.12.2006 року на підставі рішення Новомиколаївської сільської Ради народних депутатів йому було видано державний акт на право власності на землю серії [NUMBER], а саме на земельну ділянку площею 7,43 га, що розташована на території Новомиколаївської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. При видачі державного акту невірно зазначено його прізвище, а саме як «[PERSON]», тоді як правильно - «[PERSON]». Прізвище вказано як «[PERSON]» і в паспорті громадянина України, і в свідоцтві про шлюб, і в військовому квитку. Оскільки внаслідок помилки виникла неузгодженість між документами, прохає встановити факт належності [PERSON], [INFO], правовстановлюючого документу - державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 06 грудня 2006 року на підставі рішення виконкому Новомиколаївської сільської Ради народних депутатів від 22 червня 2006 року № 6, що розташована на території Новомиколаївської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 80 на ім'я «[PERSON]». Заявник [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав через канцелярію суду письмову заяву, в якій прохав розглянути заяву без його участі, заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, прохав їх задовольнити (а.с. 14). Представник заінтересованої особи - відділу Держгеокадастру у Гуляйпільському районі Запорізької області в судове засідання не з'явився, надали через канцелярію суду письмову заяву, проти задоволення заяви не заперечували (а.с. 15). У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та надавши їм оцінку, суд дійшов висновку про те, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно п.5 ч. 2 ст. 293ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] виданого 01.06.2010 року Гуляйпільським РВ ГУМВС України в Запорізькій області, прізвище заявника українською мовою - «[PERSON]», російською - «[PERSON]» (а.с. 5). Картка платника податків, видана Пологівською ОДПІ (Гуляйпільське відділення) від 21.02.2018 року, також на ім'я [PERSON], [INFO] (а.с.6). Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданого 29.09.1973 року Успенівською сільською радою Гуляйпільського району Запорізької області, прізвище заявника - «[PERSON]» (а.с. 7). 06.12.2006 року на підставі рішення виконкому Новомиколаївської сільської Ради народних депутатів від 22.06.2000 року № 6, заявнику видано державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER], а саме на земельну ділянку площею 7,43 га, що розташована на території Новомиколаївської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на ім'я «[PERSON]» (а.с. 9). 23.02.2018 року [PERSON] звернувся до відділу Держгеокадастру у Гуляйпільському районі Запорізької області з заявою про виправлення помилки щодо його прізвища з «[PERSON]» на «[PERSON]» в державному акті на право власності на землю серії [NUMBER] виданого 06.12.2006 року на підставі рішення виконкому Новомиколаївської сільської Ради народних депутатів від 22.06.2000 року № 6 (а.с. 10). 26.02.2018 року за вих. № 1/0-0.27-2/136-18 відділом Держгеокадастру у Гуляйпільському районі Запорізької області [PERSON] надано відповідь, згідно якої вбачається, що з набранням чинності Закону України «Про державний земельний кадастр» та постанови КМУ «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру», право власності оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», посвідчення права власності здійснюється без оформлення державних актів, а також не передбачено видачі дублікатів державних актів взамін втраченим чи зіпсованим, тому відділ не в змозі внести зміни до державного акту чи надати новий з виправленнями, та заявнику слід звернутися до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу (а.с. 11). Таким чином, встановлено, що в державному акті дійсно була допущена помилка при написанні прізвища заявника і усунути такі недоліки в позасудовому порядку не виявилося за можливе. Задовольняючи заяву [PERSON] суд виходить з такого. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до ст. 319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Як роз'яснено в п.12 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Враховуючи те, що підтвердити вищевказаний факт у позасудовому порядку неможливо, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню, оскільки встановлення факту матиме для заявника певні юридичні наслідки та іншого шляху для підтвердження даного факту не існує. На підставі викладеного,

Outcome: approved