Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-25 00:00:00

01 червня 2018 року [PERSON] звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач посилається на те, що 16.09.2006 року між ним та [PERSON] був укладений шлю, зареєстрований Самарським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області. Від шлюбу сторони мають малолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO], доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. На даний час діти проживають разом з ним та знаходяться на його повному утриманні. Після перенесеної тяжкої хвороби у відповідача почали проявлятися різні неврологічні та психічні розлади, їй необхідно постійно і регулярну приймати ліки для підтримання здоровя, але вона приймає їх нерегулярно, постійно забуває про необхідність приймати ліки, на його зауваження щодо необхідності лікуватися часто реагує агресивно, постійно провокує його на сварки. Періодично при спілкуванні з дітьми починає нервуватися, може безпідставно принижувати, кричати та бити дітей. На цьому ґрунті в сімї почалися сварки, які поступово призвели до того, що вони з відповідачем стали зовсім чужими людьми. Подружні відносини між ними фактично припинилися в вересні 2017 року. З цього часу вони проживають в його будинку, але як чужі люди, не підтримують подружніх відносин, спільне господарство не ведеться, всі видатки по утриманню дітей (лікування, школа) покладені на нього. Можливості зберегти сімю немає. Примирення між ним та відповідачем, збереження сімї неможливе. Подальше спільне життя як подружжя і збереження шлюбу суперечило б його інтересам, а також інтересам їх дітей. Розбіжності з питань утримання та виховання дітей немає, діти будуть проживати з ним, оскільки у відповідача немає власного житла, вона немає самостійного доходу і не в змозі забезпечити дітям належного виховання. Спору про поділ майна немає. Просить розірвати шлюб. 19.06.2018 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська провадження по справі відкрито та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження (а.с.15). 04.07.2018 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву в якому вона категорично проти розірвання шлюбу, просила суд не задовольняти позовні вимоги позивача, надати їм час для примирення строком на 6 місяців (а.с.25-27). 18.07.2018 року на адресу суду від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив відповідно до якої він не згоден з запереченнями відповідача проти розірвання шлюбу та наданням строку на примирення, оскільки вважає, що відповідач має на меті не збереження шлюбу, а затягування розгляду справи. Просив відхилити відзив [PERSON], не зупиняти провадження у справі, задовольнити позов та розірвати шлюб (а.с.36-37). 27.07.2018 року від відповідача [PERSON] на адресу суду надійшло заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, відповідно до якого вона категорично виступає проти розірвання шлюбу, оскільки вважає, що вони з позивачем можуть зберегти сімю та розлад між ними має тимчасовий характер, просила не задовольняти позовні вимоги позивача та надати їм час для примирення строком у 6 місяців (а.с.43-45). 26.11.2018 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська сторонам було надано строк для примирення до 26.02.2019 року, провадження по справі зупинено (а.с.86). 26.02.2019 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська провадження по справі було поновлено (а.с.89). Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та пояснив, що в строк наданий судом для примирення вони з відповідачем не примирилися, вона його дратує, пише на нього скарги та провокує його, просив розірвати шлюб. Відповідач [PERSON] після надання судом строку на примирення позов визнала та пояснила, що вона намагалася помиритися з позивачем, приїздила до нього, але його не було за місцем реєстрації. З дітьми вона не бачилася півроку, оскільки її до них не пускають. Не заперечувала проти розірвання шлюбу. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що сімя розпалася, сторони прожили разом довгий час, виховують дітей, відповідач намагалася зберегти сімю за час, що був наданий судом для примирення, однак позивач ставиться зневажливо до відповідача, таким чином оскільки намагання зберегти сімю, були марними, вони не заперечують проти розірвання шлюбу, Приймаючи до уваги позиції учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 16.09.2006 року, шлюб зареєстрований Самарським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №383 (а.с.5). Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO], доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO] (а.с.6-8). Також судом встановлено, що між сторонами по даній справі сімейні стосунки припинились з вересня 2017 року. Зберігати сім`ю позивач не бажає та наполягає на розірванні шлюбу. Згідно ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.97) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. \~ \~ \~ \~Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що відповідає ст.51 Конституції України. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.48, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. \~ \~ \~ \~Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. \~ \~ \~ \~Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. \~ \~ \~ \~З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі припинені, суд дійшов висновку про те, що сімя сторін розпалася остаточно, примирення бути не може і шлюб підлягає розірванню. Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved