Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-03 00:00:00

У червні 2015 року [PERSON] (Позивач) звернувся до суду з позовом до ПАТ «Альфа Банк» (Відповідач) про визнання недійсним пункту кредитного договору. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 19.05.2014 року між ним та ПАТ «Альфа Банк» було укладено договір № 500940923, згідно якого позивач отримав кредит у розмірі 36 800,33 грн. Відповідно до п.6 умов договору сторони погодились внести до Кредитного договору застереження, яке є третейською угодою в розумінні ст. 12 Закону України «Про третейські суди» про те, що судовий захист прав та законних інтересів, які мають сторони у зв'язку з Кредитним договором та розгляд і вирішення всіх не вирішених сторонами шляхом переговорів спорів, які виникають або можуть виникнути між сторонами з питань виконання, зміни, розірвання ними Кредитного договору, не включений перелік яких визначений Розділом №2 цього Договору, відбувається у Постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» у відповідності до його регламенту, який є невід'ємною частиною цієї третейської угоди. Сторони погоджуються, що справа розглядається одним третейським суддею, який призначається головою Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз». Підписанням даного договору Сторони надають свою згоду на такий порядок призначення третейського судді для кожного спору, що може виникнути між ними в зв'язку з Кредитним договором. Дата та місце укладання даної третейської угоди вказані в преамбулі Розділу №1 цього Договору. Інші умови цієї третейської угоди викладено в п. 23 Розділу №2 цього Договору. Таким чином позивач вважає, що положення Договору, викладені в п.6 ч. 6 Договору, а саме про передачу спору на розгляд до третейського суду обмежують його права як споживача, порушує принцип рівності сторін за договором, а головне не відповідає вимогам цивільного та процесуальною законодавства, у зв'язку з чим підлягає визнанню недійсним. Представник Позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні 09.10.2015р. щодо позову заперечував та надав письмові заперечення, а у засідання 04.12.2015р. не з'явився. У письмових заперечення, зокрема, зазначено, що договір сторін про передачу спору на розгляд третейського суду у випадках, передбачених законом, не є відмовою від права на звернення до суду за захистом, а одним зі способів реалізації права на захист своїх прав та інтересів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що 19.05.2014 року між позивачем - [PERSON] та ПАТ "Альфа Банк" було укладено договір № 500940923, згідно якого позивач отримав кредит у розмірі 36 800,33 грн. (а.с.7). Відповідно до п.6 Договору, сторони, відомості про прізвище, ім'я та по-батькові/найменування та місце знаходження/проживання, яких вказані в преамбулі та пункті 10 Розділу №1 цього договору погодились внести до Кредитного договору застереження, яке є третейською угодою в розумінні ст.12 Закону України «Про третейські суди» про те, що судовий захист прав та законних інтересів, які мають сторони в зв'язку з кредитним договором та розгляд і вирішення всіх невирішених сторонами шляхом переговорів спорів, які виникають або можуть виникнути між сторонами з питань виконання, зміни розірвання ними кредитного договору, не виключений перелік яких визначений розділом №2 цього договору, відбувається у Постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз», а також підтверджують що мають можливість в подальшому ознайомлюватись зі змістом Положення та Регламентом на веб-сторінці за адресою: http://pdts.org.ua. Сторони погоджуються що справа розглядається одним третейським суддею, який призначається головою постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз». Підписанням даного договору сторони надають свою згоду на такий порядок призначення третейського судді для кожного спору, що може виникнути між ними в зв'язку з кредитним договором. Дата та місце укладання даної третейської угоди вказані в преамбулі Розділу №1 цього договору. Інші умови цієї третейської угоди викладено в п.23 Розділу №2 цього договору. Статтею 5 Закону України «Про третейські суди» передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону. Згідно з частиною першою статті 12 зазначеного Закону третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Статтею 6 цього ж Закону визначено категорії справ, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, розгляд яких заборонений третейськими судами. З Правової позиції, висловленої Верховним Судом України при розгляді справи № 6-64цс15, вбачається, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Зазначений Закон набрав чинності 12 березня 2011 року. Отже на час укладання кредитного договору (19 травня 2014 року) Закон України «Про третейські суди» містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Таким чином необхідно зазначити, що третейське застереження в кредитному договорі від 19 травня 2014 року між [PERSON] і ПАТ «Альфа-Банк» було укладено в порушення вимог пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», і в цій частині кредитний договір слід визнати недійсним. Згідно ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. У відповідності до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. При цьому, відповідно до ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Також даною статтею визначені права та обов'язки сторін договору споживчого кредиту. Статтею 18 Закону, щодо визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача, передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Беручи до уваги наведене, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства "Альфа Банк" про визнання недійсним пункту 6 кредитного договору щодо третейського застереження підлягає задоволенню. Судові витрати відповідно до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з Відповідача на користь держави у розмірі 243,60грн. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України, ст.ст. 5, 6 Закону України «Про третейські суди», ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та

Outcome: approved