Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-28 00:00:00

Публічне Акціонерне Товариство "Державний ощадний банк України" в особі філії - Рівненського обласного управління АТ "Ощадбанк" звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення 3 % річних. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 14 липня 2006 року між [PERSON] та ПАТ «Ощадбанк» укладено договір № 417, згідно якого останньому було надано кредит у сумі 17 618,18 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,5 % на рік, з терміном повернення не пізніше 12.07.2012 року для здійснення оплати за легковий автомобіль. Вказані обставини підтверджується рішенням Рівненського міського суду Рівненської області у справі №1715/8579/12, однак відповідач обов`язок по сплаті кредиту не виконує. З метою забезпечення виконання зобов`язань 14 липня 2008 року між банком та [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до якого остання поручилася за виконання зобов`язань за кредитом. Тому просить стягнути заборгованість, яка виникла по договору станом на момент пред`явлення позову з відповідачів солідарно. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, з підстав викладених у позовній заяві та просить їх задоволити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 28.02.2019 року позовні вимоги не визнав, просить у задоволенні позову відмовити, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Крім того, вказав, що позивачем пропущено спеціальний та загальний строк давності про стягнення суми кредиту, а [PERSON] подав заяву про застосування строку позовної давності. В судове засідання 29.10.2019 року не з`явився, повідомлявся про час та дату розгляду справи належним чином, причину неявки суду не повідомив. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, повідомлялася про час та дату розгляду справи належним чином, через канцелярію Рівненського міського суду Рівненської області подала відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, в тому числі з підстав пропуску строків позовної давності про що заявлено у відзиві. Заслухавши думку представника позивача, дослідивши в судовому засіданні надані письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 14 липня 2006 року між [PERSON] та ПАТ «Ощадбанк» укладено договір № 417, згідно якого останньому було надано кредит у сумі 17 618,18 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,5 % на рік, з терміном повернення не пізніше 12.07.2012 року для здійснення оплати за легковий автомобіль. 14 липня 2008 року, з метою забезпечення виконання зобов`язань, між банком та [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до якого остання поручилася за виконання зобов`язань за кредитом. Рішенням Рівненського міського суду від 02 липня 2012 року позов ПАТ «Державний ощадний банк України» до [PERSON] та [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості задоволено повністю - солідарно стягнуто з відповідачів на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за договором кредиту № 417 від 14.07.2006 року у розмірі 12 304,30 дол. США, що станом на 02.07.2012 року за курсом, 100 дол. США дорівнює 799,25 грн., в гривневому еквіваленті становить 98 311,35 грн. та витрати по справі в розмірі 1089,29 грн. судовий збір. Частиною 5 статті 82 ЦПК України, визначено, що обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Між тим, наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством або стягненню заборгованості, такого висновку дійшла ВП/ВС у справі 921/107/15-г/16. Приписами статті 625 ЦК України, визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Предметом розгляду є стягнення донарахованих 3-х відсотків, після набрання законної сили рішенням Рівненського міського суду Рівненської області у справі №1715/8579/12. Зокрема банком в позові надається розрахунок заборгованості по сплаті трьох відсотків річних за період з 18.02.2015 року по момент розгляду справи в суді. Однак, з правом на стягнення нарахованих відсотків на підставі ст.625 ЦК України суд не погоджується з огляду на наступне. Вимога про стягнення відсотків на підставі ст. 625 ЦК України, є похідною (додатковою) і залежить від основного зобов`язання - заборгованості по кредитному договору. Строк позовної давності щодо сплати основної заборгованості почав відлік з моменту пред`явлення позову у справі № 1715/8579/12. Згідно ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Враховуючи, що банк звернувся до суду з вимогою про дострокове погашення заборгованості в 2012 році за чим, 02 липня 2012 року Рівненським міським судом ухвалено рішення, саме з цього часу (пред`явлення позову про стягнення основного боргу) розпочався строк давності по стягненню відсотків в порядку статті 625 ЦК України. Поряд з цим, в матеріалах справи міститься письмові заяви відповідачів про застосування наслідків спливу строку позовної давності. Згідно частини 3 та 4 статті 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Європейський суд з прав людини у рішеннях від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» та від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства») наголошує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу». Відтак в позові про стягнення відсотків за прострочення виконання зобов`язання про сплаті основної суми заборгованості та нарахованим відсоткам слід відмовити, оскільки ці вимоги є додатковими щодо основних вимог, по яких сплив строк позовної давності. В порядку п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на позивача.

Outcome: dismissed