overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-14 00:00:00

01 липня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. У позовній заяві посилається на ту обставину, що з відповідачем по справі вони перебували у зареєстрованому шлюбі, який згідно рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 24.03.2016 року було розірвано. Від цього шлюбу мають двоє неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], батьком яких є відповідач по справі. Так склалися обставини, що з відповідачем вони проживають за однією адресою, однак він не бере участі у вихованні та утриманні їхніх дітей. Їй самій важко забезпечувати належний життєвий рівень дітям, тому звертається до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача. Оскільки відповідач офіційно не працює, однак має певні доходи, то просить стягнути з нього аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі по 600 гривень на кожну дитину щомісячно. У судовому засіданні під час розгляду справи позивачка [PERSON] позов підтримала, покликаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просить позов задовільнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав повністю, не заперечував проти стягнення з нього аліментів у розмірі, визначеному позивачкою, тобто по 600 грн на кожну дитину щомісячно. Заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовільнити повністю з наступних підстав. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], батьком яких є відповідач по справі. Дані обставини стверджуються копіями свідоцтв про народження та рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Оскільки судом встановлено, що відповідач не працює, його дохід має мінливий характер, з врахуванням даних про стан здоров»я дітей та відповідача, то розмір аліментів на утримання неповнолітніх дітей відповідно до ст.ст.181, 183 СК України визначає у твердій грошовій сумі у розмірі по 600 грн на кожну дитину щомісячно з дня подачі заяви в суд і до досягнення дітьми повноліття. Судові витрати відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, суд покладає на відповідача. На підставі ст. ст.180-184 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

01 липня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. У позовній заяві посилається на ту обставину, що з відповідачем по справі вони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач по справі. З відповідачем вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Вона сама не може забезпечити йому належного життєвого рівня. Оскільки відповідач працює, має стабільний регулярний дохід у вигляді заробітної плати, так як працює рятувальником у ДПРЧ-7 УДСНС України у Волинській області, то просить стягнути з нього аліменти у розмірі по 1/3 частки від його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно. У судовому засіданні під час розгляду справи позивачка [PERSON] позов підтримала, покликаючись на доводи, викладені у позовній заяві, просить його задовольнити. Зменшила розмір позовоних вимог та просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав повністю, не заперечує проти стягнення з нього аліментів у розмірі, визначеному позивачкою, тобто по 1/4 частки від його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно. Заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовільнити повністю з наступних підстав. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач по справі. Дані обставини стверджюється свідоцтвом про шлюб та свідоцтвом про народження дитини. Згідно ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Оскільки судом встановлено, що відповідач працює, а саме рятувальником у ДПРЧ-7 УДСНС України у Волинській області, його дохід має сталий характер, з врахуванням даних про стан здоров»я дитини та відповідача, то розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини відповідно до ст.ст.181, 183 СК України, визначає у частці у розмірі по 1/4 частки від його заробітку (доходу) щомісячно з дня подачі заяви в суд і до досягнення дитиною повноліття. Судові витрати відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, суд покладає на відповідача. На підставі ст. ст.180-184 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-14 00:00:00

01 липня 2016 року [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом до [PERSON]. Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що вона перебуває з відповідачем у шлюбі, зареєстрованому 29 липня 2011 року Рівненською сільською радою Очаківського району Миколаївської області. Від шлюбу мають неповнолітнього сина, який проживає з нею. Сімейні стосунки припинені, через прояви неповаги з боку відповідача та відсутність взаєморозуміння сумісне життя є неможливим. Просила розірвати їхній з відповідачем шлюб та виявила бажання після розірвання шлюбу надалі іменуватися прізвищем, на яке змінила своє у звязку з реєстрацією шлюбу. Сторони в судове засідання не зявилися, позивачка надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій, крім цього, зазначила, що повністю підтримує позовні вимоги та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 74 ЦПК України, до суду не зявився, про причини своєї неявки не повідомив. Суд, на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України, враховуючи згоду позивачки і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. Дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 29 липня 2011 року Рівненською сільською радою Очаківського району Миколаївської області, про що складено відповідний актовий запис № 3 (а. с. 4), від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а. с. 5), який проживає з позивачкою. Фактичні шлюбні стосунки між сторонами припинилися та сумісне господарство не ведеться. Причинами розпаду сімї стали несумісність характерів, а також те, що сторони втратили почуття взаємної поваги та любові. Враховуючи викладене, суд вважає, що за зазначених обставин подальше сумісне життя подружжя і збереження сімї є неможливим, тому, в силу ч. 1 ст. 110, ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, вимоги позивачки про розірвання шлюбу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судові витрати суд відносить на рахунок позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-26 00:00:00

01 липня 2016 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Золотоніському міському відділі ДРАЦ Головного територіального управління юстиції у Черкаській області за актовим записом № 74, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 01.07.2016 року. Після одруження дружині присвоєно прізвище - [PERSON] . Від шлюбу сторони мають двох неповнолітню дочку: [PERSON] , [INFO] , яка за твердженням позивача проживає з нею. Позивач стверджує, що майнового спору між сторонами не існує на час подачі даного позову. Сторони проживають окремо та не підтримують шлюбних відносин. Причиною розпаду сім`ї, на думку позивача, стало те, що подружжя мають різного складу характери, різні погляди на сімейне життя, в зв`язку з чим між сторонами виникали часті непорозуміння. Оскільки сторони не підтримують шлюбних відносин, спільне господарство не ведуть, проживають нарізно, на примирення позивач не згідна, а тому вважаючи, що збереження шлюбних відносин неможливе, [PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] . Позивач у судове засідання не прибула, у позовній заяві позовні вимоги підтримала повністю та просила суд розглядати справу за її відсутності, після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище « [PERSON] ». Відповідач у судове засідання не прибув, направивши до суду заяву про визнання позову, в якій позовні вимоги визнав, не заперечував щодо розірвання шлюбу. Оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд проводить судовий розгляд за відсутності позивача та відповідача. Суд, вивчивши матеріали справи та враховуючи думку сторін на розірвання шлюбу, вважає, що позов підлягає до повного задоволення з наступних підстав. Згідно із ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає і ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН від 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки та жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. Оскільки у судовому засіданні було достовірно встановлено, що збереження шлюбу неможливе, так як сторони подружніх стосунків не підтримують, мір до примирення не приймають, відповідач згідний на розірвання шлюбу, вільної згоди обох на проживання у шлюбі немає, а тому суд вважає, що подальше спільне життя подружжя буде суперечити інтересам сторін, і за таких обставин приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] . Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Суд також приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судових витрат. На підставі зазначеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-08 00:00:00

01 липня 2016 року Березанським районним судом Миколаївської області ухвалено рішення у даній справі, яким узадоволенні позовних вимог Заступника прокурора Березанського району Миколаївської області в інтересах держави в особі Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області до Березанської районної державної адміністрації Миколаївської області, [PERSON] про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання недійсним державного акту на право власності, відмовлено в повному обсязі. Не погоджуючись із рішенням суду, Заступник прокурора Миколаївської області оскаржив його у апеляційному порядку. 01 серпня 2016 року апеляційним судом Миколаївської області вказану цивільну справу повернуто до Березанського районного суду Миколаївської області для виконання вимог ст.220 ЦПК України щодо ухвалення додаткового рішення, оскільки судом першої інстанції не вирішено питання про розподіл судового збору. \~ \~ \~ \~ Відповідно до ч.3 ст.220 ЦПК України, присутність сторін при розгляді питання про ухвалення додаткового рішення не є обовязковою. \~ \~ \~ \~ Згідно з п.4 ч.1 ст.220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. \~ \~ \~ \~ При подачі позову Заступнику прокурора Березанського району Миколаївської області Ухвалою судді Березанського районного суду Миколаївської області від 29.09.2015 року (а.с.44) було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі. Згідно п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», у редакції чинній на дату подання зазначеного позову заступником прокурора, за подання до суду юридичною особою позовної заяви немайнового характеру, підлягав сплаті судовий збір виходячи зі ставки 1 розмір мінімальної заробітної плати, що складає 1378,00 грн. У позовній заяві, Заступником прокурора, з врахуванням його заяви про залишення позовних вимог майнового характеру без розгляду від 21.03.2016 року (а.с.158-159), було заявлено та підтримано у судовому засіданні три позовні вимоги немайнового характеру. Таким чином, судовий збір за подання до суду цих вимог повинен складати 3654,00 грн., оскільки кожна вимога немайнового характеру підлягає окремій оплаті у сумі 1378,00 грн., виходячи зі встановленої ставки 1 розмір мінімальної заробітної плати. В звязку з цим, враховуючи, що у задоволенні заявлених вимог Заступнику прокурора Березанського району Миколаївської області було відмовлено у повному обсязі, з Березанського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №1 слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 4125,00 грн. Виходячи з викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-07 00:00:00

01 липня 2016 року Дніпровським районним судом міста Києва вказана справа була розглянута та було ухвалено рішення, відповідно до якого позовні вимоги задоволено. Оскільки, при постановленні рішення не було вирішено питання щодо судових витрат відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, по даній справі має бути постановлено додаткове рішення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. В даному випадку з відповідача в дохід держави має бути стягнуто судового збору за вимоги немайнового та майнового характеру (551,20 грн. + 551,20 грн. + 551,20 грн. + 745,56 грн.) в загальному розмірі 2 399,16 коп. Відповідно до ст. 220 ч. 1 п. 1 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Враховуючи викладене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-03 00:00:00

01 липня 2016 року до Слов'янського міськрайонного суду звернувся з позовом [PERSON] до Публічного Акціонерного Товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» про стягнення заборгованості по заробітній платі та сум компенсації втрати грошових доходів у звязку з порушенням термінів її виплати. Відповідно до вимог ч.3 ст.209 ЦПК України, складання повного рішення може бути відкладено на строк не більше як пять днів з дня закінчення розгляду справи, але вступну і резолютивну частину суд має проголосити в тому самому засіданні, в якому закінчився розгляд справи. На підставі викладеного та

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-07 00:00:00

01 липня 2016 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська було постановлено рішення по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], Третя особа: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], про визнання договору дарування недійсним, яким позов [PERSON] задоволено. У відповідності до\~ст. 220 ЦПК України\~суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених\~статтею 367 цього Кодексу; судом не вирішено питання про судові витрати. Питання щодо винесення додаткового рішення розглянуто згідно ч.3 ст.220 ЦПК України у відсутності сторін, які причини неявки суду не повідомили. У зв'язку з тим, що сторони в судове засідання не з'явились фіксування судового процесу на підставі ст. 197 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що при винесенні рішення судом не розглянутий другий пункт позовних вимог, а саме не застосовані наслідки визнання недійсності правочину та питання, щодо розподілу судових витрат, а саме, стягнення судового збору. Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Отже, суд вважає за необхідне скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON]на домоволодіння №8 по вул. Курильській в м. Дніпропетровську та поновити державну реєстрацію права власності [PERSON] на домоволодіння №8 по вул. Курильській в м. Дніпропетровську. Згідно ч. 1\~ст. 88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Таким чином, оскільки [PERSON] при зверненні до суду з позовною заявою був сплачений судовий збір в розмірі 121,80 грн., а її позов задоволений, з відповідачки [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути судовий збір в розмір 121,80 грн. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

01 липня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 12 липня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Козелецького районного управління юстиції, відповідний актовий запис № 37. Позивач в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Відповідач у судове засідання не зявився і від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, хоча про час та місце судового засідання був повідомлений відповідно до вимог чинного законодавства, тому суд на підставі ст. 224 ЦПК України, вважає за можливе винести заочне рішення по справі, оскільки в справі є достатньо доказів, що підтверджують позов. Суд дослідивши матеріали справи та розглянувши справу у відповідності до ст. 197 ч. 2 ЦПК України вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Вивчивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню, так як подружжя на примирення і збереження шлюбу не погоджуються, а подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-20 00:00:00

01 липня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ними. Свої вимоги він мотивує тим, що шлюбні відносини вони припинили з 2011 року, мешкають окремо. В шлюбі дітей не мають, однак, відповідачка відмовляється від розірвання шлюбу в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Позивач, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, до суду не зявився, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав, просив його задовольнити (а.с11,13). Відповідачка, яку належним чином сповістили про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибула, від неї надійшла заява про розгляд справи без її участі, позов визнала, після розірвання шлюбу просила відновити дошлюбне прізвище Волкова (а.с.12, 15) . Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частина 3 ст. 105 СК України встановлює, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Ст.112 СК України визначає, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. 20 жовтня 2011 року позивач та відповідачка зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-КЕ № 086352, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Чорнухинського районного управління юстиції Полтавської області (а.с. 4). Шлюбні відносини сторони не підтримують з 2011 року, проживають окремо, за цей час примирення не досягли, наполягають на розірванні шлюбу. Тому суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, що мають істотне значення, а тому вважає необхідним розірвати шлюб, укладений між сторонами. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З урахуванням бажання відповідачки суд вважає необхідним відновити її дошлюбне прізвище Волкова.

Outcome: approved