Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

У жовтні 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі за текстом ПАТ КБ «Приватбанк») звернулось до суду з даним позовом, в якому вказало, що відповідно до укладеного договору №б/н від 22 березня 2006 року [PERSON] отримав кредит в розмірі 11700 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку картки. Посилаючись на неналежне виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором, у звязку з чим, станом на 31 серпня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 22023,04 гривень, яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 8811,52 гривень, заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 10454,86 гривень, заборгованість за пенею та комісією в розмірі 1231,75 гривень та штрафів: штраф (фіксована частина) 500,00 гривень, штраф (відсоткова складова) 1024,91 гривень, просив стягнути на його користь з відповідача. Також просив стягнути понесені судові витрати у розмірі 1218 гривень. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 12 серпня 2016 року в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором, відмовлено. В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалите нове, яким позовні вимоги задовольнити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що при ухваленні рішення судом порушені ст. ст. 257-264, 1054-1056 ЦК України та ст. ст. 60, 61 ЦПК України. Крім цього, позивач зазначає, що відповідач до теперішнього часу використовує кредитну картку та продовжує сплачувати заборгованість за кредитом по теперішній час. Крім цього, вказує, що суд дійшов невірного висновку про пропущення строку позовної давності позивачем, оскільки заборгованість у відповідача перед позивачем утворилась лише з 31 липня 2014 року. В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» [PERSON], який діє на підставі довіреності, посилаючись на доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив її задовольнити. В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача [PERSON] [PERSON], просила апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи і перевіривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ КБ «Приватбанк» підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із розясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п.2 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст.8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень,підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає. Судом першої інстанції встановлено, що 22 березня 2006 року [PERSON] отримав від ПАТ КБ «Приватбанк» кредит у розмірі 11700 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення , що відповідає строку дії картки, про що було укладено відповідний договір. Також, судом першої інстанції встановлено, що [PERSON] свої зобовязання за договором належним чином не виконував, внаслідок чого, станом на 31 серпня 2015 року утворилась заборгованість в сумі 22023,04 гривень. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив строк для звернення до суду з даним позовом, про застосування якого заявив відповідач. Суд вважав, що початок перебігу строку позовної давності починається з березня 2007 року, тобто, відповідно до умов договору, з дня закінчення строку дії картки та закінчився 22 березня 2010 року. Проте, погодитись з таким висновком суду не можливо з наступних підстав. Зі змісту договору б/н від 22 березня 2006 року, який складається із «Заяви» та «Умов та правил надання банківських послуг» вбачається, що [PERSON] отримав від ПАТ КБ «Приватбанк» кредит у розмірі 11700 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. (а.с. 8, 9-14) Згідно відповіді ПАТ КБ «Приватбанк» на запит апеляційного суду вбачається, що [PERSON] після закінчення строку дії чергової картки отримував інші та строк дії останньої складає до 31 березня 2017 року. (а.с. 130) Зі змісту заяви вбачається, що строк дії кредитного ліміту: відповідає строку дії картки. Порядок погашення заборгованості: щомісячними платежами у розмірі 7% від суми заборгованості. Погашення заборгованості по кредитному ліміту може проводитись як шляхом внесення коштів на картку клієнтом, так і списанням банком коштів з дебетної картки. (а.с.8) Згідно п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна сторона не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. (а.с.13) Відповідно п. 3.1.3 Умов та правил надання банківських послуг, по закінченню строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом продовження клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не надійшла письмова заява держателя про закриття картрахунку, а також при умові наявності коштів на картрахунку для сплати послуг по виконанню розрахункових операцій по картрахунку (у передостанній день місяця закінчення строку дії) та при дотриманні інших умов продовження, передбачених договором. (а.с.13) Згідно з п. 4.6 Умов та правил надання банківських послуг, клієнт доручає банку списання грошових коштів з рахунків клієнта, відкритих у валюті кредитного ліміту, в межах сум, належних до сплати банку по цьому договору, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку у випадку настання строків платежів по іншим договорам клієнта у розмірах, визначених цими договорами (договірне списання), в межах платіжного ліміту картрахунку. (а.с.11) Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором б/н від 22 березня 2006 року, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], відповідач до теперішнього часу використовує кредитну карту. Прострочена заборгованість утворилась 31 липня 2014 року в розмірі 207,08 гривень. (а.с.4-7) Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина перша статті 626 ЦК України). Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України, згідно з якою зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним з видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як "строк договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (статті 530, 631 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Відповідно до умов кредитного договору від 22 березня 2006 року сторони встановили як строк дії договору - до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов'язань, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких відповідає строку дії картки. Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 цього Кодексу). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 - 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Встановлено, що оплата поточної заборгованості за кредитом здійснюється щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості. Як пояснив у судовому засіданні апеляційного суду представник ПАТ КБ «Приватбанк» в щомісячний платіж входить оплата заборгованості за тілом кредиту та відсотками. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року (справа №6-20цс14). Зі змісту розрахунку заборгованості вбачається, що прострочена заборгованість у [PERSON] перед банком утворилась з 31 липня 2014 року. Зі штампу Краматорського міського суду Донецької області вбачається, що ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у жовтні 2015 року, отже в межах строку повної давності. Таким чином, суд першої інстанції, припустився помилки в застосуванні зазначених правових норм, а також не встановив час, з якого утворилась заборгованість. Відповідно до розрахунку вбачається, що заборгованість за кредитом складає 8811,52 гривень, за процентами складає 10454,86 гривень і саме такі суми заборгованості підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. З приводу вимог ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення з [PERSON] нарахованої комісії, штрафів та пені, апеляційний суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 № 1669-VII, на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO]. (а.с.15) Згідно Розпорядження Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» від 30 жовтня 2014 №1053-р, м. Краматорськ (Краматорська міська рада) віднесено до населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Відповідно до розрахунку заборгованості, заборгованість за пенею та комісії скаладає 1231,75 гривень, при цьому, як пояснив у судовому засіданні апеляційного суду представник ПАТ КБ «Приватбанк» [PERSON], комісія по зазначеному кредитному договору не нараховується і вказана сумає пенею. Також, зі змісту договору вбачається, що відповідачу було нараховано штрафи на суму 1524,91 гривень, яка складається зі штрафу (фіксована частина) в розмірі 500 гривень та штрафу (процентна складова) 1024,91 гривень. (а.с.4-7) На підставі викладеного зазначені суми пені та штрафів стягненню з відповідача на користь позивача не підлягають та в цій частині позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Таким чином, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк». Відповідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки апеляційним судом позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково, то понесені позивачем судові витрати підлягають відшкодуванню пропорційно задоволеній частині позовних вимог, що складає 1065,52 гривень.

Outcome: partial