Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-28 00:00:00

01 листопада 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до АТ КБ «Приватбанк», третя особа: Роменський МРВ ДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) про повернення стягненого за виконавчим написом. Позов мотивує тим, що згідно з постановою про відкриття виконавчого провадження від 09 лютого 2021 року (ВП № 64412972) постановлено витребувати у нього та повернути на користь відповідача автомобіль марки Асига МБХ, номер шасі [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , підстава відкриття виконавчого провадження - виконавчий напис № 3555, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 20.11.2020 року. Вказаний автомобіль було повернуто відповідачу, виконавче провадження закінчено. Однак, рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 20.09.2021 р. у справі № 585/1752/21 визнано виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Вказане рішення набрало законної сили. Враховуючи те, що вказаний автомобіль було витребувано у позивача на користь АТ КБ Приватбанк на підставі виконавчого напису нотаріуса, який визнано судом таким, що не підлягає виконанню, просив вказаний автомобіль повернути йому. Ухвалою від 02 листопада 2021 року по справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, пояснив обставини, викладені в позовній заяві. Додатково суду пояснив, що він достроково виконав договір та погасив заборгованість, однак авто йому банк не повернув. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти позову, посилаючись на те, що виконавчий напис нотаріуса є способом позасудового захисту цивільних прав нотаріусом, а не підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, підставою ж виникнення прав та обов`язків сторін, а також підставою витребування від [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» автомобіля марки Асига моделі МБХ, номер шасі [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , у даному випадку є укладений між [PERSON] з «ПриватБанком» договору фінансового лізингу № SURWA!00000061 від 06.05.2019 року, на якому був вчинений виконавчий напис нотаріуса, визнаний в подальшому в судовому порядку таким, що не підлягає виконанню, в матеріалах справи відсутні докази того, що такий договір був розірваний сторонами чи визнаний недійсним у судовому порядку. Представник третьої особи в заяві до суду просив справу слухати без участі представника. Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, постановою про відкриття виконавчого провадження від 09 лютого 2021 року (ВП № 64412972) постановлено витребувати у [PERSON] та повернути на користь ПАТ КБ «Приватбанк» автомобіль марки Асига МБХ, номер шасі [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , на підставі виконавчого напису № 3555, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 20.11.2020 року(а.с. 5). 03 червня 2021 року автомобіль марки Асига МБХ, номер шасі [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , передано представнику ПАТ КБ «Приватбанк», що підтверджується актом державного виконавця(а.с. 6). 08 червня 2021 року вказане виконавче провадження закінчено (а.с. 7-8). Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 20 вересня 2021 року визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 20 листопада 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., зареєстрований в реєстрі за № 3555, про витребування від [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» автомобіля марки Acura моделі MDX, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , тип ТЗ: А3, реєстраційни номер [NUMBER] , що був переданий на підставі договору фінансового лізингу № SURWA!00000061 від 06.05.2019 року(а.с. 10-15). Рішення набрало законної сили та в апеляційному порядку не оскаржувалось. 26 липня 2021 року [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з заявою про повернення вказаного автомобіля (а.с. 50). 29 липня 2021 року АТ КБ «Приватбанк» направило листа [PERSON] про те, що на звернення останнього для вирішення питання потребується додаткового часу, про результати розгляду буде повідомлено додатково (а.с. 51). На обгрунтування своєї правової позиції позивач посилається на вимоги ст.ст. 1212-1213 ЦК України, як на підставу для задоволення позову. При цьому ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Згідно ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Як встановлено судом, між [PERSON] та АТ КБ «Приватбанк» було укладено договір, що є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Факт набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним. Аналогічний правовий висновок відносно застосування ст. 1212 ЦК України міститься в постанові Верховного Суду від 23 грудня 2020 року в справі N 472/786/18. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі N 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі N 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі N 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі N 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі N 145/2047/16-ц (пункт 7.23)). Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі N 916/1415/19). Враховуючи те, що між позивачем та відповідачем існують договірні відносини, однак при цьому позивачем не оскаржено до суду невиконання відповідчем умов договору, не вчинено інших дій з метою спонукання до виконання умов договору лізингу, тощо то вбачається, що ним обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, у звязку з чим суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed