Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

У лютому 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про встановлення меж, усунення перешкод у користуванні присадибною земельною ділянкою та стягнення моральної шкоди. У своїй заяві позивач зазначив, що є власником житлового будинку та земельної ділянки для його будівництва та обслуговування площею 0,25 га за адресою: [ADDRESS] . Суміжними землекористувачами за адресою: [ADDRESS] є відповідачі. У 2009 році, в порушення норм земельного законодавства, [PERSON] , який був співвласником вказаного домоволодіння разом з відповідачкою [PERSON] , самовільно захопили частину його присадибної земельної ділянки біля житлового будинку шляхом переміщення належної йому загорожі з сітки довжиною 40 м в бік його будинку, заглибившись на територію його земельної ділянки більше ніж на 2 м, при цьому порушивши вимоги до санітарної зони. Внаслідок незаконних дій відповідачів відстань від стіни його будинку до межі ділянки становить 0,8 м, хоча згідно з технічною документацією має становити 2,80 м. Позивач неодноразово протягом 2009-2014 років звертався до відповідачів з метою повернення меж земельних ділянок у первісний стан, однак врегулювати спір у добровільному порядку не представилося можливим, внаслідок чого за вирішенням спору він звернувся до Новотимофіївської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області. Рішенням сільської ради від 27 березня 2015 року надано рекомендації щодо вирішення спору, останні відповідачами не виконані. Позивач у свою чергу виготовив технічну документацію на земельну ділянку, погодити межу якої відповідачі відмовилися. У 2018 році [PERSON] помер і відповідачі прийняли спадщину. Крім того, на теперішній час будинок позивача потребує ремонту за пошкодження стіни, однак він не має можливості його зробити через перешкоду відповідачів встановленням огорожі. Враховуючи викладене, просить зобов`язати відповідачів прибрати з його земельної ділянки незаконно встановлену огорожу та повернути йому зі сторони будинку частину земельної ділянки довжиною 40м та шириною 2,80м, шляхом перенесення вказаної огорожі на межу між земельними ділянками та встановити межі між ділянками по [ADDRESS] та [ADDRESS] . Крім того, внаслідок незаконних дій відповідачів, у позивача погіршився стан здоров`я за сильного нервування, оскільки вказана ситуація триває роками, тому вважає, що діями останніх йому спричинено моральну шкоду, яку він оцінює у 50 000грн, які він просить стягнути з відповідачів. У відзиві на позов від 18 березня 2021 року відповідачі зазначили, що такий не підлягає задоволенню, оскільки земельна ділянка на якій розташований будинок позивача та щодо якої виник спір є не сформованою, позивач не є її власником, правовстановлюючі документи на земельну ділянку відсутні. Спір про встановлення меж земельної ділянки не відноситься до компетенції суду. Межі земельної ділянки не встановлювалися, а тому відновити їх у судовому порядку неможливо. Позивач не надав доказів того, що відповідачі допустили порушення державних будівельних норм, стандартів або правил, через які позивач не може здійснити обслуговування свого будинку, так само відсутні докази погіршення стану здоров`я позивача та причинно-наслідкового зв`язку наявної шкоди із діями відповідачів. Просив про застосування строку позовної давності, оскільки позивач зазначив, що про самозахват землі дізнався ще у 2009 році, тобто на час звернення до суду з даним позовом у 2021 році трирічний строк позовної давності вже сплив. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав. Суду надав пояснення, суть яких відповідає змісту позову. Відповідачі позовні вимоги не визнали, пославшись на мотиви, зазначені ними у відзиві на позов. Представник третьої особи просив про розгляд справи у його відсутність. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до такого. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 23 квітня 2019 року № 164602140, позивач [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування від 20 вересня 1989 року та рішення Новотимофіївської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області №282 від 18 листопада 1992 року «Про визнання права власності на житловий будинок за [PERSON] ». Рішенням Новотимофіївської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області №2 від 22 грудня 1999 року [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку для обслуговування вказаного житлового будинку та господарських будівель та споруд площею 0,25 га (Т.1 а.с.16). Суміжна земельна ділянка площею 0,25 га., розташована за адресою: [ADDRESS] , належала на праві приватної власності [PERSON] , що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю, виданного Новотимофіївською Радою народних депутатів 19 травня 1994 року (Т.1 а.с.156-158). Згідно державного акту суміжна межа має вигляд прямої лінії. З 2009 року між власниками суміжних земельних ділянок [ADDRESS] та [ADDRESS] після того, як [PERSON] на частині земельної ділянки замість кам`яного паркану, який слугував фактичною межею домоволодінь, встановив сітку, виник спір з приводу меж між земельними ділянками для обслуговування житлового будинку (ширини домоволодінь зі сторони вул.Леніна ). 24 листопада 2009 року комісією у складі Новотимофіївського сільського голови [PERSON], землевпорядника сільської ради [PERSON], депутута Снігурівської райради [PERSON] , проведено обстеження та обмір земельних ділянок мешканців с. Лиманці [PERSON] та [PERSON] , за їх участі, яким встановлено, що ширина земельних ділянок для обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд зі сторони вул. Леніна фактично складає: [PERSON] від А до Б - 42,0 м; [PERSON] від Б до В - 40,7 м, які вказані на викопіровці земельних ділянок по вул. Леніна (Т.1 а.с.34-35). На підставі договору №62 від 30 листопада 2012 року ФОП [PERSON] виготовив [PERSON] технічну документацію щодо відновлення (встановлення) меж земельних ділянок, згідно якої встановлено межі земельної ділянки належної [PERSON] на місцевості, відомості про сформовану земельну ділянку площею 0,25 га. внесені до Державного земельного кадастру з кадастровим номером 4825783400:17:020:0003. Актом обстеження земельної ділянки, проведеного землевпорядником Новотимофіївської сільської ради [PERSON] , представником позивача [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] 17 березня 2015 року при виїзді на місце, було встановлено, що межі земельної ділянки [PERSON] по [ADDRESS] , відповідають даним технічної документації; у [PERSON] відсутні правовстановлювальні документи на земельну ділянку по [ADDRESS] (Т.1 а.с.41). Рішенням Виконавчого комітету Новотимофіївської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області № 16 від 27 березня 2015 року "Про надання рекомендацій громадянину [PERSON] щодо вирішення межового спору" затверджено акти обстеження присадибних ділянок жителів с.Лиманці [PERSON] та [PERSON] ; запропоновано [PERSON] звернутися до Новотимофіївської сільської ради із заявою про надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), та рекомендовано звернутися до сертифікованого інженера-землевпорядника з метою виготовлення документації із землеустрою, яку подати до сільської ради для затвердження та передачі земельної ділянки у власність; запропоновано [PERSON] зареєструвати своє право власності на земельну ділянку відповідно до Закону України "Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"; рекомендовано [PERSON] не вчиняти ніяких руйнівних дій відносно огорожі, яка знаходиться на межі присадибних ділянок (Т.1 а.с.43). [INFO] [PERSON] помер (Т.1 а.с.146). Спадкоємцем вказаної земельної ділянки належної [PERSON] площею 0,25 га. згідно свідоцтва про право на спадщину від 06 травня 2020 року став його син [PERSON] , відповідач по справі (Т.1 а.с.168). На замовлення [PERSON] у 2019 році ФОП [PERSON] розроблено технічну документацію щодо встановлення в натурі меж земельної ділянки площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по [ADDRESS] . Вказана технічна документація не затверджена, не пройшла Державну реєстрацію, відомості до Державного земельного кадастру не внесенні. Рішенням державного кадастрового реєстратора Мацюти Л.С. від 02 травня 2019 року № РВ-4800548472019 [PERSON] відмовлено у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, перетин ділянок з ділянкою 4825783400:17:020:0003 співпадає на 1,3473 % (Т.1 а.с.32). Статтею 106 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року №376, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 18 червня 2010 року за № 391/17686, затверджено Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками (далі - Інструкція), якою визначено механізм відновлення меж земельних ділянок на місцевості, який здійснюють: виконавець - юридична або фізична особа, яка отримала ліцензії на проведення робіт із землеустрою та топографо- геодезичних робіт; замовник - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, власник (користувач) земельної ділянки, який замовляє роботи із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості). Пунктом 2.1. вказаної Інструкції передбачено, що встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Частинами 3 та 5 ст.158 ЗК України передбачено, що органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органу місцевого самоврядування спір вирішується у судовому порядку. Тобто, зі змісті ст.106, 158 ЗК України випливає, що спір про встановлення меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, не підвідомчий суду. Межі земельної ділянки, яка за рішенням сільської ради передана [PERSON] у власність, не встановлювалися. Разом з тим, межа між спірними земельними ділянками, відновлена на підставі технічної документації, виготовленої 30 листопада 2012 року ФОП [PERSON] на замовлення [PERSON] , у порядку формування належної йому земельної ділянки, та щодо якої позивач не погоджується. Позивач зазначає, що відповідачі у 2009 році самовільно перемістивши огорожу, яка слугувала межею між земельними ділянками, захопили належну йому земельну ділянку шириною 2,80 метри та довжиною 40 метрів. Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно із ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». У відповідності до статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними, якщо на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Як було визначено у ст. 23 ЗК України (у редакції 1993 року чинній на момент набуття сторонами прав на земельні ділянки) право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (стаття 152 ЗК України). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено судом з листа Новотимофіївської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області від 12.09.2019 року за зверненням [PERSON] , за результами обстеження земельної ділянки, яка належить [PERSON] , виявлено, що межі встановлено згідно технічної документації. Невідповідності площі та межі (конфігурації) земельної ділянки згідно даних технічної документації по відновленню меж земельної ділянки належної [PERSON] згідно державного акта від 19 травня 1994 року та акта обстеження земельної ділянки від 24 листопада 2009 року, позивачем належними доказами не підтверджено. Доводи позивача про те, що технічна документація розроблена відповідачем мала бути розроблена з врахуванням плану належної йому земельної ділянки, що міститься у технічній документації на домоволодіння для обслуговування якого вона надавалася, є помилковими, оскільки за наведеними вище положенням Інструкції, плани земельних ділянок, що містяться у інвентарних справах на домоволодіння, не є основою відновлення меж земельних ділянок. Твердження позивача про те, що дійсні межі земельної ділянки відповідача встановлені з порушенням вимог чинного законодавства та створюють йому перешкоди у користуванні своїм майном недоведені. Таким чином, позовні вимоги позивача про зобов`язання відповідачів прибрати з його земельної ділянки незаконно встановлену огорожу та повернути йому зі сторони будинку частину земельної ділянки довжиною 40м та шириною 2,80м, шляхом перенесення вказаної огорожі на межу між земельними ділянками та встановити межі між ділянками по [ADDRESS] та [ADDRESS] не підлягають задоволенню, оскільки є недоведеними. Позовна вимога про стягнення з відповідачів моральної шкоди в сумі 50 000 грн. є похідною від позовних вимог про усунення перешкод у користуванні власністю, а тому також задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed