Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

02.03.2021 року до суду звернувся позивач [PERSON] , з позовом про стягнення боргу за договором безпроцентної позики до відповідача [PERSON] 17.03.2021 року до суду надійшла адресна довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 18 березня 2021року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження з викликом сторін на 24 травня 2021 року Відповідачем відзив на позовну заяву не наданий. Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки відповідно до 43, 44, 49 ЦПК України. 24.05.2021 року в судовому засіданні оголошена вступна та резолютивна частина рішення Згідно заявлених позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача борг в сумі 106 000.00 грн., інфляційні збитки в сумі 6 625.70 грн., і три відсотки річних в сумі 4 138.36 грн. та понесені судові втрати по сплаті судового збору. Позовні вимоги позивач обґрунтовує наступним: 03 вересня 2019 року між ним та відповідачем був укладений договір безпроцентної позики. Відповідно до п. 1 укладеного договору, позивач передав відповідачеві, а відповідач прийняв грошові кошти в сумі 106 000.00 грн., та зобов`язувався повернути таку ж суму до 05.11.2019 року. Сума позики 106 000.00 грн., була передана відповідачеві в день підписання договору безпроцентної позики. Факт отримання грошових коштів відповідач засвідчив своїм підписом на заяві, викладеній в Договорі. До цього часу відповідач ухиляється від повернення суми боргу, чим порушив взяті на себе зобов`язання, що й стало підставою звернення до суду В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала. Давши пояснення, фактично установлені матеріалами справи. Відповідач в судове засідання не з`явився. Відзив на позовну заяву не надав Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 03 вересня 2019 року між позивачем, [PERSON] , і відповідачем, [PERSON] , був укладений договір безпроцентної позики. Відповідно до п. 1 укладеного договору, позивач передав відповідачеві, а відповідач прийняв грошові кошти в сумі 106 000.00 грн., та зобов`язувався повернути таку ж суму до 05.11.2019 року, що підтверджується копією договору. Такими чином між сторонами виникли правовідносини із договору позики. Відповідно до ст. 1046 ЦК України - За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч.1. 2 ст. 1047 ЦК України Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що договір позики між сторонами укладений в належній письмовій формі, шляхом підписання тексту договору. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичайно ставляться. Судом встановлено, що сума позики 106 000.00 грн., була передана позивачем відповідачеві в день підписання договору безпроцентної позики. Факт отримання грошових коштів відповідач засвідчив своїм підписом на заяві, викладеній в Договорі, що підтверджується копією договору безпроцентної позики. Таким чином судом встановлено, що позивач належним чином виконав взяті на себе зобов`язання за укладеним договором безпроцентної позики. За доводами позивача відповідач у визначений в договорі строк суму позики не повернув. Доказів того, що на час ухвалення рішення відповідачем повернений позивачеві борг чи його частина суду не надано. Таким чином відповідач порушив взяті на себе зобов`язання за укладеним договором безпроцентної позики. На підставі чого суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з в відповідача на користь позивача боргу в сумі 106 000.00 грн., підлягає задоволенню. Вирішуючи питання щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача відсотків за користування грошовими коштами, та інфляційних витрат (збитків) суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України - Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки відповідач у встановлений в договорі строк, а саме до 05.11.2019 року не повернув позивачеві борг у позивача виникло право на стягнення з відповідача суму боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних. Згідно наведеного позивачем розрахунку, з яким погоджується суд, сума інфляційних втрат ( збитків) склала 6 625.70 грн., сума трьох відсотків річних склала 4 138.36 грн. Таким чином зазначені суми також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу за договором безпроцентної позики від 03.09.2019 року в розмірі 106 000.00 (сто шість тисяч) грн., інфляційні збитки в сумі 6 625 ( шість тисяч шістсот двадцять п`ять) грн.., 70 коп. і три відсотки річних в сумі 4 138 (чотири тисячі сто тридцять вісім) грн., 36 коп. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 167.65 грн., оскільки судом ухвалюється рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: approved