Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-04 00:00:00

Прокурор Галицького району м. Львова звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування збитків, спричинених злочином. Свої вимоги мотивував тим, що [PERSON], працюючи на посаді інженера-проектувальника ПП «Альтернатива енергії», будучі службовою особою, у липні 2013 року вчинив злочини, передбачені ч. 1 ст. 366, ч.1 ст. 222 КК України. Вказані дії полягали у наданні неправдивої інформації органам державної влади, складанні завідомо неправдивого офіційного документу - довідки про розмір заробітної плати з метою одержання кредиту. На підставі поданих документів та завідомо неправдивої інформації про його рівень доходів між ПАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] 30 липня 2013 року був укладений договір іпотечного кредиту № 2233-2165, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 251000 грн. на придбання квартири [ADDRESS]. Відповідно до умов кредиту, часткова компенсація процентів у розмірі 13% річних, що становило 335204,19 грн., здійснювалася за рахунок державних коштів субвенції, з яких станом на 31 травня 2014 року погашено суму 21557,69 грн. коштами Львівського регіонального відділення державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному будівництву». Вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 21 серпня 2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 366, ч.1 ст. 222 КК України. Прокурор в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила позов задовольнити. Не заперечувала проти винесення заочного рішення по справі. Львівське регіональне відділення Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» свого представника до суду не направило. Відповідач до суду не прибув, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи (а.с.14,15). Заперечень проти позову, заяв відповідача про поважні причини неявки чи розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Тому, за згодою прокурора, у відповідності до вимог ст. 224 ЦПК України, суд ухвалив справу розглядати у заочному порядку. Заслухавши думку прокурора, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 21 серпня 2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 366, ч.1 ст. 222 КК України. Згідно з вироком суду, [PERSON], працюючи на посаді інженера-проектувальника ПП "Альтернатива енергії", в липні 2013 року, склав завідомо підроблені довідки про свої доходи № 5 від 10.07.2013 року, в які вніс завідомо неправдиву інформацію про рівень своїх доходів, згідно яких за період з січня по червень 2013 року йому було нараховано заробітної плати в сумі 35 564,50 гривень, що не відповідає дійсності. Водночас, згідно інформації наданої Головним управління пенсійного фонду України у Львівській області - [PERSON] за період з січня по червень 2013 року було нараховано заробітну плату в сумі 11 750 гривень. 11.07.2013 року маючи умисел на надання завідомо неправдивої інформації, з метою безпідставного отримання коштів субвенції з Державного бюджету України у вигляді часткової компенсації процентів у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України № 343 від 25.04.2012 року та включення його до переліку осіб, які мають право на отримання компенсації іпотечного кредитування та отримання кредиту за цією програмою, [PERSON] надав завідомо неправдиву інформацію Державному фонду сприяння молодіжному житловому будівництву. 29.07.2013 року знаходячись у ПАТ "Державний ощадний банк України", що за адресою: м. Львів, вул. Січових Стрільців, 9, [PERSON] надав працівнику банку завідомо неправдиву інформацію про рівень доходів його сім'ї. На підставі поданих документів та завідомо неправдивої інформації про його рівень доходів між ПАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] 30 липня 2013 року був укладений договір іпотечного кредиту № 2233-2165, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 251000 грн. на придбання квартири [ADDRESS]. Відповідно до умов кредиту, часткова компенсація процентів у розмірі 13% річних, що становило 335204,19 грн., здійснювалася за рахунок державних коштів субвенції, з яких станом на 31 травня 2014 року погашено суму 21557,69 грн. коштами Львівського регіонального відділення державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному будівництву» (а.с.7-9). Відповідно до ст.1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Водночас ст. 177 ЦК України визначено, що об'єктами цивільних прав є речі. У тому числі гроші та цінні папери, майнові права та інші матеріальні й нематеріальні блага. За приписами ст. 22 ЦК України. Пунктами 13, 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином і стягнення безпідставно нажитого майна» роз'яснено, що покладаючи на підсудного обов'язок відшкодувати матеріальну шкоду, суд має виходити з установленого законом правила про те, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню в повному обсязі. Пунктом 18 постанови визначено, що при розгляді цивільного позову, що випливає з кримінальної справи, суд згідно з роз'ясненням, даним у п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 року «Про судове рішення» визнає суми, що підлягають стягненню на відшкодування шкоди, з урахуванням доказів, як наявних у кримінальній справі, так і додатково представлених сторонами цього цивільного позову або/і зібраних з ініціативи суду. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що внаслідок неправомірних дій відповідача [PERSON] спричинені збитки державі в особі Львівського регіонального відділення Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», які полягають у сумі виплачених субвенцій на часткове погашення відсотків по кредитному договору у розмірі 21557,69 грн. Між діями [PERSON] та спричиненням збитків є прямий причинний зв'язок, що встановлено вироком суду, який набрав законної сили. Тому обов'язок по відшкодуванню збитків слід покласти на відповідача. Відповідно до ст.79,88 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір, розмір якого відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» становить 243,60 грн.

Outcome: approved