Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

01 лютого 2021 року [PERSON] , в порядку окремого провадження, звернулася до суду із заявою, в якій, з урахуванням уточнень від 01.02.2021 року, просить видати їй обмежувальний припис, яким вжити заходи тимчасового обмеження прав [PERSON] , [INFO] , та покласти на нього обов`язки: заборонити перебувати в місці спільного проживання з [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] строком на 6 місяців; заборонити наближатися на відстань меншу 300 метрів до місця проживання [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] та місця роботи [PERSON] у ФОП [PERSON] за адресою: [ADDRESS] строком на 6 місяців. Заява обґрунтована тим, що заявник перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , [INFO] . Від даного шлюбу вони мають дитину - [PERSON] , [INFO] . 10.01.2021 року посадовою особою Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області винесено тимчасовий заборонний припис стосовно [PERSON] . До винесення тимчасового заборонного припису заявниця неодноразово потерпала від фізичного домашнього насильства за фактом якого зверталася до поліції. У зв`язку із психологічним насиллям з боку [PERSON] , що виражається у погрозах, заявник потребує захисту в формі обмежувального припису. Ухвалою суду від 28 січня 2021 року провадження у справі відкрито. У судове засідання [PERSON] не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, не повідомив суд про причини неявки, був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду. Дослідивши письмові докази, повно та всебічно дослідивши усі обставини справи, суд приходить до наступного. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно, зокрема, для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа «Серявін та інші проти України», N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Павлограду реєстраційної служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області 16 грудня 2014 року, актовий запис № 539 (а.с.7). Від даного шлюбу у них народилась дитина - [PERSON] , [INFO] (а.с.8). Згідно довідки про реєстрацію місця проживання [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.5), тобто адресою, відмінною від адреси проживання позивача. Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2020 року (справа № 185/927/20, провадження № 3/185/356/20), [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладено штраф в розмірі 340 грн. В даній постанові судом встановлено, що 30.01.2020 року о 23.00 год. [PERSON] , за місцем спільного мешкання, вчинив відносно своєї дружини [PERSON] домашнє насильство, а саме умисні дії психологічного характеру, що полягали у висловлюванні на її адресу нецензурною лайкою та погрожував їй фізичною розправою, внаслідок чого могла бути завдана шкода її психічному здоров`ю. Постанова набрала законної сили 30 березня 2020 року. Згідно відомостей з ЄДРСР, [PERSON] неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства та дрібне хуліганство. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч.6 ст. 82 ЦПК України). Згідно статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом стосовно кривдника є встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи, а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Відповідно до ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: терміновий заборонний припис стосовно кривдника; обмежувальний припис стосовно кривдника; взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; направлення кривдника на проходження програми для кривдників. Право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини мають батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування (ч. 1 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Згідно з ч. ч. 2 - 4 ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Згідно ст. 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Судом також враховано, що існує факт домашнього насильства при малолітній дитині: [PERSON] , [INFO] , що може негативно вплинути на психічне здоров`я дитини. Відтак дії [PERSON] щодо заявника, приниження честі та гідності заявника, свідчать про те, що станом на сьогодні існує реальна загроза життю та здоров`ю заявника та загроза психічному здоров`ю дитини. Така поведінка [PERSON] свідчить про те, що життя і здоров`я заявника, а також здоров`я дитини, зокрема, психічне, перебувають під постійною загрозою, а тому суд переконаний у необхідності видачі обмежувального припису. Суд враховує, що заявник не надала жодних доказів, які підтверджують, що вона працює в ФОП [PERSON] ( [ADDRESS]) . Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення заяви в частині заборони [PERSON] наближатися до місця роботи [PERSON] , оскільки останньою не надано суду жодних доказів перебування у трудових відносинах. Також, [PERSON] ніяким чином не обґрунтувала, чому [PERSON] не варто наближатися до місця її проживання меньше ніж на триста метрів. Відтак, суд вважає, що достатньою відстанню на яку слід заборонити наближатися [PERSON] до місця проживання [PERSON] є сто метрів. Крім того, на виконання вимог частини 2 статті 350-8 ЦПК України, суд вважає необхідним повідомити про видачу обмежувального припису уповноважений підрозділ органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано або продовжено обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також виконавчий орган районної у місті ради за місцем проживання (перебування) заявника. Судові витрати, відповідно до частини 3 статті 350-5 ЦПК України, відносяться за рахунок держави. На підставі вищезазначеного,

Outcome: partial