Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-06 00:00:00

У провадженні Іллічівського міського суду Одеської області знаходиться цивільна справа за позовом Виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області в інтересах малолітньої [PERSON] [INFO], до [PERSON] та [PERSON], третя особа - служба у справах дітей Чорноморської міської ради Одеської області про позбавлення батьківських прав, Позивач в позовній заяві стверджує, що відповідачі є батьками [PERSON] [INFO], щодо якої не виконують батьківських обов'язків по її вихованню та просить суд про наступне: - позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], щодо їх неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO]; - стягнути аліменти з [PERSON], [INFO], і [PERSON] [INFO] на утримання малолітньої [PERSON], [INFO] у розмірі, передбачену діючим законодавством України, але не менш 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до її повноліття; - передати малолітню [PERSON], [INFO], виконкому Чорноморської міської ради як органу опіки та піклування для вирішення питання про форму її подальшого влаштування. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] (мати неповнолітньої дитини) позов не визнала, вказала, що змінила свою поведінку, просила не позбавляти її батьківських прав щодо неповнолітньої дитини. Відповідач [PERSON]С.(батько неповнолітньої дитини) позов визнав в повному обсязі та просив справу слухати без його участі (а.с.54). Представник третьої особи в судове засідання позов підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. З копії свідоцтва про народження вбачається, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], є батьками малолітньої дитини [PERSON] [INFO] (а.с. 4); Відповідно до наказу № 43 від 02.12.2016 року служби у справах дітей Чорноморської міської ради дитина [PERSON], [INFO] року, передана на утримання та виховання [PERSON] (а.с. 5). Відповідно до висновку органу опіки та піклування № 1-17-1218 від 20.12.2016 року у зв'язку з ухиленням батьків [PERSON] та [PERSON] від виховання неповнолітньої доньки [PERSON], то позбавлення їх батьківських прав відносно неї є доцільним (а.с.27 - 28). Відповідно до довідкок лікаря - нарколога від 02.07.2015 року та 12.10. 2015 року про те, що [PERSON] перебуває на диспансерному обліку у лікаря - нарколога КЗ ІББ на ВТ з 25 червня 2015 р., у зв'язку з зловживанням алкоголем. Пройшла курс добровільного лікування з 25.06.2016 року до 14.07.2016 року (а.с.11, 12, 72). Довідка лікаря [PERSON] підтверджує те, що [PERSON] 01.02.2017 року пройшла лікування від алкогольної залежності (а.с. 39). Заява [PERSON] від 14 червня 2017 року, поданою через канцелярію суду за № 8095/17 вх., про неможливість з'явитись до суду у зв'язку з зайнятістю по роботі у місті Миколаєві та згодою з позовною заявою соціальних служб в повному обсязі (а.с.54) Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 23 червня 2017 року по справі № 501/1038/17 про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] (а.с.58). Витягом з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини Чорноморської міської ради Одеської області від 16 .08.2017 року, відповідно до якого встановлено, що комісія, не зважаючи на зміну в поведінці та відношенні до своїх батьківських обов'язків [PERSON], вважає за доцільне позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відповідно до малолітньої дитини [PERSON] (а.с.71). Довідка Благодійного фонду «Скінія» від 14.12.2016 року про те, що [PERSON] відвідує курси реабілітації для осіб, що зловживали спиртними напоями (а.с.24). Довідка лікаря-нарколога ДЗ ІБЛ на ВТ від 01.09.2017р. № 01/17.225 про те, що [PERSON], [INFO] , перебуває на обліку «Д» в кабінеті нарколога з 25 червня 2015 року у зв'язку з зловживанням алкогольними напоями. З грудня 2016 року знаходиться в стані ремісії. Регулярно відвідує лікаря, виконує лікарські рекомендації. Ознак алкогольної інтоксикації або абстиненції не виявлялось (а.с. 104). Відповідно до характеристики з місця проживання, складеною сусідами, підписи яких засвідчено начальником ЖЕУ № 1 міста Чорноморську Одеської області, [PERSON] характеризується позитивно, як вихована, поважна людина, наріканій до якої відсутні (а.с. 105). Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Частини 1, 2 ст. 11, ст. 12, ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» встановлюють, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками. Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Держава надає батькам допомогу у виконанні ними своїх обов'язків щодо виховання дітей, захищає права сім'ї, сприяє розвитку мережі дитячих закладів. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно до ст. 164 ч.1 СК України передбачає, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Ст. 8 Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини визначає, що кожен має право на повагу до свого сімейного життя. У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно з ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 19 грудня 2008 р.) роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов'язків по вихованню. Належить також встановити, що особа ухиляється від їх виконання свідомо. А це означає, що вона вперто та систематично, незважаючи на всі заходи попередження, продовжує не виконувати свій батьківський обов'язок. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Як вже зазначалось вище, застосується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявились безрезультатними. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. В рішенні Європейського Суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України" зазначено, що якщо рішення про встановлення державної опіки над дітьми мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків потрібно з'ясувати, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров'я. Той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз'єднання сім'ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням. Застосування в українському праві практики Європейського суду з прав людини врегульовано Законом України від 23 лютого 2006 р. "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ч. 1 ст. 17 якого встановлено, що українські суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до частини 3 статті 166 СК України суд, при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, зобов'язаний вирішити питання про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини з особи, яка позбавлена батьківських прав відносно цієї дитини. Аналізуючи досліджені докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial