Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-23 00:00:00

02.02.2021 до суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, укладеного 14 липня 2012 року. Від даного шлюбу подружжя має двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування поданого позову позивач вказує, що під час спільного проживання в останній рік у подружжя постійно виникали сварки, внаслідок того, що кожен має різні погляди на сімейне життя, ведення спільного господарства. Сторони втратили почуття взаємної любові та поваги. Оскільки подальше збереження шлюбу є неможливим, позивач звернулася до суду та просить розірвати шлюб. У поданій до суду заяві позивач просить проводити розгляд справи у її відсутність. Відповідач надав суду заяву, в якій розгляд справи просить проводити за його відсутності. Дослідивши наявні матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно даних свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Славутського міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області, [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюб з 14 липня 2012 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 118 (а.с. 5). За даними копій свідоцтв про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Славутського міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області, та серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Славутського міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області, батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7,8). Надаючи правову оцінку вказаним обставинам суд враховує наступне. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно із ст.110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 СК України, шлюб підлягає розірванню, якщо буде встановлено, що подальше сумісне мешкання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно із ч.3 ст.109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Суд враховує, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Як видно з позовної заяви, сторони припинили шлюбні відносини, подружніх стосунків не підтримують, взаємна повага та любов відсутні, майновий спір між сторонами відсутній. Враховуючи формальне існування шлюбу між сторонами, неможливість продовження подружнього життя, суд вважає, що позов слід задовольнити. Згідно ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання законної сили рішенням суду про розірвання шлюбу. Щодо вимоги позивача про визначення місця проживання малолітніх дітей разом із матір`ю, суд враховує, що згідно ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Таким чином для вирішення питання щодо місця проживання неповнолітньої дитини в судовому порядку, необхідно встановити наявність між батьками, які окремо проживають, спору щодо визначення місця проживання дитини. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними доказами існування спору щодо місця проживання неповнолітніх дітей разом з одним із батьків, а тому у задоволенні вказаної позовної вимоги слід відмовити. Судові витрати підлягають розподілу у порядку визначеному ст.141 ЦПК України.

Outcome: partial