Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

01 листопада 2016 року позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки [PERSON], [INFO], яка продовжує навчання, та неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. В позовній заявні зазначає, що з 10 серпня 1997 року вони із відповідачем [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу у них народилась донька [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. Як на підставу звернення із позовом вказує, що з липня 2009 року вони з відповідачем, проживаючи в одній квартирі, фактично припинили сімейні відносини, а неодноразові намагання налагодити стосунки не мали результату. Протягом останніх шести місяців хоч і проживають в одній квартирі, однак між ними відсутнє спілкування, спільне господарство не ведуть, діти перебувають на її утриманні. Вважає, що сім'я розпалась через різність характерів та поглядів на сімейне життя, втрату почуттів кохання одне до одного та поваги відповідача до неї, а примирення є неможливим. Окрім того, оскільки відповідач ухиляється від утримання дітей, матеріальної та фінансової допомоги добровільно не надає, просить стягувати із відповідача аліменти на утримання сина у розмірі 1000,00 грн. щомісяця, починаючи з дати подання позову та до досягнення ним повноліття та аліменти на утримання доньки, яка продовжує навчання, у розмірі 1000,00 грн. щомісяця, починаючи з дати подання позову та до закінчення навчання чи до досягнення нею двадцятитрьохрічного віку. З огляду на зазначене, просить позов задоволити повністю та стягнути з відповідача понесені судові витрати. В подальшому, представник позивача [PERSON] подав заяву про уточнення позовних вимог від 21.11.2016р. (а.с. 53), згідно якої просив розірвати шлюб між сторонами, залишити позивачу прізвище «[PERSON]», стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей в розмірі по 500, 00 грн. на кожну дитину. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги, з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 21.11.2016р., підтримала з підстав, зазначених в позовній заяві, додатково зазначивши, що примирення є неможливим, оскільки відповідач застосовує до неї фізичне та психологічне насильство, протягом тривалого часу подружнє життя та спільний побут між ними відсутні. Окрім того, зазначила, що відповідач не надає їй кошти на утримання дітей, жодної фінансової участі у вирішенні побутових питань не бере та, враховуючи мінливий характер доходу відповідача, просила стягувати з нього аліменти в твердій грошовій сумі по 500, 00 грн. на кожну дитину. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, зокрема, зважаючи на те, що дійсно протягом останнього часу не надавав [PERSON] коштів на утримання дітей та враховуючи мінливий характер своїх доходів, погодився сплачувати аліменти на користь позивача на утримання їх дітей в розмірі по 500, 00 грн. на кожну дитину. В іншій частині проти позову заперечував, вважаючи, що їх сім'ю ще можна зберегти. В судовому засіданні підтвердив, що дійсно має місце фізичне та психологічне насильство в сім'ї, що зумовлено його ревнощами та критичним ставленням до поведінки дружини, а з 2007р. нормальне подружнє та сімейне життя між ними відсутнє через постійні взаємні претензії та сварки, зокрема, на даний час відсутній спільний побут, ведення господарства, а спілкування ведеться лише щодо життя дітей. Заслухавши сторін, з'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, судом встановлено, що 10 серпня 1997 року сторони уклали шлюб, який зареєстрований виконавчим комітетом Ломачинецької сільської ради Сокирянського району Чернівецької області за актовим записом №5, що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданим 10.08.1997р. Ломачинецькою сільською радою Сокирянського району Чернівецької області (а.с. 6). У шлюбі в сторін народилася донька [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 21.04.1998 року Виконавчим комітетом Новодністровської міської ради Чернівецької області, та син [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження [NUMBER], виданим 11.03.2001 року Виконавчим комітетом Новодністровської міської ради Чернівецької області (а.с. 10). Позивач [PERSON] працює в Новодністровській гімназії Новодністровської міської ради Чернівецької області на посаді вчителя інформатики, що підтверджується довідкою № 58 від 26.10.2016 року, виданою директором Новодністровської гімназії (а.с. 11). В судовому засіданні позивач підтвердила, що місце її праці не змінилось, а відповідач зазначену обставину не оспорював. Згідно довідки № 60 від 26.10.2016 року, виданої директором Новодністровської гімназії, [PERSON], 2001р.н., навчається в 10-Б класі Новодністровської гімназії Новодністровської міської ради Чернівецької області, а згідно довідки №341/16 від 25.10.2016 року, виданої деканом факультету фізичної культури та здоров'я людини Чернівецького національного університету імені Юрія Федьковича, [PERSON] є студенткою ІІ курсу факультету фізичної культури та здоров'я людини Чернівецького національного університету імені Юрія Федьковича, денної форми навчання (а.с. 13-14). Відповідач повідомив, що інших дітей, які б перебували на його утриманні у нього немає, однак, зазначив, що на його утриманні знаходяться його батьки-пенсіонери. Також підтвердив, що на даний час не працює, а його дохід має мінливий та нестабільний характер. Як вбачається із довідки № 1221/02-43 від 01.11.2016р., виданої Новодністровським міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, виконавчих документів про стягнення аліментів з [PERSON], [INFO], [ADDRESS], станом на 01.11.2016 року на виконанні у відділі не перебуває (а.с. 12). В судовому засіданні сторони повідомили, що стан їхнього здоров'я та здоров'я їхніх дітей задовільний. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Шлюб відповідно до ст. 24 СК України це добровільна згода чоловіка та жінки. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки позивач не бажає перебувати у шлюбі, наполягає на його розірванні, заперечуючи можливість примирення, в тому числі з мотивів особистої безпеки, та, враховуючи дійсні обставини справи, зокрема, відсутність протягом тривалого часу між сторонами спілкування, ведення спільного господарства, фізичне та психологічне насильство в сім'ї зі сторони відповідача щодо позивача, суд вважає, що сім'я сторін розпалась, а примирення є неможливим. За таких обставин по справі суд приходить до висновку, що зберегти сім'ю сторін неможливо, подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам та інтересам їхніх дітей, а відтак, шлюб між ними необхідно розірвати. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається із Свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданого 10.08.1997р. Ломачинецькою сільською радою Сокирянського району Чернівецької області, після реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]». Таким чином, враховуючи бажання позивача [PERSON]. залишити набуте при реєстрації шлюбу прізвище, суд приходить до висновку, що після розірвання шлюбу їй слід залишити прізвище «[PERSON]». Згідно ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст.115 Сімейного кодексу України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991р. та набула чинності для України 27.09.1991р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а відповідно до ст. 199 СК України батьки зобов'язані утримувати й повнолітніх дочку, сина, якщо такі продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення двадцяти трьох років за умови, що батьки можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У ч.ч. 1, 2 ст. 184 СК України передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим 30 % (тридцяти відсотків) встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд визначає розмір аліментів на неповнолітніх та повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів відповідно до ст.ст. 182, 200 СК України з урахуванням стану здоров'я та матеріального становища дитини; стану здоров'я та матеріального становища платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інших обставин, що мають істотне значення, а також можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При цьому, згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно п.п. 17, 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. Обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Оскільки на даний час відповідач не надає позивачу коштів на утримання їхніх дітей в добровільному порядку, при цьому як неповнолітній син, так і повнолітня донька сторін навчаються, не мають можливості працювати, не отримують додаткових доходів, окрім стипендії, беручи до уваги визнаня позову відповідачем [PERSON] в цій частині, що, з врахуванням положень ч. 4 ст. 174 ЦПК України, не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку, що в цій частині позов підставний та підлягає задоволенню. Щодо розподілу судових витрат, то суд виходить із наступного. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення аліментів. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, оскільки позов судом задоволено в повному обсязі, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в сумі 551, 20 грн. в дохід держави та 551, 20 грн. на користь позивачки [PERSON] На підставі Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991р. та набула чинності для України 27.09.1991р., ст.ст. 24, 105, 110, 112-115, 141, 180-184, 191, 200 СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»,

Outcome: approved