Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-20 00:00:00

У травні 2017 року позивач звернулась до суду з позовом де вказує, що в житловому будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] вона мешкає з самого дитинства. Даний житловий будинок був збудований її родиною у 1986 році. Більш ніж 10 років вона добросовістно та безперервно володіє та користується даним нерухомим майном, доглядає за будином, утримує його, постійно робить поточний та капітальний ремонти, оскільки постійно в даному житловому будинку мешкає. Оскільки вона тривалий час користується усім спірним домоволодінням, просила визнати за нею право власності на спірний житловий будинок в порядку набувальної давнини. Позивач у судове засідання не з'явилась, про день та час слухання справи повідомлялась своєчасно і належним чином, заяв про відкладення розгляду справу або про розгляд справи за її відсутності не надавала. Тому суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутність, за участю її представника. Представник позивача у судове засідання не з"явилась, надала суду письмову заяву з проханням розглядати справу у її відсутність. Заявлені позовні вимоги підтримала і просила задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з"явився, надав суду письмову заяву з проханням розглянути справу у його відсутність та постановити рішення на розсуд суду, у відповідності з діючим законодавством. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов обгрунтований і підлягає задоволенню у повному обсязі з огляду на наступне. Відповідно до ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном та продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Частиною 8 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України передбачено, що правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Цивільний кодекс України набрав чинності 1 січня 2004 р., тому норма ст.344 даного Кодексу може застосовуватися до правовідносин, які виникли після 1 січня 2004 року. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] подарувала [PERSON] належний їй на підставі свідоцтва про право особистої власності на забудову, виданого 20.12.1960 року Виконкомом Комарівської селищної ради народних депутатів та зареєстрованого 25.12.1960 року в Харківському міжміському бюро технічної інвентаризації в реєстрову книгу №3, за реєстровим №495, житловий будинок з надвірними будівлями, які розташовані за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договором дарування від 28 грудня 1982 року, посвідченого 28 грудня 1982 року державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області, за реєстровим №1-3022, (а.с.17-18). Цей факт також підтверджується листом КП "Харківське районне бюро технічної інветаризації" №575 від 21 липня 2016 року (а.с.6). Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER], [PERSON] померла [INFO] року (а.с.13). Згідно з копією домової книги на житловий будинок [ADDRESS] позивач зареєстрована у цьому будинку з 10 липня 2000 року (а.с.11-12). Згідно з інформації №591 від 05 липня 2017 року голови Південноміської ради Харківського району Харківської області [PERSON], зареєстрована та мешкає за адресою: [ADDRESS] з 10 липня 2001 року по теперішній час, вона користується спірним будинком, проводить в ньому ремонтні роботи, сплачує комунальні послуги (а.с.28). За наведених обставин, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позивач по справі добросовісно заволоділа домоволодінням, відкрито та безперервно ним володіє, а тому суд вважає можливим визнати за позивачем право власності у порядку набувальної давнини на домоволодіння [ADDRESS] В частині визнання за позивачем права власності на літню кухню літер Ж, сараї літери З, Л, тамбур літер в1, то в цій частині позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Як вбачається з копії технічного паспорту на домоволодіння [ADDRESS] тамбур літер в1, сараї літер З, Л, літня кухня літер Ж є самовільно збудованими. У відповідності з вимогами ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене. Крім того, розташовані на земельній ділянці поряд з житловим будинком господарсько-побутові будівлі й споруди: сараї, гаражі, літні кухні тощо відповідно до положень статей 186, 381 ЦК є приналежністю головної речі (будинку). У зв'язку із цим положення частини п'ятої статті 376 ЦК не є підставою для визнання за власником такого житлового будинку самостійного права власності на самочинно побудовані господарсько-побутові будівлі й споруди, що були зведені після набуття ним права власності на будинок чи садибу. Прийняття в експлуатацію таких об'єктів нерухомості має здійснюватися відповідною інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у спосіб, визначений Порядком прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24 червня 2011 року № 91. На підставі викладеного, ст.344, ч. 8 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України,

Outcome: partial