Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-18 00:00:00

Турійська районна державна адміністрація Волинської області (далі Турійська РДА Волинської області) звернулася в суд з позовом про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, посилаючись на те, що [PERSON] повторно подано заяву про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Так, [PERSON] є бабою малолітнього [PERSON], який постійно з нею проживає та знаходиться на її утриманні. Рішенням Турійського районного суду Волинської області від 15 серпня 2017 року батька малолітнього [PERSON] - [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно його малолітнього сина, а у позові про позбавлення батьківських прав [PERSON] було відмовлено. Однак, так як у відносинах між матір'ю та сином не відбулося позитивних змін, то [PERSON] подала нотаріально засвідчену заяву, в якій вказує на те, що вона добровільно відмовляється від виконання своїх обов'язків по вихованню та матеріальному утриманні свого сина [PERSON] і просить позбавити її батьківських прав відносно останнього. Представник позивача Турійської РДА Волинської області Божко Т.П. у судове засідання не з'явилася, однак подала адресовану суду письмову заяву про те, що вона повністю підтримує позов з підстав, викладених у позовній заяві, та просить справу за даним позовом розглядати за її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, однак, у поданій нею нотаріально засвідченій заяві просить розгляд справи про позбавлення її батьківських прав проводити за її відсутності. Враховуючи, що в дане судове засідання всі особи, які беруть участь у справі, не з'явилися і згідно з ч.2 ст.158 ЦПК України заявили клопотання про розгляд справи за їхньої відсутності, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України не здійснювалося. Повно, всебічно та об'єктивно дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до вимог статей 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно з частиною 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Звертаючись до суду із позовом, позивач як на підставу своїх вимог посилався на положення пункту 2 частини 1 статті 164 СК України, відповідно до якого мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини за умови винної поведінки батьків, свідомого й умисного нехтування ними своїми обов'язками. За змістом наведених норм матеріального права предметом доказування у справах про позбавлення батьківських прав є наявність однієї із підстав або декількох підстав, передбачених частиною 1 статті 164 СК України, - у даному випадку наявності факту ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків, яке може проявлятися у вищенаведених діях і бездіяльності по відношенню до дітей. Так, із свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 10 липня 2007 року Дулібівською сільською радою Турійського району Волинської області, видно, що [PERSON] народився [INFO] і його матір'ю є [PERSON], а батьком - [PERSON] (а.с.7). Відповідно до актового запису про шлюб № 2 від 04 вересня 2007 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] і після реєстрації шлюбу їй було присвоєно прізвище [PERSON] (а.с 7). Як вбачається з довідки Турійської селищної ради Турійського району Волинської області № 185/05-2, виданої 01 червня 2017 року, та акта обстеження матеріально-побутових умов проживання від 28 квітня 2017 року, що [PERSON] зареєстрований з бабою [PERSON] за адресою: [ADDRESS], а проживає разом з останньою по [ADDRESS], навчається в Турійському навчально - виховному комплексі «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - гімназія». Умови проживання дитини задовільні та є достатніми для його проживання і розвитку. Вихованням та забезпеченням [PERSON] всім необхідним, зокрема, одягом, взуттям, харчуванням, лікуванням займається його баба [PERSON] (а.с.8, 9). Згідно довідки Заболоттівської селищної ради Ратнівського району Волинської області № 1763, виданої 12 червня 2017 року, [PERSON] зареєстрована та проживає разом з чоловіком [PERSON] та дочкою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). Відповідно до свідоцтва про шлюб, 07 червня 2016 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] і після реєстрації шлюбу їй було присвоєно прізвище [PERSON] (а.с.10). Аналіз наведених обставин в їх сукупності дає підстави для висновку, що відповідач фактично свідомо й умисно ухилилася та самоусунулася від виховання сина та виконання батьківських обов'язків, переклавши їх на бабу, яка і звернулася до служби у справах дітей Турійської РДА Волинської області з проханням надати висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав. За змістом статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. З огляду на вищевказані обставини, служба у справах дітей дійшла висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON], [INFO], так як вона ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (а.с.11). У відповідності з п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Також, ураховуючи положення частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 статті 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Таким чином, на підставі викладеного вище суд дійшов висновку, що оскільки [PERSON] вихованням сина не займається, проживає окремо від нього і за місцем проживання його не відвідує, крім того, подала нотаріально засвідчену заяву про те, що вона добровільно відмовляється від виконання своїх обов'язків по вихованню та матеріальному утриманні сина, то вона свідомо ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню малолітньої дитини, а тому [PERSON] слід позбавити батьківських прав відносно [PERSON], так як для цього є законні підстави. Крім того, відповідно до частин 2, 3 статті 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно з частиною 1 статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», з 01 травня пo 30 листопада 2017 року прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років становить 1777 грн., а з 01 грудня 2017 року - 1860 грн. Отже, виходячи з наведеної правової норми і встановлених обставин справи, суд дійшов висновку, що згідно з матеріальними потребами дитини з відповідача [PERSON] слід стягнути в користь осіб або дитячих закладів, яким буде передана дитина, аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 890.00 гривень щомісячно, так як для цього є законні підстави. Будь-яких належних, допустимих і беззаперечних доказів на спростування вищевказаного в матеріалах справи немає. В свою чергу, у даному випадку втручання у гарантоване відповідачу статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на повагу до його сімейного життя здійснено згідно із законом, таке втручання не суперечить законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8 Конвенції. Враховуючи, що в цій справі відсутній факт примусового відібрання дитини від батьків і роз'єднання сім'ї, оскільки відповідач самоусунулася від її виховання, то суд вважає, що вказане втручання по відношенню до відповідача є виправданим у демократичному суспільстві. Наведені висновки цілком узгоджуються із правовими позиціями, висловленими Європейським судом з прав людини при розгляді справ «Савіни проти України», «Хант проти України», «МакМайкл проти Сполученого Королівства». Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Крім того, згідно зі ст.88 ЦПК України з відповідача [PERSON] слід стягнути в дохід держави судовий збір в сумі 640.00 грн, так як позивач звільнений від сплати судового збору у відповідності з п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір". На підставі викладеного, статей 7, 19, 164, 165, 166 СК України та

Outcome: approved