Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-11 00:00:00

01.06.2016 року [PERSON] звернулася до Василівського районного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь аліменти на утримання невнолітньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на те, що на її повному утриманні знаходиться неповнолітня донька [PERSON], [INFO], а відповідач [PERSON] мешкає за іншою адресою та не бажає приймати участь в матеріальному забезпеченні доньки, тому вимушена звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, про день та час розгляду справи була повідомлена судом своєчасно та належним чином, проте надала суду заяву, в якій просить розглянути справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, наполягаю на їх задоволенні за підставами, викладеними у позовній заяві. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, про час і місце слухання справи повідомлявся судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, проте надав суду заяву, в якій висловив свої заперечення проти позовних вимог [PERSON] та зазначає, що він не згодний з обгрунтуваннями позовних вимог в частині того, що його донька [PERSON] знаходиться лише на повному забезпеченні її матері [PERSON] У поданій до суду заяві просить звернути увагу на ті факти, що протягом часу з дня розірвання шлюбу з [PERSON] та по теперішній час він приймає безпосередню участь у матеріальному забезпеченні доньки, при цьому на підтвердження, додає до заяви чеки на поштові переводи грошових коштів. Дослідивши письмові матеріали справи, письмові заперечення відповідача проти позову, всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами цивільної справи, суд вважає, що заявлені [PERSON] позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 04.11.2008 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Краснолуцького міського управління юстиції Луганської області 04.11.2008 року, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.3). Від спільного подружнього життя сторони мають неповнолітню доньку: [PERSON], [INFO], у свідоцтві про народження якої батьком записаний - [PERSON], відповідач у справі (а.с.2). Батьківство відносно неповнолітньої дитини [PERSON] відповідачем не оспорюється. Неповнолітня дитина [PERSON], [INFO], проживає з позивачкою [PERSON] без реєстрації, як вимушений переселенець, за адресою: м.Дніпрорудне вул.Центральна (Леніна) буд.5 кв.28 та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою, виданою виконавчим комітетом Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області за № 678 від 26.05.2016 року (а.с.4). Згідно довідки №01/252 від 26.05.2016 року, виданої КЗ Дніпрорудненська спеціалізована школа І-ІІІ ступенів «Талант» Василівської районної ради Запорізької області, [PERSON] навчається у 5-му класі КЗ Дніпрорудненська спеціалізована школа І-ІІІ ступенів «Талант» Василівської районної ради Запорізької області (а.с.5). Відповідач [PERSON] неповнолітню доньку [PERSON] матеріально забезпечує частково, не регулярно, про що свідчать надані ним чеки поштових грошових переказів, останній з яких здійснений 15.06.2016 року на суму 300,00 грн., проте на теперішній час домовленості між сторонами щодо утримання дитини не досягнуто, тому позивачка [PERSON] звернулася до суду з даним позовом. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно положень статті 181 Сімейного кодексу України способами виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно ч.4 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу батька (матері) та/чи в твердій грошовій сумі. Згідно до положень ст.182 Сімейного кодексу України та п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, при визначені розміру аліментів суд враховує:стан здоров»я та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього кодексу. Відповідно до положень ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно положень ч.1 ст.184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, непостійний дохід, частину якого отримує в натурі, а також при наявності інших обставин, які мають суттєве значення, суд за заявою платника чи отримувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно вимог статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст.8 Закону України „Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7,8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Ч.2 ст.16 ЦК України визначено загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів. Реалізуючи передбачене ст.64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Згідно вимог ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.59 ч.2 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (допустимість доказів). У відповідності до вимог ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України). Відповідно до вимог ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. В силу вимог ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З урахуванням вищевикладеного, повно і всебічно дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені [PERSON] позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі, та враховуючи матеріальне та сімейне становища відповідача, який, на теперішній час на обліку в центрі зайнятості не перебуває, статусу безробітного немає, є фізично здоровою та працездатною особою, на обліку у вузьких спеціалістів медичних закладів не перебуває, непрацездатних батьків та інших неповнолітніх дітей на утриманні немає, оскільки вищевикладені обставини належними та допустимими доказами відповідачем не спростовані та в суді не доведені, тому суд приходить до висновку, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на користь позивачки [PERSON] у визначеній нею частці, а саме в розмірі 1/4 частини всіх видів своїх доходів (заробітку) щомісячно та суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів (заробітку) відповідача щомісячно, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня предявлення позову до суду, тобто з 01 червня 2016 року та до досягнення дитиною [PERSON] повноліття. Крім того, відповідно до положень ст.ст.79,88 ЦПК України, суд розподіляє судові витрати, а саме: з відповідача [PERSON] підлягають стягненню в дохід держави судовий збір за предявлення до суду позову майнового характеру, розмір якого з 01.01.2016 року становить 551,20 грн., оскільки позивачка [PERSON] при предявленні позову до суду по даній категорії справ про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору.

Outcome: approved