Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-22 00:00:00

02.04.2019 року [PERSON] (далі\~- позивач) в особі представника адвоката Темненко Валентини Олександрівни, яка діє на підставі ордеру №122215 та договору про надання правової допомоги №15 від 01.04.2019 року, звернулася до Енергодарського міського суду Запорізької області з позовною заявою до Територіальної громади м. Енергодар в особі Енергодарської міської ради Запорізької області про визнання права користування житловим приміщенням державного житлового фонду. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що [INFO] народився [PERSON] , який є її сином. 22 квітня 2008 року [PERSON] було видано ордер на квартиру [ADDRESS] . В червні 2008 року [PERSON] зареєстрував своє місце проживання за вищезазначеною адресою та уклав договори про надання послуг на утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Позивачка в цей час була зареєстрована в квартирі, яка належить [PERSON] , але після отримання сином квартири майже весь час проживала у нього, за виключенням нетривалого строку, коли проживала у доньки. З 2015 року [PERSON] почав хворіти. З цього часу позивач вже постійно та безперервно проживала разом з сином однією сім`єю, мали спільний бюджет, спільно вели господарство, спільно сплачували комунальні послуги, придбавали деякі меблі, побутову техніку тощо. Вона разом з сином зверталась до посадових осіб міської ради та балансоутримувача з приводу реєстрації її місця проживання за адресою спірної квартири, про що останні не заперечували, але хвороба сина та його смерть не дали можливості це зробити. За час хвороби сина, поки останній знаходився у лікарнях, для покращення побуту та умов для їх проживання, позивачкою було зроблено ремонт в квартирі. [INFO] [PERSON] помер. Саме позивач здійснювала поховання сина та несла всі витрати, пов`язані з цим. На теперішній час позивач по справі, проживаючи у спірній квартирі, залишається незареєстрованою за даним місцем проживання, що створює певні перешкоди у користуванні житловим приміщенням. У зв`язку з цим вона вимушена вирішувати це питання у судовому порядку. Просить суд визнати за нею право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою [ADDRESS] . Ухвалою суду від 03.04.2019 року провадження по справі відкрито та призначено підготовче судове засідання за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 24.05.2019 року справу призначено до розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просить розглянути справу без її участі за участю її представника адвоката Темненко В.О., вимоги, викладені в позові підтримала у повному обсязі. Представник позивача адвокат Темненко В.О., яка діє на підставі ордеру та договору про надання правової допомоги у цивільних справах в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, зазначивши викладені у позові обставини. Представник відповідача Територіальної громади м. Енергодар в особі Енергодарської міської ради Запорізької області, в судове засідання не з`явився, надав до суду письмову заяву в якій просить суд розглядати справу за відсутності представника Енергодарської міської ради, визнає заявлені позовні вимоги [PERSON] в порядку ст. 206 ЦПК України у повному обсязі та не заперечує проти прийняття судом рішення про задоволення зазначених позовних вимог. Допитаний в судовому засіданні у якості свідка [PERSON] пояснив, що він був приятелем та сусідом покійного [PERSON] та йому достеменно відомо про те, що позивачка тривалий термін проживала однією сім`єю з сином, вели спільне господарство. [PERSON] також його сусідка та знайома. Вони разом мешкаютьу будинку [ADDRESS] . Йому відомо, що спочатку її син [PERSON] мешкав сам. Потім в середині 2015 року він дуже захворів, і [PERSON] переїхала жити до нього. Він допомагав їм перенести диван при переселенні. Йому відомо, що [PERSON] мешкала разом з сином з 2015 року, оскільки він майже кожного дня бачив її у під`їзді, та інколи спускався їм допомогти. Після смерті [PERSON] , [PERSON] і далі мешкає в квартирі сина. Допитана у якості свідка [PERSON] пояснила, що [PERSON] її знайома. Зараз вона проживає вквартирі свого сина. Раніше вона проживала разом зі своєю матір`ю, а з 2015 року переїхала жити до свого сина [PERSON] . [PERSON] допомагала сину по господарству та проживала разом з ним. Вони вели спільне господарство та мали спільний бюджет. Вказані обставини їй відомі, у зв`язку з тим, що в той період вона ходила до них в гості. Допитана у якості свідка [PERSON] , в судовому засіданні пояснила, що вона знайома з [PERSON] , оскільки дружила з її донькою. Їй відомо, що приблизно у 2015 [PERSON] переїхала жити до свого сина - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Вона також мешкала у цьому будинку та ходила до них у гості. Коли приходила в гості, то бачила в квартирі речі [PERSON] . Після поховання [PERSON] і далі мешкає у квартирі сина. Відповідно до\~ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути в тому числі визнання права (ст.16 ЦК України). У відповідності до ст.ст. 13, 82 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджуються сукупністю досліджених доказів та підлягають задоволенню з наступних підстав: Відповідно до норм Цивільного процесуального законодавства суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 ро-ку та протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою, та практику ЄСПЛ як джерело права. Відповідно до п.1 ст.17 закону «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ конвенцію та практику Суду як джерело права. Згідно зі ст.310 ЦК фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, установлених законом. Відповідно до п.4 ст.31 ЦК фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, установлених законом. Згідно зі ст.8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення ЄСПЛ від 2.12.2010 у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» в контексті вказаної конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було в законному порядку встановлене, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків із конкретним місцем. Утрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання в право на житло. Згідно з конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщеннями, в яких законно мешкають або які законно створені. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі §1 ст.8 конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (рішення у справі «Прокопович проти Росії», п.36). Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання в право на повагу до житла (рішення від 13.05.2008 у справі «McCannv. theUnitedKingdom», п.50) (пп.40, 41 рішення ЄСПЛ від 2.12.2010). У п.36 рішення від 18.11.2004 у справі «Прокопович проти Росії» ЄСПЛ визначив, що концепція «житла», за змістом ст.8 конвенції, не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановлене у законному порядку. «Житло» це автономна концепція, що не залежить від класифікації в національному праві. Те, чи є місце конкретного проживання «житлом», що спричинило б захист на підставі п.1 ст.8 конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (див. також рішення від 11.01.95 у справі «Buckley v. theUnitedKingdom», п.63). Отже, у справі «Прокопович проти Росії» встановлено, що тривалий час проживання особи в житлі (незалежно від його правового режиму) є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні ст.8 конвенції, а тому наступне виселення її з відповідного житла є невиправданим утручанням у приватну сферу особи, порушенням прав на повагу до житла. [INFO] народився [PERSON] , про що Овручським районним бюро ЗАГС Житомирської області зроблено актовий запис №115 в книзі реєстрації актів про народження Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). \~ \~ \~ \~22 квітня 2008 року [PERSON] відповідно до рішення адміністрації і профспілкового комітету ВП Запорізька АЕС ДП НАЕК «Енергоатом» було видано ордер на житлове приміщення в малосімейному гуртожитку № [NUMBER] на зайняття ізольованого житлового приміщення житловою площею 14,8 кв.м., а саме, квартири [ADDRESS] (а.с.7 зворот). В червні 2008 року [PERSON] зареєстрував своє місце проживання за вищезазначеною адресою, що доводиться копією його паспорту, та уклав договори про надання послуг на утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що доводиться договором від 06.06.2008 року. Рішенням Енергодарської міської ради від 03.07.2015 №111 «Про надання згоди на прийняття до комунальної власності малосімейного гуртожитку «Ентузіаст» по [ADDRESS] , 11 від ВП «Запорізька АЕС» ДП «ЕІАЕК «Енергоатом» була надана згода на прийняття до комунальної власності будинку [ADDRESS] (а.с.17). Рішенням Енергодарської міської ради від 07.12.2016 року №12 «Про залишення малосімейного гуртожитку « [INFO] », розташованого за адресою: [ADDRESS] , у статусі «малосімейний гуртожиток» та надання дозволу на приватизацію його приміщень» було вирішено залишити малосімейний вищезазначений гуртожиток у статусі гуртожиток та дозволено його приватизацію (а.с.19). З 2015 року [PERSON] почав хворіти, що доводиться виписками з історії хвороби, а [INFO] [PERSON] помер, про що Енергодарським міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області зроблено відповідний актовий запис №253. Дотримання порядку надання жилої площі в гуртожитку впливає на правовий статус осіб, які в них проживають. Відповідно до Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 27.04.2015р. № 84 «Про затвердження Положення про гуртожитки», який діяв на час виникнення спірних правовідносин, користування жилою площею в гуртожитках здійснюється відповідно до статті 130 Житлового кодексу Української РСР. Згідно до статті 3 розділу 3 вищезазначеного Положення у разі проживання в приміщенні, що перебуває у їх відособленому користуванні, без згоди власника вселити своїх малолітніх чи неповнолітніх дітей, а за згодою власника вселити до такого приміщення свою дружину або чоловіка, дітей, які досягли вісімнадцяти років, а також батьків. Вселення матері в квартиру відбулось також за згодою власника, що відповідачем не заперечується шляхом визнання позовних вимог. Відповідно до ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Відповідач позов визнав, пред`явлений позов і визнання позову не суперечить закону. Згідно із ч.4 ст.9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. [PERSON] вселилася до кімнати з підстав, що не суперечать п.17 Примірного положення про гуртожитки, не самоправно, тривалий час користувалася цим житлом, в тому числі сплачувала комунальні послуги за його обслуговування, робила косметичний ремонт тощо. Таким чином, право користування позивача вищезазначеним житловим приміщенням підпадає під гарантії, передбачені п.2 ст.8 Конвенції. При цьому виселення позивачки зі спірної житлової кімнати є невиправданим втручанням у її право на повагу до житла. Власник гуртожитку не заперечує проти проживання позивача у житловому приміщенні та не ставить пи тання про її виселення. Судом встановлено, що у теперішній час в спірному житлі мешкає позивач одна. Вона користується, як і раніше, цим житлом, але не має реєстрації в ній свого місця проживання, і уже не має можливості зробити цього без судового розгляду. Це приміщення є її постійним місцем проживання, оскільки відповідно до ст. 29 Цивільного кодексу України містом проживання фізичної особи є квартира, жилий будинок, інше приміщення, яке пригодне для проживання, у відповідному населеному пункті, у якому ця фізична особа проживає постійно, тимчасово або переважно. Іншого житла позивач не має. На підставі викладеного,

Outcome: approved