Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» Стрюкова І.О. звернулась до відповідача з позовом в якому зазначила, що 23.11.2007 року між ПАТ КБ «Надра» та відповідачем укладений кредитний договір «Автопакет» №804/08/11/2007/840к/0304, за умовами якого останньому надано кредит на придбання автомобіля в сумі 8485,15 доларів США на строк до 21.11.2014 року зі сплатою 15,1% річних. У відповідності до умов договору відповідач мав щомісячно вносити щомісячну плату в сумі 163,98 доларів США, однак станом на 06.05.2016 року виникла заборгованість відповідача перед банком в сумі 2630,98 доларів США, що еквівалентно 66 098,17 грн., яка складається з заборгованості за кредитом, в тому числі прострочена в сумі 1399,66 доларів США, заборгованість по сплаті відсотків в сумі 402,11 доларів США, пені в сумі 20 832,26 грн., що еквівалентно 829,21 долару США. Просила позов задовольнити та стягнути з відповідача судові витрати. Під час розгляду справи, позивач спрямував судові уточнений розрахунок заборгованості, в якому зазначив, що станом на 05.12.2016 року в заборгованість становить 2126,18 доларів США, яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 1399,66 доларів США, заборгованості по сплаті відсотків за кредитом в розмірі 185,77 доларів США,заборгованості по пені за прострочення сплати кредиту в розмірі 540,75 доларів США. Представник позивача в судове засідання не з'явився, спрямував заяву в якій просив розглянути справу у його відсутність. Крім того, спрямував письмові пояснення де зазначив, що відповідач здійснив останній платіж 15.10.2014 року, з умовами договору він був ознайомлений та обізнаний з порядком погашення кредиту який містить зазначення рахунку на який відповідач мав переводити гроші, відтак його доводи щодо неповідомлення його після початку процедури ліквідації банку, реквізитів накопичувального рахунку не заслуговують на увагу. Відповідач позов визнав частково, надав письмові заперечення в яких зазначив, що після початку процедури ліквідації банку йому не повідомлено реквізити накопичувального рахунку який мала відкрити Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» Стрюкова І.О., відтак він не міг виконати свій обов'язок та погасити кредит. Будь-які письмові претензії з боку банку йому не спрямовувались, в розрахунку наданому позивачем разом з позовною заявою необґрунтовано вказано процентну ставку 17,1% яку підвищено без його згоди та відповідно нарахував пеню в тому числі на суму несплачених відсотків. Зауважує, що кредит було надано для придбання автомобіля фактично в гривні, оскільки гроші перераховані до автосалону, отже поверненню підлягає сума в гривні. Крім того, в судовому засіданні відповідач пояснив, що визнає позов частково, отже вважає необґрунтованим нарахування пені з підстав викладених вище. Розрахунок заборгованості основного боргу не оспорює, оскільки іншого розрахунку в заперечення не надав та перевіряти розрахунок наданий позивачем шляхом призначення відповідної експертизи відмовився. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до частини другої статті 533 ЦК України, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно зі статтею 2 Закону України від 7 грудня 2000 року № 2121-III "Про банки і банківську діяльність" кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків з розміщення, залучення коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» передбачено, що Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом. Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання. Неплатоспроможні комерційні банки, ліквідацію яких здійснює Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, мають право здійснювати валютні операції без ліцензії Національного банку України з дотриманням законодавства України про систему валютного регулювання і валютного контролю з метою здійснення процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку. Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом. Отже, якщо в кредитному договорі виконання зобов'язання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті, то за наявності хоча б в однієї зі сторін зобов'язання (у банку-отримувача або в ініціатора платежу) індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, що відповідає позиції ВСУ (постанова 6-1680 цс15 від 10.02.2016) Однак при цьому розмір пені має стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні. 23.11.2007 року між ПАТ КБ «Надра» та відповідачем укладений кредитний договір «Автопакет» №804/08/11/2007/840к/0304, за умовами якого останньому надано кредит на придбання автомобіля в сумі 8485,15 доларів США (п.1.1, п.1.2) на строк до 21.11.2014 року зі сплатою 15,1% річних.(п.1.3.1) У відповідності до умов договору відповідач мав щомісячно вносити щомісячну плату в сумі 163,98 доларів США.(п.2.2.1) З договору купівлі-продажу автомобіля №2120 від 20.11.2007 року вбачається, що ЗАТ «Запорізький автомобілебудівний завод» продав, а відповідач купив автомобіль марки Ланос-СКD вартістю 42850грн. Покупець погодив придбання автомобіля з підрозділом «Надра Банку» та останнім прийнято рішення про кредитування покупця для придбання автомобіля про що банком наданий гарантійний лист №149/11 від 19.11.2007 року. В розділі 1 вказаного договору зазначено, що покупець гарантує сплату різниці коштів між вартістю автомобіля та сплаченим авансом на умовах укладеного між банком та покупцем договору кредиту. Кредит надається шляхом перерахування банком суми кредиту на поточний рахунок продавця. На підтвердження перерахунку банком коштів в сумі 42 850 грн. (за виключенням відразу сплаченого авансу) продавцю автомобіля надано меморіальний ордер.(а.с.89) Наявність у позивача Генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій є загальновідомим фактом, оскільки інформація про це міститься на офіційному сайті НБУ в розділі «Генеральні ліцензії на здійснення банками валютних операцій» де розміщений список банків які отримали такі ліцензії.(а.с.97-98) Таким чином, суд не вбачає порушення права відповідача в тому, що банк у відповідності до умов вказаного договору перерахував суму кредиту в гривневому еквіваленті продавцю придбаного відповідачем автомобіля. З умовами обох договорів відповідач був належним чином ознайомлений, тривалий час виконував їх та за будь-яким роз'ясненням або оспорюванням не звертався. Відповідно до розрахунку позивача станом на 06.05.2016 року у відповідача виникла заборгованість перед банком в сумі 2630,98 доларів США, що еквівалентно 66 098,17 грн., яка складалася з: - заборгованості за кредитом, в тому числі простроченої, в сумі 1399,66 доларів США, - заборгованості по сплаті відсотків в сумі 402,11 доларів США, - пені в сумі 20 832,26 грн., що еквівалентно 829,21 долару США. В ході розгляду справи, на пропозицію суду за клопотанням відповідача, позивач ніяким чином не обґрунтував підвищення процентної ставки з 15,1% до 17,1%, як вбачалось з наданого розрахунку та надав судові інший розрахунок із застосуванням процентної ставки 15,1% в якому вказав, що станом на 05.12.2016 року в заборгованість становить 2 126,18 доларів США, яка складається із: -заборгованості за кредитом в розмірі 1399,66 доларів США, -заборгованості по сплаті відсотків за кредитом в розмірі 185,77 доларів США, -заборгованості по пені за прострочення сплати кредиту в розмірі 540,75 доларів США. Таким, чином, беручи до уваги, що позивач ніяким чином не обґрунтував підвищення процентної ставки з 15,1 % до 17,1 % та надав уточнений розрахунок, суд погоджується з доводами відповідача та бере до уваги розрахунок заборгованості здійснений позивачем із застосуванням 15,1%, який в свою чергу не оспорює відповідач, оскільки іншого розрахунку не надав та здійснювати його експерте дослідження на предмет обґрунтованості відмовився. Враховуючи, що на день ухвалення рішення офіційний курс НБУ гривні до долара США становить 27,72 гривні за один долар США, сума боргу 2126,18 доларів США в еквіваленті до гривні становить 58 937,71 грн., при цьому заборгованість за кредитом в розмірі 1399,66 доларів США, еквівалентна 38 798,57 грн.; заборгованості по сплаті відсотків за кредитом в розмірі 185,77 доларів США еквівалентна 5 149,54 грн.; заборгованість по пені за прострочення сплати кредиту має бути стягнуто в гривні в розмірі 14 989,59 грн. При цьому суд не приймає доводи відповідача щодо прострочення кредитора в прийнятті боргу яке полягало в неповідомленні накопичувального рахунку, оскільки п.2.2.1 договору кредиту визначений розрахунковий рахунок на який відповідач мав спрямовувати кошти. Враховуючи, що даних щодо заблокування цього рахунку у зв'язку з початком процедури ліквідації банку та неможливістю перерахувати кошти на цей рахунок, відповідачем не надано, отже останній мав виконувати умови договору належним чином. У зв'язку з наведеним позивачем вірно нараховано пеню у відповідності до п.5.1 договору, який передбачає, що в разі прострочення позичальником строку сплати мінімальних необхідних платежів по погашенню кредиту, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості за кожен день прострочення. Беручи до уваги, що розділом 7 Договору передбачено, що строк позовної давності сторонами встановлений 10 років, нарахування пені за період з 05.12.2015 року до 21.11.2016 року є законним, враховуючи, що останній платіж відповідачем здійснено 15.10.2014 року.(а.с.122) Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial