Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

01 березня 2016 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, мотивуючи вимоги тим, що відповідачі з 2014 року у спірному домоволодінні не проживають. У судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені вимоги підтримав та пояснив, що він є власником будинку № 1 по вул. Лісовій у м.Святогірську на підставі договору купівлі-продажу. У зазначеному домоволодінні зареєстрована його колишня власниця [PERSON] та член її родини [PERSON]М, які з літа 2014 року не проживають у будинку. Враховуючи, що відповідачі не виконали умови пункту 7 договору купівлі-продажу щодо взяття зобов?язання знятися з реєстрації зі спірного будинку до 01 листопада 2015 р., у добровільному порядку не бажають знятися з реєстраційного обліку, у будинку не проживають з 2014 року, комунальні платежі не сплачують, позивач просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: вул.Лісова, 1 у м.Святогірськ. Представник відповідача [PERSON]П [PERSON], який діє на підставі довіреності № 3307 від 04.11.2015 р., у судовому засіданні пояснив, що відповідачка [PERSON] це його мати, а відповідач [PERSON] його вітчим. Вони влітку 2014 р. виїхали з зазначеного домоволодіння, а влітку 2015 року його мати продала цей будинок та виїхала до Російської Федерації. Відповідач [PERSON] також виїхав за межі України. Зазначив, що заявлені позовні вимоги в частині інтересів відповідачки [PERSON] визнає та не заперечує проти їх задоволення. Відповідно до вимог ч.9 ст. 74 ЦПК України виклик у судове засідання відповідачів було здійснено шляхом розміщення оголошення у друкованому засобі масової інформації державної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур?єр» /а.с.31/. Окрім того, відповідачі про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися шляхом публікації оголошення про виклик відповідачів на офіційній веб-сторінці Слов?янського міськрайонного суду /а.с.32/. Незважаючи на прийняті судом заходи, відповідачі у судове засідання не з?явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, заяви про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило. Аналізуючи наведені обставини, суд приходить до переконання, що відповідачами [PERSON] та [PERSON] недобросовісно здійснюються їх процесуальні права, у звязку з чим, суд приходить до висновку про належне повідомлення відповідачів, а тому вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідачів на підставі наявних у ній доказів, з дотриманням вимог, встановлених законом. Вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) встановив наступне. Згідно з вимогами ч.1,2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України). Згідно договору договору купівлі-продажу житлового будинку серії НАН № 411836 від 17 липня 2015 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2564, та посвідченого приватним нотаріусом Слов?янського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON], продала, а [PERSON] купив 11/20 частин житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами, що відносяться до нього, розташований за адресою: вул.Лісова, 1, м.Святогірськ /а.с.5-6/. Згідно п.7 зазначеного договору сторони домовилися про те, що продавець зобов?язується знятися з реєстрації місця проживання у зазначеному житловому будинку особисто та з іншими особами, в строк до 01 листопада 2015 р. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 40836428 від 17.07.2015 р. за [PERSON] зареєстроване право власності на 11/20 часток житлового будинку № 1 по вул.Лісовій у м.Святогірську /а.с.7/. Окрім того, до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна № 54492949 від 03 березня 2016 року за [PERSON] зареєстроване право власності на 11/20 часток житлового будинку № 1 по вул.Лісовій у м.Святогірську /а.с.17-18/. Як вбачається із домової книги у спірному домоволодінні з 12 листопада 2003 року зареєстрована [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] /а.с.8-11/. Конституцією України (стаття 41) та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону з своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316,317,319,321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16,386,391 ЦК України. Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України). Відповідно до положення п.1 ч.1 ст.346 ЦК України підставою припинення права власності є відчуження власником свого майна. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Перевіривши матеріали справи, оцінивши представлені відповідно до положень ст. 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що [PERSON] та [PERSON] втратили право користування спірним житлом у звязку із припиненням права власності та відсутністю у ньому без поважних причин більше року. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи.

Outcome: approved