Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

У березні 2015 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що після смерті його матері [PERSON] відкрилась спадщина на житловий будинок [ADDRESS], з приналежними до нього будівлями та спорудами. Відповідно до свідоцтва про народження його прізвище зазначено як «[PERSON]». Дані його батьків також зазначені російською мовою: батько «[PERSON]», мати «[PERSON]». Його мати відповідно трудовій книжці вказана російською мовою як «[PERSON]». Його батьки побудували на виділеній земельній ділянці для будівництва житлового будинку за адресою[ADDRESS] побудували в 1964 році невеликий житловий будинок. Після розірвання шлюбу батьків вказаний будинок був розділений по ? частці між ними. Після прийняття в експлуатацію вказаного будинку 08.06.1964 року та дозволу на добудову веранди в 1970 році, зазначеної в технічному паспорті як прибудова піл літ. а-2, його матері стало належати в натурі відокремлена ? частина житлового будинку під літ А, яка складається з житлової кімнати площею 19,3 кв. м., кухні - 4,5 кв. м., тамбуру 4,9 кв. м., огорожі 4-7, а також господарські будівлі та споруди: сарай під літ. Е, вбиральня під літ. Д. З урахуванням технічного стану і фізичного зносу, який становить від 55 % до 48 % вартість вказаних будівель становить 61 520 грн. В різних документах прізвище матері зазначалось по різному. Відповідно до будинкової книжки на вказаний будинок прізвище матері зазначено російською мовою як «[PERSON]», 1923 року народження. [INFO] [PERSON] померла. В її свідоцтві про смерть вона була вказана як « [PERSON]». Він був єдиною дитиною своєї матері та проживав з нею. Відповідно до будинкової книжки на вказаний будинок та військового квитка був зареєстрований російською мовою як « [PERSON]». При отриманні нового паспорту в 1977 році був зазначений російською мовою як « [PERSON] та українською мовою як « [PERSON]». Встановити факт, що [PERSON]», яка померла [INFO], була моєю матір'ю йому необхідно для оформлення та отримання спадщини після її смерті. Крім того на час смерті матері він відбував покарання в місці позбавлення волі в м. Харкові по вироку Києво - Святошинського районного суду Київської області від 11.06.1973 року у вигляді 4 років, про смерть матері його не повідомили. Тому з цих поважних причин він не подав заяву про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Після відбуття повного строку покарання та звільнення приїхав додому в вказану частину будинку та проживав там. 22.06.1982 року я за вироком Києво - Святошинського районного суду Київської області знову був позбавлений волі строком на два роки по ст. 206 ч.2 КК України в редакції 1960 року. Після звільнення знову повертався до вказаного будинку, прописувався 03.02.1984 року та став проживати в вказаній частині будинку. Отримати свідоцтво про право на спадщину він не може, так як протягом 6 місяців з дня смерті матері не подав заяву про прийняття спадщини та фактично не вступив в управління або володіння спадковим майном, не підтверджується документально родинні відносини з моєю померлою матір'ю у зв'язку з орфографічними помилками, не подано оригінал правовстановлюючого документу на спадкове майно. Тому просив суд встановити, що [PERSON], яка померла [INFO], була його матір'ю; продовжити йому строк для прийняття спадщини, яка залишилася після смерті [PERSON]; визнати за ним право власності на ? частину житлового будинку під літ А, яка складається з житлової кімнати площею 19,3 кв. м., кухні - 4,5 кв. м., тамбуру 4,9 кв. м., огорожі 4-7, а також господарські будівлі та споруди: сарай під літ. Е, вбиральня під літ. Д., які розташовані за адресою [ADDRESS] У судове засідання позивач та його представник не з`явилися. Про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник позивача направила до суду клопотання про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Просила суд задовольнити позов. Представник Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області в судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надіслав суду листа, в якому просив слухати у відсутність представника та розгляну справу згідно вимог чинного законодавства. Суд відповідно до ст. 169 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутності не з'явившихся осіб за наявними доказами справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Як визначено у ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. При розгляді справи судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складається із на ? частину житлового будинку під літ А, яка складається з житлової кімнати площею 19,3 кв. м., кухні - 4,5 кв. м., тамбуру 4,9 кв. м., огорожі 4-7, а також господарські будівлі та споруди: сарай під літ. Е, вбиральня під літ. Д., які розташовані за адресою [ADDRESS]. [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом, інші спадкоємці відсутні. З питань належного оформлення спадщини позивач звернувся до Вишневої міської державної нотаріальної контори щодо з'ясування наявності спадкового майна та належного його оформлення. Постановою державного нотаріуса Вишневої державної нотаріальної контори від 18 березня 2015 року 3298/02-14/02-31 [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку із неподачею ним заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк; існуванням розбіжностей у документах щодо ідентифікації особи; а також у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності на спадковий будинок. В свідоцтві про смерть матері позивача - [PERSON], її прізвище записано як «[PERSON]», яке не збігається з записом прізвища позивача [PERSON] в свідоцтві про його народження, де він записаний російською мовою як «[PERSON]», а мати записана російською мовою «[PERSON]». Родинні відносини [PERSON] та [PERSON] підтверджуються свідоцтвом про народження [PERSON] (серія [NUMBER], виданого 26 квітня 1989 року Василівської сільською радою Бобринецького району Кіровоградської області), де в розділі «Батьки», прізвище, ім'я, по батькові матері записане російською мовою як «[PERSON]», а прізвище, ім'я, по батькові позивача записане російською мовою як «[PERSON]». Також, при отриманні паспорту прізвище, ім.`я, по батькові позивача зазначено російською мовою як «[PERSON]» [INFO] та українською мовою як «[PERSON]» [INFO], який народився в с. Василівці, Бобренецького району, Кіровоградської області Згідно ст. 234 ЦПК України суд в порядку окремого провадження розглядає цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ст. 256 ч.1 п.1 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» встановлено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовної вимоги про встановлення факту родинних відносин, а саме що померла [INFO] [PERSON] є матір`ю [PERSON] Відповідно до частин 4-5 ПРИКІНЦЕВИХ ТА ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року,Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу Українизастосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Стаття 549 Цивільного кодексу Української РСР - визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Частина 1 статті 550 ЦК Української РСР встановлює, що строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. При вирішенні спорів про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини судам слід звертати увагу на час відкриття спадщини та дію актів цивільного законодавства відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Судам необхідно розмежовувати пропуск строку для прийняття спадщини, прийняття спадщини особами, які постійно проживали зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (ст. 549ЦК УРСР). Суди, також, не повинні задовольняти позови про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті спадкодавців, які померли до 1 січня 2004 року, і спадщина прийнята кимось із спадкоємців, у тому числі шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном (ст. 549 ЦК УРСР) або перейшла до держави на підставі ст. 555 ЦК УРСР. Передбачений ст. 549 ЦК УРСР шестимісячний строк для прийняття спадщини може бути продовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його пропуску. У разі продовження зазначеного строку суд одночасно вирішує питання про визнання за позивачем права на належне йому майно, що збереглося в натурі, або на грошові суми, коли воно реалізоване. Така практика узгоджується із роз'ясненнями, що містяться в пунктах 3, 4 ППВСУ від 24 червня 1983 року № 4 "Про практику розгляду судами України справ про спадкування". Відповідно до роз'яснень, що містяться в інформаційному листі №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. В п. 124 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року, чинної на час відкриття спадщини: свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст.549 Цивільного кодексу УРСР). Доказом вступу в управління чи володіння майном можуть бути: довідка управління будинками, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради депутатів трудящих про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взяте майно спадкодавця; довідка фінансового органу, органу держстраху чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому окладному страхуванню або збори; квитанція про сплату податку, платежу, збору; копія рішення суду, яке вступило в законну силу, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис в паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку в період шести місяців після дня смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може служити наявність у спадкоємців ощадної книжки, квитанції про здані в ломбард речі, технічного паспорту на автомобіль чи мотоцикл або свідоцтва на моточовен та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користуватися яким можливо лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.06.1983 № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» передбачений ст.549 ЦК шестимісячний строк для прийняття спадщини може бути продовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його пропуску. Якщо у вказаний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку. Відповідно до ст. 550 Цивільного кодексу Української РСР строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. З матеріалів справи вбачається , що вироком Києво-Святошинського народного суду Київської області від 11 червня 1973 року [PERSON] позбавлено волі строком на 4 роки. Тобто, на момент смерті матері [PERSON] позивач перебував в місцях позбавлення волі. Вироком Києво - Святошинського районного суду Київської області від 22 червня 1982 року [PERSON] знову був позбавлений волі строком на два роки по ст. 206 ч.2 КК України в редакції 1960 року. Окрім того, з технічного паспорту виготовленого КП «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» та копії паспорту серії [NUMBER] [PERSON], будинкової книги та довідки виданої виконавчим комітетом Вишневої міської ради від 11 березня 2015 року №359 вбачається, що останній зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS]. З урахуванням викладеного, суд визнає поважною причину пропуску позивачем зазначеного у ст. 549 ЦК УРСР строку прийняття спадщини і вважає можливим продовжити строк [PERSON] для прийняття спадщини. Що стосується визнання за позивачем права власності на 1/2 частину житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] , судом встановлено наступне. Згідно рішення народного суду м. Василькова Києво - Святошинського району Київської області від 12 травня 1964 року про поділ майна подружжя здійснено розподіл житлового будинку [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON], згідно якого [PERSON] виділено в натурі відокремлена ? частина житлового будинку під літ А, яка складається з житлової кімнати площею 19,3 кв. м., кухні - 4,5 кв. м., тамбуру 4,9 кв. м., огорожі 4-7, а також господарські будівлі та споруди: сарай під літ. Е, вбиральня під літ. Д. Згідно акту про завершення будівництва та введення в експлуатацію ідивыдуального домоволодіння від 08 червня 1964 року будинок [ADDRESS] розпочатий будівництвом у 1962 році та завершений у 1964 року, складається з двох квартир. Окрім того, Згідно статті 112 Цивільного Кодексу України в ред.1963року майно може належати двом чи більше громадянам на праві спільної власності. Відповідно до ст.372 ЦК України 2003р., з урахуванням ч.4 Заключних та перехідних положень цього Кодексу, частки співвласників в праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. На підтвердження доводів щодо належності ? спадкового житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [PERSON] позивачем надано суду будинкову книгу та технічний паспорт на житловий будинок [ADDRESS]. Відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній на час виникнення права власності, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення На підставі наданих документів, оскільки будівництво житлового будинку було завершено у 1964 році з подальшим введенням об'єкту в експлуатацію, суд вважає доведеним, що право власності на ? житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами під [ADDRESS] виникло у померлої [INFO] [PERSON]. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004р. під поняттям «охоронювані законом інтереси», що вживається в законах України, слід розуміти як прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, так і зумовлений загальним змістом, об'єктивний і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і Законом України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності. Тому, дослідивши всі матеріали справи, надавши належну оцінку наданим доказам та врахувавши пояснення сторін, а також виходячи із принципів справедливості, добросовісності і розумності суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved