Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-18 00:00:00

01.12.2020 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просив стягнути з відповідача 68000 грн. 00 коп. - у рахунок погашення боргу за розпискою від 12.03.2018 року, 5375 грн. 45 коп. - три проценти річних від простроченої суми та 9059 грн. 65 коп. - індекс інфляції за час прострочення, а всього - 82435 грн. 10 коп. В обґрунтування позову вказав, що бав в борг відповідачці грошові кошти в розмірі 68000 грн. 00 коп., що підтверджується розпискою, час повернення позики було визначено 10.04.2018 року, проте відповідачка кошти не повертає. Позивач позов підтримав. Відповідач не заперечувала проти задоволення позову та пояснила суду, що через наявність інших кредитних зобов`язань не має змоги сплати вказаний борг позивачу за наданою розпискою. Заслухавши пояснення позивача, відповідача та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 12.03.2018 року була написана письмова розписка [PERSON] , згідно якої вбачається, що остання отримала від [PERSON] 68000 грн. 00 коп. та зобов`язується вказану суму повернути до 10.04.2018 року. (а.с. 6). Одночасно відповідач під текстом розписки поставила свій підпис та дату, що свідчить про визнання нею боргу на суму 68000 грн. 00 коп. Відповідно до вимог статті 545 ЦК України кредитор, прийнявши виконання зобов`язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Оригінал боргової розписки, приєднаний позивачем до позовної заяви, наданий суду саме цією стороною, долучений до матеріалів справи. Текст оригіналу розписки не містить надпису позивачки щодо повернення суми боргу, а так само у суду відсутні підстави для висновку про новацію, припинення зобов`язання, а так само про зміну правовідносин між сторонами. На вимогу позивача кошти відповідач не повернула. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі статтею 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом враховано, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, його змісту, а й факту обов`язку повернення грошової суми позивачу. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Враховуючи вище викладене, суд встановивши правову природу такої розписки з наданням оцінки наявності обов`язкових її елементів відповідно до положень статей 1046, 1047, 1049 ЦК України, приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів за розпискою від 12.03.2018 року в розмірі 68000 грн. 00 коп. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином розрахунок 3% річних складатиме за період з 11.04.2018 року по 30.11.2020 року в розмірі 5375 грн. 45 коп. Одночасно, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми індексу інфляції за період з квітня 2018 року по жовтень 2020 в сумі 9059 грн. 65 коп. Вказаний розрахунок відповідачем не оспорював ся. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, отже з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір.

Outcome: approved