Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом (з урахуванням уточнень від 15.09.2017 року), в якому просить надати дозвіл неповнолітній [PERSON], [INFO], на тимчасовий виїзд за межі України в період з 03.09.2017 року по 30.12.2017 року без згоди та супроводу батька [PERSON], а у супроводі інших осіб, уповноважених її матір'ю, [PERSON] На обґрунтування уточнених позовних вимог посилалася на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбу з відповідачем з 29.10.2002 року. [INFO] у них народилася донька, [PERSON]. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30.10.2013 року шлюб між ними розірваний. Мати відповідача, [PERSON], тривалий час проживає у Сполучених Штатах Америки (далі США), отримала громадянство цієї країни. У літку 2015 року вона надіслала запрошення приїхати да неї онуці, [PERSON] Позивач надала дозвіл на виїзд дитині та відповідач з донькою їздив погостити до бабусі. Бабуся зробила дитині посвідку на проживання в США. Після повернення з США до України у листопаді 2015 року відповідач перестав спілкуватися з донькою. У червні 2016 року позивач зверталася до суду з аналогічним позовом, отримала рішення суду та дитина їздила на канікули до бабусі в США. Відповідно до посвідки на проживання у США [PERSON] має право постійно проживати або хоча б один рік на рік приїздити до США, в іншому випадку документ втрачає силу. У червні 2017 року позивачу стало відомо, що відповідач також виїхав з України і перебуває в США. Донька телефонувала бабусі, просила дати телефонну трубку батькові, але останній під різними приводами не бажає спілкуватися з дитиною. Виїзд відповідача до США позивач вважає пов'язаний з тим, що він отримав кредити приблизно в шести банках України, не повертає їх та переховується від представників банку. Позивач [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Пояснила, що на теперішній час [PERSON] навчається у 7-му класі загальноосвітньої школи, її подорож вона планує на час шкільних канікул. Сама позивачки дозволу на в'їзд в США не має, а тому вважає можливим авіа переліт дочки у супроводі працівника авіакомпанії. Піклуватися дитиною під час її перебування у США буде бабуся та тітка. Представник відповідача [PERSON] - адвокат [PERSON]., який діє на підставі довіреності, заперечував проти задоволення позовних вимог. Пояснив, що відповідач [PERSON] неодноразово намагався побачитися з донькою, дзвонив з цього приводу позивачу, проте вона категорично заперечувала проти зустрічі батька з донькою. Своїми діями позивач перешкоджає спілкуванню відповідача з дитиною, у зв'язку з чим [PERSON] звертався до опікунської ради, а у подальшому до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини, визначення способу участі у її вихованні. Відповідач не може надати дозвіл на виїзд доньки за кордон, оскільки йому невідомо до якої саме країни має наміри виїхати дитина. Позивач, зазначаючи, що має намір відправити доньку до бабусі в США, не просить надати дозвіл на виїзд саме до цієї країни. При цьому [PERSON], до якої нібито збирається дитина, проживає у муніципальному житлі, наданому їй для проживання державою відповідно до державної програми забезпечення муніципальним житлом малозабезпечених громадян, та згідно даної програми не має право селити в це житло будь-кого, включаючи близьких родичів. Крім того, [PERSON] за станом здоров'я не залишає межі квартири, а тому не зможе забезпечити належний догляд дитині. Вимога позивача про надання дозволу дитині на виїзд за кордон без згоди та супроводу батька у супроводі інших осіб, уповноважених її матір'ю, викликає занепокоєння у батька щодо долі його доньки, оскільки у нього немає можливості впливати на те, яким чином і з ким потрапить його донька за кордон. Відповідач категорично проти того, щоб його донька виїздила за кордон з невідомою людиною, оскільки позовні вимоги не містять прізвища конкретної особи, в супроводі якої позивач має право відправити дитину за кордон. Також, позивач просить надати дозвіл доньки в період з 30.09.2017 року по 30.12.2017 року, тобто в період навчального процесу, що суперечить інтересам дитини, яка має в цей період отримувати освіту, навчаючись у школі. Твердження позивача про те, що посвідка на проживання у США видана доньці втрачає силу у разі, якщо вона хоча б один раз на рік не приїде до США, не відповідає дійсності, доказів на підтвердження цієї інформації позивачем не надано. Зазначає, що надані у якості доказів копії вимоги ТОВ «Восток Фінексперт» без номеру та дати, листа ПАТ КБ «ПриватБанк» (дата та номер зазначені нерозбірливо), лист ПАТ «Платинум Банк» без номеру та дати, висновку по заяві [PERSON] від 04.06.2016 року, не містять інформації щодо предмета доказування, а тому є неналежними доказами. Відповідач [PERSON] подав суду письмову заяву, в якій висловив заперечення проти позову. Зазначив, що він на теперішній час проживає в США, проте через зайнятість по роботі не може забезпечити догляд за дитиною під час її перебування в цій країні, крім того його складні житлові умови (він мешкає в невеликому житловому приміщенні разом зі сторонніми особами) не дозволяють йому розмістити разом із собою дитину. Його мати [PERSON] хвора, за межі квартири не виходить. Представник третьої особи, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, надав заяву про слухання справи без участі представника органу опіки та піклування по Немишлянському району. Заяви та клопотання, інші процесуальні дії у справі. Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07.06.2017 року позовні вимоги [PERSON] задоволені, надано дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України із перетинанням державного кордону до США неповнолітньої [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу її батька, [PERSON], на період з 30.06.2017 року по 20.08.2017 року, в супроводі інших осіб, уповноважених її матір'ю, [PERSON]; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 640,00 грн. 14.06.2017 року на адресу суду надійшла заява представника відповідача [PERSON] - [PERSON]., який діє на підставі довіреності, про перегляд заочного рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07.06.2017 року. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27.06.2017 року заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07.06.2017 року скасоване, справу призначено до розгляду в загальному порядку. 15.09. 2017 року позивачкою подано уточнений позов, в якому вона просила надати дозвіл неповнолітній [PERSON], [INFO], на тимчасовий виїзд за межі України в період з 03.09.2017 року по 30.12.2017 року без згоди та супроводу батька [PERSON], а у супроводі інших осіб, уповноважених її матір'ю, [PERSON] Встановлені судом обставини Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 29.10.2002 року (свідоцтво про одруження [NUMBER] від 29.10.2002 року). Згідно зі свідоцтвом про народження [PERSON], [INFO], [NUMBER] від 19.11.2004 року, [PERSON] та [PERSON] є батьками вказаної дитини. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30.10.2013 року по справі № 645/8923/13-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. Відповідно до довідки про склад сім'ї, виданої дільницею № 52 КП "Жилкомсервіс" за № 926 від 24.03.2017 року за адресою: [ADDRESS] що належить позивачу зареєстровані: [PERSON] (власник), [PERSON].(чоловік), [PERSON] (син) та [PERSON] (дочка). Позивач наголосила, що відповідач пішов із сім'ї у вересні 2013 року, а спілкуватись з дитиною перестав з листопада 2015 року, його місцезнаходження їй не відомо. Малолітня [PERSON] мешкає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. Встановлено, що малолітня [PERSON] має проїзний документ дитини АА 293127 терміном з 20.03.2015 року по 20.03.2018 року, в 2016 році виїжджала до США. Норми права, що підлягають застосуванню. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка набрала чинності для України 27.09.1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 153 СК України закріпляє право батьків та дитини на спілкування, яке повинно здійснюватися безперешкодно. Тобто ніхто не може чинити перешкоди у спілкуванні батьків та дітей, крім випадків, коли таке спілкування негативно впливатиме на дитину та її інтереси. Відповідно до ст. 141 СК України, - мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до частини третьої статті 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно із частиною другою статті 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Пунктом 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, передбачено виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли вісімнадцятирічного віку. Відповідно до п.п. 1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Позиція суду Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. Як встановлено в судовому засіданні та не заперечувалося позивачкою, батько малолітньої [PERSON] - відповідач [PERSON] мешкає окремо від дитини, на теперішній час перебуває за межами України, письмової згоди на виїзд дитини в США не надає. Виходячи з положень зазначених норм матеріального права, дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення. Всупереч чинному законодавству позивачкою в уточненому позову не зазначено в яку саме країну світу вона просить дозволити виїзд неповнолітньої доньки, [PERSON], термін виїзду дитини за межі України, зазначений нею у позові з 03.09.2017 року по 30.12.2017 року, на час остаточного вирішення справи сплинув. Крім того, позивачем [PERSON] порушено ч. 3 ст. 313 ЦК України, так як фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України в супроводі інших осіб, які уповноважені обома батьками. Дані щодо осіб, яких позивачка уповноважує на супровід її дитини, суду не надані. Позовні вимоги пред'явлено без врахування факту спливу терміну діє проїзного документу дитини АА 293127 20.03.2018 року та можливості в'їзду дитини на територію України після спливу його дії. Крім того, позивачем [PERSON] не надано доказів щодо належних умов проживання малолітньої [PERSON] в іншій країні (зокрема, в матеріалах справи відсутній акт обстеження помешкання, у якому буде проживати неповнолітня дитина, складений компетентними органами країни проживання та легалізований у передбаченому законом порядку національними органами); не надано доказів того, хто понесе матеріальну відповідальність за час перебування неповнолітньої [PERSON] в іншій країні. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Посилання позивачки на те, що належний догляд та утримання малолітньої дитини буде здійснювати її баба або тітка є голослівними. Висновки суду за результатами розгляду справи. З врахуванням наведеного вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про надання дозволу на виїзд дитини без згоди батька підлягають залишенню без задоволення. Судові витрати. Питання щодо судових витрат судом вирішуються відповідно до положень ст.141 ЦПК України, понесені стороною позивача судові витрати покладаються на позивача, якому відмовлено в позові. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed