Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-17 00:00:00

У квітні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову зазначала, що з 01 червня 2001 року вона перебувала у шлюбі із [PERSON], 24 жовтня 2008 року зареєстровано розірвання шлюбу між ними. Від шлюбу вони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу відповідач життям сина не цікавиться, участі у його вихованні не приймає, матеріальної допомоги дитині не надає, що свідчить про невиконання ним батьківських обов'язків. Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 23 квітня 2008 року із [PERSON] стягнуто аліменти на сина [PERSON] в розмірі ? частки його заробітку. Однак це рішення суду відповідачем не виконується. Станом на 01 березня 2018 року згідно із розрахунком головного державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва заборгованість відповідача по сплаті аліментів на дитину становить 169786 грн. 22 коп. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, у якій зазначала, що позов вона підтримує повністю, просила суд його задовольнити та розглянути справу за її відсутності. Відповідач [PERSON], будучи повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, у якій зазначав, що позов він визнає, проти його задоволення не заперечує, просив суд розглянути справу за його відсутності. Третя особа Орган опіки та піклування Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації у судове засідання теж не з'явився, подав до суду заяву, у якій просив розглянути справу без участі їхнього представника. У наданому ним до суду висновку № 101-7196/03 від 15 серпня 2018 року вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо його неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод чи інтересів інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] у місті Києві, про що 31 жовтня 2003 року в Книзі записів актів громадянського стану про народження Відділом реєстрації актів громадянського стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві зроблено актовий запис за № 2355. Його батьком є відповідач [PERSON], матір'ю - позивач [PERSON], які перебували у шлюбі з 01 червня 2001 року. Згідно із свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданим 12 грудня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області, шлюб між сторонами розірвано, про що 24 жовтня 2008 року в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 531. З акту обстеження житлово-побутових умов проживання дитини від 06 серпня 2018 року, складеного комісією Служби у справах дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, видно, що неповнолітній [PERSON], [INFO], проживає з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS], для дитини створені належні умови для проживання, навчання та розвитку. Із висновку Органу опіки та піклування Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації (далі - Орган опіки та піклування) за № 101-7196/03 від 15 серпня 2018 року видно, що з моменту розірвання шлюбу батько дитини [PERSON] із сім'єю не проживає, участі у вихованні сина [PERSON] не приймає, його життям і здоров'ям не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання сина не надає, рішення суду по сплаті аліментів на дитину не виконує, має заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 169786 грн. 22 коп. З метою захисту прав та інтересів дитини Орган опіки та піклування на підставі ст. 164 СК України вважає доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Із дослідженої в суді нотаріально посвідченої заяви [PERSON], наданої ним компетентним органам, видно, що протягом десяти років він із сином [PERSON], [INFO], не проживає, участі у його вихованні не приймає, відносин з ним не підтримує, матеріально дитину не забезпечує. Проти позбавлення його батьківських прав відносно сина [PERSON] не заперечує. У ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року № 2402-III встановлено, що накожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки чи інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Пленум Верховного Суду України в абз. 2 п. 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно із ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У ч. 1 ст. 164 СК України встановлено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (п. 2). За змістом положень ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідач [PERSON] від виконання батьківських обов'язків стосовно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], ухиляється, позов визнав, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] про позбавлення відповідача батьківських прав є обґрунтованим та підлягає задоволенню. При подачі до суду цього позову [PERSON] сплачено судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп., який підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved