Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

01 грудня 2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом, в якому просила розірвати шлюб укладений з [PERSON] та визначити місце фактичного проживання спільних неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] за місцем проживання [PERSON],посилаючись на ті обставини, що спільне життя з відповідачем не склалось, зберегти сім'ю не вдалось, оскільки останні мають протилежно різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, що обумовило втрату почуття взаємної любові, необхідності у постійному спілкуванні, у зв'язку із чим шлюбні відносини між подружжям фактично припинились з 2012 року. Крім того, вказує, що зазначені обставини роблять неможливим подальше спільне сімейне життя з відповідачем, а збереження шлюбу, у свою чергу, суперечитиме як інтересам останніх, так інтересам їх неповнолітніх дітей- [PERSON] та [PERSON] ,які після припинення сімейних стосунків за взаємною згодою подружжя залишились проживати з матір'ю. В судове засідання позивач не з'явилась, надала письмову заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву в якій просить судове засідання проводити за його відсутності, проти розірвання шлюбу не заперечує та цілком визнає заявлені позивачем вимоги. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, сторони розуміють наслідки відповідних процесуальних дій, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 04 березня 2006 року у Київському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис № 110.(а.с. 16) Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей - доньку [PERSON], яка народилась [INFO], сина [PERSON], який народився [INFO] що підтверджується свідоцтвами про народження останніх. (а.с. 9,10) Спільне життя подружжя не склалося через відсутність взаємопорозуміння, різних поглядів на сімейне життя, на права та обов'язки подружжя, у зв'язку із чим фактично шлюбні відносини остаточно припинились у 2012 році, після чого подружжя спільного господарства не веде, шлюбних відносин не підтримує. Суд вважає, що в наданні сторонам строку для примирення немає підстав, оскільки встановлено, що подальше сумісне життя та збереження шлюбу неможливо. Вимоги щодо розподілу майна не пред'являлись. Таким чином, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, встановивши, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін, вважає за необхідне позов задовольнити. Згідно ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним та документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved