Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-26 00:00:00

У лютому 2021 року позивачі звернулися до Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області із даним позовом, у якому просить зняти арешт з майна, а саме 9/20 частки домоволодіння (житлового будинку) [ADDRESS] , який належить на праві спільної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що [PERSON] , позивач по справі є співвласником 9/20 частки домоволодіння [ADDRESS] , що підтверджується договором міни квартири який зареєстрований за № 1-2237 від 09.12.1996р., який посвідчений державним нотаріусом Другої маріупольської державної нотаріальної контори Царьовою І.В., реєстраційним посвідченням № 15550 від 11.12.1996р.н. та Витягом з Державного реєстру речових прав нерухоме майно про реєстрацію права власності № 224167170 від 16.09.2020р., витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №224168940 від 16.09.2020р., а також Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 224167911 від 16.09.2020р. Земельна ділянка, на якій розташований будинок, загальною площею 0,0242 приватизована і є у власності [PERSON] , [INFO] , що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 087004, який виданий Управлінням Держкомзему у місті Маріуполі Донецької області від 18.06.2012р. При переоформленні частки будинку [PERSON] звернулася до нотаріуса, від якого отримала відповідь, що ніяких дій він не має право проводити так як на будинок накладено арешт (реєстраційний номер обтяження 5371413), який накладено підставі постанови № б/н від 18.07.2007р., яка видана відділом державної виконавчої служби Маріуполя у Приморському районі, а боржником є ПП «Артмар» (код ЄДРПОУ 312662С адрес реєстрації вул. Зелінського, б. 3, м. Маріуполя). В даному будинку ніколи не було ніякого підприємства. Але спірним питанням є той факт, що поблизу з нашим будинком є багатоквартирний будинок, адреса якого теж [ADDRESS] . Враховуючи дані які зазначені офіційному Реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців зазначено, що дане приватне підприємство діюче і його власником є [PERSON] . Вважають, що даний факт накладення арешту порушує права як співвласника домоволодіння [ADDRESS] . Ухвалою Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25.02.2021 року справу залишено без руху. Ухвалою Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 31.03.2021 року провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21.04.2021 року по справі витребувано докази у Приморського ВДВС у м. Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків). Ухвалою Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18.05.2021 року замінено відповідача Другу Маріупольську державну нотаріальну контору на Приморський відділ державної виконавчої служби у м.Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків). Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Другу Маріупольську державну нотаріальну контору. Ухвалою Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27.05.2021 року закрито підготовче засіданні, справу призначено до розгляду по суті. Позивачі надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, на задоволені позовних вимог наполягали, не заперечували проти винесення заочного рішення. Відповідачі до суду не з`явились з невідомих суду причин, про день та час розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, причин неявки суду не повідомили, будь-яких заяв на відкладення розгляду справи суду не надали. Третя особа, що яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача до суду не з`явилась з невідомих суду причин, про день та час розгляду справи була повідомлені у встановленому законом порядку, причин неявки суду не повідомила, будь-яких заяв на відкладення розгляду справи суду не надала. У відповідності до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідачі своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи у спрощеному порядку, не використали наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду представника позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно договору міні квартир від 09.12.1996 року серія ААВ №408896 [PERSON] , [PERSON] , яка діє за себе та в інтересах неповнолітнього [PERSON] , які мешкають в [ADDRESS] та [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , уклали договір про обмін належних їм на праві власності квартир. Відповідно до реєстраційного свідоцтва від 11.12.1996 року за №15550 домоволодіння по [ADDRESS] на праві приватної власності в розмірі 9/20 належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 224167170, встановлено, що 9/60 частини будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної спільної часткової власності належить [PERSON] . Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 224168940, встановлено, що 9/60 частини будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної спільної часткової власності належить [PERSON] . Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 224167911, встановлено, що 9/60 частини будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної спільної часткової власності належить [PERSON] . Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯМ №084004 від 18.06.2012 року виданого на підставі рішення Маріупольської міської ради від 22.11.2011 року №6/13-1356 встановлено, що земельна ділянка яка розміщується за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0242 га належить [PERSON] . Відповідно до списку співвласників земельної ділянки до державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯМ №084004 визначено наступних співвласників: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . До справи долучено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 18.08.2020 року, відповідно до якого [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] належить частка у розмірі 9/20 будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] . З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження і об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що на будинок [ADDRESS] накладено арешт нерухомого майна за реєстраційним номером обтяження 5371413, заявником є Друга маріупольська держнотконтора. Відповідно до заяви про реєстрацію обтяження об`єкти нерухомого майна складеної на підставі Наказу Господарського суду Донецької області №10/267, постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серія АА №853633 від 18.07.2007 року накладено арешт на все майно, що належить ПП "Артмар" 4/100 частина будинку [ADDRESS] . Згідно Витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 26.07.2007 року №13640560 накладено арешт на нерухоме майно, на підставі постанови б/н 18.07.2007 ВДС у Приморському районі, яке розташоване за адресою: будинок [ADDRESS] , реєстраційний номер 5371413. Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Ст. 316 ЦК України передбачає, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ст. 317 ЦК України передбачає, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Ст. 319 ЦК України передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно із статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності, або обмежене в його здійснені лише у випадках і в порядку, встановлених законом. У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яку ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, і яка для України набрала чинності 11 вересня 1997 року (далі - Конвенція), закріплено принцип доступу до правосуддя. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Будь-яких конкретних правових доказів, які б свідчили про правомірність перебування майна позивача під арештом на підставі постанови відповідача, суду не надано і судом таких доказів не здобуто. У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року №6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» судам роз`яснено, що за правилами, установленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню, а порушені права позивачів підлягають судовому захисту, так як у матеріалах справи відсутні докази про те, що описане та арештоване майно належить боржнику у виконавчому провадженні ПП " Артмар ". Частиною першою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Згідно із статтею 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Таким чином, зважаючи на встановлені судом обставини та враховуючи наявність накладеного арешту на майно позивачів, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивачі в іншій спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту не можуть захистити своє порушене право, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивачів та необхідність захисту їх прав шляхом зняття такого арешту, а відтак і про задоволення позову. Питання щодо розподілу судового збору судом не вирішувалося, оскільки такої вимоги не було заявлено позивачами.

Outcome: approved