Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-11 00:00:00

Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи вимоги тим, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (далі - Генеральна угода) б/н від 28.10.2014 року [PERSON] (далі - відповідач) отримала кредит у розмірі 11847,70 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, погашення якого здійснюється кожного місяця з «1» по «25» число. Підписання даної Генеральної угоди з запропонованими банком Умовами та правилами, Тарифами складають між нею та банком Кредитний договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві. ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" свої зобов'язання за Генеральною угодою виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Генеральною угодою. Однак, відповідач не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Генеральної угоди, тобто, у порушення умов кредитного договору відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконала. На підставі зазначеного просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 31501,55 грн. відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості від 28.10.2014 року. Ухвалою від 26.07.2018 суддею Чернишовою Є.Ю. відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання без виклику сторін. Заочним рішенням суду від 19 вересня 2018 року позов ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором у розмірі 29 035,71 грн. (двадцять дев'ять тисяч тридцять п'ять гривень 71 коп.) та судові витрати в розмірі 1622,80 грн. У задоволені іншої частини позову відмовлено. 09 жовтня 2018 року до суду надійшла заява [PERSON] про перегляд заочного рішення. Ухвалою судді Чернишової Є.Ю. від 10 жовтня 2018 року заяву [PERSON] прийнято до розгляду та призначено судове засідання. Згідно розпорядження керівника апарату від 22.10.2018 дану цивільну справу, відповідно до положення про автоматизовану систему документообігу суду Д-3 призначено на повторний автоматизований розподіл, в зв'язку з закінченням у судді Чернишової Є.Ю. п'ятирічного строку повноважень. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 жовтня 2018 року дану справу розподілено судді Ковалевській Л.М. Ухвалою судді Ковалевської Л.М. від 22 жовтня 2018 року цивільна справа за заявою [PERSON] про перегляд заочного рішення від 19.10.2018 прийнято до провадження та призначено до розгляду. Ухвалою суду від 16 січня 2019 року скасовано заочне рішення суду від 19.09.2018 та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] не з»явились, про день слухання справи повідомлені судом належним чином, надали до суду письмові заяви з проханням розглянути справу в їх відсутність, представник позивача [PERSON] надала пояснення, аналогічні викладеним, просила в задоволенні позову відмовити. Представник позивача повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомили. Фіксація судового процесу технічними засобами не проводилася згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази у межах заявлених позовних вимог, встановив наступне. Судом встановлено, що 28 жовтня 2014 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] була укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, відповідно до якої відповідач отримав кредит у розмірі 11847,70 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. При цьому, банком не надано суду обов'язкової інформації про те, що 16.07.2014 рішенням Фастівського міськрайонного суду з [PERSON] стягнуто заборгованість за кредитним договором від 02.03.2011 у розмірі 12421, 23 грн. У зв'язку з наявним рішенням суду та неможливістю сплачувати кошти [PERSON] звернулась до суду з заявою про реструктуризацію вказаної заборгованості. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26 серпня 2014 року заяву [PERSON] про розстрочку виконання рішення суду задоволено, розстрочено виконання рішення суду від 16 липня 2014 року строком на 3 роки. Отже, наявність рішення суду, ухвалено судом з приводу невиконання одного і того ж кредитного договору, яким вже стягнуто заборгованість по даному кредиту є підставою для відмовити у відкритті провадження по справі. Проте, позивачем ПАТ КБ Приватбанком, в порушення вимог п.10 ч.3 ст.175 ЦПК України, під час подачі даного позову до суду, не було підтверджено, що ним не подано іншого позову до цього ж відповідача, з тим самим предметом і з тих самих підстав та не повідомлено про наявність рішення суду, яке вже набрало чинності та виконано в межах виконавчого провадження. Також, судом встановлено, що позивачем пред'явлені вимоги, згідно яких він просив додатково стягнути з відповідачки [PERSON] відсотки, пеню та комісію, нараховані ним вже станом на 10.06.2018 року, що в сумі становить 31501, 55 грн. Але вказаний кредит відповідачем [PERSON] було сплачено в повному обсязі, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження від 29.09.2016, тому, пред'явлення даного позову за Генеральною угодою, є ніщо інше як стягнення повторно сплачених коштів за кредитом, а отже може свідчити про подвійну відповідальність особи відповідача перед банком. Між тим, така позиція позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором після стягнення коштів за судовим рішенням суперечать встановленому актуальному порядку застосування норм права у кредитних правовідносинах. Зокрема, після стягнення кредитної заборгованості за договором, строк дії за яким закінчився, позивач втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача сум за кредитним договором, в тому числі і пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Такий висновок міститься при застосуванні норм викладеного Великою Палатою Верховного Суду у своїй постанові від 28 березня 2018 року №1410цс18 при розгляді справи №444/9519/12. При цьому, Великою Палатою визначено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення грошового зобов'язання. Крім того, оскільки право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося зі спливом строку кредитування, а тіло кредиту вже стягнуто за рішенням суду, то необгрунтованою є вимога позивача про стягнення нарахованої на проценти неустойки (пені) або стягнення її частини, визначеної позивачем на свій розсуд. Питання щодо наслідків прострочення виконання грошового зобов'язання регламентоване частиною другою статті 625 ЦК України, позивачем у своєму позові не ставились. Відповідно до ч. 1 сг.13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 4 ст. 263 ЦК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. За таких обставин, доводи наведені позивачем в позові в обґрунтування позовних вимог, не знайшли свого підтвердження при судовому розгляді справи, а тому є підстави для залишення позовних вимог без задоволення. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed