Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-22 00:00:00

01 грудня 2020 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до Радехівської міської ради Львівської області про встановлення юридичного факту та визнання права власності на спадкове майно. В позовній заяві зазначає, що [INFO] помер [PERSON] , рідний дядько позивача. Спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON] , становить земельна ділянка площею 1,8404 га, яка складається із п`ятьох земельних ділянок площею 0,2811 га, площею 0,8470 га, площею 0,3745 га, площею 0,0939 га, та площею 0,2439 га, які виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Дмитрівської сільської ради Радехівського району Львівської області. Фактично прийнявши спадщину, вступивши в управління та володіння майном спадкодавця, за законом, позивач мала намір оформити свої права на спадкове майно у нотаріальному порядку, у Радехівській державній нотаріальній конторі, однак цього зробити не може, у зв`язку з відсутністю належного правовстановлюючого документа, а саме Державного акту на право приватної власності на землю, оскільки такий видано на ім`я спадкодавця після його смерті, а відтак державний нотаріус відмовив позивачу у вчиненні нотаріальної дії, та рекомендовано звернутися з позовом в суд. Інших спадкоємців, які могли претендувати на спадкове майно [PERSON] , немає. Станом на сьогоднішній день позивач вимушена звернутися в суд з даним позовом. Просить встановити факт прийняття [PERSON] , спадщини шляхом вступу у фактичне володіння та управління спадковим майном, що залишилася після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Визнати за [PERSON] , право власності на земельну ділянку площею 1,8404 га, яка складається із п`ятьох земельних ділянок площею 0,2811 га, площею 0,8470 га, площею 0,3745 га, площею 0,0939 га, та площею 0,2439 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Дмитрівської сільської ради Радехівського району Львівської області, в порядку спадкування, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.3-5,26-28). Позивач у підготовче судове засідання не з`явилася, подала суду клопотання про розгляд справи без її участі за наявними матеріалами справи, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задоволити (а.с.34). Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористалася позивач. Представник відповідача Радехівської міської ради Львівської області, скерував суду заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю, просив розгляд справи проводити без участі їх представника (а.с.38). У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд встановив, що [INFO] помер [PERSON] - дядько позивача, що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , видане 24.05.2017 року Радехівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області (а.с.9). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , видане Дмитрівською сільською радою Радехівського району Львівської області (а.с.10). [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданого Дмитрівською сільською радою Радехівського району Львівської області (а.с.36). Родинні відносини, підтверджуються свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] та про укладення шлюбу позивача, серії [NUMBER] , Витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №00018101746 від 24.05.2017 року та №00018142200 від 01.06.2017 року, Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00018101631 від 24.05.2017 року (а.с.11-15). Спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON] , становить земельна ділянка площею 1,8404 га, яка складається із п`ятьох земельних ділянок площею 0,2811 га, площею 0,8470 га, площею 0,3745 га, площею 0,0939 га, та площею 0,2439 га, які виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Дмитрівської сільської ради Радехівського району Львівської області, згідно Державного акта на право приватної власності на землю, серії ІV-ЛВ №028970 виданого 29.12.1999 року Радехівською районною радою Львівської області на підставі рішення IX сесії ІІІ демократичного скликання Радехівської районної ради від 24.12.1999 року і зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 4760 (а.с.16). Згідно довідки №429 від 07.06.2017 року, виданої виконкомом Дмитрівської сільської ради, [PERSON] , 1924 року народження, який помер [INFO] , на день смерті був зареєстрований та проживав в [ADDRESS] (а.с.18). Відповідно до Витягу зі Спадкового реєстру №66937932 від 21.10.2021 року, після смерті [PERSON] - [INFO] , за вказаними параметрами запиту у Спадковому реєстрі інформація відсутня (а.с.35). Як вбачається з довідки №1072 від 22.10.2021 року, яка видана виконавчим комітетом Радехівської міської ради Львівської області, померлий [PERSON] постійно до дня смерті [INFO] , проживав і був зареєстрований по [ADDRESS] , разом з ним на день смерті проживала племінниця - [PERSON] , 1955 року народження, власних дітей у померлого не було (а.с.37). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР). Перешкодою в реалізації позивача її законних прав та інтересів, є те, що вона позбавлена у позасудовому порядку оформити спадщину, після смерті [PERSON] . Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved