Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-01 00:00:00

01.03.2021 року заявник [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. В обґрунтування заяви зазначає, що згідно договору дарування частки квартири від 03.11.2000 року, йому на праві приватної власності належить1/2 частка квартири [ADDRESS] . Однак при складанні договору дарування була допущена помилка, щодо зазначення його прізвища та замість правильного Пільщик, помилково вказано « [PERSON] ». Дана обставина перешкоджає йому володіти та розпоряджатись своєю власністю. У зв`язку з розбіжністю у правовстановлюючих документах на квартиру просить встановити факт належності йому договору дарування від 03.11.2000 року, 1/2 частки квартири [ADDRESS] . В судове засідання заявник та заінтересовані особи не з`явилися, направили до суду письмові заяви, в яких просять розглянути справу без їх участі. Заявник вказує, що підтримує свою заяву у повному обсязі, заінтересована особа зазначає, що проти задоволення заяви не заперечує. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд приходить до наступного. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно п.5) ч.2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Перевіряючи обставини справи та аналізуючи наявні у справі письмові докази, судом встановлено, що 03.11.2000 року [PERSON] подарувала [PERSON] 1/2 частку належної їй квартири [ADDRESS] . Договір дарування посвідчено приватним нотаріусом Южноукраїнського міського нотаріального округу Миколаївської області Лейбіченко С.В. (а.с. 5). При цьому, в інших правовстановлюючих документах заявника, зокрема паспорті громадянина України, посвідченні ветерана праці, посвідченні учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, свідоцтві про одруження та пенсійному посвідчення, які видані українською мовою, прізвище останнього вказано, як [PERSON] (а.с. 3-4, 7, 8, 9, 10). Таким чином досліджені судом документи дійсно містять розбіжності, щодо зазначення прізвища заявника [PERSON] , що унеможливлює подальше розпорядження належним йому майном. На думку суду вказана розбіжність виникла внаслідок невірної транслітерації, під час перекладу його прізвища між українською та російською мовами, а тому виникли певні неузгодженості між документами, що посвідчують особу заявника та правовстановлюючим документом договором дарування від 03.11.2000 року. У даному випадку, виключним способом захисту права заявника є звернення до суду із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення. Стаття 41 Контитуції України визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч.1 ст. 317, ч.1 ст. 319, ч.1 ст. 321 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до постанови Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі № 320/948/18, у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає доведеним факт належності [PERSON] , договору дарування 1/2 частки квартири [ADDRESS] від 03.11.2000 року. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заява [PERSON] є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Outcome: approved