Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

02.04.2021 року до Великобурлуцького районного суду Харківської області звернулось Приватне акціонерне\~товариство «Українська страхова\~компанія «Княжа\~Вієнна Іншуранс\~Груп» з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в порядку регресу в розмірі 8790,00 грн., а також 2270,00 грн. сплаченого судового збору. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що 16 листопада 2018 року між [PERSON] та ПрАТ «УСК» «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» укладено договір обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений у формі полісу № АМ/5051468, яким було забезпечено транспортний засіб автомобіль «ВАЗ 2103», державний номерний знак [NUMBER] . 17 лютого 2019 року близько 14-05 год. по вул.Озерній в с.Михайлівка Великобурлуцького району Харківської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «ВАЗ 2103», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транпорного засобу «ВАЗ 21053», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Внаслідок якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Великобурлуцького районного суду Харківської області від 04 березня 2019 року (справа №616/133/19) [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124 та ч.1 ст.130 КУпАП. Встановлено, що [PERSON] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння скоїв зіткнення з автомобілем «ВАЗ 21053», державний номерний знак [NUMBER] , внаслідок чого відбулось пошкодження транспортних засобів. Згідно з умовами Полісу ОСЦПВВНТЗ №АМ/5051468, на виконання зобов`язань за договором страхування, позивач здійснив виплату страхового відшкодування в сумі 8 790 гривень на ремонт автомобіля «ВАЗ 21053», д.н. [NUMBER] . Позивач, посилаючись на норми ЦК України та підпункт «а» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зазначає про право зворотної вимоги (регресу) до відповідача в сумі 8790, 00 грн. Ухвалою від 07.04.2021 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Представник позивача в позовній заяві зазначив, що просить розглядати справу за його відсутності, зазначивши, що наполягає на задоволенні позовних вимог. Не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення. Належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, причину неявки суду не повідомив. Клопотання про відкладення справи та відзив на позов до суду не надходили. Крім того, виклик відповідача до суду було здійснено через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів та за згодою представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч.4 ст.223, ст.ст.280-281 ЦПК України. Зважаючи на те, що всі учасники справи в засідання не з`явилися, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності та взаємозв`язку, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 17 лютого 2019 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів: автомобіля марки «ВАЗ 2103», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «ВАЗ 21053», державний номерний знак [NUMBER] , спід керуванням [PERSON] . В результаті настання дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. Постановою Великобурлуцького районного суду Харківської області від 04 березня 2019 року у справі №616/133/19 [PERSON] , [INFO] , визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень за ч.1 ст.130, ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 10 200 грн 00 коп., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. (а.с.5,6). Так, відповідно до вказаної постанови суду від 04 березня 2019 року, 17 лютого 2019 року о 14 год. 05 хв. [PERSON] , керуючи автомобілем «ВАЗ - 2103», державний номерний знак [NUMBER] в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 17 лютого 2019 року лікаря нарколога Великобурлуцької ЦРЛ, в районі вул. Озерна в с. Михайлівка Великобурлуцького району Харківської області, при зустрічному роз`їзді транспортних засобів, не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв зіткнення з автомобілем «ВАЗ 21053», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який рухався назустріч. Внаслідок ДТП транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень з матеріальними збитками, потерпілих немає. Тим самим [PERSON] порушив п. 2.9 «а», п.12.1 ПДР України. Зазначена постанова суду набрала законної сили 15 березня 2019 року. Відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. Отже, з огляду на викладене та відповідно до положення статті 82 Цивільного процесуального кодексу України, суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені постановою суду від 04.03.2019 року у справі №616/133/19. На момент настання дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб «ВАЗ 2103», державний номерний знак [NUMBER] , яким керував [PERSON] був забезпечений за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 16 листопада 2018 року, який укладено між Приватним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та [PERSON] (строк дії договору страхування з 00 години 00 хвилин 17.11.2018 до 16.11.2019 включно, страховий поліс № АМ/5051468) (а.с.4). 01.03.2019 року [PERSON] звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування. (а.с.10). Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування №190000206718 від 19.03.2019 суми страхового відшкодування становить 8790,00 грн. Згідно з умовами Полісу ОСЦПВВНТЗ №АМ/5051468, на виконання зобов`язань за договором страхування, позивач здійснив виплату страхового відшкодування в сумі 8 790 гривень на ремонт автомобіля «ВАЗ 21053», д.н. [NUMBER] . З копії платіжного доручення № ЗР023248 від 21 березня 2019 року вбачається, що Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» перерахувало на розрахунковий рахунок [PERSON] в АТ КБ «Приватбанк» страхове відшкодування згідно акту № 190000206718 від 19 березня 2019 року у розмірі 8 790 гривень 00 копійки (а.с.15). Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до ст.1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану винною особою, має право зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Підпунктом «а» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо- транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» відповідно до підпункту «а» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» має право зворотної вимоги (регресу) до відповідача в сумі 8790, 00 грн. При цьому, відповідачем будь-яких доказів на спростування розрахунку матеріальної шкоди чи обов`язку щодо її відшкодування не надано. З матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні до суду із позовом було сплачено судовий збір у розмірі 2270,00 грн. (платіжне дорученням № ЗР023734 від 11 березня 2021 року). Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, то понесені судові витрати за подання позовної заяви відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 2270 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved