overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

01 грудня 2015 року позивач [PERSON] з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. З позовної заяви вбачається, що 25 липня 2012 року між Публічним акціонерним товариством ОТП Банк та відповідачем був укладений кредитний договір № [NUMBER] Credit Cards про надання споживчого кредиту та видачу і обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток, за яким відповідач отримала кредит. 22 грудня 2014 року між Публічним акціонерним товариством ОТП Банк та [PERSON] з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» був укладений договір факторингу № 22/12/14/3. У звязку з невиконанням відповідачем зобовязань, передбачених договором, станом на 07 жовтня 2015 року виникла заборгованість по тілу кредиту у сумі 19\~537,11 грн., заборгованість по нарахованим та несплаченим відсоткам за користування кредитом у сумі 1\~942,31 грн. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за укладеним договором на загальну суму 21\~479,42 грн. та судовий збір у сумі 1\~218,00 грн. У судове засідання представник позивача не прибув, проте надав клопотання, в якому просить розглянути справу за відсутності представника позивача, підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив суд їх задовольнити, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час та місто слухання справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

01 грудня 2015 року позивач [PERSON]М звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на свою користь на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] у розмірі ? частки від заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування зазначених вище позовних вимог зазначила, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], яка проживає з нею і знаходиться на її утриманні, що відповідач на утримання доньки добровільно матеріальну допомогу не надає, в житті дитини та її вихованні і розвитку ніякої участі не приймає. Кілька місяців проживає окремо разом зі своєю новою родиною. Сторони в судове засідання не з'явилися. Позивач надала заяву, в якій просила справу розглянути без її участі, на позовних вимогах наполягає та просить їх задовольнити в повному обсязі.. Відповідач надав заяву, в якій позов визнав в повному обсязі, просив розглянути справу без його участі. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується даними Свідоцтва про народження дитини серії І-ЕД №031861. Дитина проживає разом з позивачем, знаходиться на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання доньки не надає. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч.2 ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виходячи з вищевикладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. У відповідності до статті 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 487( чотириста вісімдесят сім ) гривень 20 копійок. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

01 грудня 2015 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив шлюб з відповідачем, зареєстрований 29 травня 1999 року Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Індустріальної районної ради м.Дніпропетровська, актовий запис №309 - розірвати. В обґрунтування позову він вказав на те, що від шлюбу вони мають неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося. Фактичні шлюбні відносини припинені. Причиною розпаду сім'ї є несумісність характерів, різні погляди на життя і побут. Сторони втратили почуття любові та поваги. Позивач вважає, що сім'я розпалася остаточно і відновлена бути не може. У судове засідання позивач не з'явився про день і час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. У судове засідання відповідач не з'явилася, про день і час слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. У зв'язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 29 травня 1999 року. Від шлюбу вони мають неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Сторони шлюбно-сімейні відносини не підтримують та загальне господарство не ведуть, шлюб носить формальний характер і збереження його суперечило б інтересам сторін. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-14 00:00:00

01 грудня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 10 жовтня 1992 року, мотивуючи позов тим, що спільне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними припинені. Позивач у судове засідання подав заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання подала заяву про розгляд справи без її участі, вказавши, що позов визнає. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 10 жовтня 1992 року, актовий запис № 1897 (а/с 4). Як зазначив позивач в позовній заяві від даного шлюбу сторони мають дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Подружні відносини подружжя припинило, спільне господарство не ведеться, подальше збереження шлюбу позивач вважає не можливим, оскільки це суперечить його інтересам. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен має право припинити шлюбні відносини. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких умов суд вважає, що подальше збереження шлюбу між сторонами суперечитиме їхнім інтересам, а тому шлюб підлягає розірванню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-27 00:00:00

01 грудня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначив, що перебуває з відповідачем у шлюбі з 09.02.1991 року, від якого мають дітей Ганну, [INFO], Олександра, [INFO], Віталія, [INFO]. Подружнє життя не склалося, вони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, а тому подальше збереження шлюбу вважає недоцільним. В судове засідання позивач не з»явилася, до суду через канцелярію суду продала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги просила задовольнити. Відповідач подав заяву про розгляд справи без його участі та не заперечує проти позову. Згідно частини 2 статті 197 цього Кодексу справа розглянута без застосування технічної фіксації. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають у шлюбі з 09.02.1991 року. Сторони припинили шлюбні відносини. Вони ведуть окреме господарство і подальше збереження шлюбу не відповідає інтересам позивача. Примирення між сторонами з боку позивача не можливе. Зазначені обставини в сукупності є підставою для розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

01 грудня 2015 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу з тих підстав, що між ними відсутнє взаєморозуміння. 08.02.2016 року у судовому засіданні судом надано чотирьохмісячний строк на примирення. Після надання судом строку для примирення сторін, позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та наполягала на розірванні шлюбу. Відповідач\~у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони знаходяться у шлюбі з 03 вересня 1994 року, від якого мають сина [PERSON], [INFO]. З 2014 року сторони подружніх відносин не підтримують, позивачка відновляти їх не має наміру, оскільки між ними\~відсутнє взаєморозуміння та спільні інтереси, утрачені первісні почуття. Вжиті судом заходи щодо примирення подружжя результату не дали. На підставі вищевикладеного, згідно зі ст. ст. 104, 110, 112 СК України, суд приходить до висновку, що подальше сумісне життя подружжя і збереження сім'ї сталі неможливі і суперечать інтересам позивача, що має істотне значення, у зв'язку з чим заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб - розірванню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

01 грудня 2015 року позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу, зазначивши, що з 16 липня 2013 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем. Шлюбні відносини з відповідачем припинені з лютого 2015 року внаслідок зміни поглядів на життя, відсутності взаєморозуміння, спільних інтересів. На даний час сторони проживають окремо, збереження сімї та примирення вважає неможливим. Позивач в судове засідання не зявилась, до початку розгляду справи надала заяву про розгляд справи у її відсутність, наполягала на задоволені позовних вимог. Відповідач в судове засідання не зявився, до початку розгляду справи від представника відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії 1-НО № 321968, виданого 16.07.2013 року Іллічівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 16 липня 2013 року, актовий запис №182. Згідно свідоцтва про народження серії 1-НО № 555752 виданого 14 січня 2014 року Іллічівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON]. Вимогами ст. 112 Сімейного Кодексу України передбачено, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, шлюбні стосунки між подружжям фактично припинені, суд вважає, що збереження сімї не можливе, а подальше спільне життя буде суперечити їх інтересам та інтересам дитини, тому шлюб підлягає розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-24 00:00:00

01 грудня 2015 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони зареєстрували шлюб 23 січня 2010 року у відділі РАЦС по м.Костянтинівці Костянтинівського міськрайонного управління юстиції Донецької області, від спільного проживання мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. З 29 грудня 2014 року шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені у звязку зі сварками, відсутністю взаєморозуміння. Позивач вважає, що сімю зберегти неможливо, в позовній заяві просила шлюб між нею та відповідачем розірвати. Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, просила позов задовольнити, після розірвання шлюбу просила залишити за нею прізвище [PERSON] (а.с.24). Відповідач [PERSON] до суду не зявився, був повідомлений про день та час розгляду справи належним чином, тому суд має можливість розглянути справу у його відсутності та на підставі наявних документів доказів винести заочне рішення по справі. Суд, зясувавши позицію позивача, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони зареєстрували шлюб 23 січня 2010 року у відділі РАЦС по м.Костянтинівці Костянтинівського міськрайонного управління юстиції Донецької області, актовий запис № 15, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-НО № 198994 (а.с.3). Від спільного проживання сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-НО № 337666, виданим Костянтинівським міським відділом РАЦС Донецького управління юстиції (а.с.4). Спір між сторонами про поділ спільного майна відсутній. З 29 грудня 2014 року сторони мешкають окремо, шлюбно-сімейні відносини припинили у звязку зі сварками, відсутністю взаєморозуміння. Сторони до примирення не прийшли, поновлювати сімейні відносини не мають наміру. Вказані обставини мають істотне значення, тому шлюб між сторонами підлягає розірванню. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за заявою одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їхньої дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

01 грудня 2015 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ними; після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON]. Свої вимоги вона мотивує тим, що шлюбні відносини вони не підтримують, шлюб між ними є формальним, з листопада 2015 року мешкають окремо. Від шлюбу мають одну малолітню дитину. Позивачка позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач позов визнав, не заперечував проти його задоволення. Заслухавши сторони, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частина 3 ст. 105, ч.1 ст.110 СК України передбачають, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Частина 1 ст.112 СК України визначає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. 05 червня 2011 року сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-ЖД № 141155, виданого Старосільської сільською радою Саратського району Одеської області (а.с.7). Як видно з копії свідоцтва про народження серії 1-ЖД № 289318, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Саратського районного управління юстиції Одеської області 10 листопада 2011 року, сторони є батьками малолітньої [PERSON], яка народилась 31 жовтня 2011 року (а.с. 8). Шлюбні відносини сторони не підтримують з листопада 2015 року, за цей час примирення не досягли, наполягають на розірванні шлюбу. Тому суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, що мають істотне значення, а тому вважає необхідним розірвати шлюб, укладений між сторонами. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З урахуванням бажання позивачки суд вважає необхідним залишити їй прізвище [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-01 00:00:00

01 грудня 2015 року позивач, ПАТ КБ ПриватБанк, звернувся до Київського районного суду м.Полтави з позовом про стягнення заборгованості по кредитному договору № б/н від 23 листопада 2011 року. Посилався на те, що 23 листопада 2011 року по вказаному кредитному договору відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 2 000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач [PERSON] своєчасно не виконує умови договору, має заборгованість за кредитом у сумі 15 199 грн. 41 коп., яка складається із заборгованості за кредитом 1 944 грн. 93 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом 9 274 грн. 51 коп., заборгованість за пенею та комісією 2 780 грн. 00 коп.; штраф (фіксована частина)- 500 грн., штраф (процентна складова) - 699 грн. 97 коп. Просили стягнути з відповідача на їхню користь \~ заборгованість по кредитному договору та судові витрати по справі. Представник позивача надав заяву про можливість розгляду справи у його відсутність, позовні вимог підтримав, просив розглядати справу у заочному провадженні. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, заяв про неможливість розгляду справи у його відсутність не надавав. Враховуючи клопотання представника позивача, суд ухвалив розглядати \~ справу у відсутність \~ \~ відповідача, у порядку заочного провадження, відповідно до вимог ст. 224, 225 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що між банком та відповідачем [PERSON] 23 листопада 2011 року укладений кредитний договір № б/н. Відповідно до умов кредитного договору відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 2 000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. \~ \~ \~ \~ Відповідач [PERSON] не виконує умови кредитного договору, має заборгованість за кредитом у сумі 15 199 грн. 41 коп., яка складається із заборгованості за кредитом 1 944 грн. 93 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом 9 274 грн. 51 коп., заборгованість за пенею та комісією 2 780 грн. 00 коп.; штраф (фіксована частина)- 500 грн., штраф (процентна складова) - 699 грн. 97 коп. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). \~ Оскільки позичальник, [PERSON], не виконує умови кредитного договору, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Підлягають також задоволенню вимоги про стягнення судових витрат.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

01 грудня 2015 року позивач пред`явив суду позов до відповідачки про розірвання шлюбу, який був зареєстрований 29 листопада 2001 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 3044. В обґрунтування своїх вимог зазначав про те, що 29 листопада 2001 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції зареєстровано шлюб між сторонами. Від спільного шлюбу у них народився син [PERSON], 31 травня 2002 року. Подружнє життя з відповідачкою не склалося. З 2003 року сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, шлюбних відносин не підтримують. Вважає, що шлюб носить формальний характер та його слід розірвати. В звязку з цим він звернувся до суду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, давши пояснення аналогічні тим, що викладені в поданому до суду позові, в останнє судове засідання не зявився, однак подав суду заяву в якій справу просив слухати без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явилася повторно, хоча належним чином була повідомлена про розгляд справи у суді, причин неявки в судове засідання суду повідомлено не було. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, згідно вимог ст.ст. 169, 224 ЦПК України, на підставі наявних доказів. Зясувавши взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, оскільки сторони не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства та подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам.

Outcome: approved