Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

01 грудня 2015 року до суду надійшов вищевказаний цивільний позов, у якому позивач просить змінити встановлений рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 16 березня 2009 року розмір аліментів з 1/4 частини усіх доходів щомісячно та встановити розмір аліментів на користь [PERSON] у твердій грошовій сумі, а саме у розмірі 550грн. на місяць. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 18.11.2000р. Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області був зареєстрований шлюб між позивачем та відповідачем. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], 27.04.2001р.н. 16.11.2004р. рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська шлюб між сторонами було розірвано. 16.03.2009р. рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська було встановлено стягнути з позивача на утримання неповнолітнього [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частини усіх доходів щомісячно, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Позивач звернути увагу шановного суду, що він жодного разу не відмовлявся від надання матеріальної допомоги відповідачу на утримання малолітнього сина. З того часу позивач добровільно сплачував на користь відповідача на утримання неповнолітнього сина [PERSON] грошові кошти у сумі 500грн. щомісячно. Відповідач звернулася до Красногвардійського ВДВС ДМУЮ з виконавчим листом № 2-808/2009 про стягнення аліментів. Згідно постанови Красногвардійського ВДВС ДМУЮ від 27.09.2012р. відповідач подала заяву про видачу виконавчого листа № 2-808/2009 та залишення його без виконання, оскільки позивач у добровільному порядку надає матеріальну допомогу - аліменти на утримання сина. Також відповідач зазначила, що не має жодних матеріальних претензій до позивача станом на 25.09.2012р. Сторони домовились, що позивач продовжує сплачувати матеріальну допомогу - аліменти, але вже у розмірі 550грн. щомісячно. Також позивач добровільно надавав матеріальну допомогу розмірі 1000грн. до першого вересня, нового року та на день народження сина. Таким чином між позивачем та відповідачем існує усна домовленість, щодо сплати аліментів. Однак, 03.08.2015р. відповідач знову звернулася до Красногвардійського ВДВС ДМУЮ з заявою та з дублікатом виконавчого листа №2-808/2009 (без жодної відмітки) про примусове виконання рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська про стягнення аліментів з позивача. Відповідач звертається до Красногвардійського ВДВС ДМУЮ з бажанням отримувати аліменти у розмірі 1/4 частини від середньої мінімальної заробітної плати по регіону. Хоча між позивачем та відповідачем існує домовленість щодо сплати аліментів, а також існують розписки, що вона має матеріальних претензій до позивача. Позивач зазначає, що з 03.02.2012р., він зареєстрував у Красногвардійському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області шлюб з [PERSON] На сьогоднішній день на вихованні позивача є неповнолітній син його дружини [PERSON], 26.10.2003р.н. З жовтня 2006 року позивач ні де не працює, не отримує жодного доходу. Сім'я позивача живе лише на кошти, які заробляє теперішня дружина позивача. Також однією сім'єю з позивачем мешкають його батьки. Батьки позивача люди похило віку, єдиним доходом є пенсія, тому надавати матеріальну допомоги позивачу батьки фізично не мають змоги. Підраховуємо, що 30 % від прожиткового мінімуму становить: 1455*30 % = 436грн.50коп. Таким чином позивач сплачує відповідачу, на користь їх неповнолітнього сина, аліменти більш ніж 30% від прожиткового мінімуму, а саме 550грн. на місяць. Також позивач неодноразово купляв сину мобільні телефони, брав до себе (коли це дозволяє відповідач), купляв солодощі. Якщо дитину требо кудись відвезти (наприклад в лікарню) відповідач телефонує та позивач одразу ж відвозить колишню дружину та сина туди куди треба. У зв'язку з скрутним матеріальним становищем позивач не має фізичної та матеріальної змоги надавати допомогу більш ніж 550грн. на місяць. Тому позивач вимушений звернутися до Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська з позовною заявою. Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила задовольнити позов. Відповідач позовні вимоги не визнала та заперечувала проти їх задоволення. Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторін, суд встановив такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. 18 листопада 2000р. Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області був зареєстрований шлюб між позивачем та відповідачем (а.с.14). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], 27.04.2001р.н. 16 листопада 2004р. рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська шлюб між сторонами було розірвано. 16 березня 2009р. рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська ухвалено стягнути з позивача аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON], 27.04.2001р.н., у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на користь відповідача до повноліття сина або до зміни матеріального становища сторін (а.с.11). Відповідач звернулася до Красногвардійського ВДВС ДМУЮ з виконавчим листом № 2-808/2009 про стягнення аліментів. Відповідно до постанови Красногвардійського ВДВС ДМУЮ від 27.09.2012р. на адресу Красногвардійського ВДВС ДМУЮ надійшла заява стягувача щодо видачі виконавчого листа без подальшого виконання, оскільки боржник добровільно надає матеріальну допомогу і претензій по виплаті аліментів станом на 25.09.2012р. не має (а.с.12). 03 серпня 2015р. відповідач повторно звернулася до Красногвардійського ВДВС ДМУЮ з заявою та з дублікатом виконавчого листа №2-808/2009 про примусове виконання рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська про стягнення аліментів з позивача (а.с.13). 03 лютого 2012р., позивач зареєстрував у Красногвардійському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області шлюб з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.14). На сьогоднішній день на вихованні позивача є неповнолітній син його дружини [PERSON], 26.10.2003р.н. (а.с.16). Відповідно до ст.ст.\~180,\~182,\~183 СК України батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей, а розмір щомісячних аліментів визначається судом і в жодному разі не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених\~статтею 184 СК України. Згідно із ч.1\~ст.192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду а також домовленістю між батьками, може бути в подальшому зменшений чи збільшений рішенням суду за позовом боржника чи отримувача аліментів, у випадку зміни матеріального чи сімейного становища, погіршення чи поліпшення здоровя когось з них. Відповідно до ст.180 СК України\~батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ст.182 СК України\~\~при визначенні\~\~розміру аліментів судом враховується стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;\~\~наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України, як підставу звільнення від доказування. Згідно з роз'ясненнями, наданими у п.23 Постанови Верховного Суду України №3, 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до\~ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»\~на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Положеннями\~ст.184 СК України\~встановлено, що у разі, якщо\~платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити\~розмір аліментів у твердій грошовій сумі.\~Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.\~Якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого частиною другою\~статті 182 цього Кодексу, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підтвердження заявлених вимог позивачем не надано жодного належного доказу того, що його матеріальне становище змінилось, а самі по собі вимоги позивача нічим обєктивно не підтверджені та не доведені. Крім того, з позивача за рішенням суду було стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, а необхідність змінити цю суму позивачем доведена не була. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки\~ст.60 ЦПК\~закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст.27,\~46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст.27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд доходить висновку, що цивільний позов не підлягає задоволенню. Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат, суд виходить із положень ст.88 ЦПК України.

Outcome: dismissed