Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-22 00:00:00

У червні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 16 серпня 2000 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Снігурівського районного управління юстиції Миколаївської області зареєстрували шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з ним. З 2010 року у сім'ї почалися непорозуміння, відсутні спільні інтереси, втрачено почуття любові та поваги один до одного. Вважає, що збереження сім'ї неможливе, а тому просить суд шлюб розірвати. В судове засідання сторони не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та своєчасно. Позивач подав суду заяву, в якій просив справу слухати у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач надала суду заяву, згідно якої позовні вимоги позивача визнала, просила справу слухати в її відсутність. \~ \~ \~ \~Суд вважає можливим проводити розгляд справи у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до ч.2 ст.247\~ЦПК України розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу. Згідно з ч.4\~ст.200 ЦПК України\~суд за результатами підготовчого провадження ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За таких обставин, суд ухвалив слухати справу у підготовчому судовому засіданні. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. 16 серпня 2000 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Снігурівського районного управління юстиції Миколаївської області між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], було зареєстровано шлюб (актовий запис №67); свідоцтво про шлюб серії І-ФП №037902, видане 16 серпня 2000 року. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу "Возна" (а.с.4). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Снігурівського районного управління юстиції Миколаївської області 03 квітня 2001 року серії І-ФП №043614 за актовим записом № 38 (а.с.5). Шлюбні відносини між подружжям припинені за постійних сварок та непорозумінь у сімї, втрати почуття любові і поваги один до одного; сторони припинили спільне проживання з 2010 року; дитина проживає з позивачем. Згідно зі\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч.2\~ст.112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що сім'я розпалася остаточно, примирення між сторонами не є можливим за категоричної позиції обох про розірвання шлюбу, тривалого періоду не проживання, а тому збереження даної сім'ї не відповідало б інтересам сторін, а отже позов є обґрунтованим і підлягає до задоволення. Згідно з ч. 3 ст. 7 ЗУ "Про судовий збір" у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. За таких обставин, з відповідача на користь позивача має бути стягнуто судовий збір у розмірі 352,40 грн., з державного бюджету має бути повернуто позивачу судовий збір у сумі 352,40 грн.

Outcome: approved