Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-10 00:00:00

У вересні 2017 року позивач звернулася до суду з позовною заявою про визнання права на земельну частку (пай). В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що [INFO] року помер її чоловік - [PERSON], який при житті починаючи з 1958 року являвся членом КСП «Козіївське», що підтверджується записами в трудовій книжці колгоспника. Відповідно до Указу Президента України №720 від 08.08.1995 року "Про порядок розпаювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам" члени, пенсіонери КСП «Козіївське» в тому числі й чоловік позивача [PERSON], мали право на земельну частку (пай), однак його прізвище помилково не включено до списку - додатку до Державного акту на право колективної власності на землю КСП «Козіївське», в зв'язку з чим сертифікат на право на земельну частку (пай) він не отримав. Однак прізвище [PERSON] внесено до списку пропущений осіб, яким потрібно виготовити земельні сертифікати згідно поданих заяв, розглянутих на засіданні комісії від 26.02.2002 року за рахунок невиданих (невостребованих) ТОВ «Козіївське» під №15. На даний час позивач виявила намір успадкувати майно, яке залишилось після смерті чоловіка [PERSON], так як відповідно до ст. 1261 ЦК являється спадкоємцем за законом першої черги, а тому прохає поновити їй строк звернення до суду та визнати за нею право на земельну частку (пай) розміром 3,47 умовних кадастрових гектар із земель не витребуваних паїв КСП «Козіївське» в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка - [PERSON]. В судове засідання представник позивача не з'явився, однак надав заяву про слухання справи без його участі та про підтримання заявлених [PERSON] позовних вимог. Представник відповідача - Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області в судове засідання не з'явився, однак надав заяву, в якій при розгляді справи покладалася на розсуд суду. Суд, перевіривши та дослідивши письмові докази, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Частина друга статті 23 ЗК України 1990 року визначала, що державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Пунктом 1 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам., сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Указом Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» визначено, що право на земельний пай мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами цього підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. За змістом статей 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) та Указу Президента особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: - перебування в членах КСП на час паювання; - включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; - одержання КСП цього акта. Таким чином, право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів КСП до списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі державного акта про право колективної власності на землю конкретному КСП, членом якого вони є. Матеріали справи свідчать, що [PERSON] в 1958 році був прийнятий в члени колгоспу ім. Леніна, реорганізованого КСП ім. Леніна, перейменованого в Козіївське КСП, правонаступником якого є ТОВ «Козіївське», що підтверджується записами в трудовій книжці колгоспника, та з членів КСП не виключався, про що свідчить довідка архівного відділу Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області від 23.11.2017 №01-37/60. 29 жовтня 1997 року за №5 в книзі записів державних актів на право колективної власності на землю був зареєстрований Державний акт про право колективної власності на землю КСП «Козіївське» серії [NUMBER]. Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] на час розпаювання земель КСП «Козіївське» являвся членом КСП, однак не був включений до списку - додатку до Державного акту на право колективної власності на землю по КСП «Козіївське» серії [NUMBER], натомість був включений до списку пропущений осіб, яким потрібно виготовити земельні сертифікати згідно поданих заяв, розглянутих на засіданні комісії від 26.02.2002 року за рахунок невиданих (невостребованих) ТОВ «Козіївське» (до Державного акту на право колективної власності на землю по КСП «Козіївське» серії [NUMBER]), про що свідчить відповідь відділу у Краснокутському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 03.01.2018 №9-20-0.23,25-1/. Також, як вбачається з довідки Козіївської сільської ради Краснокутського району Харківської області від 15 листопада 2017 року №2-20-634 згідно «Списку членів Козіївського КСП, що мають право на майновий пай та їхні майнові паї», затвердженого загальнити зборами співвласників ТОВ «Козіївське» 23 червня 2001 року, протокол №3, за № 3091 за [PERSON] числиться сума майнового паю 3946 грн. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] набув законне право на отримання земельної частки /пай/, а також право на отримання земельної частки /паю/ з не витребуваних паїв, так як на момент розпаювання земель був членом КСП «Козіївське», та був включений до списку пропущений осіб, яким потрібно виготовити земельні сертифікати згідно поданих заяв, розглянутих на засіданні комісії від 26.02.2002 року за рахунок невиданих (невостребованих) ТОВ «Козіївське» (до Державного акту на право колективної власності на землю по КСП «Козіївське» серії [NUMBER]). Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] мав право на земельну частку (пай), але сертифікат про право на земельну частку (пай) він не отримував. Відповідно до положень ч. ч. 9, 10 ст. 5 ЗК України 1990 року, кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. Право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку та на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо успадкування та статутом відповідного колективного підприємства. За відсутності спадкоємців переважне право на земельну частку мають члени цих підприємств, кооперативів і товариств. За ч. ч. 6, 7 ст. 6 ЗК України 1990 року, при обчисленні розміру середньої земельної частки, що обчислюється сільською, селищною, міською Радою народних депутатів враховуються сільськогосподарські угіддя (у тому числі рілля), якими користуються підприємства, установи, організації та громадяни у межах території даної Ради, крім тих підприємств, установ і організацій, землі яких не підлягають приватизації. Загальний розмір обчисленої площі поділяється на кількість осіб, які працюють у сільському господарстві, пенсіонерів, які раніше працювали у сільському господарстві і проживають у сільській місцевості, а також осіб, зайнятих у соціальній сфері на селі. Як вбачається з відповіді відділу у Краснокутському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 03.01.2018 №9-20-0.23,25-1/розмір земельної частку (паю) згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) по КСП «Козіївське» на території Козіївської сільської ради становить 3,47 умовних кадастрових гектар. Як вбачається з свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого Козіївською сільською радою Краснокутського району Харківської області [PERSON] помер [INFO] року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з права на земельну частку (пай) розміром 3, 47 умовних кадастрових гектар із земель не витребуваних паїв КСП «Козіївське». Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 N 7 « Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розд. X "Перехідні положення" ЗК ( 2768-14 ). Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК ( 435-15 ), у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до вимог ст.ст.1217, 1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування одержують особи, зазначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки спадкодавця. Факт, що позивач являється дружиною спадкодавця [PERSON] підтверджується свідоцтвами про одруження, копія якого мається в матеріалах справи. Також спадкоємцем майна померлого [PERSON] є його донька - [PERSON], яка відмовилася від прийняття спадщини, про що свідчить заява, яка мається в спадковій справі, заведеній після смерті [PERSON] Окрім цього, як вбачається з вказаної спадкової справи, копія якої мається в матеріалах справи, позивач [PERSON] прийняла спадщину після смерті спадкодавця [PERSON] та їй видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 27 серпня 2010 року. 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. У відповідності до п.п. 9 п.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувався за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. Згідно із ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, [PERSON] пропустила строк для звернення з позовною заявою до суду і просить його поновити. Перевіривши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що відповідно до ст.73 ЦПК України пропущений строк необхідно поновити, оскільки він пропущений з поважних причин. Окрім цього, відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Отже, на підставі вищевикладеного, повно та всебічно з'ясувавши всі обставини справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, оскільки [PERSON] надала суду достатньо доказів, які підтверджують позов. На підставі вищевказаного та

Outcome: approved