Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-10 00:00:00

02.03.2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. З позовної заяви поданої позивачем, [PERSON] вбачається, що 11.07.1992 року в Дем'янівській сільській раді Галицького району було зареєстровано шлюб з відповідачем, [PERSON] Неповнолітніх дітей у них немає. Сімейне життя не склалося по тій причині, що у них, як в подружжя відсутнє взаєморозуміння, постійно виникають сімейні конфлікти, кожен має свої погляди на життя та ведення домашнього господарства, що і призвело до розпаду сім'ї. Разом не проживають більше року, тому подальше перебування в шлюбі неможливе. Просить шлюб розірвати. Позивач, [PERSON] в судове засідання не з'явився. Згідно поданої заяви, позовні вимоги підтримує повністю з викладених у позовній заяві підстав і просить справу розглянути без його участі, позов задовольнити повністю. Відповідач, [PERSON] також в судове засідання не з'явилася, хоча у встановленому законом порядку була повідомлена про час та місце судового засідання. Із поданої нею заяви вбачається, що відповідач не заперечує проти позовних вимог позивача щодо розірвання шлюбу, позов визнає, просить справу розглядати у її відсутності. А також просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON]. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ч.1 ст. 55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно ч.3, ч.4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 11.07.1992 року в Дем'янівській сільській раді Галицького району, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-НМ № 393148 від 11.07.1992 року (а.с.4). Сімейне життя у подружжя не склалося по тій причині, що у них відсутнє взаєморозуміння, виникають сварки, конфлікти. Шлюбно-сімейні відносини припинилися, сім'я розпалася остаточно. Згідно ч.1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин суд прийшов до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати. Згідно ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі вищенаведеного та ст.ст. 105, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved