Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-18 00:00:00

У травні 2014 року позивач звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання додаткової угоди недійсною. В обґрунтування позову зазначивши, що 15 липня 2005 року між нею та відповідачем ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений Кредитний договір № DNHDGK01270111, відповідно до умов якого позивачка отримала кредит у розмірі 58 410,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ, який діяв на день отримання кредитних коштів становить 294 970,50 грн. Щомісячний платіж за договором складав 606,56 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та позивачем [PERSON] 15 липня 2005 року був укладений договір іпотеки № DNHDGK01270111, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] Предметом іпотеки за даним договором є квартира [ADDRESS]. У квітні 2010 року у позивача виникли певні труднощі з погашення кредиту. На підставі цього 17.03.2011 ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до позивача з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позивачем було подано зустрічний позов про визнання кредитного договору укладеного у доларах США, таким, що вчинено з метою приховання правочину позики речей визначених родовими ознаками. Під час судового засідання відповідач запропонував позивачу підписати з Банком додаткову угоду в обмін на припинення судового розгляду. Тому позивачка 11 січня 2013 року вимушена була підписати Додаткову угоду до кредитного договору на вкрай невигідних для себе умовах після чого отримала відстрочку щодо виселення з квартири. В додатковій угоді була змінена сума отриманого позивачкою кредиту; збільшена сума щомісячного платежу на розмір 891,56 доларів США; був збільшений строк позовної давності до 50 років; введені додаткові штрафні санкції у відношенні тільки однієї сторони договору, у розмірі 100% від розміру неналежно сплачених відсотків, та 100 % від розміру неналежно сплачених винагород. Позивачка не визнала умови Додаткової угоди, а тому не проводила оплат Банку за її умовами на протязі останнього року. На підставі зазначеного позивачка просить визнати Додаткову угоду від 11 січня 2013 року до Кредитного договору № DNHDGK01270111 від 15 липня 2005 року недійсною з часу її підписання. У січні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення. В обґрунтування позову зазначивши, що 15 липня 2005 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений Кредитний договір № DNHDGK01270111, відповідно до умов якого позивачка отримала кредит у розмірі 58 410,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ, який діяв на день отримання кредитних коштів становить 294 970,50 грн. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та позивачем [PERSON] 15 липня 2005 року був укладений договір іпотеки № DNHDGK01270111, відповідно до умов якого, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] Предметом іпотеки за даним договором є квартира [ADDRESS]. Позичальник зобов'язання за кредитним договором не виконує, в зв'язку з чим станом на 11.12.2013 виникла заборгованість в розмірі 79026,90 доларів США. На підставі зазначеного ПАТ КБ «ПриватБанк» просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNHDGK01270111 від 15.07.2005 в розмірі 79026,90 доларів США звернути стягнення на будинок загальною площею 72,40 кв.м., житловою 36,90 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки; виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та (або) проживають у житловому будинку [ADDRESS]. Ухвалою суду від 02 червня 2014 року було об'єднано позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання додаткової угоди недійсною та позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення, в одне провадження. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON], надав пояснення аналогічні змісту позовних вимог, на задоволенні позову [PERSON] наполягав. Проти задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» заперечував та просив суд відмовити у його задоволенні у повному обсязі. Представник відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» - Далія С.О. проти позовних вимог [PERSON] заперечував у повному обсязі та просив суд відмовити у його задоволенні. На задоволенні позову Банку про звернення стягнення на предмет іпотеки наполягав, надав пояснення аналогічні змісту позовних вимог. Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 15 липня 2005 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений Кредитний договір №DNHDGK01270111, відповідно до умов якого позивачка отримала кредит у розмірі 58 410,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ, який діяв на день отримання кредитних коштів становить 294 970,50 грн. (а.с.8-9). В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та позивачем [PERSON] 15 липня 2005 року був укладений договір іпотеки № DNHDGK01270111, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] Предметом іпотеки за даним договором є квартира [ADDRESS] (а.с.10-12). 11 січня 2013 року між тими самими сторонами була укладена Додаткова угода до кредитного договору № DNHDGK01270111 від 15.07.2005 (а.с.22). Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.627 ЦК України). У статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Судом також встановлено, що сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, договір укладено у письмовій формі, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Крім того, на момент укладення оспорюваної додаткової угоди від 11 січня 2013 року до кредитного договору № DNHDGK01270111 від 15 липня 2005 року позичальник [PERSON] не заявляла додаткових умов, щодо яких повинно бути досягнуто згоди. Таким чином, істотними умовами даного договору відповідно до чинного законодавства являються лише ті, які сторони визначили за взаємною згодою укладаючи Додаткову угоду. Крім того, позивачем [PERSON] не доведено в чому саме полягає обман з боку Банку і які вкрай невигідні умови для неї були при укладанні додаткової угоди. Таким чином позовні вимоги [PERSON] є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі. Що стосується позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, суд зазначає наступне. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 15 липня 2005 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений Кредитний договір № DNHDGK01270111, відповідно до умов якого позивачка отримала кредит у розмірі 58 410,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ, який діяв на день отримання кредитних коштів становить 294 970,50 грн. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та позивачем [PERSON] 15 липня 2005 року був укладений договір іпотеки № DNHDGK01270111, відповідно до умов якого, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] Предметом іпотеки за даним договором є квартира [ADDRESS]. Згідно ст.ст.525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання. Відповідно до ч.6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення Боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки Позивач має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року N 1304-VII, не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Спірне нерухоме майно використовується як постійне проживання відповідача, у неї не знаходиться у власності інше нерухоме житлове майно. Доказів протилежного позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» суду не надано. Крім того, позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» в порушення ст.ст.10,60 ЦПК України не надано доказів який розмір заборгованості [PERSON] на час звернення до суду з позовом про звернення стягнення існує, що не дає суду змоги при вирішенні спору визначитися із співмірністю суми заборгованості за кредитом та вартістю іпотечного майна, а тому позовні вимоги позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволенню не підлягають. З урахуванням результату розгляду справи та відповідно до ст.88 ЦПК України cудові витрати компенсуванню не підлягають та відносяться на позивачів.

Outcome: dismissed