Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-08 00:00:00

01.08.2013 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача ПАТ «КБ «Надра» (далі - Банк) 7379 грн. 74 коп. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору строкового банківського вкладу (депозиту) № 353882 від 31.03.2008 року (далі - Договір) вона передала відповідачу кошти у розмірі 20000 грн. 31.03.2009 року позивач звернулася до відповідача з проханням повернути їй суму вкладу у зв'язку із закінченням дії Договору. Але відповідач відмовився виконувати умови договору. У лютому 2010 року їй було повідомлено, що свої гроші вона може отримати частинами з обмеженням не більше 3000 грн. у місяць. У період з 17.02.2010 року по 02.08.2010 рік вона отримала 19993 грн. 91 коп. На думку позивача відповідач не виконав умови Договору та повернув не усю належну їй суму. Тому вона змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. 20.08.2013 року позивачем надано заяву про збільшення позовних вимог, у якій вона просить стягнути з відповідача на її користь 10829 грн. 74 коп. боргу за Договором та 1750 грн. витрат понесених за правову допомогу. 03.12.2013 року позивачем надано заяву про зміну розміру позовних вимог, у якій вона просить стягнути з відповідача 7641 грн. 94 коп. боргу за Договором та 1750 грн. витрат на правову допомогу, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача збитків у розмірі 3450 грн. залишити без розгляду. Представник позивача, [PERSON], у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, 04.11.2013 року до суду надано клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача. Суд, заслухавши представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі та давши їм належну оцінку дійшов наступного висновку. Встановлено, що 31.03.2008 року між сторонами був укладений договір строкового банківського вкладу № 353882 (а.с. 8). Згідно вказаного Договору розмір вкладу становить 20000 грн. Строк дії вкладу 12 місяців від дати внесення вкладу на вкладний рахунок. 31.03.2009 року [PERSON] звернулася до Банку із заявою, у якій просила повернути їй вклад у зв'язку із закінченням терміну дії Договору (а.с. 9). Крім цього, [PERSON] повторно зверталася до відповідача із заявами про повернення невиплачених коштів 29.08.2012 року (а.с. 15). На вказаний лист відповідачем було надано відповідь, у якій зазначено, що усі належні кошти [PERSON] виплачено у повному обсязі (а.с. 17). У заяві від 25.11.2013 року відповідач зазначив, що жодних обмежень у видачі готівки коштів з поточного рахунку у період з 01.01.2010 року по 02.08.2010 рік не було (а.с. 74). Однак, зазначене не узгоджується із поточним звітом за операціями по поточному (картковому) рахунку з 31.03.2008 року по 11.11.2013 рік, наданий відповідачем. Із вказано звіту випливає, що переказ суми депозиту у розмірі 20000 грн. на поточний рахунок було здійснено 31.12.2009 року. Видача готівки у розмірі по 3000 грн. здійснювалася кожного місяця у період з 17.02.2010 року по 01.07.2010 року (а.с. 80). Крім цього, з наданого звіту випливає, що суму депозиту у розмірі 20000 грн. перераховано на поточний рахунок 31.12.2009 року, у той час, як Договір укладався на строк до 31.03.2009 року. Отже, у період з 01.04.2009 року по 31.12.2009 року кошти перебували на депозитному рахунку відповідача. Згідно звіту по депозиту «Мій вибір» № 353882 остання дата нарахування відсотків за Договором здійснена відповідачем 30.03.2009 року та у подальшому у період з 01.04.2009 року по 31.12.2009 року нарахування відсотків за депозитом не здійснювалось (а.с. 82-83). Із вищевикладеного вбачається неналежне виконання Банком укладеного з [PERSON] договору строкового банківського вкладу № 353882. Згідно ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Згідно ст. 85 названого Закону (у редакції, чинній на час введення мораторію) Національний банк України під час здійснення тимчасової адміністрації має право повністю або частково на строк не більше шести місяців ввести мораторій на задоволення вимог кредиторів банку. Протягом дії мораторію: забороняється здійснювати стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення, та вжиття заходів, спрямованих на забезпечення такого стягнення відповідно до законодавства України; не нараховуються неустойка (штраф, пеня), інші фінансові (економічні) санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань перед кредиторами та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів). З моменту закінчення дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: неустойка (штраф, пеня), а також суми завданих збитків, які банк зобов'язаний відшкодувати кредиторам за грошовими зобов'язаннями, можуть бути заявлені до сплати в розмірах, що існували на дату введення мораторію, якщо інше не передбачено цим Законом; нарахування неустойки (штрафу, пені), інших економічних санкцій поновлюється (а щодо зобов'язань, які виникли під час дії мораторію, - розпочинається) за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань перед кредиторами. Посилання відповідача на те, що внаслідок мораторію вони звільняються від виконання зобов'язання за депозитом і нарахування відсотків за ним є безпідставним спростовується вимогами ст. 85 Закону України «Про банки і банківську діяльність», яка прямо вказує, що невиконання зобов'язань обмежене терміном дії мораторію і штрафні санкції у зв'язку з невиконанням зобов'язання підлягають сплаті після закінчення мораторію. Параграфом 3 глави 71 книги п'ятої ЦК України врегульовано правовідносини із банківського вкладу. У ст. 1061 ЦК України передбачено, що банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. За ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Вказаною статтею не врегульовано випадку, коли у строк, передбачений договором, банк не повернув вкладнику його вклад. Разом з тим, у ч. 3 ст. 1058 ЦК України вказано, що до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 ЦК України), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Після спливу дії договору банківського вкладу (депозиту), кошти [PERSON] залишилися на її депозитному рахунку у користуванні банку, однак сторони не уклали договору щодо умов, за яких банк користується вказаними коштами, але вказали у п. 1.3. договору, що банк закриває вкладний рахунок після закінчення строку дії договору або (та) повернення коштів вкладнику, тому відповідно до ч. 2 ст. 1070 ЦК України, якщо відповідні умови не встановлені договором, проценти виплачуються у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу. У випадку, якщо банком не приймалися вклади на вимогу, відповідно до ч. 1 ст. 1061 ЦК України банк зобов'язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного Банку України. Ст. 85 Закону України «Про банки і банківську діяльність» не містить заборони на нарахування відсотків за користування грошима вкладників на строк дії мораторію, а лише передбачає неможливість їх отримання такими клієнтами. На підставі вищевикладеного суд вирішив задовольнити позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення з ПАТ «КБ «Надра» на її користь суму неповернутого вкладу з відсотками у розмірі 6584 грн. 48 коп. частково стягнувши з відповідача на користь позивача суму неповернутого вкладу у розмірі 2325 грн. 04 коп. та суму відсотків у розмірі 15,6 річних від 2325 грн. 04 коп. за депозитом за період з 01.01.2010 року по 03.12.2013 року у розмірі 1423 грн. 99 коп. що підтверджується наданим розрахунком (а.с. 101-105). Загалом стягнути на її користь суму за депозитом у розмірі 3749 грн. 03 коп. Крім того, [PERSON] заявляла вимогу про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов'язання, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. При вирішення вказаної вимоги, слід приймати до уваги, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. У контексті Рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року за у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23, статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг), можна вважати, що держава, встановлюючи законами України засади створення і функціонування грошового та кредитного ринків (п. 1 ч. 2 ст. 92 Конституції України) має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх послуг. Відповідно до п. 2 ст. 85 Закону України «Про банки і банківську діяльність» протягом дії мораторію не нараховується неустойка (штраф, пеня), інші фінансові (економічні) санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань. Однак, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК стягнення трьох відсотків річних та суми боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення зобов'язання не є фінансовою (економічною) санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці 3 відсотки та індекс інфляції нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним (чи звільнення його від сплати) неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання. Отже, підлягають частковому задоволенню позовні вимоги в частині стягнення з відповідача ПАТ «КБ «Надра» на користь [PERSON] суми інфляційних витрат за період з 01.04.2009 року по 03.12.2013 року у розмірі 1535 грн. 85 коп. та 3% річних, за цей же період, у розмірі 726 грн. 06 коп., що підтверджується відповідним розрахунком (а.с. 101-105). У частині позовних вимог щодо стягнення з ПАТ «КБ «Надра» витрати на правову допомогу у розмірі 1750 грн. суд виріши відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно з ч. 1 ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги З укладеного договору про надання юридичних послуг від 26.07.2013 року (а.с. 24-25) вбачається, що він підписаний ТОВ «Терра Лекс+» в особі директора Хмільовського Олександра Францовича, який діє на підставі статуту, проте такого статуту ТОВ «Терра Лекс+», свідоцтва про державну реєстрацію ТОВ «Терра Лекс+» та будь-яких інших доказів на підтвердження повноважень ТОВ «Терра Лекс+» в особі директора Хмільовського О.Ф. та їх права на надання правової допомоги - позивачем до матеріалів справи не надано. Постановою Кабінету Міністрів України «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» № 590 від 27 квітня 2006 р., затверджено граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ і зазначено, що граничний розмір не перевищує суму, що обчислюється виходячи з того, що особі виплачується 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи. Відсутність у матеріалах справи рахунку-фактури до договору від 26.07.2013 року та відповідних розрахунків, акту виконаних робіт, акту приймання-передачі наданих послуг та інших необхідних документів позбавляє суд можливості визначитися з граничним розміром компенсації та встановити, чи були дотримані норми законодавства при визначенні розміру години роботи при наданні правової допомоги. При цьому, враховуючи відсутність необхідних доказів на підтвердження вимоги позивача про стягнення з відповідача 1750 грн. за надання правової допомоги, суд позбавлений можливості перевірити, які саме дії були вчинені з метою надання правової допомоги, чи ці дії були необхідними для надання правової допомоги та справедливість визначення розміру вартості такої правової допомоги. Отже, на підставі вищевкладеного суд вирішив позов [PERSON] задовольнити частково та стягнути на її користь з ПАТ «КБ «Надра» суму заборгованості у розмірі 6010 грн. 94 коп. Позовні вимоги в частині стягнення збитків у розмірі 3450 грн. [PERSON] просила залишити без розгляду. В силу п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, суд вправі залишити позов у цій частині без розгляду, оскільки позивач подав відповідну заяву (а.с. 71-72). Посилання відповідача на порушення строків позовної давності та необхідність передачі справи за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва не знайшли свого підтвердження. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі вищевикладеного з ПАТ «КБ «Надра» на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 229 грн. 40 коп. оскільки позивач при зверненні до суду з цим позовом звільнена від сплати судового збору на підставі п. 7 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial