Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-19 00:00:00

У березні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідачів, та просить суд стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 99 276 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що між АТ «АБ «УКРГАЗБАНК» та [PERSON] був укладений кредитний договір №07/2012 від 27 січня 2012 року, відповідно до умов якого Банк зобов`язався надати [PERSON] грошові кошти, а позичальник зобов`язався повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, передбачені Кредитним договором. Умовами Кредитного договору передбачені наступні істотні умови кредитування, а саме: сума кредиту - 111 000 грн. (п. 1.1 Кредитного договору); процентна ставка за користування кредитом 16,8 % річних, (п. 1.4.2 Кредитного договору). За користування кредитними коштами, що не повернуті у терміни, передбачені договором (прострочена заборгованість) процентна ставка встановлюється в розмірі 21, 8% річних (п. 1.4.2. Кредитного договору). Строк повернення кредитних коштів, договором встановлено до 26 січня 2032 року (п. 1.3.1 Кредитного договору). Представник позивача зазначає, що Банк виконав свої договірні зобов`язання за Кредитним договором, надавши [PERSON] кредитні кошти, що підтверджується випискою з позичкового рахунку [PERSON] . [PERSON] не виконав належним чином зобов`язання за Кредитним договором та не повернув кредитні кошти у визначений Кредитним договором строк. Станом на 20 лютого 2020 року [PERSON] не сплачено Банку: нараховані та несплачені проценти за користування кредитом за період з 01.04.2014 р. по 30.04.2015р. - 15 276 грн.; заборгованість за кредитом - 84 000 грн. Загальна заборгованість [PERSON] за Кредитним договором, станом на 20 лютого 2020 року, складає 99 276 грн. Окрім цього, в якості забезпечення зобов`язань за Кредитним договором між Банком та [PERSON] був укладений договір поруки від 27 січня 2012 року, за умовами якого, а саме: пункту 1.1. якого [PERSON] зобов`язалася в повному обсязі нести солідарну відповідальність перед Банком за виконання у повному обсязі Позичальником зобов`язань за Кредитним договором. Таким чином, враховуючи невиконання [PERSON] договірних зобов`язань, передбачених Кредитним договором, Банк змушений звернутися до суду за захистом порушеного права у спосіб, визначений частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України. Статтею 3 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" визначено поняття "тимчасова окупована територія України" (зокрема це сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя) і встановлено особливий правовий режим цієї території (стаття 4), особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» у зв`язку з неможливістю здійснювати правосуддя судами Автономної Республіки Крим та міста Севастополя на тимчасово окупованих територіях, змінено територіальну підсудність судових справ, підсудних розташованим на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя судам, та встановлено забезпечити розгляд цивільних справ, підсудних місцевим загальним судам, розташованим на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, - місцевими загальними судами міста Києва, що визначаються Апеляційним судом міста Києва. Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 березня 2020 року визначена підсудність вищезазначеного цивільного позову Печерському районному суду міста Києва. Ухвалою судді від 08 квітня 2020 року позовну заяву було залишено без руху, у зв`язку з невідповідністю вимогам ст. 177 ЦПК України. 08 липня 2020 позивачем було усунуто недоліки зазначені в ухвалі суду. Ухвалою судді від 10 липня 2020 у справі відкрито провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін. 20 жовтня 2020 року на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, підтримуючи позов у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи та постановлення рішення. Відповідачі були повідомлені належним чином, через офіційний сайт «Судова влада України» Печерського районного суду міста Києва, оскільки відповідачі проживають на окупованій території в АР Крим. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності заперечень відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що між АТ «АБ «УКРГАЗБАНК» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 07/2012 від 27 січня 2012 року, відповідно до умов якого Банк зобов`язався надати [PERSON] грошові кошти, а позичальник зобов`язався повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, передбачені Кредитним договором. Умовами Кредитного договору передбачені наступні істотні умови кредитування, а саме: сума кредиту - 111 000 грн. (п. 1.1 Кредитного договору); процентна ставка за користування кредитом 16,8 % річних, (п. 1.4.2 Кредитного договору). За користування кредитними коштами, що не повернуті у терміни, передбачені договором (прострочена заборгованість) процентна ставка встановлюється в розмірі 21, 8% річних (п. 1.4.2. Кредитного договору). Строк повернення кредитних коштів договором встановлено до 26 січня 2032 року (п. 1.3.1 Кредитного договору). Представник позивача, зазначає, що Банк виконав свої договірні зобов`язання за Кредитним договором, надавши [PERSON] кредитні кошти, що підтверджується випискою з позичкового рахунку [PERSON] . [PERSON] не виконав належним чином зобов`язання за Кредитним договором та не повернув кредитні кошти у визначений Кредитним договором строк. Станом на 20 лютого 2020 року [PERSON] не сплачено Банку: нараховані та несплачені проценти за користування кредитом за період з 01.04.2014 р. по 30.04.2015 р. - 15 276, 00 грн.; заборгованість за кредитом - 84 000, 00 грн. Загальна заборгованість [PERSON] за Кредитним договором, станом на 20 лютого 2020 року, складає 99 276 грн. Окрім цього, в якості забезпечення зобов`язань за Кредитним договором між Банком та [PERSON] був укладений договір поруки від 27 січня 2012 року, за умовами якого, а саме: пункту 1.1. якого [PERSON] зобов`язалася в повному обсязі нести солідарну відповідальність перед Банком за виконання у повному обсязі Позичальником зобов`язань за Кредитним договором. Так, статтею 55 Основного Закону України проголошено право і свободу людини і громадянина на захист у суді. У відповідності до положень ст. 61 Конституції, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Згідно з ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі, відповідно до ст. 1055 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, що передбачено ст. 526 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом, або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 553 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Згідно з ч. 1,3 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Стаття 554 ЦК України передбачає, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно з ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. У відповідності до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 2 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до п. 3 ст. 549 Цивільного кодексу, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За загальним правилом частини першої статті 624 Цивільного кодексу України неустойка підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків (штрафна неустойка). Згідно з частиною другою статті 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. З огляду на наведене, приймаючи до уваги порушення виконання позичальником, зобов`язань за Кредитним договором 07/2012 від 27 січня 2012 року, виконання якого було забезпечено порукою, згідно договору поруки 27 січня 2012 року, враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження виконання цих зобов`язань як позичальником, так і поручителем станом на момент розгляду справи, суд приходить до висновку про правомірність та обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості у розмірі 99 276 грн. Згідно положень ст.141 ЦПК України суд покладає на відповідачів судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено (п.35). Якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну (п.36). З відповідачів в рівних долях підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору в розмірі по 1051 грн. з кожного із відповідачів.

Outcome: approved