Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-18 00:00:00

Представник позивачки Люлько В.І. звернувся до суду в інтересах [PERSON] з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: [PERSON] про виселення особи з житлового приміщення без надання іншого приміщення, мотивуючи вимоги тим, що позивачка [PERSON] на праві приватної власності має житловий будинок в [ADDRESS] . Коли її дочка [PERSON] одружилася вона дозволила її з чоловіком [PERSON] проживати та зареєструватися в даному будинку, де проживає та зареєстрована і сама. З часу проживання [PERSON] почав зловживати спиртними напоями, влаштовувати дома сварки в результаті чого шлюб між дочкою та відповідачем було розірвано, однак він залишився проживати в її будинку, продовживши пиячити та дебоширити, не допускати її до будинку чим порушив її право власності на володіння та розпорядження власним майном. З часу розірвання шлюбу відповідача з її дочкою перестали існувати обставини, які передували вселенню в будинок позивача. Позивачка має намір подарувати будинок дочці однак не може цього зробити так, як в будинку зареєстрований та проживає відповідач. Просить позов задовольнити та виселети [PERSON] з вищевказаного житлового будинку без надання іншого приміщення. Ухвалою суду від 16 червня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом сторін. Позивачка та її представник в судове засідання не з`явилися, однак представник позивачки Люлько В.П. подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивачки та представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, у разі неявки відповідача проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про розгляд справи повідомлений в установленому законом порядку, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №2480000654271, №2480000679460, причин неявки до суду не повідомив, відзив на позов не подав. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подавши до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та у прийнятті рішення покладається на розсуд суду. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого порядку вирішення справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю, з таких підстав. Судом установлено, що позивачці на підставі договору купівлі-продажу, серія АВМ№326505, виданого 14.07.2000 року та посвідченого завідуючою Чечельницькою державною нотаріальною конторою Ізосімовою К.Б., зареєстрований в Державному КП "Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації" належить на праві приватної власності житловий будинок [ADDRESS] . Як вбачається із акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 16.03.2021 року, проведеного комісією в присутності власника будинку [PERSON] в [ADDRESS] , згідно будинкової книги на житловій площі зареєстрований [PERSON] - зять. Як вбачається із свідоцтва про розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб 12.03.1999 року про, що в книзі реєстрації актів розірвання шлюбу зроблено запис №9. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст.ст.319, 321 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник може вимагати усунення будь яких порушень його права. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно правової позиції, висновленої Верховним Судом у постанові від 14.08.2019 року № 702/101/18, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша стаття 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідач вселився у будинок в якості члена сім`ї власника житлового будинку і набув право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язаний, тому його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у складі колегії суддів Другої цивільної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 січня 2019 року в справі № 243/7004/17-ц (провадження № 61-25371св18). Враховуючи аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає суду підстави дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом виселення особи з житлового приміщення без надання іншого приміщення, а тому позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню. Судом установлено, що при зверненні з позовом до суду, позивачка сплатила судовий збір в розмірі 908 гривень, що підтверджується квитанцією №47 виданою 11.06.2021 року АТ "Ощадбанк", вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки на підставі п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved