Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

Публічне Акціонерне Товариство "Всеукраїнський Акціонерний Банк" звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи тим, що 19.09.2011 року між ним та [PERSON] був укладений кредитний договір №BLaЖГА00076303, згідно якого відповідач отримав кредитні кошти в сумі 5000,00 грн. за користування яким мають сплачуватись проценти в розмірі 15 % річних. Відповідач станом на 13.08.2015 року порушив умови кредитного договору і має прострочену заборгованість за кредитним договором у сумі 8110,23 грн. На підставі викладеного, позивач просить стягнути з [PERSON] на користь ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" заборгованість по кредитному договору на загальну суму 8110,23 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за відсутності уповноваженого представника, проти заочного рішення не заперечують. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи з їх відсутності на адресу суду не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд встановив, що між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір №BLaЖГА00076303, згідно якого відповідач отримав кредитні кошти в сумі 5000,00 грн. за користування яким мають сплачуватись проценти в розмірі 15 % річних. Відповідач станом на 13.08.2015 року порушив умови кредитного договору і має прострочену заборгованість за кредитним договором у сумі 8110,23 грн., з яких прострочена до повернення сума кредиту - 1450,65 грн., відсотків за користування кредитом - 340,52 грн., прострочена комісія за управління кредитом -739,90 грн., пеня (плата за пропуск платежів) - 5579,16 грн. На попередження позивача про погашення заборгованості відповідач не відреагував. Позивач виконав свої зобов'язання перед відповідачем відповідно укладеного договору. Враховуючи вищевказане, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного стану. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання, не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Відповідно до положень ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язала його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошові зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та слати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настає правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином, суд вважає, що належними та допустимими доказами було доведено те, що відповідач не виконала взяті на себе зобов'язання та не сплатила борг за кредитним договором, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими. Разом з тим, суд вважає необґрунтованими вимоги позивача в частині розміру нарахування неустойки (плата за пропуск платежів) за неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань по поверненню кредиту. Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеній у рішенні від 11.07.2013 року №7-рп/2013у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Конституційний Суд України вважає, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою. Згідно вимог ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (частина третя статті 551 Кодексу). Згідно матеріалів справи розмір неустойки (плата за пропуск платежів), яка нарахована позивачем, складає 5579,16 грн., що не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, а також істотно порушує права відповідача як споживача фінансових послуг. Враховуючи положення ч. 3 ст. 551 ЦК України, суму збитків позивача, а також інші обставини справи, суд вважає, що сума неустойки має бути зменшеною до 500 грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у сумі 3031,07 грн. Крім того, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідача користь держави підлягають стягненню судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог, які складаються судового збору у розмірі 455,50 грн.

Outcome: partial