Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-11 00:00:00

У листопаді 2019 року [PERSON] звернувся до суду з указаним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що 27 березня 2019 року відповідач позичив в нього 25000 грн., які зобов`язався повернути в строк до 30 квітня 2019 року, що підтверджується письмовою розпискою. У вказаний строк відповідач добровільно борг не повернув, а тому позивач просить стягнути з нього вказану суму боргу та понесені судові витрати зі сплати судового збору. Позивач у судове засідання не з"явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Посилаючись на те, що насправді грошові кошти [PERSON] йому не передавав, а розписку написав під впливом погроз зі сторони позивача, у задоволенні позову просив відмовити. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Між сторонами склалися цивільні правовідносини з договору позики. Відповідно ст. 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або речі, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей або кількість речей того ж роду і якості. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника. Розписка є документом, який боржник видає кредитору, підтверджуючи як укладення договору позики, так і його умови, а також засвідчуючи отримання певної грошової суми. Як вбачається розписки від 27 березня 2019 року [PERSON] взяв у позивача в борг 25000 грн., які зобов"язався повернути до 30 квітня 2019 року. На підтвердження факту укладення договору позики та факту передачі грошової суми позичальнику позивач представив суду оригінал розписки, який залучено у матеріали справи. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. У встановлений договором позики строк - 30 квітня 2019 року, заборговану суму у розмірі 25000 грн. відповідач позивачу не повернув. 19 вересня 2019 року, в порядку досудового врегулювання, позивач направляв на адресу відповідача претензію з вимогою про добровільне виконання зобов"язання щодо повернення боргу в сумі 25000 грн. протягом 3-х днів з моменту отримання вказаної претензії, яку отримано 26 вересня 2019 року (а.с.6-7). Однак, станом на день розгляду справи в суді відповідач свого зобов"язання щодо повернення боргу у добровільному порядку не виконав. Враховуючи, що матеріали справи не містять відомостей про повернення суми позики у строк, встановлений договором, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Доводи відповідача про те, що розписка ним була написана внаслідок погроз позивача нічим не підтверджені, до правоохоронних органів з даного приводу він не звертався, інших будь-яких доказів відсутності у нього дійсного волевиявлення на укладення договору позики з позивачем суду не надав. Оскільки розписка за своєю правовою природою є борговим документом, який боржник видає кредитору, засвідчуючи як укладення договору позики, так і отримання певної грошової суми, наявність розписки, написання якої [PERSON] визнає, підтверджує факт передачі йому грошей у позику, тому його доводи щодо неотримання коштів безпідставні. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved