Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-14 00:00:00

Представник позивача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ України» Українець Тетяна Анатоліївна звернулася до суду з позовом в якому просить стягнути з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ України» страхове відшкодування в розмірі 22 976 грн. 94 коп. та витрати по сплаті судового збору. Мотивуючи свої вимоги представник позивача вказує, що 14.09.2015 року між позивачем та [PERSON] укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ № 101883, предметом якого є страхування автомобіля Hyndai Tucson, державний реєстраційний номер [NUMBER] . 23 липня 2016 року на автодорозі Херсон-Джанкой -Феодосія -Керч сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю застрахованого автомобіля, під управлінням водія [PERSON] та автомобіля ВАЗ 21011, державний реєстраційний номер [NUMBER] , під управлінням відповідача [PERSON] . Згідно постанови Каланчацького районного суду Херсонської області від 04 листопада 2016 року винною особою у скоєнні вказаної дорожньо-транспортної пригоди визнано відповідача [PERSON] . Дану дорожньо-транспортну пригоду було визнано страховим випадком та позивачем на підставі страхового акту та розрахунку суми страхового відшкодування до нього здійснено виплату страхового відшкодування на користь потерпілого у розмірі 98 178,69 грн. Цивільно - правова відповідальність відповідача на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта», яка здійснила на користь позивача страхове відшкодування в сумі 75 201 грн. 75 коп. Таким чином невідшкодованою залишилася сума 22 976,94 грн., яка підлягає стягненню з відповідача. Ухвалою суду від 10 червня 2019 року справу прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 03 жовтня 2019 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ України» в судове засідання не з`явився, надав суду клопотання про підтримання позову та розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Причину своєї неявки суду не повідомив, у встановлений судом строк відзив на позов не подав. Суд вважає, що, оскільки судочинство здійснюється на засадах змагальності і неявкою до суду незалежно від причин відповідач фактично відмовився надавати докази на захист своїх прав у суді, в зв`язку із чим суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів у його відсутності оскільки, в справі є достатньо матеріалів та доказів для розгляду спору та постановлення рішення у відповідності до ст. 280 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Крім того, відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч. 3 та ч. 4 ст. 12, ч. 1 та ч. 2 ст. 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 23 липня 2016 року на автодорозі Херсон-Джанкой -Феодосія-Керч сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю застрахованого автомобіля, під управлінням водія [PERSON] та автомобіля ВАЗ 21011, державний реєстраційний номер [NUMBER] , під управлінням відповідача [PERSON] . Згідно постанови Каланчацького районного суду Херсонської області від 04 листопада 2016 року, яка набула чинності 15 листопада 2016 року, винною особою у скоєнні вказаної дорожньо-транспортної пригоди визнано відповідача [PERSON] , що відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України має преюдиційне значення та є обставинами, що не потребують доказуванню. Відповідно до Рахунку на оплату № 7488 від 12 серпня 2016 року та акту виконаних робіт № 7709 від 09 листопада 2016 року вартість відновлювального ремонту пошкодженого застрахованого автомобіля становила 99 588 грн. 69 коп. Відповідно до звіту № PZU/2172/16 від 12 серпня 2016 року вартість відновлювального ремонту пошкодженого застрахованого автомобіля з урахуванням зносу становила 76 201 грн. 75 коп. Цивільно - правова відповідальність відповідача на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта», яка здійснила на користь позивача страхове відшкодування в сумі 75 201 грн. 75 коп. Таким чином невідшкодованою залишилася сума 22 976,94 грн., яка підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Для настання цивільної відповідальності повинні існувати чотири підстави: 1) наявність шкоди; 2) протиправна дія заподіювача шкоди; 3) наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою; 4) вина заподіювача шкоди. Відповідно до ст. 22 Закону, страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Стаття 993 Цивільного кодексу України та стаття ст. 27 Закону України № 85/96-ВР від 07.03.1996 «Про страхування» передбачають, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно роз`яснень, що містяться в п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття "регрес" та "суброгація". Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. Таким чином, відповідно до вказаних норм закону від дня страхового випадку внаслідок заміни кредитора у зобов`язанні з відшкодування шкоди до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані страхувальнику збитки. У порядку суброгації страховик може стягнути із завдавача шкоди лише ту суму, яку він сам виплатив страхувальнику. Як убачається зі змісту позовної заяви, ПАТ СК «ПЗУ Україна» просить стягнути різницю між фактичним розміром шкоди, яка була виплачена, та страховою виплатою, здійсненою Товаристовом з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта», у розмірі 22 976 грн. 94 коп.. У даній справі, право вимоги перейшло до страховика у порядку суброгації, а не регресу, оскільки перехід права вимоги від страхувальника до страховика за договором добровільного страхування є суброгацією. Згідно правової позиції, висловленої Судовою палатою у цивільних та господарських справах Верховного Суду України, справа № 6-2878цс15, за змістом статті 1194 ЦК України в системному зв`язку зі статтею 993 цього Кодексу та ст. 27 Закону України «Про страхування», можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Частина 2 ст. 1187 ЦК України передбачає, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно висновків Верховного суду, вказаних у Постанові від 04 липня 2018 року по справі № 755/18006/15-ц, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку (п.69 Постанови). Тобто, в межах страхових сум, встановлених Полісом (згідно ст. 9 Закону), з урахуванням франшизи, передбаченої Полісом (відповідно до ст. 12 Закону) та з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу (відповідно до ст. 29 Закону). Таким чином, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті на їх належність, допустимість, достовірність, достатність, суд вважає позовні вимоги Приватного акціонерного товариства ПАТ «ПЗУ Україна» обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 1 921 грн.

Outcome: approved