Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

У січні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із даним позовом, мотивуючи його тим, що між Банком та [PERSON], на даний час [PERSON] (згідно свідоцтва про шлюб а.с.45) 04.08.2010 року було укладено кредитний договір, за умовами якого, відповідач отримав кредит у сумі 1000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач у позові зазначив, що свої зобов'язання виконав, надавши відповідачу кредит на вказану суму, проте останній зобов'язання за даним договором належним чином не виконує, в результаті чого станом на 31.12.2016 року виникла заборгованість загальною сумою 32170 грн. 69 коп. А тому, ПАТ КБ „ПриватБанк" просить стягнути вказану суму заборгованості. Представник позивача за довіреністю [PERSON] подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, вимоги підтримує (а.с.38). Відповідач [PERSON] заперечує задоволенню вимог з підстав пропуску позивачем трирічного строку позовної давності, про що заявила відповідне клопотання. При цьому зазначила, що останній раз кредитом користувалась десь у 2012-2013 роках, а останній платіж на погашення заборгованості здійснила в січні 2013 року. Суд, вислухавши доводи відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог з огляду на таке. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 04.08.2010 року між Банком та [PERSON] укладено договір про надання кредиту у розмірі 1000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за його користування у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Під час розгляду справи відповідач [PERSON] заявила клопотання про застосування строку позовної давності. Правила продовження дії картки, строки та порядок погашення заборгованості визначені Умовами та Правилами надання банківських послуг за карткою. Зокрема, пунктом 1.1.7.12. визначено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично продовжується на такий же строк. Згідно пункту 2.1.1.2.11. картка діє до останнього дня місяця вказаного на ліцевій стороні Карти. Забороняється використання Карти (її реквізитів) зі спливом строку дії. За приписом пункту 2.1.1.2.12. по закінченню строку дії відповідна карта продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту карти з новим строком дії), за зверненням Клієнта до Банку. Позивачем не представлено доказів того, що картка видавалася на строк більше ніж 12 місяців встановленого строку договору чи на 24 місяці у випадку автоматичного продовження. Із представленого розрахунку вбачається, що останній платіж по заборгованості відповідач здійснив 11.01.2013 року (а.с.4). Відповідно до статей 1049,1050,1054 ЦК України за кредитним договором Банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. У ст.1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина 1 статті 252 ЦК України). За положенням ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За приписом ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 267 ЦК України). Відповідно до абзацу 1 частини 5 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності за зобов'язаннями з визначеним строком виконання починається зі спливом строку виконання кредитного договору. Разом з тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251,252 ЦК України). Відтак, зазначення у договорі, що картковий рахунок відкритий на невизначений строк, не свідчить про те, що відсутній строк виконання договору, оскільки пунктами 1.1.7.6., 1.1.7.7. договору (умов користування кредитною карткою) визначено, що у разі ненадходження грошових коштів на кредитну карту на погашення заборгованості протягом 3 місяців з часу закінчення строку дії карти банк починає нараховувати комісію за користування рахунком, а при нульовому рахунку на картці на неактивному рахунку картка закривається. Кредитний рахунок також закривається при ненадходженні заробітної плати на карту протягом 6 місяців та дія кредитної картки не продовжується. Крім того, за умовами Договору повернення кредитних коштів визначено періодичними щомісячними платежами, тому у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів має обчислюватись із моменту настання строку погашення чергового платежу. Відповідні висновки містяться в постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року (справа № 6-116цс13). У п.7 ч.11 ст.11 Закону України „Про захист прав споживача" закріплено, що кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Як зазначалось вище із розрахунку заборгованості вбачається, що остання транзакція за платіжною карткою відповідача, тобто поповнення карткового рахунку, було здійснено позичальником 11.01.2013 року. Проте, ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулось до суду із даним позовом лише в січні 2017 року, тобто з пропуском трирічного строку для пред'явлення позову, а відповідач, відповідно до ч.3 ст.257 ЦК України, заявив клопотання про застосування строків позовної давності. При цьому позивач не ставив перед судом питання про поновлення пропущеного строку позовної давності. Інших строків позовної давності ані кредитним договором, ані умовами надання банківських послуг, не передбачено, в той час, як ст.259 ЦК України встановлює необхідність укладення договору про збільшення строку позовної давності у письмовій формі. Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що право Банку на отримання боргу за кредитним договором від відповідачки є доведеним, проте таке право не підлягає захисту у зв'язку з пропуском останнім строку позовної давності. [PERSON] така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 19.03.2014 року у справі №6-20цс14.

Outcome: dismissed