Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-26 00:00:00

01 квітня 2019 року представник АТ «Ідея Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави. 04 жовтня 2019 року представником позивача подано заяву про зміну предмету позову, в якій він просив суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором №910. 16730 від 24.07.2012 року у сумі 303705,73 грн., яка скла-дається з: основного боргу - 0 грн., простроченого боргу - 137056,15 грн., прострочених про-центів - 164404,97 грн., строкових процентів - 2244,61 грн., а також вилучити у відповідача [PERSON] транспортний засіб, який є предметом застави, саме автомобіль Mercedes-Benz Vito 115CDI, 2008 року випуску, колір червоний, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , актуальний номерний знак № [NUMBER] , та передати позивачу на період до його реалізації. В рахунок погашення кредитних зобов`язань на користь банку за кредитним договором №910.22864, укладеним між AT «ІДЕЯ БАНК» та [PERSON] звернути стягнення на предмет застави, який належить [PERSON] , а саме - автомобіль марки Mercedes-Benz Vito 115CDI, 2008 року випуску, колір червоний, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , актуальний номерний знак № [NUMBER] ., шляхом реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження за ціною, визначеною за результатами таких торгів. Стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати. В судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві просив розгляд справи проводити у його відсутність позовні вимоги підтримав. Крім того, 01 грудня 2020 року представник позивача в запереченні на заяву про застосування наслідків позовної дав-ності просив суд залишити заяву відповідача [PERSON] про застосування наслідків по-зовної давності без задоволення, та ухвалити рішення про повне задоволенні раніше заявле-них вимог. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні просив суд застосувати наслідки позовної давності та відмовити в задоволенні позову з підстав про-пущення строку позовної давності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Суд, вважає можливим провести розгляд справи у відсутність представника позивача та відповідачки [PERSON] на підставі доказів наявних в матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 24 липня 2012 року між позивачем ПАТ «Ідея Банк», правона-ступником якого є АТ «Ідея Банк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний до-говір № 910.16730, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у сумі 198289,00 грн. строком на 60 місяців, на фінансування купівлі транспортного засобу Mercedes-Benz, моделі Vito 115CDI, 2008 року випуску, номер кузова [NUMBER] . Відповідно до пункту 1 параграфу 7 кредитного договору, позичальник зобов`язаний погашати заборгованість за даним Договором у вигляді ануїтетних платежів (далі щомісячні платежі) відповідно до Графіку щомісячних платежів. Відповідно до пункту 9 параграфу 10 кредитного договору, строк позовної давності для стягнення боргу за Договором встановлюється тривалістю в п`ять років. Згідно договору застави транспортного засобу № 910.16730 від 15 серпня 2012 року, укладеного між ПАТ «Ідея Банк», правонаступником якого є АТ «Ідея Банк» та [PERSON] , відповідно до умов якого для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним дого-вором № 910.16730 від 24 липня 2021 року, заставодавець передав у заставу заставодержате-лю наступне майно: транспортний засіб Mercedes-Benz, моделі Vito 115CDI, 2008 року випу-ску, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний № [NUMBER] . Відповідно до пункту 2 параграфу 5 договору застави, звернення стягнення на Предмет застави здійснюється за вибором Заставодержателя одним із способів: за рішенням суду або позасудовому порядку шляхом набуття Заставодержателем Предмета застави у власність чи шляхом продажу Заставодержателем Предмету застави третій особі. Як вбачається з матеріалів справи свої зобов`язання за кредитним договором позивач виконав в повному обсязі. Позичальником протягом дії кредитного договору порушувалися його умови: не спла-чувались вчасно відсотки за користування кредитом та чергові погашення кредиту, у зв`язку з чим, відповідно до наданого позивачем розрахунку, станом на 19 березня 2019 року ви-никла заборгованість у розмірі 303705,73 грн., яка складається з : основного боргу - 0 грн., простроченого боргу - 137056,15 грн., прострочених процентів - 164404,97 грн., строкових процентів - 2244,61 грн. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] вида-ного МРЕВ ДАІ м. м. Херсон 24.07.2012 року транспортний засіб Mercedes-Benz, моделі Vito 115CDI, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] на праві при-ватної власності належить [PERSON] та який з 26.10.2012 року зареєстрований, як об`єкт обтяження, відповідно до витягів з Державного реєстру обтяжень від 26.03.2019 року. Відповідно до реєстраційної картки транспортного засобу, наданої 28 лютого 2020 ро-ку, Головним сервісним центром МВС, власником транспортного засобу Mercedes-Benz, мо-делі Vito 115CDI, 2008 року випуску, колір червоний, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] є [PERSON] , дата реєстрації 25 червня 2015 року. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінан-сова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу). Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином від-повідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Частиною першою статті 530 ЦК України, встановлено, якщо у зобов`язанні встановле-ний строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Такий правовий висновок викладений у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. По-зовна давність установлюється в закон із метою упорядкування цивільного обороту за допо-могою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку. Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починаєть-ся від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» має на увазі форму захисту - шляхом пред`явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуаль-ному (право на пред`явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту). Питання про об`єкт дії позовної дав-ності виникає через відмінності в розумінні категорії «право на позов у матеріальному сенсі» (право на захист) у контексті її співвідношення із суб`єктивним матеріальним цивільним пра-вом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин. Набуття права на захист, для здій-снення якого встановлена позовна давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права. Суб`єктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше - регулятивне, друге - охоронне. Змі-стом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими спо-собами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду. Ураховуючи, що метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в ме-жах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звер-нення до суду, слід дійти висновку, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється трива-лістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріаль-ного цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охорон-ного). Згідно із частиною першою статті 259 ЦК України позовна давність, встановлена зако-ном, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня піс-ля відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вва-жається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накла-дення стягнення на заставлене майно). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Згідно ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Частиною 4 ст. 367 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосу-вання якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Саме такі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 02 березня 2020 року по справі № 545/3916/14-ц. Як роз`яснив Європейський суд з прав людини позовна давність - це законне право пра-вопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Інститут позовної давності має на меті гарантувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися у разі, якщо суди вирішуватимуть справи про події, які відбулись у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу. Таким чином, сама ідея позовної давності виправдана метою внести певність щодо на-явних прав та обов`язків. Така мета слідує із принципу верховенства права, проголошеного в Преамбулі Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і ця мета імпліцитно пронизує усі статті Конвенції. Отже, аналізуючи норми чинного законодавства та встановленні по справі обставини, суд враховуючи наявність відповідного клопотання представника відповідача [PERSON] , приходить до висновку, що позивач звернувся до суду із зазначеним позовом 19 березня 2019 року, тобто з пропуском строку позовної давності, відлік якої розпочався з 23.02.2014 року (моменту коли позивач довідався або міг довідатися про порушення свого права, оскільки ос-танній платіж за спірним кредитним договором, який передбачає періодичні (щомісячні) пла-тежі, боржником здійснено 23.01.2014 року). За таких підстав, суд відмовляє в задоволенні позову у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності при зверненні до суду. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають у зв`язку з відмовою в задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed