Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-01 00:00:00

У лютому 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом, посилаючись на те, що 12.09.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк і [PERSON] був укладений договір №ZPBNAK00100095, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 245749,84 грн. на термін 12.09.2014р. Відповідач зобов'язався здійснювати погашення кредиту шляхом внесення обов'язкового щомісячного платежу, який включає в себе заборгованість по кредиту, відсотки, комісію та інші витрати. Відповідач не надав банку своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, у зв'язку з чим станом на 06.12.2016 р. має заборгованість 44465,38 грн., яка складається з: 844,33 грн.- заборгованості за кредитом, 1369,63 грн. - заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 10398,39 грн. - заборгованості по комісії за користування кредитом, 31853,03 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором. Посилаючись на ст. 526,527,530,1050,1054 ЦК України, Банк просить стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати. Представник позивача Черепахіна М.С. позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позові. Просить їх задовольнити. Суду додатково пояснила, що кредитні кошти були видані відповідачу на строк до 11.09.2014р., а тому банк не пропустив строку звернення з цим позовом до суду. Представник відповідача [PERSON] проти задоволення позову заперечує, надавши суду письмові заперечення та заяву про застосування позовної давності до вимог позивача. В обґрунтування заперечень вказує на те, що дійсно між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір. За цим договором відповідач мав погасити кредит до 11.09.2014 року шляхом внесення щомісяця на погашення кредиту 2952,05 грн. Відповідач достроково повернув кредит банку ще 07.09.2009 року, сплативши 112814,00 грн. Однак позивач в односторонньому порядку ще у 2008 році збільшив процентну ставку з 14.04% до 27,48%. Через це відповідачу довелося звертатися з позовом до суду. Рішенням Бердянського міськрайонного суду від 06.04.2012р., що набрало чинності 04.05.2012р., було визнано недійсним збільшення Приватбанком в односторонньому порядку процентної ставки Проте відповідач вказане рішення у добровільному порядку не виконав. Через це відповідачу знов прийшлося звертатися до суду з позовом до банку про визнання договору припиненим. Однак у задоволенні позову йому було відмовлено. Так рішенням апеляційного суду Запорізької області від 16.03.2016р. було встановлено, що станом на 07.09.2009р. борг за кредитним договором становив 113658,33 грн., відповідач сплатив в касу банку 112814 грн., що на 844,33 грн. менше для повного виконання зобов'язань за кредитним договором. Отже позивачу було відомо ще у вересні 2009 року, що загальна сума заборгованості за кредитом на той час становила 844,33 грн. Проте жодних вимог з того часу щодо погашення заборгованості по обов'язковому щомісячному платежу позивач не пред'являв. Вважає, що позивач пропустив строк позовної давності, встановлений законом, просить застосувати позовну давність до вимог позивача і відмовити у задоволенні позову повністю. Вислухавши пояснення представників позивача і відповідача, дослідивши матеріали справи та надані суду докази у їх сукупності, суд встановив таке. 12.09.2007р. між ПАТ КБ «Приватбанк» і [PERSON] був укладений кредитний договір №ZPBNAK00100095 (а.с.8-9), за яким банк зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти на строк з 12.09.2007р. по 11.09.2014р. включно, у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у розмірі 245749,84 грн. на наступні цілі: 130000,00 грн. на купівлю автомобіля (споживчі цілі), а також у розмірі 34,00 грн. для сплати за реєстрацію предмета застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна шляхом перерахування відповідно до п.1.2; на сплату страхових платежів за договором страхування ТЗ від 12.09.2007р., договором особистого страхування від 12.09.2007р. на строк до 11.09.2008р. у сумі 14301,98 грн., а також винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1300,00 грн. та у розмірі 100113,86 грн. на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п. 2.1.3,2.2.7 договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,17% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди у розмірі 0,14% від суми виданого кредиту на придбання автомобіля. Відповідач мав щомісяця, починаючи з наступного, в період з 12 по 16 число надавати банку кошти щомісячний платіж у сумі 2952,05 грн. для погашення заборгованості, що складається з заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди (п.17.1 договору). Пунктом 7.4 договору встановлена підвищена процентна ставка у розмірі 2,5% на місяць на суму непогашеної в строк заборгованості, яка застосовується банком у разі порушення позичальником зобов'язань за договором. Пунктом 4.1 договору встановлена пеня у розмірі 0,15% від суми простроченого позичальником платежу, але не менше 1 грн. за кожний день. Пунктом 2.4.1. договору встановлено право позичальника на дострокове погашення кредиту. При цьому позичальник зобов'язаний сплатити банку суму відсотків, суму винагороди, відповідно до п.7.1 цього договору та неустойку, якщо така нарахована банком. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина перша статті 626 ЦК України). Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України, згідно з якою зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним з видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як "строк договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (статті 530, 631 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Відповідно до умов договору від 12.09.2007 року сторони встановили як строк дії договору до 11.09.2014р. так і строк виконання зобов'язань із щомісячним погашенням платежів у розмірі 2952,05 грн. Таким чином, умовами Договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 цього Кодексу). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 - 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами договору від 06.07.2005р. передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Саме така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі N 6-20цс14, від 03.06.2015р. №6-31цс15, від 06 квітня 2016р. у справі N 6-2520цс15. Судом було встановлено, що позичальник скористався своїм правом на дострокове погашення кредиту, передбачене п. 2.4.1 договору. 07.09.2009 року вніс в касу банку 112814 грн. і вважав, що він повністю розрахувався з банком. У той же час банк, починаючи з лютого 2009 року неправомірно в односторонньому порядку збільшив проценти за користування кредитними коштами до 27,48% річних. Внаслідок чого між сторонами виник спір. Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 22.02.2011 року позов [PERSON] було задоволено частково. Визнано недійсним збільшення ПАТ «Приватбанк» в односторонньому порядку процентної ставки з 14,04% до 27,48% річних за користування кредитом. Як вбачається з наданого банком до позовної заяви розрахунку заборгованості (а.с.4-7) на 14.09.2009 рік заборгованість позичальника за цим договором становила 844,33 грн. - борг за кредитом, 87,43 грн.- проценти, 203,89 грн. - комісія, а всього 1135,65 грн.. За умовами договору щомісячний обов'язковий платіж за договором був визначений у розмірі 2952,05 грн. Тобто позичальник мав сплатити залишок останнього щомісячного платежу за кредитом у розмірі 1135,65 грн. у період з 12 по 16 число жовтня 2009 року. З 17 жовтня 2009 року цей залишок обов'язкового щомісячного платежу вважається простроченим. Саме з цієї дати починається початок перебігу позовної давності за черговим платежем. Однак позивач звернувся до суду про стягнення залишку чергового обов'язкового платежу тільки у лютому 2017 року, тобто за межами загальної позовної давності, встановленої ст. 257 ЦК України.. За змістом ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги. Представник відповідач подав заяву про застосування позовної давності до позовних вимог позивача. З огляду на встановлені у судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором від 12.09.2007 року необхідно відмовити за пропуском позовної давності.

Outcome: dismissed