Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-27 00:00:00

У листопаді 2018 р. [PERSON] звернулась з вказаним позовом, у якому просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 19.10.2013 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Бердичеву реєстраційної служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції у Житомирській області, актовий запис № 559, стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина - [PERSON] , який народився [INFO] , у розмірі 2 000,00 грн. щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення сином повноліття, посилаючись на те, що шлюбне життя між нею та [PERSON] не склалось, подружні відносини припинені з грудня 2017 р., між ними не досягнуто домовленості з приводу утримання сина, який проживає з нею. [PERSON] позов в частині вимоги про розірвання шлюбу визнав, а в частині вимоги про стягнення аліментів у розмірі 2 000,00 грн. щомісячно - визнав частково, у розмірі 1 100,00 грн. щомісячно, посилаючись на те, що на його утриманні перебуває батько, який є пенсіонером та інвалідом ІІ групи. Судом з`ясовано, що між [PERSON] та [PERSON] Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Бердичеву реєстраційної служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції у Житомирській області 19.10.2013 р. зареєстровано шлюб, актовий запис № 559, вони є батьками дитини - [PERSON] , який народився [INFO] , та проживає з [PERSON] (а. с. 6, 9, 10). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Разом з тим, згідно з частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Звернення [PERSON] з позовною вимогою про розірвання шлюбу, зареєстрованого з [PERSON] та визнання останнім цієї вимоги свідчить про те, що подальше спільне життя [PERSON] та [PERSON] і збереження шлюбу між ними суперечило б їхнім інтересам та інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення, такий шлюб не ґрунтувався б на вільній згоді [PERSON] та [PERSON] . Частиною другою статті 112 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи зазначене, Суд приходить до висновку, що наявні законні підстави для задоволення позову [PERSON] в частині вимоги про розірвання шлюбу, зареєстрованого з [PERSON] , а тому, зважаючи на зміст статті 206 Цивільного процесуального кодексу України, Суд задовольняє позов у цій частині. Статтею 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином [PERSON] зобов`язаний утримувати свого сина до досягнення ним повноліття. Частинам першою - третьою статті 181 Сімейного кодексу України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно з частиною першою статті 184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір аліментів, які має сплачувати [PERSON] на утримання сина, Суд виходить з наступного. На утриманні [PERSON] перебуває його батько - [PERSON] , який є пенсіонером та інвалідом ІІ групи, та потребує постійного стороннього догляду, що підтверджується свідоцтвом про народження від 05.08.1988 р., пенсійним посвідченням від 17.12.2005 р., довідкою від 21.02.2019 р. № 535 Поліклінічного відділення КНП "Миронівська центральна районна лікарня", довідкою до акта огляду МСЕК від 05.09.2011 р. та довідкою від 21.02.2019 р. № 114 КП "Миронівка - Житло" (а. с. 35, 38, 40, 41, 42). Разом з тим, [PERSON] не подав доказів, на підставі яких можна було б встановити, який розмір грошових коштів він витрачає на утримання батька щомісячно. [PERSON] визнав, що на даний час він працює у Польщі, де йому залишилось працювати близько трьох місяців, після чого він повернеться в Україну та буде працевлаштовуватись. Суд вважає за можливим визнати загальновідомим факт, що середня заробітна плата у Польщі є більшою, ніж в Україні. Цей факт випливає з різних відкритих джерел, у тому числі сайтів у мережі Інтернет. Середня заробітна плата в України у квітні 2019 р. становила 10 296,00 грн. (інформація про що є загальнодоступною у мережі Інтернет, зокрема, на таких ресурсах як https://minfin.com.ua, http://www.ukrstat.gov.ua). З наведеного вбачається, що на даний час [PERSON] має заробляти у Польші більше ніж 10 296,00 грн. [PERSON] проживає у м. Миронівка Київської області, середня заробітна плата в Київській області у квітні 2019 р. становила 10 666,00 грн. (інформація про що є загальнодоступною у мережі Інтернет, зокрема, на таких ресурсах як https://minfin.com.ua, http://www.ukrstat.gov.ua). З вказаного випливає, що [PERSON] після повернення з Польщі в Україну та працевлаштування у межах області, у якій він проживає, має отримувати заробітну плату близько 10 666,00 грн. щомісячно. Прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у 2019 році на момент ухвалення рішення становить: 1 921,00 грн. - для працездатних осіб, яким є [PERSON] , 1 497,00 грн. - для осіб, які втратили працездатність, яким є [PERSON] , усього - 3 418,00 грн. Таким чином у разі сплати [PERSON] аліментів на утримання сина у розмірі 2 000,00 грн. щомісячно, у його власності залишатиметься більше 8 000,00 грн., що у близько 2,3 рази більше суми прожиткових мінімумів для працездатних осіб і для осіб, які втратили працездатність, тобто буде достатнім, що б забезпечити на належному рівні проживання [PERSON] та його батька (при цьому Суд також враховує, що батько [PERSON] отримує пенсію у розмірі близько 1 835,00 грн., що підтверджується довідкою від 21.02.2019 р. Кагарлицького об`єднаного управління ПФУ, а. с. 39). За таких обставин Суд приходить до висновку, що [PERSON] може сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі 2 000,00 грн. щомісячно, тобто у тому розмірі, у якому просить [PERSON] . Частиною першою статті 191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Зважаючи на наведене, Суд вважає, що позов [PERSON] в частині вимоги про стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на утримання сина у розмірі 2 000,00 грн. щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення сином повноліття, підлягає задоволенню. При цьому Суд не визначає мінімальний розмір аліментів, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням, про що зазначено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.09.2018 р. у справі № 459/2181/17 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/76596523). Пунктом 1 частини першої статті 430 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Тобто рішення в частині стягнення аліментів підлягає допуску до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. На підставі статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню у якості відшкодування судових витрат 704,80 грн. (судовий збір, сплачений за подання позову в частині вимоги про розірвання шлюбу), а на користь держави - судовий збір у розмірі 704,80 грн. (за вимогою про стягнення аліментів, від сплати якого [PERSON] звільнена).

Outcome: approved