Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-24 00:00:00

01.06.2021 позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просить визнати [PERSON] ( [INFO] ), [PERSON] ( [INFO] ), [PERSON] ( [INFO] ) та [PERSON] ( [INFO] ) такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позову, вказує на те, що він є власником квартири [ADDRESS] , де також зареєстровані відповідачі. [PERSON] є дочкою позивача, а [PERSON] та [PERSON] внуками. [PERSON] є колишнім чоловіком дочки позивача, вони розлучені ще в 2016 році, тому він не є членом сім`ї. Вказує, що відповідачі зареєстровані в квартирі формально та тривалий час там не проживають, оскільки забезпечені іншим житлом. Дочка та внуки проживають разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] . Зазначає, що реєстрація місця проживання відповідачів не дає належним чином реалізувати його прав, в тому числі на отримання житлової субсидії, а участі в утриманні квартири та оплаті житлово-комунальних послуг вони не беруть. Крім того, позивач обмежений в праві вільно розпоряджатись своєю квартирою, оскільки формальна реєстрація відповідачів є перешкодою для продажу даної квартири без згоди органу опіки та піклування. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, просив його задоволити. Відповідачка [PERSON] позов визнала. Суду пояснила, що проживає з дітьми на [ADDRESS] разом з батьком позивачем у справі. Відповідач [PERSON] є її колишнім чоловіком. Добровільно виписатись зі спірної квартири [PERSON] не бажає і не надає згоди на виписку їхніх дітей, а тому батько змушений звернутись до суду з даним позовом. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, а тому суд визнав його неявку неповажною та розглянув справу у його відсутності. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Дрогобицької міської ради Яким І.С. щодо задоволення позову поклався на думку суду. Вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 2 зазначеної статті закріплено обов`язок суду та учасників судового процесу керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Отже, завданнями судочинства мають керуватися не лише суд, а й сторони. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Встановлено, що згідно Свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 26.05.1997 року, реєстровий №7, квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на праві особистої власності. Згідно Акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 21.04.2021 року, встановлено, що [PERSON] [INFO] зареєстрований, але фактично не проживає за адресою [ADDRESS] з жовтня 2019 року. Згідно рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 вересня 2016 року у справі № 442/6051/16-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно Акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 07.05.2021 року, [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] зареєстровані, але фактично не проживають за адресою [ADDRESS] з 19.03.2020 року. Згідно Акту обстеження умов проживання від 14.05.2021 року, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] проживають та мають постійне місце реєстрації за адресою [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст.\~16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Права власника житлового будинку визначені ст.\~383\~ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст.\~156\~ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст.\~405\~ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ч. 4 ст. 156 ЦК України, до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу. Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки. Відповідно до ч. 2 ст.\~405\~ЦК України член сім`ї (в тому числі колишній член сім`ї) власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. Разом з тим, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 116, 156 ЖК України; ст.405 ЦК України). Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 (справа №6-57цс11). Беручи до уваги наведене те, що відповідачі фактично не проживають у вказаній квартирі, мають інше постійне місце проживання, участі в утриманні квартири та оплаті житлово-комунальних послуг не беруть, суд дійшов висновку про те, що такі їхні дії свідчать про втрату інтересу до вказаного житла. Окрім цього, будь-яких доказів щодо наявності домовленостей щодо порядку користування житловим будинком між позивачем та відповідачами не здобуто, а з наданих доказів вбачається, що вони самостійно залишили жиле приміщення і протягом тривалого часу не намагались вселитись у таке, тому їх слід визнати такими, що втратили право користування вказаною квартирою. Оскільки, позивачу було відстрочено сплату судового збору до вирішення справи по суті, то такий слід стягнути з відповідача [PERSON] , оскільки саме він перешкоджає зняттю з реєстрації відповідачки [PERSON] та їх неповнолітніх дітей.

Outcome: approved