Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-26 00:00:00

У грудні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою в інтересах [PERSON] до [PERSON] про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що у жовтні 2013 року позивач [PERSON] почала проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу з відповідачем [PERSON] в с.Бузьке Арбузинського району Миколаївської області. Під час спільного проживання з відповідачем [INFO] у них народилася донька - [PERSON] , про що 08 жовтня 2014 року виконавчим комітетом Костянтинівської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області було складено відповідний актовий запис № 4. Відповідач як батько дитини був записаний в порядку ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України з її слів, поскільки він не подав заяви про походження дитини від нього. У січня 2015 року вони припинили спільне проживання з відповідачем і останній почав проживати окремо від них в м.Южноукраїнськ, продовжуючи регулярно бачитися з донькою, спілкуватися з нею, дарувати подарунки, однак не здійснює регулярного матеріального забезпечення утримання дитини. Посилаючись на викладене, представник позивача прохав суд визнати відповідача батьком дитини та внести відповідні зміни в актовий запис про народження у графі «Батько дитини», записавши його батьком дитини, а також стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки у розмірі ј частини всіх видів від його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та прохав суд їх задовольнити, у подальшому подав заяву про підтримання позовних вимог і розгляд справи у його відсутність. Відповідач в судовому засіданні визнав заявлені позовні вимоги, підтвердив, що він є біологічним батьком дитини, заперечував щодо призначення та проведення судово -генетичної експертизи на підтвердження факту відсутності генетичного (кровного) зв`язку з дитиною. Вказав, що працює плиточником на фірмі «Ресурстехнобуд», має середню заробітну плату у розмірі 6500 грн., стан здоров`я його задовільний, утриманців не має, іншим особам аліменти не сплачує. У останнє судове засідання не з`явився, подав заяву про визнання позову та розгляд справи у його відсутність. Вислухавши думки учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно з ч.4 ст.200 ЦПК України суд за результатами підготовчого провадження ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За таких обставин суд ухвалив слухати справу у підготовчому судовому засіданні. Відповідно до ст. 125 Сімейного кодексу України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Згідно зі ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. У відповідності до ст. 134 СК України на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження дитини та видає нове свідоцтво про народження. Відповідно до ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Судом встановлено, що сторони з жовтня 2013 року по січень 2015 року проживали однією сім`єю в с. Бузьке Арбузинського району Миколаївської області як чоловік і дружина. [INFO] позивач [PERSON] народила доньку [PERSON] , про свідчить свідоцтво про народження дитини. З копії актового запису про народження № 14 вбачається, що 08 жовтня 2014 року був складений актовий запис про народження [PERSON] , [INFO] із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного Кодексу України. Після народження дитини, позивач постійно піклується про неї та проводить час, цікавиться її особистим життям, бере участь у її вихованні. На теперішній час дитина проживає разом з позивачем в житловому будинку в с.Бузьке Арбузинського району Миколаївської області. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч. 1 ст. 135 СК. Пунктом 9 вказаної постанови визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Відповідно до роз`яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2008 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", за нормою статей 213, 215 ЦПК України, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. У відповідності до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за N 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві; у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи, що відповідач не оспорює батьківство позивача відносно дитини, визнав позов, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку, що позовні вимоги у частині визнання батьківства підлягають задоволенню. Окрім того, судом встановлено, що у добровільному порядку відповідач належним чином матеріальної допомоги на утримання дитини позивачу не надає. Відповідно до ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Цей обов`язок є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. У відповідності до статей 180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання цього обов`язку визначаються за домовленістю між ними. Як випливає із змісту ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 СК України) або у твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Розмір аліментів визначається судом у кожному конкретному випадку окремо, з урахуванням обставин справи та вимог, викладені у ст. 182 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При цьому, фактичні дані (докази), які мають значення для вирішення справи, встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, показань свідків. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного Кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи те, що дитина та відповідач мають задовільний стан здоров`я, відповідач інших осіб на утриманні не має, працює, суд вважає за необхідне визначити спосіб стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача на утримання дитини. На думку суду, саме такий розмір аліментів буде достатнім для утримання дитини, оскільки відповідно до положень ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», саме батьки несуть відповідальність за створення умов необхідних для всебічного розвитку дитини, забезпечення її права на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. У відповідності до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно з ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. За таких обставин, з відповідача на користь позивача має бути стягнуто судовий збір у розмірі 384 грн. 20 к., з державного бюджету має бути повернуто позивачу судовий збір у сумі 384 грн. 20 к., також з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 384 грн. 20 к., судовий збір у розмірі 384 грн. 20 к. підлягає компенсації за рахунок держави.

Outcome: approved