Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-18 00:00:00

У липні 2020 року [PERSON] , яка змінила 05.10.2019 своє дошлюбне прізвище [PERSON] , обравши спільне прізвище подружжя, звернулася до суду з позовом на предмет захисту свого права власності на обтяжену іпотекою нерухомість, яка вибула з володіння позивача внаслідок відчуження набувачу [PERSON] іпотекодержателем, який вдався до позасудового врегулювання звернення стягнення, зловживаючи цивільним правом задоволення своїх вимог передачею йому права власності на предмет іпотеки одночасно із зверненням стягнення в рахунок повернення кредиту за рішенням суду на суму 905 813 гривень 92 коп. всупереч ст. 36 Закону України «Про іпотеку». Позов пред`явлений відповідно до ст.ст. 35, 37 зазначеного Закону, з підстав порушення права власності на квартиру, що є предметом іпотеки, виданим у жовтні 2018 року рішенням державного реєстратора, співвідповідача, про реєстрацію набуття права власності на неї за відповідачем на підставі застереження в іпотечному договорі від 23.05.2008 всупереч приписам ст.ст. 18, 24 Закону України № 1952-IV від 01.07.2004 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон № 1952-IV) про перевірку підстав для відмови в державній реєстрації прав з урахуванням правил дії законів у часі та їх співвідношення з уже укладеними договорами. Відповідач, ТОВ «КІ» (код ЄДРПОУ 35326253, м. Київ), у своєму відзиві позов повністю не визнав, заперечуючи проти його задоволення відсутністю підстав для відмови в державній реєстрації прав, передбачених у ст. 24 зазначеного Закону № 1952-IV, з огляду на подані заявником всі необхідні документи відповідно до встановленого Порядку, а так само стверджуючи про своє право на самозахист від прострочення позивача як боржника на суму 8 008 410 гривень 82 коп. згідно застереженню в іпотечному договорі за висновками Верховного Суду, викладеними 11.03.2020 у постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду № 61-19760св19, шляхом оскаржуваної позивачем передачі, вже після судового стягнення, права власності на предмет іпотеки (справа № 199/8098/18), який під дію мораторію підпадати не може через його використання не під житло, а у комерційній господарській діяльності не за цільовим призначенням виданого споживчого кредиту. Також стверджував про належне підтвердження вручення 16.08.2018 повідомлення про обраний спосіб звернення стягнення на спірну квартиру, оцінка якої проведена 04.07.2018 з визначенням її вартості на суму 559 739 гривень. Співвідповідач, [PERSON] , у своєму відзиві також позов повністю не визнав, вважаючи себе добросовісним набувачем спірної квартири, придбаної ним 29.03.2019 за 490 478 гривень, а державного реєстратора - неналежним відповідачем, і категорично заперечив проти задоволення позову і підстав застосовувати мораторій відсутністю належного підтвердження припинення основного зобов`язання позивача, яка має інше житло. В обґрунтування заперечень з приводу повідомлення позивача в порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку» навів аргументи про обмежений строк зберігання інформації для відстеження поштових відправлень за трек-ідентифікатором, яка на момент провадження у цій справі не збереглася, що не виключає достовірність поданих відповідачем доказів пересилки кореспонденції. З відкриттям загального позовного провадження за ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03.08.2020 з метою забезпечення правильного і безперешкодного розгляду цієї справи по суті на засадах диспозитивності проводилася її підготовка у підготовчому засіданні, яка завершена вже цим судом 29.01.2021. 23.07.2020 Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська, забезпечивши позов, ухвалою вжив заходів заборони вчинення реєстраційних дій з підтвердження відчуження спірної квартири, після чого на підставі розпорядження голови цього суду від 07.12.2020 вся цивільна справа, для розгляду якої після задоволення самовідводів неможливо було утворити новий склад суду, відповідно до ч. 4 ст. 31 ЦПК України передана на розгляд найбільш територіально наближеного Кіровського районного суду м. Дніпропетровська, беручи до уваги, що правила визначення її підсудності за ст. 26 цього Кодексу на членів сім`ї судді не поширюються. 14.12.2020 за ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська розпочате підготовче провадження у цій цивільній справі спочатку після її автоматизованого розподілу між суддями за протоколом від 10.12.2020 про передачу справи судді Колесніченко О. В. Позивач в процесі підготовки справи у своїх відповідях на відзиви відповідачів відхилила наведені ними заперечення підстав для відмови в державній реєстрації переходу права власності і про добросовісного набувача з мотивів їх неприйнятності з огляду на законодавство та усталену судову практику, виклавши свої пояснення про посилання відповідачів на відомості Державного реєстру прав про майновий стан імовірного тезки позивача, аргументуючи при цьому недоказаність часу вручення повідомлення про звернення стягнення з міркувань недопустимості доказів, а також недостовірність оцінки предмета іпотеки, проведення якої не відповідало умовам договору про порядок залучення незалежного оцінювача. Співвідповідач, [PERSON] , у запереченні виклав свої міркування про покладений на позивача тягар доказування використання спірної квартири під житло, відхиляючи аргументи позивача в її відповіді про поширення мораторію на звернення стягнення на цей предмет іпотеки з мотивів відсутності доказів проживання позивача у спірній квартирі будь-коли. Інші заяви по суті справи від сторін та від інших учасників справи до суду не надходили. 28.09.2020 за клопотанням позивача ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська витребувані матеріали виконавчого провадження з примусового звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду, реєстраційної справи на спірну квартиру в частині державної реєстрації переходу права власності до відповідача і співвідповідача, а також копія договору про відступлення ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» прав за іпотечними договорами ВАТ «Сведбанк». 28.04.2021 за клопотанням сторін ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська витребувана інформація Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міськради про наявність у реєстраційній справі на спірну квартиру паперових оригіналів наданих електронних копій на папері документів, поданих відповідачем для державної реєстрації переходу права власності за іпотечним застереженням. Відкладався розгляд справи у першому підготовчому засіданні 12.01.2021 через неявку відповідачів, а за обґрунтованими клопотаннями відповідачів та їх представників з поважних причин - перше судове засідання 19.02.2021, після чого судовий розгляд по суті відкладався 15.03.2021 і 09.04.2021 з наступним оголошенням перерви в судовому засіданні 24.05.2021 і 02.07.2021. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, наполягаючи на їх задоволенні з наведених у позовній заяві підстав, у зв`язку з чим просив витребувати з незаконного володіння співвідповідача [PERSON] у власність позивача [PERSON] квартиру будинку на [ADDRESS] з реєстраційним № 1666705912101, скасувавши в Державному реєстрі прав запис № 28362531 про право власності на цю квартиру за відповідачем внаслідок визнання незаконними дій державного реєстратора виконкому Іларіонівської селищної ради, який безпідставно провів державну реєстрацію переходу права власності 11.10.2018. Представник співвідповідача позовні вимоги в судовому засіданні не визнав, пояснюючи про невиконані позивачем кредитні зобов`язання до часу вирішення цього спору, що слугувало підставою скористатися застереженням в іпотечному договорі для погашення колекторською фірмою своїх вимог з наступним законним відчуженням спірної квартири добросовісному набувачу. Представник ТОВ «КІ» в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав, наведених у відзиві на позов. Відповідач державний реєстратор, та третя особа, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового розгляду, в судове засіданні не прибули, своїх повноважних представників не направили, на підставі чого справа розглянута відповідно до ст.ст. 131, 223, 279 ЦПК України за їх відсутності. Виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, на суд покладено обов`язок згідно ст. 264 ЦПК України самостійно надати правову кваліфікацію відносинам сторін та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення переданого, по суті, на його розгляд спору, а тому самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, за висновками Верховного Суду, викладеними 04 грудня 2019 року в §§ 84-85 постанови Великої Палати № 12-161гс19, за принципом jura novit curia («суд знає право») до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту не призводить (справа № 917/1739/17), а під цивільну юрисдикцію загальних судів згідно другому абзацу ч. 1 ст. 19 ЦПК України підпадають похідні вимоги щодо реєстрації майна та реєстраційних дій, передані на розгляд місцевого загального суду у спорі щодо такого майна. Суд, вислухавши усні пояснення представників сторін, дослідивши зібрані докази, дійшов висновку про часткове задоволення позову в межах заявлених вимог за ст. 13 ЦПК України, виходячи з встановлених у судовому засіданні правовідносин відповідним наступним обставинам. 13 жовтня 2018 року, у неробочий день суботи, в смт. Іларіонове Синельниківського району Дніпропетровської області державний реєстратор виконкому селищної ради Скороход Олена Олександрівна видала рішення з індексним № 43484126 про державну реєстрацію права приватної власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (з відкриттям розділу) на двокімнатну квартиру жилою площею 29,9 м2 у будинку на [ADDRESS] , що у складі з допоміжними приміщеннями 1-коридору, 2-санвузлу, 3-кухні загальною площею 43 м2 внесена до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державного реєстру прав) під реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 1666705912101, про що внесла запис 28362531 про проведену державну реєстрацію переходу з 11 жовтня 2018 року права власності на підставі іпотечного договору від 23.05.2008, договору факторингу і договору відступлення прав за іпотечним договором від 28.11.2012 та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки від 21.05.2018 (т. 2 а.с. 52-53). При цьому дату і час державної реєстрації права власності ТОВ «КІ» на спірну квартиру на підставі оскаржуваного рішення про державну реєстрацію прав за результатом розгляду заяви іпотекодержателя державний реєстратор визначив за датою і часом реєстрації цієї заяви, як те імперативно передбачено у ч. 13 ст. 18 Закону № 1952-IV. Як видно з наданих матеріалів реєстраційної справи № 1666705912101, оскаржуване позивачем рішення державним реєстратором видане і державна реєстрація проведена за заявою, прийнятою з особистого прийому у позаурочний час 11.10.2018 о 20 год. 10 хв. (т. 2 а.с. 17зворот, 49) від повноважного представника ТОВ «КІ», уродженця м. Кременчука Полтавського області, який постійно проживає у Києво-Святошинському районі Київської області (т. 2 а.с. 18), на підставі поданих на реєстрацію копій кредитного договору від 23.05.2008 з додатковою угодою № 2 від 15.07.2009 (т. 2 а.с. 24-29), копії іпотечного договору № 0318/0508/45-009-Z-1 (т. 2 а.с. 15, 30-32), копії договору ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» від 28.11.2012 про відступлення прав ПАТ «Сведбанк» за іпотечними договорами (т. 2 а.с. 33), копії договору факторингу з ТОВ «КІ» від 28.11.2012 (т. 2 а.с. 35-43), а також копії рекомендованого повідомлення про вручення 16 серпня 2018 року (т. 2 а.с. 48) у поштовому відправленні з описом вкладення до цінного листа позивачу (т. 2 а.с. 46-47) вимоги про усунення порушення зобов`язання достроковим виконанням у тридцятиденний строк повернення 8 008 410 гривень 82 коп. боргу, включаючи нараховані станом на 10 березня 2018 року проценти у грошовому еквіваленті 61 659,87 доларів США і пеню у грошовому еквіваленті 186 274,16 доларів США, з попередженням від 21.05.2018 відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку» про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання з роз`ясненням податкових наслідків прощеного боргу (т. 2 а.с. 45). Далі, після внесення до Державного реєстру прав згідно рішенню від 13.10.2018 за індексним номером 43484126 запису 28362531 про право власності, ТОВ «КІ» продало, а [PERSON] купив спірну квартиру за ціною 490 478 гривень на умовах укладеного ними 29 березня 2019 року договору купівлі-продажу, посвідченого того ж дня приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Хоміч О. М. з вчиненням запису в реєстрі за № 413 (т. 2 а.с. 8-12), на виконання якого після проведення за платіжним дорученням повного безготівкового розрахунку (т. 2 а.с. 167) складений здавально-приймальний акт, підписи в якому також засвідчені нотаріально з вчиненням запису в реєстрі за № 416, 417 (т. 2 а.с. 7). Раніше, на підставі нотаріально посвідченого договору від 23.05.2008 ця квартира на першому поверсі будинку літ. "А-4", яка приватизована 08.02.95 за життя [PERSON] , у її спадкоємців була куплена позивачем під дівочим прізвищем Тур невдовзі після оформлення спадщини 26.09.2007 , що знайшло своє підтвердження фактичними даними Державного реєстру прав (т. 1 а.с. 50 в тому числі зворот), узгодженими з копією договору купівлі-продажу (т. 1 а.с. 42) та свідоцтвом про шлюб (т. 1 а.с. 27). При цьому, впродовж 2014-2018 рр. комунальні послуги споживалися у спірній квартирі на потреби утримання перукарні без переведення її з житлового у нежитловий фонд, що вбачається з приєднаних до справи речових доказів сфотографованого обладнаного до квартири окремого входу з вулиці (т. 2 а.с. 200-205), тісно пов`язаних з листом КП «Теплотранс» № 150 від 02.07.2021 (т. 3 а.с.19 ) та довідкою № 11336 про склад сім`ї (т. 2 а.с. 168). В рішенні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2013 року, залишеному без змін 05 червня 2014 року ухвалою Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області, з законною силою встановлено і доказуванню згідно ст. 82 ЦПК України не підлягає, що 23 травня 2008 року [PERSON] , в дівоцтві Тур, на свої особисті потреби проведення з продавцями спірної квартири розрахунків за купівлю-продаж в гривні отримала для конвертації іноземної валюти від ПАТ «Сведбанк», що змінило фірмове найменування з відкритого акціонерного товариства, 56 100 доларів США споживчого кредиту під 11,9 % річних за користування строком до 23 травня 2038 року на умовах укладеного відповідно до ст. 1054 ЦК України кредитного договору № 0318/0508/45-009 (т. 2 а.с. 24-28), який після страхування предмета іпотеки за їх обопільної згоди змінений на підставі додаткової угоди № 2 про отримання процентів за домовленістю сторін, починаючи тільки з 15 липня 2009 року, з наданням банку права односторонньої зміни процентної ставки (т. 2 а.с. 29), після чого [PERSON] , в дівоцтві [PERSON] , прострочила виконання зобов`язань внаслідок недостатності суми її платежів для погашення за цим договором щомісячно вимог кредитора у повній сумі. Повернення споживчого кредиту забезпечувалося відповідно до ст. 575 ЦК України іпотекою зазначеної квартири, для чого 23 травня 2008 року приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Царейкін М. М., вчинивши запис в реєстрі № 1579, посвідчив передачу боржником [PERSON] , в дівоцтві [PERSON] , в іпотеку (заставу) ПАТ «Сведбанк» за ст.ст. 1, 3 Закону України «Про іпотеку» купленої нею квартири будинку на [ADDRESS] за погодженою ними вартістю на суму 315 095 гривень на умовах укладеного іпотечного договору № 0318/0508/45-009-Z-1, за якими заставою згідно з ст. 7 Закону України «Про іпотеку» забезпечені вимоги про сплату 56 100 доларів США кредиту, встановлених кредитним договором процентів за користування коштами і неустойок з правом дострокового звернення стягнення на предмет застави відповідно до ч. 2 ст. 590 ЦК України, в тому числі в разі несвоєчасного погашення процентів, як встановлено пунктом 11 цього договору, що містить застереження в пункті 12.3.1 про задоволення вимог іпотекодержателя також у спосіб передачі права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених ним вимог з умовою залучення іпотекодержателем на свій вибір незалежного експерта-суб`єкта оціночної діяльності для оцінки предмета іпотеки. Так само, Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська з законною силою встановлене досягнення згоди ПАТ «Сведбанк» на відступлення прав за певним переліком іпотечних договорів на умовах укладеного 28 листопада 2012 року договору про це для забезпечення переданих прав грошових вимог його правонаступнику ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», в якого борги за цими вимогами того ж дня викупило ТОВ «КІ» на умовах договору факторингу, з чим погодилася Судова палата з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області, визнаючи в ухвалі від 05.06.2014 ТОВ «КІ» новим іпотекодержателем без встановлення факту належності іпотеки спірної квартири до цього переліку, а виключно з огляду на правову оцінку обсягу прав, що має переходити відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора, яка для суду у цій справі згідно ч. 7 ст. 82 ЦПК України не обов`язкова. 03 липня 2014 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська звернуте до примусового виконання ухвалене у справі № 204/3625/13-ц рішення (т. 1 а.с. 44-46) видачею ТОВ «КІ» виконавчого листа на звернення стягнення на квартиру будинку на [ADDRESS] , іпотекою якої забезпечене виконання кредитного договору № 0318/0508/45-009 від 23.05.2008, шляхом проведення прилюдних торгів в рахунок погашення з її вартості 905 813 гривень 92 коп. боргу [PERSON] , в дівоцтві Тур, з яких: 447628 грн. 06 коп. за кредитом, 206212 грн. 53 коп. за процентами і 251973 грн. 33 коп. пені, на що вказує лист начальника Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпро № 1366 від 19.10.2020 (т. 1 а.с. 180-181). Двічі цей виконавчий лист, як слідує з відомостей автоматизованої системи виконавчих проваджень (т. 1 а.с. 186-189, 193-198), пред`являвся до виконання Красногвардійським відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції впродовж листопада-грудня 2014 року і грудня 2015-червня 2016 рр., яке завершувалося державними виконавцями поверненням стягувачу ТОВ «КІ» виконавчого листа з посиланням на чинний на той час п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України № 606-XIV від 21.04.99 «Про виконавче провадження» з підстав поширення на таке звернення стягнення з 07.06.2014 заборони, встановленої Законом України № 1304-VII від 03.06.2014 «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», що відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з питань банкрутства в редакції Закону № 1382-IX від 13.04.2021 втратив чинність 21 червня 2021 року, але відповідач ТОВ «КІ» не надав суду жодних доказів ані оскарження постанов державного виконавця про повернення виконавчого листа, ані часу пред`явлення повернутого виконавчого листа до виконання знову не пізніше як за 10 червня 2019 року. Суд відповідно до ч. 5 ст. 263 ЦПК України на основі встановлених вище обставин, які знайшли своє безсумнівне пряме підтвердження в поясненнях представників учасників справи, тісно пов`язаних з фактичними даними листування сторін спору та примірниками договорів і додаткових угод до них, що в сукупності з відкритими відомостями державних реєстрів прав та виконавчих проваджень узгоджуються з преюдиційними фактами, дійшов стійкого внутрішнього переконання у незаконності володіння добросовісним набувачем спірною квартирою за відсутності підстав набуття права власності на цей об`єкт, що з володіння позивача за висновками Верховного Суду, викладеними 14 лютого 2018 року у постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду № 61-5164св18, вибув не з її волі (справа № 127/8068/16-ц) іншим шляхом внесення до Державного реєстру прав відомостей про виникнення в іншої особи (іпотекодержателя) права власності на предмет іпотеки за незаконним рішенням суб`єкта державної реєстрації прав, яким порушені речові права позивача та її законні інтереси в дотриманні меж її цивільних обов`язків перед відповідачем, щодо права якого здійснено запис, чим обґрунтовується це рішення в частині захисту за віндикаційним позовом, що позбавлений ефективності на практиці без скасування державної реєстрації переходу речового права. За характером переданого на розгляд місцевого загального суду спору, пов`язаного з порушенням цивільних речових прав позивача на нерухому річ іншою особою, за якою зареєстровано аналогічне право щодо тієї ж речі, належить врахувати висновки Верховного Суду, викладені другого жовтня 2019 року в § 6 постанови Великої Палати № 11-893апп19, про розгляд спору про право цивільне у цій категорії справ про скасування рішення чи державної реєстрації права власності (справа № 814/2030/17), де допустима участь державного реєстратора як належного співвідповідача, якого позивач вважає винним у порушенні його прав, що не змінює цивільно-правового характеру такого спору з огляду на спосіб захисту за ст.ст. 21, 393 ЦК України. За браком доказів спростування заперечень відповідачів про більш вірогідне віднесення спірної квартири до основних засобів комерційної нерухомості на засадах змагальності відповідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України належить відкинути, як невстановлений, факт використання спірної квартири приватного житлового фонду місцем постійного проживання позичальника, яка забезпечена житлом, принаймні, у м. Дніпрі за місцем реєстрації на [ADDRESS] . Хоч наявність у власності позивача іншого нерухомого житлового майна у м. Кам`янському з розумним ступенем достовірності згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України відповідач не довів, а сама позивач не стала спростовувати таку обставину, наведену серед мотивів повернення виконавчого листа за постановою державного виконавця від 23.12.2014, доводи сторін з цього приводу відхиляються судом внаслідок неналежності до предмету доказування за ст. 77 ЦПК України з огляду на обов`язковість такої умови для поширення мораторію за пп. 1) п. 1 Закону № 1304-VII на об`єкти незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, що перебувають в іпотеці, до яких спірна квартира не належить. Тобто, за встановлених обставин відчуження іпотечної квартири позивача, яка виступала забезпеченням її зобов`язань за наданим в іноземній валюті споживчим кредитом, під мораторій за пп. 1) п. 1 Закону № 1304-VII не підпадало, але на випадок недостатності одержуваних стягувачем коштів від її реалізації (переоцінки) мораторій згідно підпункту 2) пункту 1 цього Закону поширювався на звернення на інше майно власника стягнення за кредитним договором відповідно до пункту 3 Закону № 1304-VII в інтересах врегулювання особливостей погашення вираженої в іноземній валюті основної суми заборгованості з порядком урахування курсової різниці та списання пені і штрафів, які нараховуються на таку заборгованість, з огляду на що для дотримання балансу інтересів кредитора та боржника на засадах справедливості набуває істотного значення, як пріоритетність способу реалізації з прилюдних торгів, так і початкова ціна за ринковою вартістю іпотечної квартири. Доводи позивача про сумніви у достовірності звіту суб`єкта оціночної діяльності від 04.07.2018 про оцінку предмета іпотеки для визначення його вартості на момент набуття цього майна іпотекодержателем у власність належить відхилити в силу ст.ст. 78, 81 ЦПК України за відсутності допустимого рецензування звіту про оцінку майна в порядку ст. 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» в міру відсутності повідомлень позивача згідно ч. 4 ст. 83 ЦПК України про будь-які поважні причини неможливості подати його суду. Разом з тим, звертає увагу передача на зберігання до реєстраційної справи державним реєстратором Скороход О. О. на виконання ст.ст. 9, 17 ч. 4 зазначеного Закону № 1952-IV у паперовій формі документів про проведену у жовтні 2018 року державну реєстрацію, серед яких за супровідним листом і внутрішнім описом (т. 2 а.с. 57-59) був відсутній будь-який звіт про оцінку предмета іпотеки на момент видання оскаржуваного рішення про державну реєстрацію прав, з огляду на що суд за внутрішнім переконанням відкидає факт подання відповідачем звіту оцінювача від 04.07.2018 для державної реєстрації набуття права власності на предмет іпотеки. В оцінці листування, поданого відповідачем державному реєстратору на підтвердження дотримання ним ст. 35 Закону України «Про іпотеку», суд виходить з відсутності його оригіналів у реєстраційній справі за відомостями її внутрішнього опису, що узгоджується з повідомленням Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради листом від 17.05.2021 за № 6/2318-01.1-19/470 (т. 2 а.с. 15, 239), внаслідок чого приєднані до цивільної справи його копії відповідно до ч. 6 ст. 95 ЦПК України до уваги судом братися не можуть, оскільки позивач ставить під сумнів існування оригіналу як такого, що обґрунтовано викликаний наявністю імітованого її підпису, належність якого собі позивач категорично заперечує, у графі рекомендованого поштового повідомлення для уповноваженої особи, а не в спеціально відведеному місці особистої розписки отримувача, тоді як відповідач з місцезнаходженням у центрі м. Києва, нібито, відправляє кореспонденцію з м. Чернігова, підтвердження чого подає на розгляд вже в смт. Іларіонове Синельниківського району з приводу прав на об`єкт у м. Дніпрі мешканець громади з Києво-Святошинського району Київської області, що, загалом, не має жодного розумного пояснення будь-якими поважними причинами вчинення таких дій не за місцем знаходження кредитора чи спірного нерухомого об`єкта, що співпадає з місцем перебування боржника. Тим більше, що жоден з календарних поштових штемпелів не має чіткого відбитку, щоб давав би змогу, навіть в їх сукупності, ідентифікувати відділення оператора поштового зв`язку та дату. Як наслідок, суд відкидає за недоведеністю виконання відповідачем вимог ст.ст. 35, 37 Закону України «Про іпотеку», дотримання яких визнається для подання відповідачем заяви державному реєстратору обов`язковим за п. 3 ч. 1 ст. 24 Закону № 1952-IV в силу звернення ним стягнення не в рахунок задоволення вимог у безспірному розмірі за виконавчим листом суду, а для погашення також нових вимог з додаткових підстав, що виникли вже після розв`язання судами спору про звернення стягнення, які мають характер спору про право цивільне і підлягають обов`язковому попередньому врегулюванню. Відзначається, що для проведення реєстраційних дій відповідач в порушення ст.ст. 17, 20, 27 Закону № 1952-IV договори, які вважав своїми правовстановлюючими документами, подав державному реєстратору не в оригіналах, а в копіях (деякі важкодоступні для читання), хоч під виключення, передбачені абзацом другим частини першої статті 20 цього Закону, такі документи не підпадають, що має істотне значення для належного підтвердження прав відповідача в порядку ст. 517 ЦК України. Крім того, присудження на користь відповідача ТОВ «КІ» звернення на предмет іпотеки стягнення боргу з позивача внаслідок визнання по суду за ТОВ «КІ» прав нового кредитора в основному зобов`язанні взамін первісного ПАТ «Сведбанк» не звільняє відповідача від обов`язку подати державному реєстратору такі документи, які дають змогу встановити набуття ним речових прав на нерухоме майно, інакше має слідувати відмова у державній реєстрації переходу права власності згідно п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону № 1952-IV. А саме, обумовленість відступлення прав за іпотечним договором одночасним здійсненням відступлення права вимоги за основним зобов`язанням відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про іпотеку» передбачає презумпцію відступлення права вимоги за основним зобов`язанням на випадок надання доказів відступлення прав за іпотечним договором, позаяк не навпаки. В свою чергу, для правочину про відступлення прав за іпотечним договором згідно ч. 3 ст. 24 цього Закону визнається обов`язковим нотаріальне посвідчення з державною реєстрацією відомостей про це у встановленому законодавством порядку під страхом його нікчемності за ст. 220 ЦК України. Проте, з поданих державному реєстратору документів видно, що ПАТ «Сведбанк», як клієнт, за нотаріально посвідченим договором із записом в реєстрі № 6970 відступив 28 листопада 2012 року фактору, ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», права за іпотечними договорами до певного кола боржників, поіменний перелік яких узгоджений ними окремо у невід`ємному від договору додатку № 1, який наданий не був, як не подано нотаріально засвідченої виписки з цього переліку, яка б достовірно вказувала на віднесення до цього переліку саме позивача [PERSON] , а сам іпотечний договір № 0318/0508/45-009-Z-1 був поданий у копії, тоді як дійсну заміну іпотекодержателя за цим договором може підтвердити згідно ст. 517 ЦК України тільки пред`явлення його оригіналу з огляду на внесені до Держаного реєстру іпотек відомості про подібну заміну іпотекодержателя на підставі зовсім іншого договору, посвідченого тим же нотаріусом Заєць І. О. із записом в реєстрі № 6972 (т. 1 а.с. 51зворот). До того ж, поданий в копії договір вже клієнт ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» уклав з фактором ТОВ «КІ» у простій письмовій формі, через що доказувати ним відступлення прав за іпотечним договором за ст. 78 ЦПК України ніяк не допустимо, а відомості Держаного реєстру іпотек (т. 1 а.с. 52) вказують на укладення ними того ж дня, 28 листопада 2012 року, договору про такого роду відступлення, посвідченого із записом в реєстрі № 2187 іншим нотаріусом Мироник О. В., яка, власне, вносила відомості до Держаного реєстру іпотек згодом 17.12.2012 одразу про обидва договори в ланцюгу відступлення прав, але ні державному реєстратору, ні суду відповідач так і не пред`явив будь-якого договору, посвідченого нотаріусом під реєстровим № 2187, і всупереч порядку за ч. 4 ст. 83 ЦПК України не повідомив жодних поважних причин неможливості подати його суду, з огляду на що суд не мав можливості безпосередньо переконатися, чи дійсно охоплювалося умовами такого договору відступлення відповідачу ТОВ «КІ» прав за іпотечним договором № 0318/0508/45-009-Z-1, а також за часом використання нотаріальних бланків перевірити час набуття клієнтом прав іпотекодержателя, щоб того ж дня мати можливість дійсно передати їх фактору ТОВ «КІ». Задоволення забезпеченої іпотекою вимоги шляхом односторонніх дій іпотекодержателя з набуття права власності на предмет іпотеки під відкладальною обставиною належить згідно ст. 19 ЦК України до способів самозахисту цивільних прав, передбачених відповідним застереженням в іпотечному договорі у неюрисдикційній формі захисту, з огляду на що віднесено у ст.ст. 33, 36 Закону України «Про іпотеку» до способів позасудового врегулювання задоволення вимог іпотекодержателя, а тому з наведених мотивів недостатності поданих державному реєстратору копій договорів суд відкидає як невстановлений факт набуття відповідачем ТОВ «КІ» права обрати собі такий спосіб самозахисту як нового іпотекодержателя, передбачений застереженнями іпотечного договору № 0318/0508/45-009-Z-1, хоч би за рішенням суду за ТОВ «КІ» і були визнані права нового кредитора в основному зобов`язанні позивача [PERSON] на задоволення вимог до неї з вартості предмета іпотеки способом його реалізації з прилюдних (публічних) торгів. З цієї точки зору, належить визнати слушними доводи позивача про відсутність її згоди, як іпотекодавця, на передачу предмета іпотеки у власність іпотекодержателя і неможливість державної реєстрації переходу права власності без окремо укладеного позивачем договору з відповідачем про задоволення вимог іпотекодержателя, що за ст. 328 ЦК України в судовій практиці визнається підставою набуття права власності, до якої за висновками Верховного Суду, викладеними 12 грудня 2018 року у постанові Великої Палати № 14-486цс18, застереження в іпотечному договорі прирівняне тільки з 14 січня 2009 року відповідно до нової редакції ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» (справа № 199/1276/17), введеної з набранням чинності Законом № 800-VI від 25.12.2008, який у часі згідно ч. 3 ст. 5 ЦК України не має зворотної дії на укладений 23 травня 2008 року іпотечний договір, а заперечення відповідачів з посиланням на достатність наявності застереження в іпотечному договорі засновані на раніше викладених Верховним Судом висновках, від яких Велика Палата у цій постанові відступила. Відповідно, досліджені в судовому засіданні добуті фактичні дані згідно з ст.ст. 80, 89 ЦПК України за внутрішнім переконанням суд визнав достатніми за юридичною позицією Конституційного Суду України в рішенні № 2-р(II)/2021 від 28.04.2021 про тлумачення ст. 13 ЦК України для своїх висновків про форму зловживання відповідачем своїм цивільним правом у відносинах факторингу, використаним всупереч його призначенню в суспільстві, а так само про явне порушення державним реєстратором порядку проведення реєстраційних дій та видання ним оскарженого рішення. Зокрема, відповідач погоджувався з поширенням за постановами державних виконавців мораторію на дострокове звернення стягнення на іпотечну квартиру, але вважав для себе можливим без згоди позивача набути у власність цей предмет в рахунок задоволення вимог з кредитного договору, заперечуючи у цій справі своєю обізнаністю з тим, що звернення стягнення на спірну квартиру під мораторій не підпадає, що, в свою чергу, свідчить про включення періоду з 07.06.2014 до 21.06.2021 цілком до строку позовної давності, яка передбачувано для відповідача на цей час не зупинялася згідно п. 2 ч. 1 і ч. 2 ст. 263 ЦК України, а після 2013 року не переривалася. Така попередня поведінка відповідача викриває його спрямованість здобути будь-який виторг з іпотечного майна, незалежно від можливих застережень про задавненість його вимог, якими могла б скористатися позивач, за інших рівних умов, звернення відповідача в будь-якій з юрисдикційних форм захисту. Вартість спірної квартири на момент обтяження іпотекою у 2008 році була визначена у гривневому еквіваленті близько 60 000 доларів США, після чого, готуючись до державної реєстрації переходу права власності у 2018 році, на замовлення відповідача у липні 2018 року переоцінена на рівні гривневого еквіваленту 21 000 доларів США одразу з уцінкою в листопаді 2018 року після державної реєстрації для наступного продажу до гривневого еквіваленту 17 000 доларів США. В той же час в листопаді 2012 року свого клієнта за умовами договору факторингу відповідач мав профінансувати не більше як на 7 000 доларів США під цесію в повному обсязі вимог до позивача, якій врегулювання забезпечених іпотекою вимог пропонувалося без списання пені і штрафів, які відповідач продовжував нараховувати, з віднесенням курсової різниці повністю до ризиків позивача. Тому значно занижена оцінка предмета іпотеки з комерційним призначенням, що свідомо для відповідача здатен приносити дохід, і збут цього майна за першої ліпшої нагоди лише за третину від його ринкової вартості без прилюдних торгів, що стало можливим завдяки державному реєстратору з провінційної глибинки, яка спокусилася на, таку собі, «халтуру у позаурочний час», у тісному взаємному зв`язку викривають відповідача у переслідуванні спекулятивної легкої наживи подібно "лутерам", що не має нічого спільного з економічними функціями захисту від несплат боржників з фінансуванням клієнта за визначенням Оттавської Конвенції УНІДРУА про міжнародний факторинг від 28.05.88, які мають бути притаманні здійсненню фактором своїх цивільних прав. Такі дії відповідача з використанням прав всупереч їх призначенню і на шкоду позивачу порушують її приватні інтереси боржника у відновленні своєї платоспроможності, перешкоджаючи добросовісній оцінці її фінансового стану для остаточного вирішення питання про долю неспроможного боржника і її майна, як в частині доцільності заходів фінансового оздоровлення, так і справедливого погашення боргів. В межах судового розгляду згідно ст. 13 ЦПК України розв`язується спір, по суті, про оскарження набуття права власності на предмет іпотеки відповідно до ст.ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку», якому за своєю правовою природою характерні наслідки припинення основного зобов`язання переданням відступного згідно ст. 600 ЦК України, що відмінне від прощення боргу за ст. 605 цього Кодексу, в тому числі за податковими наслідками. Враховуючи відмінність підстав припинення основного кредитного зобов`язання, звернення за рішенням суду на іпотечне майно стягнення суми боргу порівняно з використанням після судового вирішення спору в загальних рисах розрахунку заборгованості, не співмірно більшої за актуальну на день державної реєстрації прав вартістю іпотечного житла для штучного створення позивачу податкових зобов`язань, викривають намір відповідача завдати шкоди боржнику всупереч умовам іпотечного договору про можливість вдатися лише до однієї з передбачених ними альтернативних підстав звернення стягнення, тобто за межами здійснення свого цивільного права кредитора. В свою чергу, позасудове врегулювання відповідно до імперативних приписів ст. 36 Закону України «Про іпотеку» здійснюється у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, інакше таке можливе в порядку досягнення мирової угоди у процесі примусового виконання рішення. З`ясовані обставини переконують суд в проведенні державної реєстрації права приватної власності іпотекодержателя на предмет іпотеки без належної оцінки його вартості на цей момент на підставі документів, які не давали змоги встановити набуття відповідачем речових прав, про що службовою особою органу місцевого самоврядування з порушенням п.п. 4, 5 ч. 1 ст. 18 Закону № 1952-IV виданий правовий акт індивідуальної дії у формі рішення про державну реєстрацію права всупереч п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 24 цього Закону без спрямованості дій іпотекодержателя на реальне настання обумовлених цим рішенням правових наслідків позасудового врегулювання згідно ст.ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку», що потягло вибуття майна з володіння власника не з її волі іншим шляхом, на підставі чого у відповідності до п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України по суду підлягає скасуванню визнане незаконним рішення про державну реєстрацію права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки повністю за аналогією з ч. 1 ст. 21 цього Кодексу одночасно з витребуванням цього майна від добросовісного набувача згідно ст. 388 ЦК України. Суд, здійснюючи правосуддя, згідно з ст. 5 ЦПК України захищає цивільні права та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України, відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи, враховуючи висновки Верховного Суду про застосування чинної з 16.01.2020 редакції ст. 26 Закону № 1952-IV, що викладені 28 жовтня 2020 року у § 75.5 постанови колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 910/10963/19, за якими внаслідок введеної Законом № 340-IX від 05.12.2019 заборони на скасування чи вилучення внесених до Державного реєстру прав відомостей про речові права відповідно до чинної редакції ч. 3 ст. 26 Закону № 1952-IV в судовій практиці більше не може забезпечити ефективний захист скасування відповідного запису до Державного реєстру прав, на яке раніше вказував Верховний Суд в § 74 постанови Великої Палати № 14-376 цс18 від 29.05.2019. На відміну від інших рішень про державну реєстрацію прав, які за висновками Верховного Суду, викладеними 29 травня 2019 року в § 74 постанови Великої Палати № 14-376цс18, вичерпують свою дію з часу внесення суб`єктами державної реєстрації прав відповідного запису до Державного реєстру прав, який, власне, і має юридичне значення для правового становища позивача відповідно до ст. 182 ЦК України, рішення про державну реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, з урахуванням правил ст.ст. 6, 10 Закону № 1952-IV має силу адміністративного правового акта індивідуальної дії службової особи органу місцевого самоврядування з цивільно-правовими наслідками офіційного визнання згідно ч. 4 ст. 11 ЦК України моменту виникнення в іпотекодержателя такого права власності із застереження в іпотечному договорі про задоволення його вимог, як з правовстановлюючого документа на набуте своє речове право власності, а не обтяження чужої власності, з огляду на що у спосіб відновлення становища іпотекодавця, яке існувало до порушення його обтяженого права власності, відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України ефективним захистом в частині четвертій статті 37 Закону України «Про іпотеку» визнається оскарження, власне, самого рішення про державну реєстрацію. Способом правового захисту у змісті позову відтепер у судовій практиці визнається скасування по суду рішення чи самої державної реєстрації прав з визнанням одночасно й обтяжень речових прав на підставі відомостей про них, що містилися в Державному реєстрі прав до прийняття оскарженого рішення, оскільки підстави для припинення іпотеки у цій справі не встановлені, а строк пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання після його переривання на підставі ч. 3 ст. 23 Закону № 606-XIV встановлений для ТОВ «КІ» за постановою державного виконавця від 10.06.2016 згідно чинним ч.ч. 1, 5 ст. 12 і п. 5 Прикінцевих та перехідних положень розділу XIII Закону України № 1404-VIII від 02.06.2016 «Про виконавче провадження» у три роки. Судові витрати відповідно до ч. 9 ст. 141 ЦПК України покладаються повністю на співвідповідачів порівну, незалежно від результатів вирішення спору, який виник внаслідок їх неправильних дій. На підставі викладеного,

Outcome: partial