Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-12 00:00:00

01 липня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів В позовній заяві зазначила, що 29 жовтня 2005 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON], про що відділом реєстрації актів цивільного стану Веселинівського районного управління юстиції Миколаївської області зроблено відповідний запис № 63 та видано свідоцтво про шлюб. Від шлюбу мають двох доньок - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини, обов'язків з ведення спільного господарства та виховання дітей. Спільне господарство не ведеться з травня 2015 року, збереження сім'ї не можливе і суперечить їхнім інтересам, у зв'язку з чим просить розірвати шлюб. Так, як діти проживають з нею, також просить стягнути аліменти на її користь на утримання дітей в розмірі 1/2 частки, а також на її утримання в розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку відповідача. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить шлюб між нею та відповідачем [PERSON] розірвати стягнути аліменти в розмірі 1/2 частки та 1/6 частки від усіх видів заробітку відповідача. Відповідач позов не визнав, заперечував проти задоволення позову, просив суд відмовити в задоволені позову. Суд, в межах заявлених вимог та наданих доказів, заслухавши пояснення сторін, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 29 жовтня 2005 року сторони одружилися. Від спільного проживання народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. /а.с. 3-5/. Спільне життя подружжя не склалося через різницю в поглядах на сімейне життя, внаслідок чого виникали часті сварки та суперечки, що негативно позначилося на відносинах між подружжям. Подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити інтересам дружини та інтересам їхніх дітей. Позивач та відповідач проживають окремо, діти проживають з позивачем. Згідно ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюб є сімейний союз жінки та чоловіка, що ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин суд приходить до переконання, що шлюб між сторонами розпався, подружні стосунки носять формальний характер, подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити інтересам подружжя та наявні підстави для розірвання шлюбу. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 ст. 183 СК України, визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 2 ст. 183 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні вказав, що офіційно працює на посаді дільничного інспектора Веселинівського РВ УМВС України в Миколаївській області та отримує заробітну плату, тому суд вважає, що аліменти з відповідача необхідно стягнути в частці від заробітку (доходу) відповідача. Частиною 1 ст. 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Статтею 84 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Виходячи з викладеного, суд приходить до переконання, що з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню аліменти на утримання дітей до досягнення ними повноліття та на утримання дружини, до досягнення дитиною трирічного віку, так, як діти проживають з позивачем, найменшій дитині, ще не виповнилось три роки, а також те, що позивач знаходиться у декретній відпустці та не працює. В свою чергу, суд вважає, що вимоги про стягнення аліментів з відповідача на утримання дітей в розмірі 1/2 частки та на утримання дружини в розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку є завеликими. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Виходячи з наведеного, беручи до уваги вимоги частини 1 статті 182 Сімейного кодексу України, суд вважає, що справедливим для обох сторін буде визначений судом розмір аліментів, що буде менший, ніж заявлено у вимозі позивача. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивач звільнена від сплати судового збору. Виходячи з вимог цієї статті, з відповідача [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп., згідно Закону України «Про судовий збір» (в редакції чинній на момент подачі позову).

Outcome: partial