Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

01.04.2015 року позивачка [PERSON], звернулася до суду з позовом, в якому просить суд усунути перешкоди в користуванні та розпоряджені квартирою № 3, в будинку № 89 по вул.Житомирська в м. Олевськ Житомирської області, яка належить їй на праві приватної власності, шляхом виселення відповідача із вказаної житлової квартири. Позивачка позов підтримала з підстав, які зазначені в позовній заяві та надала до суду письмову заяву з проханням розглянути справу у її відсутність. Заявлені позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач також надав до суду письмову заяву з прохання слухати справу у його відсутність. Заявлені позовні вимоги визнає повністю. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, з якої слідує, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Так відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON], підлягає задоволенню. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить однокімнатна квартира [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло № 1063 від 30.10.2009 року (а.с.6) та слідує із витягу про реєстрацію прав власності на нерухоме майно № 24473259 від 17.11.2009 року(а.с.7). Однак у вказаній квартирі зареєстрований та проживає відповідач [PERSON], який обмежує право позивачки на вільне володіння, користування та розпоряджання своїм нерухомим майном, обмежує право [PERSON], на проживання у власній квартирі, що не відповідає принципам, що закріплені в ст.ст.41, 47 Конституції України, якими визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є не порушним. Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Так статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до копії витягу № 24473259 про реєстрацію прав власності на нерухоме майно від 17.11.2009 року (а.с.7), [PERSON] має у приватній власності однокімнатну квартиру № 3, яка розташована в будинку № 89 по вул.Житомирська в м.Олевськ Житомирської області.(а.с.6-11). Статею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцізнаходження майна. Крім того статтею 317 Цивільного кодексу України та ст.150 Житлового кодексу України також передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частку будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Із ст.391 ЦК України слідує, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідач не надав до суду належних доказів про те, що він є власником (співвласником) спірної квартири і на законних підставах перебуває в ній та (або) володіє нею. Відповідно до ч.3 ст. 116 ЖК України, слідує, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Із приписів статті 11 ЦПК України слідує що, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, та з огляду на те, що відповідач продовжує бути зареєстрованим і проживає без згоди позивачки в її квартирі та без законних на то підстав, тим самим створює позивачці перешкоди в користуванні її житловим приміщенням, остання, як власник житла, вправі вимагати усунути перешкоди в користуванні житлом шляхом виселення відповідача із квартири [ADDRESS]. На підставі наведеного та

Outcome: approved