Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-15 00:00:00

У грудні 2020 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу Нікітенко Олени Валеріївни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири під [ADDRESS] укладеного 16 червня 2016 року зареєстрованого за №350 між [PERSON] та [PERSON] ;, скасування державної реєстрації договору купівлі-продажу квартири під №34 від 16 червня 2016 року зареєстрованого за № 350 вчиненого приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Нікітенко Оленою Валеріївною. Вимоги мотивує тим, що має право користування квартирою за адресою по [ADDRESS] , що підтверджено рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 09.01.2014 року. Відповідач [PERSON] за договором дарування посвідченим приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Тюртюбек Н.М від 12.11.2012 року подарувала вказану квартиру [PERSON] . Однак, як стало відомо позивачу відповідач [PERSON] в подальшому продала вказану квартиру за договором купівлі-продажу від 16.06.2016 року іншій особі - [PERSON] . Позивач вказує, що згідно рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 09.01.2014 року він вселений до даного помешкання, відповідачів зобов`язано не чинити перешкоди у користуванні квартирою та надати ключі від квартири де знаходяться його особисті речі, тому вважає, що має право користуватися вказаною квартирою, відповідачі не мали права її відчужувати та чинити перешкоди в квартиру де знаходяться його особисті речі. За вказаного, позивач просить позовні вимоги задовольнити, визнати договор купівлі-продажу квартири недійсним та скасувати державну реєстрацію. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14.01.2021 року було залишено позовну заяву без руху. /а.с. 53-54/. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 08.02.2021 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання /а.с. 29-31/. 03.03.2021 адвокат Рабеко М.М., який діє в інтересах відповідачів [PERSON] , [PERSON] та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] надав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог /а.с.63-64/ Відповідно до відповіді на відзив від 22.03.2021 року позивач наполягає на задоволенні позовних вимог в повному обсязі /а.с. 88/ Згідно ухвали Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13.05.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті /а.с. 106-107/. В судовому засіданні позивач та представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю, просили задовольнити. В судовому засіданні представник відповідачів [PERSON] , [PERSON] - адвокат Рабеко М.М. заперечив проти задоволення позовних вимог в повному обсязі та просив відмовити в задоволенні позову повністю. Підстави відмови у задоволенні позовних вимог виклав у відзиві поданому до суду 03.03.2021 року. Відповідач, приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу Нікітенко О. В., в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутності. В судовому засіданні представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Рабеко М.М. заперечив проти задоволення позовних вимог. Суд, в межах наданих доказів, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що згідно ухвали апеляційного суду Кіровоградської області від 09.01.2014 року позивача вселено до квартири за адресою [ADDRESS] , зобов`язано [PERSON] надати ключі від квартири та не чинити перешкоди в користуванні даним помешканням. Як вбачається з матеріалів справи за договором дарування від 20.11.2012 року, посвідченим приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Тюртюбек Н.М., [PERSON] подарувала вказану квартиру [ADDRESS] [PERSON] . В свою чергу [PERSON] 16 червня 2016 року за договором купівлі продажу, посвідченого приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Нікітенко О.В. , вказану квартиру продала [PERSON] . Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16.12.2016 року залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 26.04.2017 року позивача визнано таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України. Відповідно до частини першої та абзацу 1 і 2 частини третьої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Презумція правомірності правочину встановлена законодавцем у ст. 204 ЦК України. Відповідно до цієї правової норми правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним Згідно з нормами глави 16 ЦК України правочин може бути визнано судом недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Підставою недійсності правочину відповідно до статті 215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст. 203 ЦК України, зокрема: особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Позивачем не надано будь - яких доказів, а судом не добуто підстав за яких даний договір купівлі-продажу може бути судом визнаний недійним. Посилання позивача та його представника [PERSON] , як на підставу визнання договору купівлі-продажу недійсним з підстав ст. 405,406 ЦК України судом визнаються необгрунованими, оскільки вказані правовідносини не відносяться до правових підстав визнання правочинів недійсним. Також суд вважає необґрунтованим посилання позивача та його представника позивача [PERSON] на ст. 156 ЖК Української РСР України так як вказані правовідносини не відносяться до правових підстав визнання правочинів недійсним, так як ст. 156 ЖК Української РСР регулює питання права користування жилим приміщенням. Таким чином, заявлені вимоги позивача є безпідставними, необґрунтованими, тому у їх задоволені слід відмовити. В свою чергу, відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав регулює ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Пунктами 1, 2 частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і твердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав нерухоме майно. Оскільки, позовна вимога про скасування державної реєстрації договору купівлі-продажу квартири під [ADDRESS] укладеного 16 червня 2016 року зареєстрованого за № 350 приватним нотаріусом, Кропивницького міського нотаріального округу Нікітенко О.В., є похідною від основної вимоги, то у зв`язку з відмовою у задоволенні основної вимоги про визнання недійсним договору купівлі продажу квартири зазначена позовна вимога також не підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed