Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-10 00:00:00

Публічне Акціонерне Товариство [PERSON] «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк»), звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. 21 травня 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» було перейменовано в Акціонерне товариство [PERSON] банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк»). Свої вимоги мотивують тим, що відповідно до Анкети-заяви № б/н від 01 лютого 2013 року [PERSON] отримала від ПАТ КБ "ПриватБанк" кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг відповідач зобовязувалася належним чином прийняти, використовувати і повернути банку отримані кошти, а також здійснювати плату за кредит (встановлені проценти, комісії) у терміни, встановлені кредитним договором. \~ Взяті на себе зобовязання за кредитним договором, відносно своєчасного повернення суми отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитом відсотків у встановленні кредитним договором терміни, відповідач не виконує, у звязку з чим у неї склалась заборгованість за кредитом. Станом на 28 лютого 2018 року заборгованість [PERSON] перед Банком становить 43\~530,18 грн., яка складається з наступного: - \~ \~ \~ \~заборгованість за кредитом 4\~943,57 грн.; - \~ \~ \~ \~заборгованість по процентам за користування кредитом 33\~837,55 грн.; - заборгованість за пенею та комісією 2 200,00 грн.; - штраф (фіксована частина) 500,00 грн.; - штраф (процентна складова) 2\~049,06 грн. Враховуючи те, що відповідач протиправно, всупереч умов надання споживчого кредиту, не повертає позивачу кредит, представник позивача просив суд задовольнити позов та стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати. Ухвалою судді від 07 травня 2018 року відкрито провадження по даній справі та у відповідності до ч. 1 ст. 274 ЦПК України вирішено проводити розгляд вказаної справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, що відповідає положенням ч. 5 ст. 279 ЦПК України (а.с.46,47). Відповідач [PERSON] з позовом ознайомлена, ухвала про відкриття провадження по даній справі разом з копією позовної заяви та доданими до неї документами була направлена відповідачу за адресою її місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку, що підтверджується відповідним поштовим повідомленням про вручення (а.с.49). Однак [PERSON] відзиву на позов не надала та жодних заяв або клопотань від неї до суду не надходило. Згідно з ч.5\~ст.279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи те, що судом були використані передбачені чинним законодавством способи для повідомлення відповідача про розгляд справи, та приймаючи до уваги той факт, що наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті, суд зі згоди представника позивача у відповідності до норм\~ст. 280 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи. Оскільки відповідно до положень ЦПК України розгляд вказаної справи здійснювався судом за відсутності учасників справи, тому у відповідності до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов наступного висновку. Як встановлено судом, 01 лютого 2013 року [PERSON] на підставі Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг № б/н, отримала від ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у відповідності до Тарифів банку (а.с.7,8). Судом також встановлено, що зазначений кредитний договір між сторонами було укладено в спосіб подання письмової згоди відповідача [PERSON] на надання їй Банком відповідної платіжної картки. Вказані дії сторін не суперечать загальним засадам цивільного законодавства щодо способу укладання договору, а відтак породжували відповідні договірні зобов'язання для сторін по справі. Відповідач допустив прострочення повернення кредиту і сплати процентів, внаслідок чого у [PERSON] виникла заборгованість за кредитом перед АТ «ПриватБанк», яка станом на 28 лютого 2018 року складає 43\~530,18 грн. з яких: - \~ \~ \~ \~заборгованість за кредитом 4\~943,57 грн.; - \~ \~ \~ \~заборгованість по процентам за користування кредитом 33\~837,55 грн.; - заборгованість за пенею та комісією 2 200,00 грн.; - штраф (фіксована частина) 500,00 грн.; - штраф (процентна складова) 2\~049,06 грн. Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі\~ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»\~банківський кредит,будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути заборгованість частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. У звязку з тим, що отримання у кредит грошових коштів відповідачем підтверджено належними доказами по справі, і у такого учасника справи в силу укладеного договору виникло зобовязання повернути такі кошти частинами, у розмірах та у строки, зазначеними у кредитному договорі, та сплачувати відсотки за користування кредитом, тому позов в цій частині ґрунтується на законі та підлягає задоволенню. Разом із цим, у справі, що розглядається, суд звертає увагу на те, що Умови та Правила надання банківських послуг, які позивач надає суду на обґрунтування своїх вимог не містить підпису відповідача (а.с. 9-32). У матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази, які б підтверджували, що саме з даними Умовами була ознайомлена відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили відповідальність при порушенні договірних зобовязань, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо відповідальності за порушення зобовязання, не змінювались. У заяві позичальника також відсутні дані про те, з якими саме Умовами був ознайомлений такий учасник справи. Верховний Суд України у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року висловив правову позицію з приводу того, що за частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Виходячи з правового аналізу вказаних норм Умови та Правила надання банківських послуг, неможна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву. При цьому, відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відтак, суд вважає, що оскільки Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача, а в анкеті-заяві позичальника відсутня домовленість щодо сплати пені, штрафів та комісії за невиконання договору, то вимоги банку в цій частині задоволенню не підлягають. Аналогічну за своїм змістом правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року (справа № 578/132/16-ц, провадження № 61-3836св18). Враховуючи наведені обставини, суд приходить висновку, що вимоги АТ «ПриватБанк» підлягають частковому задоволенню, а з відповідача [PERSON] підлягає стягненню за Договором № б/н від 01 лютого 2013 року лише заборгованість за тілом кредиту\~в розмірі 4\~943,57 грн. та заборгованість по процентам\~\~за користування кредитом в сумі\~33\~837,55 грн., а разом до стягнення 38 781 грн. 12 коп. (тридцять вісім тисяч сімсот вісімдесят одна грн. 12 коп.) Також відповідно до ст. 141 ЦПК України з [PERSON] підлягає стягненню судовий збір на користь АТ КБ "ПриватБанк" в сумі 1 762,00 (одна тисяча сімсот шістдесят дві грн. 00 коп.). На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial