Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-23 00:00:00

У вересні 2014р. позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення. В обґрунтування заявленого позову посилався на те, що відповідач проживає за адресою: [ADDRESS]. Послуги водопостачання та водовідведення позивачем надавалися за місцем мешкання відповідача. 13.02.2009 року між сторонами укладено договір про надання послуг з водопостачання та водовідведення. Плата за надані послуги повинна провадитися споживачем щомісячно. Однак, відповідач оплату за надані послуги не проводив, у результаті чого станом на 01.09.2014 року утворилася заборгованість у сумі 4585,79 грн. Тому позивач просить стягнути з відповідача вищевказану суму, а також витрати по оплаті судового збору, понесені позивачем при зверненні до суду. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. В обґрунтування своїх доводів представник позивача зазначив, що на момент укладення договору про надання послуг за особовим рахунком відповідача обліковувалась заборгованість у розмірі 2574,56 грн., яку за умовами договору споживач зобов'язався погасити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування своїх доводів відповідач зазначив, що заборгованість нараховано за період більший, ніж три роки, тому позивачем пропущено строк позовної давності. Власником квартири він став у 2012 році, тому у нього не виникло обов'язку погасити заборгованість, яка утворилася з 2002 року. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідач проживає за адресою: [ADDRESS] де зареєстрований з 23.07.2007 року, та є споживачем послуг водопостачання та водовідведення, які надаються за вказаною адресою. Відповідач є власником квартири, розташованої за вказаною адресою на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом мід 23.03.2012 р. та договору дарування частини квартири від 07.08.2012 р. Позивач, відповідно до "Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення",затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, надає населенню м. Павлограда, а також підприємствам, установам і організаціям послуги по водопостачанню та водовідведенню. 13 лютого 2009 року між сторонами було укладено договір №1026342 про надання послуг з водопостачання та водовідведення за місцем проживання позивача, згідно якого позивач зобов'язався здійснювати постачання питної води до квартири відповідача, а відповідач зобов'язався своєчасно здійснювати оплату за спожиту воду. Відповідно до п.6.5 вказаного договору, на момент його укладення сума заборгованості споживача за послуги водопостачання та водовідведення складала 2574,56 грн. /а.с.7-8/. У судовому засіданні сторони підтвердили факт укладання вказаного договору та добровільність своєї згоди на укладення договору, вимог щодо оскарження дійсності вказаного договору не заявляли. Також сторони суду пояснили, що зазначений договір є дійсним та діє і на час розгляду справи у суді. Відповідно до ст. 322 Цивільного кодексу України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 68 Житлового кодексу України, наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. У відповідності до ст.162 Житлового кодексу України плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до п. 20 "Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", затверджених постановою Кабінету міністрів України № 630 від 21.07.2005 року, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається з особового рахунку, відкритого на ім'я відповідача за вищевказаною адресою, станом на 31 серпня 2014 року, за особовим рахунком відповідача обліковувалася заборгованість у сумі 4585,79 грн. /а.с.5-6/. Відповідачем періодично здійснювалась оплата наданих послуг. Згідно зі ст. ст. 11, 58 - 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідачем не оскаржувався договір від 13.02.2009 р. та не заявлялися вимоги про його розірвання. Згідно п.11.1 вказаного договору, він укладається на один рік. Договір вважається щороку продовженим, якщо за місяць до закінчення строку його дії однією із сторін не було письмово заявлено про його розірвання або необхідність перегляду. За таких обставин, враховуючи, що сторони узгодили у договорі розмір заборгованості відповідача, суд вважає, що у відповідача виник обов'язок зі сплати заборгованості. Доводи відповідача про відмову у задоволенні позовних вимог у зв'язку зі спливом строку позовної давності суд вважає безпідставними з огляду на наступні обставини. Відповідно до ст.ст. 256,257, ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ст. 264 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Як вбачається з особистого рахунку, в період, за який позивач просить стягнути заборгованість, споживачем здійснювалось часткове погашення заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення. Тобто, відповідачем вчинено дії, які свідчать про визнання боргу, що є підставою для переривання позовної давності. Відповідачем не надано суду відомостей на підтвердження відсутності заборгованості, натомість позивачем доведено факт надання послуг за місцем проживання відповідача, наявність заборгованості за надані послуги та виникнення у відповідача обов'язку зі сплати заборгованості, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 243грн. 60 коп., тому відповідно до ч. 1,3 ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених вимог .

Outcome: approved