Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-14 00:00:00

01.04.2020 року позивач звернулася до Олександрівського районного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про витребування суми боргу за договором позики. Ухвалою судді від 02 квітня 2020 року позовну заяву залишено без руху. 09.04.2020 року позивачем усунуто недоліки позовної заяви та цього ж дня відкрито провадження по справі. В обгрунтування позову позивач зазначила, що 28.05.2018 року позивач з відповідачем уклали договір позики, згідно якому відповідач взяла у борг у [PERSON] гроші у сумі 11154 грн. на строк до 01.06.2019 року,але борг відповідач не повернула до цього часу. Просить стягнути вказану суму боргу у розмірі 11154 грн., 3% річних в сумі 334,62 грн., інфляційні збитки у розмірі 1210,40 грн. та судовий збір. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі (а.с.27). Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, зазначила, що всі гроші позивачу вже віддала, фактично гроші не брала, а брала лише продукти. Віддавала коли по 1000 грн. коли по 2000 грн., але розписки не забрала. Розписку про отримання грошей писала власноруч, але зі слів позивача. Чому надала розписку в отриманні грошей пояснити не взмозі. Відзив суду не надала. Суд, вислухавши відповідача, дослідивши та оцінивши надані докази встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до розписки, від 28.05.2018 року [PERSON] взяла у [PERSON] гроші в розмірі 11154 грн. та зобов`язалась повернути в строк до 01.06.2019 року (а.с.6). Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд на підставі ст. 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши письмові докази по справі, за своїм внутрішнім переконанням оцінює їх, як належні, допустимі та достовірні. Дослідженні докази, їх взаємозв`язок у сукупності, є достатнім для вирішення справи по суті. Правовідносини, які склалися між сторонами є грошовим зобов`язанням та стосуються неналежного виконання зобов`язань за договором позики. До правовідносин, які склались між сторонами підлягають застосуванню наступні норми права. Відповідно до ст. 251, 253 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення; перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно дост. 526 ЦК України, встановлено загальні умови виконання зобов`язань та закріплений основний принцип виконання зобов`язань - принцип належного виконання, що стосується як суб`єктів, так і предмета, строку чи терміну, місця і способу виконання (статті 527 -545 ЦК України). Згідно статті 526 ЦК України, належне виконання зобов`язання - це передусім виконання його відповідно до умов договору і вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства. Розглянувши вимогу позивача, суд дійшов до висновку, що вона підлягає задоволенню частково. З боргової розписки вбачається, що позичальник 28.05.2018 року отримала позику у розмірі 11 154 гривень без сплати відсотків за користування грошима, терміном повернення отриманих грошей до 01 червня 2019 року. В передбачений у борговій розписці строки відповідач не повернув отримані кошти, чим порушив свої зобов`язання за договором позики. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, боргова розписка надана позичальником [PERSON] позикодавцю [PERSON] є письмовою формою договору позики, внаслідок його реального характеру та є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі позикодавцем грошової суми позичальнику. Цього висновку суд дійшов з урахуванням правової позиції Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року справа № 6-63цс13 та справа № 6-79цс14 від 02 липня 2014 року. Суд визнає недостовірними пояснення відповідача в судовому засіданні, щодо повного повернення суми боргу та не отримання від позивача грошової суми, оскільки наявність вказаного боргу відповідача перед позивачем підтверджено наданою позивачем розпискою на суму 11154 грн. Факт надання розписки відповідач в судовому засіданні визнала, розписка була написана власноруч відповідачем та засвідчена її особистим підписом. Суд відхиляє наданий представником позивача розрахунок відсотків, 3 % річних та інфляційних, оскільки 3% річних та інфляційні нараховуються в зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання, а не під час його виконання. Строк фактичної заборгованості становить 10 місяців з червня 2019 року по березень 2020 р. Відповідно до розрахунку проведеного судом, заборгованість по відсоткам становить 278,85 грн., з розрахунку: - 11154 х 0,03 (відсотки річних) х 10 (місяців заборгованості) / 12 (місяців в одному році) = 278,85 грн. Сума боргу з урахуванням індексу інфляції розраховується, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці. При застосуванні індексу інфляції суд бере до уваги, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця (Постанова Вищого господарського суду України від 01.02.2012 № 52/30). Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції відбувається шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення виплати заборгованості з 06.2019 року (початок заборгованості) по 01.04 року (межі позовних вимог), який становить за вказаний період 100,585. Заборгованість з інфляційних становить 65,25 грн., з розрахунку: - (11154 (борг) х 100,585 (сукупний індекс інфляції) : 100) -11154 = 65,25 грн.; Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за договором позики у розмірі 11154 грн., 3% річних - 278,85 грн.; інфляційні - 65,25 грн. Судові витрати позивача по сплаті судового збору у суміи 840,80 грн. підлягають відшкодуванню відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, з розрахунку: 840,80 х 11498,10 : 12699,02 = 761,29.

Outcome: partial