overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

01 грудня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог позивач [PERSON] посилалася на те, що 08 липня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Новомосковську реєстраційної служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області був зареєстрований шлюб між нею і відповідачем, актовий запис № 217. Позивач зазначила, що при укладення шлюбу прізвище не змінювала. Вона та відповідач [PERSON] не мають малолітніх, неповнолітніх дітей. Позивач зазначила, що після реєстрації шлюбу чоловік заявив, що більше не бажає проживати з нею, що він помилився. Тривалий час вона та відповідач не підтримують сімейні відносини та не ведуть сумісного господарства, вона втратила почуття любові та поваги до чоловіка, подальше спільне життя та збереження шлюбу вона вважає неможливим, таким, що суперечить її інтересам. В звязку з наведеним, в позовній заяві [PERSON] просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, в своїй заяві просила суд розглянути справу без її участі, вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, в своїй заяві просив суд розглянути справу без його участі, позов визнав, просив суд розірвати шлюб. Суд, дослідивши надані сторонами докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що 08 липня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Новомосковську реєстраційної служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області був зареєстрований шлюб між сторонами, актовий запис № 217, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Встановлено, що сторони не мають малолітніх, неповнолітніх дітей. На підставі ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до вимог ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони з 2015 року не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство, позивач втратила почуття любові та поваги до чоловіка, подальше спільне життя і збереження шлюбу вважає неможливим, за таких обставин суд приходить до переконання, що подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, що мають істотне значення, і шлюб підлягає розірванню. Враховуючи вищевикладене і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

01 грудня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони з 20 травня 2008 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, який було зареєстровано Селецькою сільською радою Турійського району Волинської області. Від цього шлюбу вони мають три неповнолітні дитини: сина [PERSON], [INFO], дочок [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем у неї не склалося через несумісність характерів та різні погляди на сімейне життя, зловживання відповідачем спиртними напоями. На цьому грунті між ними часто виникали сварки та непорозуміння. На примирення з [PERSON] не згідна ні за яких умов та, оскільки їх шлюб існує тільки формально і його збереження суперечить її інтересам, просила цей шлюб розірвати. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, подавши суду заяву від 27 грудня 2016 року про розгляд справи за її відсутності, де вказує, що позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, подавши суду заяву від 27 грудня 2016 року про розгляд справи за його відсутності, де зазначає, що позов визнає та не заперечує проти розірвання шлюбу. Враховуючи, що в дане судове засідання не зявилися всі особи, які беруть участь у справі, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення. Зі свідоцтва про шлюб серії 1-ЕГ № 033844 слідує, що сторони перебувають у шлюбі, що зареєстрований 20 травня 2008 року Селецькою сільською радою Турійського району Волинської області, актовий запис № 02 (а. с. 5). Відповідно до свідоцтв про народження серії 1-ЕГ № 073082, серії І-ЕГ № 178761 та серії І-ЕГ № 217746 (а. с. 6. 7, 8) сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. У відповідності до ч. 1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, які мають істотне значення. Судом встановлено, що в даному випадку сім'я розпалась остаточно, сторони не підтримують подружні стосунки, шлюб існує формально, підстави для надання сторонам строку на примирення відсутні, а подальше перебування їх у шлюбі суперечить інтересам кожного, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати. Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача [PERSON] 551.20 грн. витрат по сплаті судового збору. На підставі викладеного, ст.ст. 104, 105, 110, 112 СК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

01 грудня 2016 року [PERSON] звернулая в суд із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], вказавши на те, що відповідач є їх батьком. Сторони проживали разом без реєстрації шлюбу. Спільне життя не склалось. Сторони припинили свої відносини. Після розірвання відносин відповідач проживає окремо від позивача та дітей. Неповнолітні діти перебувають на повному утриманні матері. Сам матеріально добровільно допомагати утримувати дітей належним чином відповідач відмовляється, хоча зобовязаний це виконувати. Відповідач є працездатною людиною, має можливість забезпечити належне виховання та утримання дітей, а тому позивач просить стягувати з [PERSON] аліменти на її користь на неповнолітніх дітей щомісячно в примусовому порядку до досягнення дітьми повноліття. В судове засідання позивач не зявилася, про причини неявки суд не повідомила. Відповідач в судове засідання подав зачву, в якій позовні вимоги визнав, не заперечував проти стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей в розмірі 1000 грн. Заслухавши сторін, проаналізувавши документи справи, врахувавши ту обставину, що відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] до [PERSON] проживали разом без реєстрації шлюбу. За час спільного проживання у них народилося двоє дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Батьком неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] є [PERSON], що вбачається із копій свідоцтв про народження дітей (а.с. 3-4). Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Всупереч вимогам ст. 181 Сімейного Кодексу України сторони не досягли домовленості щодо утримання дітей, а тому даний позов підлягає до задоволення. Свого обовязку утримувати дітей відповідач не виконує, неповнолітні діти перебувають на повному утриманні матері, а тому суд приходить до висновку, що на користь позивача слід стягнути аліменти з відповідача на утримання неповнолітніх дітей. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч.1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліменти у твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище позивача та відповідача, який є працездатним, інших утриманців у нього немає. Суд вважає, що [PERSON] спроможний надавати матеріальну допомогу малолітнім дітям в розмірі 1000 грн. щомісячно, до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. ст. 81, 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп. На підставі наведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-04 00:00:00

01 грудня 2016 року [PERSON] пред'явила в суд позов до [PERSON] про розірвання шлюбу, який був зареєстрований між ними 14 грудня 1985 року в Личаківському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції. В обгрунтування своїх вимог зазначала про те, що у шлюбі в них народилося двоє дітей, які на даний час є повнолітніми. Спільне життя із відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, у них різні погляди на шлюб та сім'ю. Вони виявилися нездатними підтримувати нормальну моральну атмосферу у сім'ї, піклуватися про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби та взаємодопомоги. Подружні відносини не підтримують та більше десяти років проживають окремо. Спільне господарство вони не ведуть та шлюб розривають вдруге. За таких обставин вважає, що подальше збереження шлюбу є недоцільним та суперечить її інтересам, тому вона вирішила звернутися в суд. В судове засідання, яке було призначено на 05 січня 2017 року о 10.00 год., позивач [PERSON] не з'явилася та подала до суду заяву, з якої вбачається, що вона підтримує позовні вимоги, проти винесення в справі заочного рішення не заперечує та просить проводити розгляд справи у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився повторно, хоч про час та місце розгляду справи повідомлявся в установленому порядку. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи у його відсутності, позивач, не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів. У відповідності до положень ст. 197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників процесу, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення оскільки між сторонами наступив розлад, який носить стійкий характер. Сторони тривалий час не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства та подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

01 грудня 2016 року в.о. начальника відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Полонському районі (далі Фонд) [PERSON] звернулася до суду із заявою про відстрочку виконання рішення суду від 18 липня 2016 року, яким Фонд зобовязано здійснити перерахунок страхових виплат [PERSON] із зарплати головного енергетика. Державний виконавець відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Хмельницькій області (далі Виконавець) 22 листопада 2016 року виніс постанову, якою зобовязав Фонд виконати рішення суду. Фонд не має можливості виконати рішення суду з вини СТОВ «Каленицьке», яке на виконання цього ж рішення суду не надає Фонду довідку, на підставі якої Фонд здійснить перерахунок страхових виплат. Постанову Виконавця Фонд оскаржив в судовому порядку. У випадку відстрочки виконання рішення суду Фонд отримає кошти на виплату виконавчого збору. Просить відстрочити виконання рішення суду до розгляду по суті Полонським районним судом скарги Фонду на постанову Виконавця. В судовому засіданні представник [PERSON] вимоги заяви підтримує повністю. Стягував [PERSON] заперечує поти задоволення заяви. Представник Виконавця та СТОВ «Каленицьке» до суду не прибули. Заслухавши пояснення представника заявника та стягувача, вивчивши матеріали справи, суд вважає наступне. Відповідно до ст.373 ЦПК України суд у виняткових випадках може відстрочити виконання рішення. В суді встановлено, що на підставі рішення суду Фонд повинен здійснити перерахунок страхових виплат [PERSON] Виконавець виніс постанову про виконання рішення суду. Фонд оскаржив вказану постанову до Полонського районного суду. Вказані обставини підтверджені постановою Виконавця та скаргою до суду на цю постанову. Відповідно до п.2 ч.1 статті 34 Закону України від 02 червня 2016 року №1404 «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа; З огляду на встановлені обставини та правові положення суд вважає, що Фонд звернувся із скаргою на постанову Виконавця і суд, який розглядає скаргу, за клопотанням Фонду може зупинити стягнення на підставі виконавчого листа. За таких обставин звернення Фонду із цією заявою не відповідає вимогам чинного законодавства, тому що вимоги про відстрочку не є конкретними - не вказано точного терміну, на який Фонд просить надати відстрочку. Також Фонд має можливість скористатись своїм правом і звернутися до суду, який розглядає скаргу на постанову Виконавця, із клопотанням зупинити виконання рішення суду до завершення розгляду скарги. Тому заява задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-01 00:00:00

01 грудня 2016 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Пролетарської перемоги, 12. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 30.11.2016р. о 12 год. 40 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 30.11.2016р. о 12 год. 40 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра [PERSON] лікарні КЗ «ДКПЛ» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора тривожна, занепокоєна, до чогось прислуховується. Висловлює маячні ідеї впливу. [PERSON] було поставлено попередній діагноз шизофренія, параноїдна форма. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-01 00:00:00

01 грудня 2016 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: м. Дніпро, вул. Фабричнозаводська, 3/61. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 30.11.2016 р. о 20 год. 55 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є небезпечним та представляє реальну загрозу для безпеки оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 30.11.2016 р. о 20 год. 55 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Аржинова лікарні КЗ «ОЦЕМД та МК» ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий тривожний, напружений, агресивний. [PERSON] було поставлено попередній діагноз шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, галюцинаторно-параноїдний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-01 00:00:00

01 грудня 2016 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Гаванська, 15. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 31.11.2016р. о 10 год. 08 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним, і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 31.11.2016р. о 10 год. 08 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Свіріна лікарні КЗ „ДСШМД ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що у хворого виражено інтелектуально-мнестичне зниження, про напади не памятає [PERSON] було поставлено попередній діагноз розумова відсталість внаслідок органічної етіології у степені імбецильності. Почастішання судом. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-01 00:00:00

01 грудня 2016 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Кірова, 106-А/99. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 30.11.2016р. о 15 год. 16 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним, і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 30.11.2016р. о 15 год. 16 хв. гр. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Давидова лікарні КЗ „ДМП № 1 ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий доступний вербальному контакту. Настрій знижений, злегка розгублений. На прості запитання намагається відповідати в плані заданого. Анамнестичні дані повідомляє плутано, утруднюється в підборі слів, збивається. В місто знаходженні орієнтований вірно. Дезорієнтований в календарному часі, себе називає правильно. Обмани сприйняття на момент огляду поведінкою не виявляє. Мислення торпедне, малопродуктивне. Порушена концентрація уваги, виражена відволікаємість. Память знижена переважно на поточні дії. [PERSON] було поставлено попередній діагноз органічний делірій. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved