Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

У липні 2016 року позивач звернувся з позовом до суду про проведення перерахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 3316941 на користь [PERSON], виходячи із ? середньої заробітної плати працівника відповідної кваліфікації або некваліфікованого працівника для міста Полтави, але не менше ? неоподаткованого мінімуму доходів громадян, у період з червня 2003 року по лютий 2011 року (включно). Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 22 листопада 2016 року в задоволенні позову відмовлено. В апеляційній скарзі порушено питання про скасування рішення місцевого суду з підстав неправильного застосування норм матеріального і процесуального права та невідповідності висновків суду обставинам справи з ухваленням нового рішення, про задоволення позову. У судовому у засіданні апелянт своє скаргу підтримав та просив її задовольнити. Представник Подільського ВДВС міста Полтава ГТУЮ у Полтавській області просив скаргу відхилити та суду пояснив, що розрахунок здійснював згідно інструкції з організації примусового виконання рішень від 15.12.1999 року. Представник третьої особи проти апеляційної карги заперечував прос її відхилити. Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд приходить до висновку,що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково. Виходячи з п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Місцевим судом вірно встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 24.04.2000 року з [PERSON] стягнуто аліменти на неповнолітню доньку [PERSON] у розмірі ? частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ? неоподаткованого мінімуму доходів громадян до досягнення повноліття дитини. На підставі виданого Ленінським районним судом м. Полтави виконавчого листа, Ленінським відділом державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження № 3316941 про стягнення з [PERSON] аліментів в розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісячно на користь [PERSON] 01.06.2016 року [PERSON] звернувся до Ленінського ВДВС Полтавського МУЮ про видачу довідки розрахунок заборгованості по аліментам станом на 18.01.2016 року( а.с.12-14). Також встановлено, що [PERSON] з 2002 по 2011 рік був непрацюючим, за цей період під час розрахунку заборгованості державним виконавцем за основу взято середню заробітну плату для непрацюючого по місту Полтаві, а починаючи з 2011 по 2016 рік [PERSON] був зареєстрований як фізична особа підприємець, за цей період розрахунок проводився відповідно до його доходу. Відмовляючи в позові місцевий суд виходив з положень інструкції з організації примусового виконання рішень, згідно якої, якщо боржник не працює або відсутня інформація про отримання боржником доходів, державний виконавець розраховує заборгованість, виходячи із середньомісячної заробітної плати для відповідної місцевості. Між тим, з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна, оскільки він прийнятий з порушенням норм матеріального права. Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Таким чином, при вирішенню спору слід керуватися Сімейним Кодексом України який діяв на момент виникнення заборгованості. Відповідно до ч.3 ст.195 Сімейного кодексу України (у редакцій чинній станом на червень 2003 року і по 08.12.2010 року) якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника відповідної кваліфікації або некваліфікованого працівника для даної місцевості. Законом України від 04.11.2010 року «Про внесення змін до Закону України "Про виконавче провадження" та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб)», який набрав чинності 08.12.2010 року у частині третій статті 195 слова "відповідної кваліфікації або некваліфікованого працівника" виключено. Із справи вбачається, що рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 24.04.2000 року з [PERSON] стягнуто аліменти на неповнолітню доньку [PERSON] у розмірі ? частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ? неоподаткованого мінімуму доходів громадян до досягнення повноліття дитини. Згідно розрахунку наданого ГТУЮ у Полтавській області заборгованості по аліментах, розмір аліментів нараховувався по ? від середнього заробітку( а.с.12-14). Між тим, позивач з 01 червня 2002 року не працював, а лише 1 березня 2011 року зареєструвався як фізична особа-підприємець (а.с.8-10). Відповідно до ч.3 ст. 195 Сімейного кодексу ( у редакції, що діяла станом на червень 2003 року і по 08 грудня 2010 року ), якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати , працівника відповідної кваліфікації або некваліфікованого працівника для даної місцевості. Зазначена редакція набула чинності 08.12.2010 року. А тому розрахунок слід проводити саме до цієї дати. З урахуванням викладеного, апеляційна скарга є обґрунтованою, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із постановленням нового по суті заявлених вимог.

Outcome: partial