Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

У листопаді 2013 року [PERSON] звернулась до Публічного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" (далі - ПАТ «ММК ім. Ілліча») про стягнення суми індексації заробітної плати з компенсацією, зазначивши, що з 01 жовтня 1996 року по 30 листопада 2010 року вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем. Під час її роботи на підприємстві, при виплаті заробітної плати не проводилась індексація, передбачена діючим законодавством, внаслідок чого порушені її права на оплату праці, які мають бути відновлені шляхом зобов'язання підприємства провести та виплатити їй індексацію заробітної плати. Просила стягнути з відповідача на її користь індексацію заробітної плати за період з 01 березня 2003 року по 30 листопада 2010 року, а також компенсацію, яка нараховується при втраті частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», відповідно до наданого відповідачем розрахунку. Також просила стягнути з відповідача на її користь судові витрати на правову допомогу в розмірі 1500 грн. Позивачка у судове засідання не з'явилась, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначено, що вона підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити в повному обсязі. Представник позивачки у судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник відповідача ПАТ «ММК ім. Ілліча» до судового засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи без її присутності, а також письмові заперечення проти позову, в яких зазначила, що позовні вимоги не визнає. На виконання вимог суду відповідач провів розрахунок суми індексації заробітної плати без врахування регулярного підвищення розміру заробітної плати позивача, однак вважає, що такий розрахунок не може застосовуватися до спірних правовідносин, оскільки згідно Постанови КМУ № 1078 від 17.07.2003 року діяв механізм проведення індексації заробітної плати, який дозволяв підвищення грошових доходів населення із застосуванням випереджуючого методу розрахунку індексації (з врахуванням прогнозного рівня інфляції). Заробітна плата позивачки у 2003-2010 роках не підлягала обов'язковій індексації у разі перевищення індексом споживчих цін порогу індексації в розмірі 101%, оскільки розмір заробітної плати позивачки регулярно переглядався відповідачем в сторону збільшення. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка з 01 жовтня 1996 року по 30 листопада 2010 року перебувала у трудових відносинах із ПАТ «ММК ім. Ілліча», що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці. (а.с. 6). За цей період їй нараховувалась і виплачувалась заробітна плата. Відповідно до ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078. Індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру. У відповідності з положеннями ч. 5 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закону) індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі, оплата праці (грошове забезпечення). Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка. Відповідно до ст. 5 Закону підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв'язку з індексацією за рахунок власних коштів. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, в якому індекс споживчих цін не перевищив поріг індексації, зазначений в частині першої цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв'язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. Зазначений порядок індексації, заробітної плати передбачений і п. 1-1 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17 липня 2003 року, з наступними змінами та доповненнями. Структуру заробітної плати визначено у статті 2 Закону України "Про оплату праці", якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до складу фонду додаткової заробітної плати згідно з підпунктом 2.2.7 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 року № 5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 р. за № 114/8713. Частиною 2 статті 233 КЗпП України визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Таким чином, індексація є складовою частиною заробітної плати, є додатковою заробітною платою і у разі порушення законодавства про оплату праці в частині її виплати, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому індексації заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи та організації усіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Згідно ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Вирішуючи питання щодо суми, яка підлягає стягненню, суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, під час роботи позивачки на підприємстві з березня 2003 року по липень 2006 року при перевищенні порогу інфляції, який встановлюється в розмірі 101 відсоток, заробітна плата останньої не індексувалась. За вказаний період сума заборгованості індексації заробітної плати з компенсацією складає 1070,60 грн., що підтверджується довідкою підприємства. Вказаний розрахунок позивачкою не оспорюється та не спростовується, та саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки, оскільки відповідачем не надано суду даних щодо підвищення заробітної плати позивачці випереджаючим методом. Інших даних суду не надано, тому суд виходить з доказів наданих до суду сторонами на момент розгляду справи. Суд не приймає до уваги заперечення відповідача з посиланням на фактичну сплату вказаної суми позивачці, оскільки відповідних доказів відповідачем суду не надано. Враховуючи, що індексація на заробітну плату входить до структури заробітної плати, з якої проводяться відрахування податків та обов'язкових платежів як з заробітної плати, а в наданому відповідачем розрахунку індексації, що підлягає виплаті позивачці, не зазначені суми відповідних відрахувань податків і обов'язкових платежів, суд приходить до висновку, що при виплаті відповідачем присуджених для позивачки сум належить утримати з них передбачені законом податки і обов'язкові платежі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. У відповідності до ч. 3 ст. 79 ЦПК України до судових витрат належать, в тому числі, витрати на правову допомогу. Як вбачається з матеріалів справи, витрати на правову допомогу, понесені позивачкою, а саме: за консультацію та складання позовної заяви складають 1500 грн. Позивачка має право на відшкодування судових витрат, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Виходячи з наведеного, суд вважає достатньою у відшкодування судових витрат суму в розмірі 250 грн., яка підлягає стягненню на користь позивачки з відповідача. У зв'язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 229,40 грн.

Outcome: partial