Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

У березні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості з аліментів за навчання, в якому вказує, що з 1992 року по 1995 рік перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, вони мають спільного сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 24.03.2011 року з [PERSON] стягнуто на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] щомісячно у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до закінчення ним навчання, але не більше, ніж до досягнення 23-річного віку, починаючи з [INFO]. Син закінчив навчання 28.02.2015 року. Відповідач постійно ухилявся від сплати аліментів, незважаючи на т, що працює та має постійний заробіток, матеріальної допомоги на утримання сина не надавав, у зв'язку з чим виникала заборгованість з аліментів за навчання за період з січня 2011 року по лютий 2014 року у розмірі 18809 грн. 75 коп. Просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості. В ході судового розгляду справи [PERSON] доповнила позовні вимоги, крім заборгованості з аліментів у розмірі 18809 грн. 75 коп., просила стягнути також неустойку (пеню) за порушення за прострочення сплати аліментів за період з березня 2014 року по лютий 2015 року включно у розмірі 1638 грн. 10 коп. Ухвалою суду від 20.04.2015 року до участі в справі в якості третьої особи залучено Ленінський ВДВС Полтавського міського управління юстиції. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, промила задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Бистрай О.М. в судовому засіданні позов визнали частково, не заперечували проти позовних вимог про стягнення заборгованості з аліментів, пояснивши, що вона виникла внаслідок відсутності у відповідача коштів на їх сплату у нарахованому державним виконавцем розмірі, проте з урахуванням того, що вказаний борг станом а 01.04.2012 року у сумі 1354 грн. 33 коп. стягнуто за рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 18.04.2012 року, з урахуванням даних що містяться у розрахунку заборгованості, наданому державним виконавцем, просили стягнути заборгова6ність у розмірі 14425 грн. 75 коп. Проти позовних вимог про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів фактично заперечували, посилаючись на недоведеність, при вирішенні позову в цій частині просили врахувати матеріальний та сімейний стан відповідача. Представник Ленінського ВДВС Полтавського МУЮ в судовому засіданні з приводу вирішення позову [PERSON] поклалась на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 1992 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвали, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим відділом реєстрації актів громадського стану Ленінського райвиконкому м. Полтави 31.10.1995 року. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO],цей факт підтверджується даними Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10.02.1993 року, виданого відділом ЗАГС Ленінського райвиконкому м. Полтави. Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 24.03.2011 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти щомісячно у розмірі ? частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO], до закінчення ним навчання, але не більше, ніж до досягнення 23-річного віку, починаючи з [INFO]. На підставі вказаного судового рішення 20.04.2011 року Ленінським районним судом м. Полтави видано виконавчий лист № 2-565/11, який стягувачем [PERSON] пред'явлено для виконання до Ленінського ВДВС Полтавського МУЮ. 28.02.2015 року [PERSON] закінчив навчання у Вищому навчальному закладі Укоопспілки "Полтавський університет економіки і торгівлі". Як вбачається з розрахунку заборгованості по аліментах згідно в/л № 2-565/11 від 20.04.2011 року, виданого Ленінським районним судом м. Полтави про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], 1993 року народження, у розмірі ? частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, виконаного державним виконавцем Ленінського ВДВС Ленінського МУЮ Дорошенко М.О., боржником [PERSON] сплата аліментів здійснювалась щомісячно у розмірі по 350 грн., проте не у повному обсязі, у зв'язку з чим за період з 01.01.2011 року по 01.03.2014 року утворилась заборгованість в загальному розмірі 18809 грн. 75 коп. Відповідно до норм чинного сімейного законодавства позивач має право на стягнення заборгованості з аліментів. При цьому, відповідно до ч. 4 ст.194 СК України заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття. А відтак позовні вимоги [PERSON] про стягнення заборгованості з аліментів є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Разом з тим, вирішуючи питання про розмір коштів, що підлягають стягненню з відповідача, суд враховує наступне. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Бистрай О.М. не заперечували факт існування заборгованості з аліментів, стягнутих з відповідача на період навчання повнолітнього сина, проте не погодились з їх розміром, визначеним державним виконавцем. Так, під час судового розгляду справи достовірно встановлено, що заборгованість з аліментів, стягнутих з [PERSON] за рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 24.03.2011 року на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO], до закінчення ним навчання, яка утворилась за період з січня 2011 року по 01.04.2012 року у розмірі 1354 грн. 33 коп., стягнута за позовом [PERSON] згідно з рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 18.04.2012 року. Зазначене судове рішення звернуто до виконання у порядку, встановленому чинним законодавством. Виходячи зі змісту розрахунку заборгованості за виконавчим листом № 2-565/11 від 20.04.2011 року, виданим Ленінським районним судом м. Полтави на підставі рішення суду від 24.03.2011 року, розмір заборгованості з аліментів за період з 01.04.2012 року по 01.03.2014 року становить 14425 грн. 75 коп. й саме ця сума підлягає стягненню з відповідача [PERSON] а користь позивача [PERSON] При вирішенні позову [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів суд виходить з наступного. Як встановлено в ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожний день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15 травня 2006 року, відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена у ст. 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Під час судового розгляду справи достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] щомісячно частково сплачував аліменти, нараховані державним виконавцем, на період навчання повнолітнього сина, пояснив, що з урахуванням матеріального стану, зокрема, відсутності доходу відповідного розміру та наявності на утриманні двох неповнолітніх дітей, не мав можливості сплачувати аліменти у повному обсязі. Доказів того, що відповідач в період з квітня 2014 року по лютий 2015 року мав заробіток, достатній для сплати аліментів у визначеному державним виконавцем розмірі, умисно ухилявся від їх сплати, позивачем суду не надано та під час судового розгляду справи не встановлено. Відповідно, судом не здобуто доказів того, що заборгованості з аліментів виникла внаслідок винних дій відповідача, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів задоволенню не підлягають у зв'язку з недоведеністю. На підставі викладеного,

Outcome: partial