Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

01.07.2014 року позивачка звернулася до Першотравневого районного суду Донецької області з позовною заявою до Дочірнього підприємства Ілліч-Агро Донбас про визнання договору недійсним. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала наступне. На підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДН №102449 від 10.10.2005 року її чоловіку [PERSON] належала 5,43 га земельної ділянки, яка розташована на території Бердянської сільської ради Першотравневого району Донецької області. Цільове її призначення - ведення товарного сільськогосподарського виробництва. У 2007 році, між [PERSON] та Дочірнім підприємством Ілліч-Агро Донбас був укладений договір оренди вказаної земельної ділянки, зареєстрований 11.01.2008 року Першотравневим районним відділом ДРФ ДП ЦДЗК при Державному Комітеті України по земельних ресурсах, реєстр № 040816600308. [INFO] її чоловік помер. Після оформлення спадщини у встановленому законом порядку, одержання свідоцтва на право на спадщину за законом, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №902583 від 01.04.2009 року позивачка стала власником земельної ділянки площею 5,43 га земельної ділянки, яка розташована на території Бердянської сільської ради Першотравневого району Донецької області. При цьому, позивачці було надано для підписання роздруковані останні сторінки договору, які вона підписала, з текстом договору при цьому вона не знайомилася. Їй було роз'яснено, що копію договору вона отримає після його державної реєстрації. Зараз, ознайомившись з повним текстом договору оренди, вона помітила, що договір, який був укладений між її померлим чоловіком та відповідачем у 2007 році не містить усіх істотних умов, передбачених ч.1 ст. 15 Закону України Про оренду землі, а саме умови про передачу у заставу і внесення в статутний фонд права оренди земельної ділянки, що може бути використано відповідачем у власних потребах. Вважає відсутність істотної умови у договорі оренди землі - умови про передачу у заставу і внесення в статутний фонд права оренди земельної ділянки є грубим порушенням норм діючого законодавства України при вчиненні правочину. Враховуючи вищезазначене, позивачка була змушена звернутися до суду та у своїх позовних вимогах просила суд: визнати недійсним договір оренди земельної ділянки укладений між [PERSON] і Дочірнім підприємством Ілліч-Агро Донбас Публічного акціонерного товариства Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча, зареєстрований 11.01. 2008 року у Державному підприємстві Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельним ресурсам за №040816600308 У судовому засіданні представниця позивачки [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Представник відповідача Завізний М.О., в судовому засіданні позов не визнав, просив у задоволенні відмовити, надав до суду заперечення проти позову. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, згідно наступних підстав: Як вбачається з державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №902583 від 01.04.2009 року, на імя позивачки [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 5,43 га з визначенням її меж (а.с.5). Як вбачається з договору оренди землі № 141 від 15.01.2007 року, між [PERSON] та відповідачем було укладено договір оренди земельної ділянки, зареєстровано у встановленому порядку у Першотравневому районному відділі Донецької регіональної філії ДП Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельним ресурсам, крім того у договорі наявні усі істотні умови, передбачені чинним законодавством (а.с.6-8). Згідно відомостей про видачу орендної плати позивачка регулярно отримувала ці кошти (а.с.26-34). Відповідно до ст.. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст.. 58 ЦПК України,належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.. 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, як було встановлено в судовому засіданні у вищевказаному договорі прописано розмір орендної плати, у відсотках до вартості земельного паю. Всебічно дослідивши матеріали справи та докази надані сторонами, суд остаточно набуває висновку у неможливості задоволення позову, фактів які б дали можливість суду прийти до протилежного, сторонами надано не було, а тому не має підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed