Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

У лютому 2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк (далі ПАТ КБ "ПриватБанк") звернулося до суду із зазначеною позовною заявою, посилаючись на те, що 11 березня 2011 року між банком та відповідачкою укладено договір про надання банківських послуг (далі кредитний договір), який складався із заяви останньої, Умов і правил надання банківських послуг та Тарифів банку. За умовами цього договору ПАТ КБ "ПриватБанк" надало [PERSON] на платіжну картку грошові кошти у вигляді кредитного ліміту, сума якого визначена в 3 тис. грн, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв'язку з невиконанням [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором станом на 31 грудня 2016 року виникла заборгованість у сумі 38 778,18 грн , яка складається з: 1985,11 грн заборгованість за кредитом; 30 553,30 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом; 3 917 грн заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи 500 грн (фіксована частина), 1822,77 грн (процентна складова). Посилаючись на те, що відповідачка й далі продовжувала ухилятися від виконання зобов'язань за кредитним договором від 11 березня 2011 року, позивач просив стягнути з [PERSON] на його користь зазначену заборгованість у сумі 38 778,18 грн . Рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 05 квітня 2017 року в задоволенні позову відмовлено. В апеляційній скарзі ПАТ КБ „ПриватБанк просить скасувати зазначене рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за три роки у розмірі 30 146,74 грн та неустойки за 1 рік в розмірі 1200 грн та ухвалити у вказаній частині нове рішення про задоволення зазначених вимог. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про пропуск банком строків позовної давності за всіма вимогами. ПАТ КБ „ПриватБанк посилається, що оскільки сплата відсотків за кредитним договором позичальником повинна здійснюватися щомісячно, то і позовна давність за вимогами, повязаними зі стягненням заборгованості по простроченим щомісячним платежам (відсотків за користування кредитом), повинна обчислюватися за період, відповідний терміну загальної позовної давності від дати звернення до суду. Також банк вказує, що отримані відповідачем кредитні кошти до теперішнього часу не повернуті, отже договір не є розірваним чи припиненим, а тому позивач має право на отримання процентів за користування кредитними коштами за період з 31.12.2013 року по 31.12.206 року, враховуючи, що проценти за своєю правовою природою є основною вимогою банку. Також ПАТ КБ „ПриватБанк вважає, що має право на отримання штрафу за порушення умов зобовязання в межах річного строку позовної давності в розмірі 1200 грн. Заслухавши доповідача, учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд приходить до слідуючого висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 11 березня 2011 року між ПАТ КБ „ПриватБанк та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н, за яким відповідач отримала кредит у розмірі 3000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, тобто до листопада 2014 року. ( а.с.111) Відповідач [PERSON] підтвердила свою згоду, що підписана заява разом із Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві (а.с.6). Також відповідач була ознайомлена з умовами кредитування із використанням кредитки „Универсальная, 55 дней льготного периода, що підтверджується її підписом (а.с.7). Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов і правил надання банківських послуг, які є невід»ємною частиною договору, відповідач [PERSON] взяла на себе зобов'язання перед позивачем погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту та комісії (а.с.26 зворотній бік); при цьому згодилась вносити до 25 числа місяця, слідуючого за звітним в рахунок погашення заборгованості 7% від заборгованості, але не менше 50.00 грн. та не більше залишку заборгованості (а.с.7). [PERSON] порушила умови вищевказаного кредитного договору щодо своєчасного повернення позивачеві наданих грошових коштів зі сплатою відповідних відсотків за користування кредитом, внаслідок чого станом на 31.12.2016 року, утворилась заборгованість в розмірі 3877818 грн., яка складається із 1985.11 грн. заборгованості за кредитом; 30553.30 грн. заборгованості за відсотками за користування кредитом; 3917.00 грн. заборгованості за пенею та комісією; 500.00 грн. - штрафу (фіксованої частини); 1822.77 грн. - штрафу (процентної складової) (а.с.4-5). Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з пропуску позивачем строків загальної та спеціальної позовної давності. Також суд не вважав таким, що свідчить про переривання строку позовної давності автоматичне списання коштів в розмірі 33 грн, здійснене банком 12.06.2014 року з рахунку [PERSON] в рахунок погашення заборгованості, оскільки відповідач про таке списання коштів зі свого рахунку не знала і згоди не надавала, як того вимагає ч.1 ст. 264 ЦК України. Проте з такими висновками суду не погоджується колегія суддів апеляційного суду. Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обовязки виникають у кожного контрагента Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. За приписами ч.3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення суду. Судом першої інстанції залишено поза увагою те, що відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою строк дії картки вказаний на лицевій стороні карти (місяць і рік), і вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі останнім днем місяця, указаного на картці, і що останній платіж здійснено в травні 2013 року, дія картки закінчилась у листопаді 2014 року, а з позовом до суду банк звернувся у лютому 2017 року, а тому суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вийти за межі доводів апеляційної скарги, оскільки судом неправильно застосовані норми матеріального права. Розглядаючи справу суд першої інстанції не зясував та не перевірив строк дії кредитного договору, який відповідає строку дії картки, прийшовши при цьому до висновку про пропуск строків позовної давності для звернення з вказаним позовом. Оскільки строк дії картки Універсальна, яка видана на імя [PERSON], закінчився у листопаді 2014 року, то банк звернувшись з позовом до суду у лютому 2017 року не пропустив строк звернення до суду щодо стягнення заборгованості по кредиту в сумі 1985.11 грн. Щодо визначення розміру заборгованості по відсотках, то колегія суддів вважає за необхідне застосувати строк позовної давності до чергових платежів, за наявності заяви про його застосування, та стягнути з відповідача на користь банку суму заборгованості по відсотках в розмірі 30052,11 грн за період з 01.02.2014 року по 31.12.2016 року. Звертаючись до суду ПАТ КБ „ПриватБанк в позовній заяві зазначав, що кредитна заборгованість [PERSON] перед банком становить 38 778,18 грн, з них заборгованість за пенею та комісією становить 3917 грн. В розрахунку заборгованості по кредиту вказана сума зазначена, як заборгованість по комісії. Оскільки суду не надано доказів нарахування комісії та пені окремо, а підтверджено розрахунком заборгованості лише заборгованість по комісії, то колегія суддів вважає, що сума заборгованості в розмірі 3917 грн є заборгованістю по комісії. Положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозвязку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії. Встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються відповідачу. При цьому позивач нараховував, а відповідач повинен сплатити комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок відповідача, що є незаконним. А тому в задоволенні позовних вимог банку щодо стягнення комісії в розмірі 3917 грн слід відмовити. У відповідності до положень п.1.1.5.20 Умов і правил надання банківських послуг при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов»язань передбачених договором більше, ніж на 30 днів, клієнт зобов»язаний сплатити банку штраф в розмірі 500.00 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків і комісій (а.с.17 зворотній бік). Звертаючись до суду з позовом банк просив суд також стягнути з відповідача штрафи 500 грн (фіксована частина), 1822,77 грн (процентна складова) , нарахування яких передбачено при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов»язань передбачених договором більше, ніж на 30 днів, не надавши при цьому доказів нарахування штрафів в межах строків позовної давності, оскільки порушення договірних зобовязань [PERSON] виникла ще в березні 2013 року і банк мав право на застосування штрафів. За наявності заяви про застосування строків позовної давності в задоволенні позовних вимог банку, щодо стягнення штрафів в розмірі - 500 грн (фіксована частина), 1822,77 грн (процентна складова) слід відмовити в звязку з пропуском строків звернення. Враховуючи вище зазначене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ПАТ КБ « Приват Банк», та стягнення на користь позивача з [PERSON] 32037,22 грн заборгованості за кредитом та відсотках по кредиту. Відповідно до вимог ч.5 ст. 88 ЦПК України , якщо апеляційний суд ухвалює нове рішення, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Суд задовольнив позовні вимоги банку на 83%, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1321,76 грн за розгляд справи судом першої інстанції та 1687 грн за розгляд справи апеляційним судом.

Outcome: partial