Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-24 00:00:00

У жовтні 2018 року - [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою «про розірвання шлюбу», в якій просить: - розірвати шлюб між громадянкою України [PERSON] та громадянином Турецької Республіки [PERSON] зареєстрований 20 січня 2015 року службовцемю з укладанням питань шлюбів Муніципалітету Елазіг, Турецької Республіки, міжнародне свідоцтво про шлюб [NUMBER] , актовий запис№72. В обґрунтування позовної заяви зазначила, що шлюбні відносини припинені з 15 липня 2018 року, з відповідачем проживають окремо, подружні відносини не підтримують, мають окремий бюджет. За час спільного життя переконались, що між подружжям не має спільних інтересів, мають протилежні погляди на сімейне життя. Втратили почуття поваги та любові один до одного. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: - [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження виданого Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служб Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, свідоцтво серія [NUMBER] , актовий запис №688; - [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження виданого Заводським районним у місті Кам`янське відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, свідоцтво серія [NUMBER] , актовий запис№1122. Позивач [PERSON] , до судового засідання подала заяву за якою прохала провести розгляд справи у її відсутність, на підставі поданих доказів, підтримала позовні вимоги у повному обсязі . Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, згідно з вимогами ст.130 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомив, судова повістка - виклик направлена відповідачеві на останню відому суду адресу і в силу ст.131 ЦПК України вважається доставленою, на підставі ст. 223 ЦПК України суд вважає причини неявки відповідача неповажними; є достатньо матеріалів про права та відносини сторін, потрібність дачі особистих пояснень відповідачем відсутня, що дозволило суду за згодою позивача, згідно вимог ст. 280 ЦПК України, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що дозволило суду вважати за необхідне визнати його неявку з неповажних причин, провести заочний розгляд справи, розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 89 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: Як встановлено судом, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20 січня 2015 року зареєстрований службою з питань службовцем з укладанням шлюбів Муніципалітету Елазіг, Турецької Республіки, міжнародне свідоцтво про шлюб [NUMBER] , актовий запис№72 (а.с.8). Дошлюбним прізвищем позивача - [PERSON] є «Звенигородська», що підтверджено копією свідоцтва про шлюб (а.с. 8). Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: - [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження виданого Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служб Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, свідоцтво серія [NUMBER] , актовий запис №688(а.с. 10); - [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження виданого Заводським районним у місті Кам`янське відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, свідоцтво серія [NUMBER] , актовий запис№1122(а.с.11). Як встановлено судом, місцем постійного проживання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] є місце проживання матері - [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено довідкою №001042088 про склад сім`ї виданою ТОВ «Оселя» (а.с. 12). Відповідно до ст. 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Питання, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом (хоча б один учасник правовідносин є іноземцем, особою без громадянства або іноземною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави), у тому числі й питання підсудності судам України справ з іноземним елементом, вирішуються згідно із Законом України «Про міжнародне приватне право». Відповідно до п. 11 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом», передбачено, що правові наслідки шлюбу з іноземним елементом визначаються ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право». Правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, тобто правом тієї держави, громадянами якої вони є одночасно, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі. Наприклад, якщо подружжя, що є громадянами різних держав, спільно проживали на території України і на час розірвання шлюбу хоча б один з них продовжує проживати на її території, то розірвання шлюбу здійснюється за законодавством України. У випадку відсутності такої ситуації - правові наслідки шлюбу визначаються правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Згідно ст. 58 Закону України «Про міжнародне право» шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умовами додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. Згідно ст. 63 Закону України «Про міжнародне право» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків. Згідно ст. 13 ЗУ «Про міжнародне приватне право» документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Документом, яким встановлено безпосередні процедури легалізації шлюбу, укладеного за кордоном, є Наказ Міністерства юстиції України № 52/5від 18.10.2000 року «Про затвердження Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні» із змінами та доповненнями. Тобто, для визнання шлюбу державою Україна, укладеного в іншій країні, з усіма правовими наслідками, шлюб необхідно легалізувати. За загальним правилом, легалізація це процедура приведення документів у ту форму, яка відповідає законодавству іноземної держави і визнається державними органами цієї держави. Процедура легалізації в Україні таких документів, як: свідоцтво про укладення шлюбу або розірвання шлюбу, рішення суду про розірвання шлюбу, скоєних за кордоном, відбувається на підставі Інструкції про порядок консульської легалізації офіційних документів в Україні і за кордоном, затвердженої Наказом Міністерства закордонних справ України № 113 від 04.06.2002 року. Гаазька Конвенція, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів 1961 року, згода на обов`язковість якої надана Законом України від 10 січня 2002 року "Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів", набула чинності між Україною і державами-учасницями Конвенції, що не висловили заперечень проти її приєднання, з 22 грудня 2003 року. Апостиль - це спеціальний штамп, який проставляється на офіційних документах, що надходять від держав - учасниць зазначеної Конвенції. Він засвідчує справжність підпису особи під документом і автентичність відбитку печатки або штампа, якими скріплено відповідний документ. Відповідно до ст.ст. 2, 3 зазначеної Конвенції кожна з Договірних держав звільняє від легалізації документи, на які поширюється ця Конвенція і які мають бути представлені на її території. Єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений. Згідно з положеннями вказаної Конвенції документ, на якому проставлено апостиль, не потребує жодного додаткового оформлення чи засвідчення і може бути використаний в будь-якій іншій державі-учасниці цієї Конвенції. Так, з поданого позивачем в якості доказу документу про укладення шлюбу - доданої ксерокопії міжнародного свідоцтва про шлюб [NUMBER] , актовий запис№72, та його перекладу з турецької мови на українську міжнародне свідоцтво про шлюб видане відповідно до конвенції, засвідченого приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Байдуж М.М. (а.с. 8-9), вбачається відсутність його апостелювання компетентним органом держави, в якій зазначене свідоцтво було складено, що виключає визнання його дійсності на території України. Таким чином, шлюб укладений між громадянкою України [PERSON] та громадянином Турецької Республіки [PERSON] зареєстрований 20 січня 2015 року службою з питань шлюбів Муніципалітету Елазіг, Турецької Республіки, міжнародне свідоцтво про шлюб [NUMBER] , актовий запис№72 не є дійсним на території України, та потребує додаткового оформлення чи засвідчення, а саме у даному випадку, повинен містити автентичний відбиток печатки або штампу, якими скріплений документ, з проставленням апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений. Враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed