Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

У листопаді 2015 року [PERSON] (Позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (Відповідач) про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя, в якому просив: 1) розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON], який було зареєстровано Відділом запису актів громадянського стану Шарнопільською сільською радою Монастирищенський район, Черкаська область від 23 жовтня 1994 року серія [NUMBER] 2) поділити майно, належне Позивачу та Відповідачу на праві спільної сумісної власності, виділивши Відповідачу в особисту приватну власність: - квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS], вартістю 1 173 788,00 грн.; - автомобіль марки Fiat Ducato, фургон малотонажний - В, 2009 року випуску, шасі (кузов) № [NUMBER], номерний знак [NUMBER], зареєстрований ВРЕР 5 в м. Києва 12 січня 2013 року, вартістю 235 000,00 грн.; - автомобіль марки Fiat Grande Punto, 2010 року випуску, шасі (кузов) № [NUMBER], номерний знак [NUMBER], вартістю 211 000,00 грн.; - автомобіль марки Volkswagen Passat CC, седан - В, 2013 року випуску, шасі (кузов) № [NUMBER], номерний знак [NUMBER], вартістю 593 000,00 грн. Свої вимоги Позивач обґрунтовує тим, що він з 23 жовтня 1994 року перебуває у шлюбі з Відповідачкою. У зазначеному шлюбі у Позивача та Відповідача народилась дитина - [PERSON], [INFO]. Протягом останніх декількох років відносини в сім'ї між Позивачем та Відповідачем суттєво погіршились, внаслідок низки об'єктивних причин (нестабільний матеріальний стан сім'ї, складні відносини між членам родини Позивача і Відповідача та інші) та суб'єктивних чинників (зокрема, несумісність поглядів Позивача та Відповідача), в зв'язку з чим Позивач був вимушений припинити спільне проживання з Відповідачем і певний період часу фактично проживає окремо. Зважаючи на те, що такі обставини суттєво перешкоджають подальшому перебуванню у шлюбі і загрожують нормальному духовному розвиткові неповнолітньої дитини, Позивач та Відповідач дійшли висновку про відсутність можливості та потреби продовжувати перебувати у шлюбних відносинах, а відтак шлюб між сторонами підлягає розірванню. Окрім того, Позивач зазначив, що в період шлюбу сторонами як подружжям було набуто у власність наступне майно: - квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS], вартістю 1 173 788,00 грн.; - автомобіль марки Fiat Ducato, фургон малотонажний - В, 2009 року випуску, шасі (кузов) № [NUMBER], номерний знак [NUMBER], зареєстрований ВРЕР 5 в м. Києва 12 січня 2013 року, вартістю 235 000,00 грн.; - автомобіль марки Fiat Grande Punto, 2010 року випуску, шасі (кузов) № [NUMBER], номерний знак [NUMBER], вартістю 211 000,00 грн.; - автомобіль марки Volkswagen Passat CC, седан - В, 2013 року випуску, шасі (кузов) № [NUMBER], номерний знак [NUMBER], вартістю 593 000,00 грн. Позивач зазначив, що оскільки майно набуте сторонами під час шлюбу більшою частиною придбано за рахунок допомоги батьків Відповідача, крім того з урахуванням того, що з Відповідачем залишається проживати спільна дитина подружжя, Позивач вважає за необхідне відмовитись від своєї частки в спільному майні подружжя на користь Відповідача. Позивач та Відповідач також дійшли згоди про те, що місцем проживання неповнолітньої дитини після припинення шлюбу, буде нинішнє місце проживання Відповідача - [ADDRESS], а догляд за дитиною буде здійснювати Відповідач. Позивач не відмовляється приймати участь в утримання та додаткових витратах на дитину, вихованні, піклуванні про здоров'я дітей, а також про її фізичний, духовний та моральний розвиток. В судовому засіданні Позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги визнала та просила їх задовольнити. Заслухавши Позивача та Відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом з'ясовано, що між [PERSON] (Позивач), [INFO]., та [PERSON] (Відповідач), [INFO]., 23.10.1994р. у Шарнопільській сільській раді Монастирищенського району Черкаської області зареєстровано шлюб, про що 23.10.1994р. зроблено запис за № 11 та видано Свідоцтво про укладення шлюбу. Після державної реєстрації шлюбу прізвища сторін визначені так: чоловіка - "[PERSON]", дружини "[PERSON]". Реєстрація шлюбу підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 23.10.1994р. (а.с.10). [INFO] року у Позивача та Відповідачки народився син - [PERSON], про що в книзі записів актів громадянського стану про народження [INFO] зроблено відповідний запис за № 385, що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Радянського району міста Києва [INFO], в якому зазначено в графі «мати»: [PERSON], «батько» - [PERSON] (а.с.11). Судом встановлено, що Позивач та Відповідачка не вбачають можливості подальшого продовження шлюбних відносин і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх дитини. Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного кодексу України (СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч.1.ст. 110 СК України). Згідно з ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Із заявлених позовних вимог вбачається, що сторони по справі втратили почуття любові та поваги один до одного, не підтримують сімейно-шлюбних відносин, окремо ведуть господарство, тобто стали чужими людьми. Беручи до уваги наведене, суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх дитини, а тому шлюб потрібно розірвати. Щодо позовних вимог про поділ майна подружжя, набутого за час шлюбу, суд виходить з наступного. Судом встановлено, що під час шлюбу сторонами було придбано: 1) 2/3 (дві третіх) частки квартири [ADDRESS] (у Договорі вказано, що покупцями є [PERSON], яка приймає 2/3 частки квартири, та [PERSON], який приймає 1 /3 частку квартири), що складається з двох жилих кімнат, жилою площею 37,40 кв.м. загальною площею - 65,90 кв.м., яка зареєстрована на [PERSON], що підтверджується Договором купівлі-продажу від 26.03.2010р., посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Фроловою О.О., внесеним до реєстру за № 186, зареєстрованим в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна у реєстрову книгу № 604-137 за реєстровим № 45860 29.03.2010р. (а.с.12-15); 2) автомобіль марки Fiat Ducato, фургон малотонажний - В, 2009 року випуску, шасі (кузов) № [NUMBER], номерний знак [NUMBER], зареєстрований за [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с.47); 3) автомобіль марки Fiat Grande Punto, 2010 року випуску, шасі (кузов) № [NUMBER], номерний знак [NUMBER], зареєстрований за [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с.17); 4) автомобіль марки Volkswagen Passat CC, загальний легковий седан - В, 2013 року випуску, шасі (кузов) № [NUMBER], номерний знак [NUMBER], зареєстрований за [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с.16). Вартість вказаного майна Позивачем визначено в розмірах, які зазначені в договорі купівлі-продажу квартири та у Звітах про незалежну оцінку автомобілів: 1) квартира - 1 173 788,00грн., 2) автомобіль Fiat Ducato - 235 000,00грн., 3) автомобіль марки Fiat Grande Punto - 211 000,00грн., 4) автомобіль марки Volkswagen Passat CC - 593 000,00грн. (а.с.12-14, 19-24). Разом з тим, вказуючи вартість квартири Позивач не врахував, що спільною сумісною власністю подружжя є не вся квартира, а лише 2 /3 її частки, оскільки 1 / 3 частки квартири була придбана їх сином - [PERSON]. Отже вартість 2/3 частки квартири, яка є спільною сумісною власністю подружжя, становить 782 525,33грн. Позивач зазначив, що оскільки майно набуте сторонами під час шлюбу більшою частиною придбано за рахунок допомоги батьків Відповідача, також з урахуванням того, що з Відповідачем залишається проживати спільна дитина подружжя, Позивач вважає за необхідне відмовитись від своєї частки в спільному майні подружжя на користь Відповідача. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічні положення передбачені і в ч.ч. 3,4 ст. 368 Цивільного кодексу України, в яких зазначено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти. Відповідно до ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК України та ст. 372 ЦК України. При цьому вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до п. 23 Постанови №11 від 21.12.2007р. судам, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. В судовому засіданні Відповідачка проти запропонованого Позивачем варіанту поділу спільного майна подружжя не заперечувала та просила суд задовольнити відповідні вимоги. Зважаючи на фактичне досягнення згоди між сторонами щодо порядку поділу спільного майна, придбаного за час шлюбу, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] щодо поділу спільного майна шляхом виділення Відповідачці в особисту приватну власність всього набутого сторонами за час шлюбу майна, яке зазначено в позові, - підлягають задоволенню. Враховуючи наведене на підставі ст.ст. 57, 59, 60, 62, 69-70, 71, 74, 104, 105, 110, 112, 113 СК України, з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», та

Outcome: approved