Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-25 00:00:00

У грудні 2019 року представник позивача звернувся до Першотравневого районного суду м.Чернівці з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних. Посилався на те, що позивач надає відповідачам послуги з постачання теплової енергії у квартиру [ADDRESS] , опалювальною площею 64,40м.кв., у зв`язку із чим, їм було відкрито особовий рахунок для проведення розрахунків за [NUMBER]. Незважаючи на те, що відповідачі не відреагували на пропозицію позивача укласти договір про надання послуг з централізованого опалення, однак і не відмовлялися від надання таких послуг, постачання теплової енергії надавалось і продовжує надаватися [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] протягом опалювального періоду із жовтня по квітень місяць відповідно кожного року, згідно до графіків та тарифів, за які відповідачі зобов`язані були своєчасно вносити відповідну плату. Разом з тим, відповідачі неналежно виконують свої зобов`язання за надані житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії, внаслідок чого у них за період з 01.06.2015 року по 28.02.2019 року утворилась заборгованість в сумі 8399,80грн. Відповідачі на попередження про сплату заборгованості не реагують, тобто таким способом відмовляються в добровільному порядку сплатити борг. Просив солідарно стягнути з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованість за надані житлово-комунальні послуги централізованого опалення в сумі 8399,80грн., а також стягнути з них втрати від інфляційних процесів в сумі 938,01грн., три відсотки річних в розмірі 256,71грн. та 1921 грн. сплаченого судового збору. Під час розгляду справ представник позивача - Ринжук Г.М. позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково. Не заперечував того факту, що дійсно у нього та інших відповідачів існує заборгованість за постачання теплової енергії. Втім, на його думку, позивач звернувся до суду з порушенням строків позовної давності. Просив застосувати позовну давність до заявлених вимог з часу, коли він дізнався про звернення представника позивача до суду з вказаним позовом, про що надав відповідну заяву. Справа слухалась у відсутність відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які для розгляду справи не з`явилися, незважаючи на те, що належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Причини неявки не повідомили, відзиву на позов, клопотань та заяв до суду не подали. Заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні учасників справи, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований, однак підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав: Так, судом встановлено, що згідно довідки (виписки) з домової книги ПП «Житлосервіс», власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] . Окрім нього у вказаному житлі зареєстровані й відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.12). МКП «Чернівцітеплокомуненерго» надає відповідачам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] послуги з постачання теплової енергії у квартиру [ADDRESS] , опалювальною площею 64,40м.кв. Вказана квартира розташована в багатоквартирному житловому будинку, який вводився в експлуатацію з комплексом інженерного обладнання, що передбачене вимогам СНиП 2.08.01-89 «Жилые здания» та іншими будівельними вимогами. До вказаного інженерного обладнання входять прилади централізованого опалення. У зв`язку із цим, відповідачам для проведення розрахунків було відкрито особовий рахунок № [NUMBER] (а.с.6). Таким чином, між позивачем та відповідачами існували фактичні договірні правовідносини, передбачені ст.11 ЦК України. У відповідності з типовим договором, затвердженим постановою КМУ від 21.07.2005 року №630, позивачем було розроблено та надіслано відповідачам проект договору про надання послуг з централізованого опалення. Втім, на пропозицію укласти договір відповідачі не відреагували. Незважаючи на це, послуги централізованого опалення надавались відповідачам протягом опалювального періоду із жовтня по квітень відповідно по роках. Нарахування відповідачам за надані житлово-комунальні послуги проводилось відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води і водовідведення" № 630 від 21 липня 2005 р. Проведення перерахунків розміру плати за надання послуг з постачання теплової енергії здійснюється відповідно до постанови КМУ №151 «Про затвердження Порядку проведення перерахунків розміру плати за надання послуг з централізованого опалення постачання холодної та гарячої води і водовідведення в разі ненадання їх або надання не в повному обсязі, зниження якості» від 17 лютого 2010 року. Пунктом 5 ч.2 ст.7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. У відповідності до ст.ст.64,67,156, 162 ЖК України споживач зобов`язаний щомісячно вносити на рахунок підприємства оплату за послуги з централізованого опалення його квартири. Оплата за надані послуги повинна здійснюватись відповідачем не пізніше 20-го числа місяця, наступного за розрахунковим згідно п.18 Постанови Кабінету України № 630 від 21 липня 2005 р. Згідно вимог ст.ст.64,156 ЖК України повнолітні члени сім`ї несуть з наймачем (власником) солідарну відповідальність за оплату житлово-комунальних послуг. Однак, згідно дослідженого у судовому засіданні розрахунку, відповідачі не здійснюють оплату за визначеними тарифами за надані послуги по теплопостачанню, внаслідок чого у них за період з 01 червня 2015 року по 28 лютого 2019 року виникла заборгованість в сумі 8399,80грн., а також 938,01грн. - втрати від інфляційних процесів; 256,71грн. - три відсотки річних (а.с.7,8). При цьому, згідно п. 24, 25 "Правил надання послуг з централізованого опалення, ..." затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630: визначено, що споживач може відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення у порядку, що затверджується центральними органами виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства; самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Втім, матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що відповідачі зверталися до позивача із заявою про відмову від отримання послуг з надання теплопостачання, а також доказів на підтвердження внесення плати за отримані послуги. Як вбачається із матеріалів справи, про існуючу заборгованість відповідачі неодноразово повідомлялися належним чином, однак на неї жодним чином не відреагували (а.с.10,11). Згідно вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як вбачається із вимог ст.625 п.2 ЦК України, боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення платежу та 3% річних від простроченої суми, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, враховуючи зазначені вище вимоги закону, суд вважає, що у відповідачів дійсно існує заборгованість за надані житлово-комунальні послуги централізованого опалення з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних. При цьому, суд вважає за необхідне за заявою відповідача застосувати позовну давність до заявлених позивачем вимог, виходячи з наступного: Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється у три роки (ст.257 ЦК України). Частинами 3,4 ст.267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як було вище встановлено судом, позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість за період з 01.06.2015р. по 28.02.2019р. Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. У відповідності до вимог ст.264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Судовий захист права кредитора (виконавця послуг) на стягнення грошових коштів можна реалізувати як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу, як особливої форми судового рішення. Тому подання кредитором (виконавцем послуг) заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом II ЦПК України свідчить про переривання перебігу позовної давності. Так, із матеріалів справи вбачається, що 30 січня 2019 року МКП «Чернівцітеплокомуненерго» зверталося до суду із заявою про видачу судового наказу. Однак ухвалою Першотравневого районного суду м.Чернівці від 31 січня 2019 року відмовлено у видачі судового наказу, оскільки з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановленому законом для такої вимоги (а.с.9). Таким чином, позивач, звернувшись до суду із заявою про видачу судового наказу, перервав строки позовної давності, у зв`язку із чим, з відповідачів у солідарному порядку підлягає стягненню тільки заборгованість з часу звернення МКП «Чернівцітеплокомуненерго» до суду із заявою про видачу судового наказу, що становить 6640,48грн., з яких: 5523,26грн. - заборгованість за надані житлово-комунальні послуги централізованого опалення; 881,54грн. - індекс інфляції; 235,68грн. - три відсотки річних. При цьому суд не бере до уваги твердження відповідача [PERSON] з приводу того, що позовну давність слід застосувати судом з часу, коли він ( [PERSON] ) дізнався про звернення представника позивача до суду з вказаним позовом, оскільки вимоги ст.261 ЦК України підлягають застосуванню тільки до осіб, права яких було порушено, а в даному випадку відповідачі і порушили право позивача, у зв`язку із чим, останній звернувся до суду за захистом своїх прав. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як роз`яснив пленум Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі у своїй постанові «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17.10.2014 року при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. У зв`язку із цим, суд вважає, що з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог судові витрати, понесені останнім у зв`язку із зверненням до суду з даним позовом.

Outcome: partial