Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

У вересні 2016 року позивач звернувся до Київської міської ради та житлово-будівельного кооперативу «Обчислювач 7»про визнання права власності на спадкове майно - квартиру [ADDRESS], яка належить його померлому [INFO] року батьку [PERSON]. У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримує. Представник Київської міської ради у судове засідання не з'явився, надіславши до суду пояснення, у яких просив розглядати справу у його відсутність, проти задоволення позову не заперечував. Представник житлово-будівельний кооператив «Обчислювач 7» у судовому засіданні позов визнає. Третя особа [PERSON], у судовому засіданні позов підтримує. На запитання суду та роз'яснення суду щодо її права заявляти позов про визнання за нею права власності на 1/2 частину майна як дружини члена житлово-будівельного кооперативу, повідомила про своє бажання набуття права власності її сином - позивачем у справі. Третя особа Головне територіальне управління юстиції у місті Києві, у судове засідання не з'явилась просить слухати справу у його відсутність, проти задоволення позову не заперечував. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи із такого. Згідно п. 1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", при розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати місце відкриття спадщини; коло спадкоємців, які прийняли спадщину. Обставини, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 179 Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК) у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. З матеріалів спадкової справи заведеної Пятою київською державною конторою (номер справи 260/2016 щодо майна) померлого [INFO] року [PERSON] вбачається, що 14.04.2016 [PERSON] та [PERSON] звернулися до П'ятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. За поясненнями представника ЖБК «Обчислювач 7» ордером на поселення та архівного витягу, саме [PERSON] був членом кооперативу (а.с.21). Як вбачається з довідки, виданої головою житлово-будівельного кооперативу «Обчислювач 7» № 10 від 13.09.2016 року, сума пайового внеску за квартиру [ADDRESS] складала 8 019,50 рублів і була сплачена 31 січня 1992 року. Відповідно до ч.1 ст.15 ЗУ Про власність, що був чинним на час виникнення правовідносин, член кооперативу, який повністю вніс свій пайовий внесок за житло, набуває права власності на це майно. Ця ж позиція закріплена і у ч.3 ст.384 Цивільного кодексу України, відповідно до якої у разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового ) кооперативу стає її власником. Пленум Верховного Суду України у п. 8 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7 роз'яснив, що у разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому, входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди. Із довідки, виданої начальником житлово-будівельного кооперативу «Обчислювач 7» від 29 березня 2016 року № 64, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO]. Відповідно до інформаційної довідки № 15482 від 20.04.2016 року, виданої Київським міським бюро технічної інвентаризації, квартира [ADDRESS] на праві власності значиться не зареєстрованою. [PERSON] [INFO] року помер, чим втратив цивільну правоздатність щодо набуття ним будь-яких цивільних прав чи обов'язків, і тому не набув право власності на квартиру [ADDRESS]. Згідно ст. 1216 Цивільного кодексу України № 435-ІV від 16 січня 2003 р. (далі по тексту - ЦК України), спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті. Відповідно до частини 3 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Зі змісту ст. 321 ЦК України вбачається, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Водночас, відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів, тобто дій особи, спрямованих на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 "Про судову практику у справах про спадкування" та за нормою ч. 1 ст. 1258 ЦК України, справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 86 ЦК України. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України. На підставі п. 4.14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Зі змісту наявної у матеріалах справи постанови державного нотаріуса П'ятої Київської державної нотаріальної контори [PERSON] про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18.05.2016 року вбачається, що відмова спадкоємцю - [PERSON] у видачі на його ім'я Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] мотивована відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на вказане майно. Позивач реалізував своє право на прийняття спадщини за законом після померлого [PERSON], шляхом подачі відповідної заяви нотаріусу про прийняття спадщини у встановлений законодавством строк (за ст.1270 ЦК України - 6 місяців з часу відкриття спадщини, тобто за ч. 2 ст. 1220 ЦК України з дня смерті) і не здійснив відмову від прийняття спадщини. Викладене свідчить про наявність підстав для задоволення вимог даного позову.

Outcome: approved