Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

01 серпня 2002 року померла баба позивача [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається, зокрема, із права на земельну частку (пай) розміром 2,05 умовних кадастрових гектара, що перебувала у колективній власності КСП «Наша перемога» с. Галайківці Мурованокуриловецького району Вінницької області. Спадщину після смерті [PERSON] прийняв її син [PERSON], який помер 10 грудня 2005 року. До складу спадщини після смерті [PERSON] входить, зокрема, успадковане від [PERSON] право на земельну частку (пай) та його особисте право на земельний пай. Позивач у справі є спадкоємцем після смерті [PERSON] за правом представлення як племінниця. Прийнявши спадщину, позивач не може оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі через втрату правовстановлюючих документів на спадкове право, а тому за захистом своїх прав та інтересів 31 жовтня 2017 року з відповідним позовом звернулася до суду. Позивач у судове засідання не зявилася, у п. 4 позовної вимоги, просила на підставі ч. 2 ст. 158 ЦПК України, справу слухати у її відсутності (а.с. 3). Представник відповідача - сільський голова Галайковецької сільської ради - в судове засідання не зявилася, подавши клопотання про розгляд справи за її відсутності (а.с. 48). З урахуванням права, передбаченого ч. 2 ст. 158 ЦПК України, суд ухвалив про розгляд справи за відсутності позивача на підставі доказів, поданих разом із позовною заявою. Суд, розглянувши справу у судовому засіданні, дослідивши та оцінивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення, виходячи з наступного: Свідоцтвом про смерть серії 1-АМ № 161150 (а.с. 7) стверджується, що [PERSON] померла 01 серпня 2002 року у с. Галайківці Мурованокуриловецького району Вінницької області. Довідкою Галайковецької сільської ради № 751 та № 753 від 15 серпня 2016 року (а.с. 9, 10), випискою із списку громадян, які мають право на отримання державних актів на право приватної власності на земельну ділянку (а.с. 11), довідкою із книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) № Ф-612/0-576/6-17 від 15 березня 2017 року (а.с. 21) доведено, що до складу спадщини після смерті [PERSON] входило право на земельну частку (пай) у колишньому КСП «Наша перемога» с. Галайківці площею 2,05 умовних кадастрових гектара. Спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом (частини 1 і 2 ст. 524 ЦК України в редакції 1963 року). Із інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 47265891 від 29 березня 2017 (спадкова справа № 89/2017) слідує, що спадкодавець [PERSON] по своїй смерті заповіту не залишала. При спадкоємстві за законом дружина та діти спадкодавця, відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР в редакції 1963 року, є спадкоємцями першої черги за законом. Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 00016785039 від 21.06.2016 (а.с. 13) стверджується, що після смерті [PERSON] мав право спадкувати її син [PERSON]. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями ( ч. 1 ст. 548 ЦК УРСР в редакції 1963 року). Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (частини 1 і 2 ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року). Довідкою Галайковецької сільської ради № 753 від 15 серпня 2017 року (а.с. 9) стверджується, що спадщину після смерті [PERSON] прийняв її син [PERSON]. Отже, оскільки [PERSON] мав право на спадщину і прийняв спадщину після смерті [PERSON], йому з 01 серпня 2002 року належало право на земельну частку (пай) площею 2,05 умовних кадастрових гектара, що перебувала у колективній власності КСП «Наша перемога» с. Галайківці Мурованокуриловецького району Вінницької області, яке посвідчувалося сертифікатом серії ВН № 044704. З оглянутої в судовому засіданні спадкової справи № 89/2017 до майна померлої [PERSON], зокрема, з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 47265916, виданої 29 березня 2017 року, вбачається, що спадкові права [PERSON] не оформив. 10 грудня 2005 року [PERSON] помер (а.с. 12). Вище наведеним доведено, що до складу спадщини після смерті [PERSON] входить право на земельну частку (пай), успадковане після [PERSON] та його особисте право на земельну частку (пай) у землі, що перебувала у колективній власності КСП «Наша Перемога» с. Галайківці (а.с. 22, 23). Як передбачено ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб спадкоємців. Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 1223 ЦК України, право спадкування мають особи, визначені у заповіті, і це право у них виникає у день відкриття спадщини день смерті спадкодавця. Із інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 48998333 від 06 вересня 2017 року (а.с. 45) слідує, що [PERSON] по своїй смерті заповіту не залишав. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Довідкою Галайковецької сільської ради № 752 від 15.08.2017 (а.с. 8) стверджується заява позивача про те, що спадкоємців першої черги після смерті [PERSON] не було. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (ст. 1262 ЦК України). Брат [PERSON] (а.с. 15) [PERSON] помер 23 липня 2005 року у м. Павлодар (а.с. 14). Частиною 3 ст. 1266 ЦК України визначено, що племінники спадкодавця спадкують ту частину спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Свідоцтвами про смерть (а.с. 7, 12, 14), витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 00016785039 від 21 червня 2016 року (а.с. 13), свідоцтвом про народження [PERSON] (а.с. 15), свідоцтвом про народження позивача у справі (а.с. 16) та про укладення нею шлюбу (а.с. 17) доводиться, що [PERSON] є єдиною спадкоємицею після смерті [PERSON] за правом представлення. Спадкоємець має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців з моменту відкриття спадщини не відмовився від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України). Спадкоємець який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу, або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування, заяву про прийняття спадщини. З рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 19 червня 2017 року, яке набрало чинності 30 червня 2017 року (а.с. 19-20) вбачається, що позивач на момент відкриття спадщини після [PERSON] не проживала з ним, але їй визначено додатковий строк для подання до нотаріуса заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] Оглянутою у судовому засіданні спадковою справою № 249/2017 (а.с. 41-47) стверджується, що державний нотаріус Мурованокуриловецької ДНК прийняв від [PERSON] заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с. 42) і зареєстрував на підставі її заяви спадкову справу (а.с. 47). Таким чином, позивач довела факт смерті спадкодавця, своє право спадкувати та факт прийняття спадщини. Відповідно до ч.ч. 1 та 3 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. З оголошення в газеті «Наше Придністровя» (а.с. 20), слідує, що оригінали сертифікатів на право на земельну частку (пай) на прізвище [PERSON] та [PERSON] втрачені, а тому позивач не може оформити свої спадкові права на землю через нотаріальну контору і захистити свої права спадкоємця іншим чином, окрім як через суд, вона також не може (постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25 вересня 2017 року (а.с. 26). Враховуючи, вищевикладені докази, а також обставину, що відповідач визнав позовні вимоги і таке визнання позовних вимог, не порушує будь-чиї права чи законні інтереси інших осіб, суд прийшов до висновку, що за позивачем слід визнати в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] право на земельні частки (паї).

Outcome: approved