Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-09 00:00:00

01.07.2019 року до суду звернулася позивач [PERSON] , з позовом про визнання особи втратившою право користування жилим приміщенням до відповідачів [PERSON]. І [PERSON]. 27.08.2019 року отримані довідки про реєстрацію місця проживання відповідачів- фізичних осіб. 30.08 2019 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 10 жовтня 2019 року. 10.10.2019 року проведене підготовче судове засідання. Справу призначано до розгляду на 10.10.2019 року Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. 10.10.2019 року оголошено вступну та резолютивну частину рішення Згідно заявлених позовних вимог позивач просить визнати відповідачів втратившими право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: їй та членам її сім`ї на підставі спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого згідно розпорядження № 13 від 13.01.1993 року Верхньодніпровського районного будівельно - монтажного об`єднання. Вказана квартира приватизована нею згідно ЗУ «Про приватизацію державного житлового фону». Співвласниками квартири є її діти : [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] . 04.08.2006 року на прохання сина у вищевказаній квартирі була зареєстрована її невістка - [PERSON] , [INFO] . З 2009 року її син з дружиною виїхали працювати до Російської Федерації та постійно проживають там з 2012 року по цей час. Будучи знятим з реєстраційного обліку в спірному житловому приміщенні ніяких відповідачі майнових прав не втрачають. Натомість подальша реєстрація відповідачів в належному їй житловому приміщенні порушує її права як власника зазначеного житлового приміщення. Так, реєстрація відповідачів в належній їй квартирі не дозволяє їй розпоряджатись квартирою на свій розсуд та значно обмежує її права, призводить до невизначеності її становища як власника майна, покладає на неї додаткові обов`язки по оплаті комунальних послуг, неможливості оформити субсидії, здійснення інших прав в повній мірі. Відповідачі самостійно не бажають знятись з реєстраційного обліку в належному їй житловому приміщенні. Самостійно зняти відповідачів з реєстраційного обліку в належному їй житловому приміщенні вона також не має можливості, так як при цьому необхідна особиста присутність відповідачів, що й стало підвою звернення до суду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі давши пояснення фактично установлені матеріалами справи. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] , в судове засідання не з`явився, подавши заяви про розгляд справи у їх відсутність і про визнання позовних вимог. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст.55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що між сторонами виник спір із правовідносин, що регулюють право власності на житлове приміщення та право користування житловим приміщенням. Як встановлено в судовому засіданні позивачу і членам її сім`ї на підставі спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого згідно розпорядження № 13 від 13.01.1993 року Верхньодніпровського районного будівельно - монтажного об`єднання. Вказана квартира приватизована нею згідно ЗУ «Про приватизацію державного житлового фону». Співвласниками квартири є її діти : [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] що підтверджується копіє свідоцтва про право власності на житло. Відповідно до даних адресної довідки відповідачі зареєстровані у зазначеній квартирі. 04.08.2006 року на прохання сина у вищевказаній квартирі позивачем була зареєстрована її невістка - [PERSON] , [INFO] . Позивач просить визнати відповідачів таким, що втратили право користуватись належною їй квартирою виходячи з того, що останні за вказаною адресою не проживають з 2012 року та не сплачують комунальні послуги, не приймають у часті в у триманні квартири. Доказами, які підтверджують факт не проживання відповідачів в квартирі позивача є акт депутат Пушкарівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області від 11.06.2019 року, згідно якого вказано, що [PERSON] , і [PERSON] , в квартирі [ADDRESS] не проживають , а проживають в Російські Федерації. Факт не проживання відповідачів в зазначеній вище квартирі підтверджується також показаннями свідків [PERSON] , і [PERSON] , які пояснили, що вони проживають по сусідству з позивачкою, її син [PERSON] , в належній позивачці квартирі не проживає близько 5-6 років. А відповідача [PERSON] ,. вони не знають, оскільки вона у вказаній квартирі ніколи не проживала. Такими чином факт не проживання відповідачів в належному позивачці житловому приміщенні знайшов своє підтвердження, наданими позивачем доказами. В свою чергу судом встановлено, що відповідач [PERSON] , є співвласником квартири що належить позивачці. Відповідно до ч.1, 2 ст. 317 ЦК України - Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 319 ЦК України - Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України - Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно відповідач, як співвласник спірної квартири має право володіти, користуватись та розпоряджатись належною йому часткою будинку за власним розсудом. Єдиним обмеженням його прав власності є не порушення прав іншого співвласника житлового приміщення. Відповідно до вище наведених правових норм місце проживання відповідача не впливає на зміст його права власності. А не проживання власника житлового приміщення в належному йому житловому приміщенні не є підставою для зняття його з реєстрації у даному житловому приміщенні, так як власнику гарантується право володіння, користування та розпорядження належним йому майном, до складу якого входить і право бути зареєстрованому у житловому приміщенні, що є його власністю. Крім того ні нормами Цивільного кодексу України, ні нормами Житлового кодексу України не передбачено такого способу захисту порушених прав як визнання власника (співвласника) житла таким, що втратив право користування належним йому житловим приміщенням (його частиною). Тому в задоволенні позовних вимог щодо визнання [PERSON] таким , що втратив право користування житловим приміщенням: квартирою [ADDRESS] суд вважає за можливе відмовити. Позовні вимоги про визнання відповідача [PERSON] ,. такою, що втратила право користування житловим приміщенням: квартирою [ADDRESS] , суд вважає за можливе задовольнити виходячи з наступного. Відповідно до ст. 405 ЦК України - Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт не проживання відповідача [PERSON] , в квартирі позивача протягом одного року, суд вважає, що позовні вимоги про визнання її такою , що втратила право користування належним позивачу житловим приміщенням підлягають задоволенню. Дане рішення приймається судом відповідно до обраного позивачем способу захисту цивільних прав, а саме припинення права користування житловим приміщенням, який передбачений ст. 16, 405 ЦК України, та з якими погоджується суд. Будь-яких доказів на підтвердження факту проживання в належному позивачці житловому приміщенні наміру користуватись ним, відповідач [PERSON] суду не надала. Натомість подала суду заяву про визнання позовних вимог. За даних обстави, суд з метою захисту права власності позивача, вважає за можливе позовні вимоги задовольнити та визнати відповідача [PERSON] , такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . Так як судом встановлено, що реєстрація відповідача без проживання та користування у належному позивачу житловому приміщенні порушує право приватної власності позивача на зазначене житлове приміщення. Відповідач [PERSON] ,. не є власником зазначеного житлового приміщення. Тому може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Я к бувший член сім`ї власника майна. Відповідно до ст. 7 ЗУ « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином рішення суду про визнання [PERSON] , такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] є підставою для зняття її з реєстраційного обліку за даною адресою і не потребує додаткового покладення відповідних обов`язків на орган, що здійснює державну реєстрацію місця проживання фізичних осіб. Враховуючи, що судом ухвалюється рішення про часткове задоволення позовних вимог, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] ,. на користь позивача підлягає стягненню 384 грн. 20 коп. на відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору. В іншій частині судовий збір покладається на позивача.

Outcome: partial