Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-05 00:00:00

01.04.2016 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягувати з відповідача на його користь аліменти як на непрацездатного батька у розмірі 1000,00 грн. щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду і до зміни матеріального та сімейного стану. В обґрунтування позову зазначив, що відповідач по справі є його рідною донькою. Позивач є інвалідом 3 групи і отримує пенсію на рівні прожиткового мінімуму, потребує постійного придбання ліків, однак немає для цього належних засобів. В той же час відповідач, яка отримувала від нього аліменти, коли була неповнолітньою, має можливість надавати позивачу таку допомогу, однак відмовляється робити це, через що позивач вимушений був звернутися до суду з даною позовною заявою. Відповідач [PERSON] (зміна прізвища стала відома суду у судовому засіданні 04.05.2016 року, що підтверджується копією паспорта відповідача, а.с.46) надала суду заперечення на позовну заяву (а.с.40), в якому вказала, що позов не визнає, оскільки позивач фактично не є її батьком, вона його зовсім не знає. Також повідомила суду, що доказів на час розгляду справи щодо подовження позивачу строку інвалідності не має, термін дії попередньої довідки закінчився 01.03.2016 року. Додатково вказала на наявність на праві власності у позивача 5 гектарів землі, які здані в оренду ТОВ «Орількалатінвест», а також сина, з якого він стягувати аліменти не бажає, хоча той також має дохід, та отримання позивачем державної соціальної допомоги на дитину-інваліда як його опікун. У судовому засіданні позивач підтримав заявлені ним позовні вимоги у повному обсязі, додатково надавши суду документи на підтвердженні своїх додаткових витрат на ліки, довідку про розмір своєї пенсії по інвалідності, довідки з медичних закладів про необхідність належного медичного обслуговування, свою трудову книжку, рішення суду про призначення позивача опікуном над недієздатним [PERSON] та контракт свого сина [PERSON] про проходження військової служби у складі Збройних сил України (а.с.15-39). Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала з підстав, вказаних нею у її запереченні на позовну заяву. Вислухавши сторони та свідків з боку обох сторін, дослідивши надані матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити у повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого повторно 14.05.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Первомайський Харківської області Первомайського міськрайонного управління юстиції у Харківській області (назва відповідно до штатної структури на час видачі), позивач по справі [PERSON] є батьком відповідача по справі [PERSON], [INFO] (а.с.5). Позивач [PERSON] є інвалідом 3 групи загального захворювання, що підтверджується індивідуальною програмою реабілітації інваліда №456/470, виданої КЗОЗ «Міжрайонною спеціалізованою кардіологічною медико-соціальної експертною комісією №2» 17.03.2016 року, відповідно до п. 8 якої позивачу встановлена 3 група інвалідності на один рік з 01.03.2016 року до 01.03.2017 року (а.с.33-36). У зв`язку з викладеним суд не приймає до уваги заперечення відповідача [PERSON] щодо відсутності належних доказів інвалідності позивача, оскільки додана до позовної заяви довідка про встановлення групи інвалідності позивачу закінчила свою дію 01.03.2016 року (а.с.6). Відповідно до ст. 202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Судом встановлені родинні відносини між сторонами та факт належності позивача до категорії осіб, які є непрацездатними. В той же час належних доказів потреби у матеріальній допомозі позивач суду не надав, оскільки довідка з управління Пенсійного фонду України в Первомайському районі Харківської області від 24.07.2015 року вказує на розмір пенсії позивача за 6 місяців 2015 року (лютий-липень), однак не надає даних про пенсію відповідача станом на день подання позовної заяви 01.04.2016 року. Крім того, позивач може мати і інші види доходів, які обліковуються відповідним підрозділом державної фіскальної служби України за місцем реєстрації позивача. Однак довідки з фіскальної служби про свій дохід позивач суду не надав, а тому у суду немає можливості встановити дійсний щомісячний дохід позивача, що, у свою чергу, унеможливлює для суду встановлення у позивача потреби у матеріальній допомозі. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. В той же час суд не приймає як належні докази доводи відповідача про вірогідну наявність у позивача земельної ділянки, отримання ним державної допомоги на недієздатну особу та наявність сина, який має постійну роботу та можливість надавати дохід позивачу, оскільки для встановлення факту наявності земельної ділянки суду повинні бути подані відповідні беззаперечні докази наявності на праві власності такої ділянки у позивача або клопотання про витребування таких доказів з точною указівкою розташування земельної ділянки, державна соціальна допомога на недієздатну особу призначається виключно для такої особи і опікун не має право розпоряджатися такою допомогою для задоволення власних потреб, а щодо своїх повнолітніх дітей, то позивач має право сам визначати до кого з дітей він бажає звернутися з відповідним позовом про стягнення аліментів та, в даному випадку, суд не може підміняти позивача, визначаючи суб'єктне коло осіб у справі. Допитані у справі свідки [PERSON] та [PERSON] (а.с.48-49) підтвердили лише факт того, що позивач за їх даними сплачував у період 1985 року та 1987-1990 роках аліменти на утримання відповідача, однак їх покази документально не підтверджуються та не мають відношення до предмету спору, оскільки позивач не заявляв позов до відповідача про стягнення додаткових витрат на утримання непрацездатного батька згідно зі ст.203 СК України, а тому покази даних свідків суд до уваги не приймає. Покази допитаної у якості свідка [PERSON] (а.с.50) суд також до уваги не приймає, оскільки надана свідком інформація стосується особистих стосунків її та позивача по справі як колишнього чоловіка та до предмету спору відношення не має. Крім того, суд зазначає, що рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 22.06.2015 року по справі 632/1168/15-ц, провадження 2/632/475/15, яке набуло законної сили, між тими ж сторонами за тим же предметом спору позивачу вже було відмовлено у задоволенні його позовних вимог до відповідача саме з позиції відсутності належного підтвердження даних про потребу у матеріальній допомозі позивачу. У вказаному рішенні суд констатував, що позивач не цікавився життям відповідача, не приймав участь у її вихованні, за період з 8 місяців до 32 років бачив лише 3 рази. Тому суд встановив обставини, передбачені ст. 204 СК України, а саме звільнення відповідача від обов'язку утримувати позивача навіть при умові, якщо позивач буде мати потребу у матеріальній допомозі або додаткових витратах, зокрема необхідності лікування. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, вимоги позивача повинні бути залишенні без задоволення через відсутність доказів потреби у матеріальній допомозі та ухиляння позивачем від виконання своїх батьківських обов'язків щодо відповідача. Відповідно до ч.2 ст. 88 ЦПК України судові витрати по справі компенсувати за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed