Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-11 00:00:00

У квітні 2018 року позивач в особі акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до [PERSON], просив ухвалити рішення про стягнення з відповідача на його користь заборгованості по кредитному договору від 07.04.2008 року № б/н в сумі 36519 грн. 52 коп. та понесених судових витрат по справі. Обгрунтовуючи вимоги, позивач зазначив, що 07.04.2008 року між сторонами був укладений кредитний договір, згідно якого банк надав кредит у розмірі 20000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. [PERSON] зобов'язання за договором кредиту належним чином не виконав. Станом на 14.03.2018 року заборгованість становить всього 36519 грн. 52 коп., в тому числі: тіло кредиту 16378 грн. 06 коп., заборгованість по процентах за користування кредитом 8237 грн. 09 коп., заборгованість за пенею 9927 грн. 25 коп., штраф (фіксована частина) 250 грн. 00 коп., штраф (процентна складова) 1727 грн. 12 коп. Сторони в судове засідання не з'явилися. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, у відповідності з ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін та враховуючи те, що представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з'явилися у судове засідання. Оцінивши зібрані по справі докази в сукупності, суд прийшов до висновку. Судом встановлено, що 07.04.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» (яке 21 травня 218 року змінило назву на АТ КБ "ПриватБанк") та [PERSON] був укладений договір № б/н, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 20000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Згідно п. 1.1.7.11 Умов та правил надання банківських послуг, договір автоматично лонгується на той же термін, якщо жодна із сторін не поінформує іншу сторону про припинення дії договору. Банк виконав свої зобов'язання, надавши [PERSON] кредитні кошти в межах обумовлених сум. У відповідності до п. 2.1.1.5.5 погоджених сторонами Умов та правил надання банківських послуг - позичальник зобов'язувався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісію на умовах, передбачених договором. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то відповідно до ст. 530 ЦК України воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідач передбачені кредитним договором обов'язкові платежі по поверненню суми кредиту та відсотків за його користування у встановлені строки не сплачував, чим порушив умови договору. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом строк. Відповідно до ст.1054 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредит. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на 14.03.2018 року заборгованість відповідача за договором № б/н від 07.04.2008 року становить всього 36519 грн. 52 коп., в тому числі: тіло кредиту 16378 грн. 06 коп., заборгованість по процентах за користування кредитом 8237 грн. 09 коп., заборгованість за пенею 9927 грн. 25 коп., штраф (фіксована частина) 250 грн. 00 коп., штраф (процентна складова) 1727 грн. 12 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Ураховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Така правова позиція міститься у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року, зважаючи на яку з метою захисту прав, свобод та законних інтересів фізичних осіб під час здійснення завдань цивільного судочинства у відповідності до Конституції України суд вважає, що вимога у частині стягнення штрафів не ґрунтується на законі, а тому в цій частині вимог позивачу слід відмовити. З огляду на викладене позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по кредиту, відсотках та заборгованості за пенею на загальну суму 34542 грн. 40 коп. є обґрунтованими та позов підлягає частковому задоволенню. Оскільки позов підлягає задоволенню частково, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 1666 грн. 61 коп. (34542,40грн. х 1762 грн. /36519.52 грн.).

Outcome: partial