Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-15 00:00:00

ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, посилаючись на те, що 17 грудня 2012 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ПАТ «Акціонерний комерційний промисловий-інвестиційний банк», яке є правонаступником ЗАТ «Акціонерний комерційний промисловий-інвестиційний банк», укладено договір відступлення прав вимоги та договір про передачу прав за договорами забезпечення, згідно яких останній відступив, а позивач прийняв право вимоги, зокрема, за кредитним договором № 06-2.1/183 від 27.02.2007 та договором іпотеки від 28.02.2007, укладених з [PERSON] Відповідно до умов кредитного договору, відповідачу був наданий кредит у сумі 45000,00 доларів США зі сплатою 13% річних для ремонту та облаштування квартири. З метою забезпечення належного виконання зобов'язань за кредитним договором, між ЗАТ «Акціонерний комерційний промисловий-інвестиційний банк» та відповідачем був укладений іпотечний договір від 28.02.2007, відповідно до умов якого [PERSON] передав банку в іпотеку чотирикімнатну квартиру, загальною площею 81,93 кв.м за адресою: [ADDRESS], що належить іпотекодавцю на праві власності. Проте відповідач порушив умови кредитного договору, що призвело до виникнення заборгованості, а тому позивач звертається до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що позов підтримує, просить розгляд справи проводити за його відсутності та не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Оскільки від відповідача не надійшла заява про розгляд справи у її відсутність чи відкладення розгляду справи та не повідомлено суд про причини неявки, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, це дає підстави суду відповідно до ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а в ч.1 ст. 626 ЦК України зазначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. 27.02.2007 між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №06-2.1/183, згідно якого відповідачу надано кредит в сумі 45000,00 доларів США зі сплатою 13% річних в доларах США та кінцевим терміном повернення кредиту та процентів за ним 26 лютого 2027 року, для ремонту та облаштування квартири. Відповідач зобов'язався своєчасно сплачувати кредит, проценти за користування кредитом, суми неустойки в порядку, передбаченому кредитним договором та графіком (Додаток №1 до кредитного договору) (а.с. 129-135). З метою забезпечення належного виконання зобов'язань за вказаним вище кредитним договором, 28.02.2007 між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та відповідачем укладено договір іпотеки, відповідно до п. 1.2. якого [PERSON] передав ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» в іпотеку цілу чотирикімнатну квартиру, загальною площею 81,93 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.138-140). Згідно договору відступлення прав вимоги від 17 грудня 2012 року та договору про передачу прав за договорами забезпечення від 17 грудня 2012 року і додатків до них ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк»» відступило (передало), а позивач прийняв, зокрема, право вимоги за кредитним договором №06-2.1/183 від 27.02.2007 та договором іпотеки №06-2.1/183 від 28.02.2007, укладених з [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а ч.1 ст. 526 ЦК України встановлює, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦПК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно розрахунку суми боргу, заборгованість відповідача по кредитному договору станом на 01.09.2013 р. становить 31635,76 доларів США, з яких 2782,12 доларів США - заборгованість за відсотками; 135,02 доларів США - заборгованість по пені (а.с. 142). Відтак, судом встановлено, що відповідач [PERSON] на підставі кредитного договору № 06-2.1/183 від 27.02.2007 отримав кредит в сумі 45000,00 доларів США для ремонту та облаштування квартири, зі сплатою 13% річних в доларах США та кінцевим терміном повернення кредиту та процентів не пізніше 26.02.2017, але взяті на себе зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту та процентів не виконує в повному обсязі, чим істотно порушує умови укладеного договору. Відповідно до п. 3.1.7 Договору іпотеки від 28.02.2007 іпотекодержатель має право вимагати від іпотекодавця незалежно від настання строку погашення кредиту дострокового виконання зобов'язань за кредитним договором, а при незадоволенні його вимоги - звернути стягнення на предмет іпотеки у відповідності до закону та цього договору, зокрема при наявності такої підстави як невиконання іпотекодавцем зобов'язань за кредитним договором. Згідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем доведено наявність у відповідача невиконаних зобов'язань за кредитним договором № 06-2.1/183 від 27.02.2007, за обставин чого у позивача, в силу положень ст. 33 Закону України «Про іпотеку» та умов договору іпотеки б/н від 28.02.2007, виникло право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки. Разом з тим, 7 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304-VII від 3 червня 2014 року. Згідно п. 1 ч. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Згідно адресної довідки від 07.08.2014, у переданій відповідачем в іпотеку квартирі за адресою [ADDRESS] з 04.02.2000 зареєстрований відповідач [PERSON] (а.с.101). Таким чином, відповідачу був наданий споживчий кредит в іноземній валюті та на його забезпечення відповідач передав в іпотеку житлову квартиру, загальною площею 81,93 кв.м, яка використовується ним, як місце постійного проживання. Докази наявності у відповідача у власності іншого нерухомого житлового майна позивачем суду надано не було. Враховуючи норми Закону № 1304-VII від 3 червня 2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки слід відмовити. Відмова з цих підстав у задоволенні позову не позбавляє іпотекодержателя права на повторне звернення до суду в майбутньому, після зняття мораторію на задоволення вимог кредитора за валютними кредитами. На підставі викладеного вище та

Outcome: dismissed