overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

Прокурор Володимирецького району в інтересах Рівненської центральної міської лікарні звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення витрат на лікування потерпілого від злочину, мотивучи слідуючим: 24.05.2013 року, близько 20.00. в смт. Володимирець, в приміщенні кафе-бару "Охушка", [PERSON], перебуваючи в стані алкогольного сп"яніння , не маючи умислу на заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, в ході конфлікту наніс один удар правою рукою в область туловища [PERSON], який також був в стані алкогольного сп"яніння-сидів на стільці та не втримавшись впав на землю, вдарившись при цьому головою об тверде покриття, в наслідок чого отримав тілесні ушкодження з якими був госпіталізований у Володимирецьку ЦРЛ. Згідно висновку судово-медичної експертизи за №13-Д від 29.12.2013 року , у громадянина [PERSON] виявлені тілесні ушкодження у вигляді важкої черепно-мозкової травми, перелому кісток склепіння черепа з переходом на основу, забій-стиснення головного мозку важкого ступеня, гостру епідуральну гематому правої гемісфери головного мозку, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень як небезпечних для життя. Своїми діями, які виразились в необережному нанесені тяжких тілесних ушкоджень [PERSON] вчинив кримінальне правопорушення , передбачене ст.. 128 КК України. Вироком Володимирецького районного суду від 06.02.2014 року [PERSON] визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 128 КК України. Згідно довідки-розрахунку, виданої Рівненською центральною міською лікарнею №1/9-3931 від 04.12.2013 року вартість лікування потерпілого [PERSON] у нейрохірургічному відділенні з 25.05.2013 року по 11.06.2013 рік становить 3201, 78 грн. Дані витрати відповідачем у добровільному порядку не відшкодовано. А тому, позивач просить стягнути з [PERSON] витрати на лікування потерпілого від злочину. У судовому засіданні прокурор підтримав заявлені вимоги, дала пояснення по суті пред»явленого позову. Відповідач у судовому засіданні позов визнав, згідний відшкодовувати витрати понесені на лікування [PERSON] Вислухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав: Вироком Володимирецького районного суду від 06.02.2014 року [PERSON] визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 128 КК України і призначено покарання у виді 150 годин громадських робіт . А як зазначено у ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов»язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров»я на лікування потерпілого від цього злочину. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

Прокурор Володимирецького району звернувся з позовом в інтересах держави в особі КЗ «Володимирецька центральна районна лікарня» до [PERSON] про стягнення витрат на лікування потерпілої від злочину [PERSON], в сумі 392,10 грн. В судовому засіданні представник прокуратури підтримав позовні вимоги. Відповідач в судове засідання неодноразово не з"явився, хоча своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце слухання справи, в зв"язку з чим судом ухвалено рішення про заочний розгляд справи. Дослідивши обставини справи, суд вбачає підстави для задоволення позову з наступних підстав. В ході досудового розслідування кримінального провадження №12012190050000151 від 13.12.2012 року встановлено, що в с.Малий Жолудськ Володимирецького району на подвір'ї хутора Будище, в ході сімейної сварки [PERSON] вкусив зубами за вказівний палець правої руки свою співмешканку [PERSON], внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження у вигляді скальпованої рани нижньої фаланги 2-го пальця правої кисті. Згідно висновку судово-медичної експертизи №255 від 25.08.2013 року виявлене на тілі громадянки [PERSON] тілесне ушкодження у вигляді скальпованої рани нижньої фаланги 2-го пальця правої кисті могло виникнути від дії тупих предметів, утворитися у вказаний в обставинах термін, та відноситься до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров'я. [PERSON] засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК. У відповідності до розрахунку КЗ «Володимирецька центральна районна лікарня» розмір витрат на лікування потерпілої [PERSON] становить 392,10 грн. Згідно ст.1166 ЦК України матеріальна шкода, заподіяна неправомірними діями фізичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. У відповідності до ст.1206 ЦПК України, особа, яка вчинила злочин, зобов"язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров"я на лікування потерпілого від цього злочину. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Прокурором надано достатні і належні докази розміру витрат КЗ «Володимирецька центральна районна лікарня» на лікування [PERSON] незаконними діями відповідача на суму 392,10 грн., і ця сума підлягає до стягнення з відповідача. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

Прокурор в позовній заяві просив стягнути з відповідачів солідарно 17 613 грн. 06 коп. заборгованості по кредиту, який вони отримали згідно з договором від 20 квітня 2011 року по програмі підтримки індивідуального житлового будівництва на селі, на користь "Обласного фонду сприяння інвестиціям та будівництву", а також на користь держави судові витрати. В судовому засіданні повністю підтримав свої позовні вимоги. Відповідачі в судовому засіданні позов визнали повністю і безумовно і не заперечували щодо стягнення з них вищезгаданої суми. Представник позивача в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час і м місце попереднього розгляду справи, про що свідчить розписка про отримання ним судової повістки про виклик до суду, заяви про відкладення розгляду справи не подавав. За згодою з учасниками процесу суд провів попередній розгляд у відсутність представника позивача. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч.3 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 р. "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню, оскільки він повністю і безумовно визнаний відповідачами, це визнання не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. В даному випадку в наявності є всі законні підставі для винесення рішення у попередньому судовому засіданні відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

Прокурор Зборівського району звернувся до суду в інтересах держави в особі Гає-Розтоцької сільської ради про визнання спадщини відумерлою. В обгрунтування вимог позивач посилається на те, що в с.Гаї Розтоцькі Зборівського району проживала [PERSON], якій належало право на земельну частку (пай) в СС "Гаї" с.Гаї Розтоцькі Зборівського району, посвідчене сертифікатом серії [NUMBER]. [INFO] року [PERSON] померла. Заповіт нею не складався і спадщини ніхто не прийняв. Прокурор в судовому засіданні позовні вимоги підтримав і зіслався на обставини викладені в заяві. Представник заінтересованої особи відділу Держземагенства у Зборівському районі не заперечує проти задоволення заяви. Суд заслухавши пояснення заявника, представника заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ст.1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття суд визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Судом встановлено, що [INFO] року померла [PERSON] Їй належало право на земельну частку (пай) в СС "Гаї" с.Гаї Розтоцькі Зборівського району, посвідчене сертифікатом серії [NUMBER]. [PERSON] заповіту не складала і спадщину після її смерті ніхто не прийняв. Таким чином враховуючи, що відсутні спадкоємці за заповітом і за законом спадщину слід визнати відумерлою.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

Прокурор Зборівського району звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що підвальне приміщення адміністративного будинку сільської ради передано в оренду без проведення конкурсу,а договір оренди укладений терміном на 10 років нотаріально не посвідчений та не зареєстрований у встановленому порядку. Прокурор в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та зіслався на обставини, викладені в позові. Представник сільської ради факт порушення законодавства в ході прийняття рішення про передачу в оренду приміщення та при укладенні відповідного договору визнав повністю. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 29 січня 2015 року Озернянською сільською радою Зборівського району прийнято рішення "Про надання дозволу на оренду нежитлового підвального приміщення в адмінбудинку Озернянської сільської ради під спортивний зал". 16 лютого 2015 року укладено з [PERSON] договір оренди вищезазначеного приміщення. Відповідно до ст.9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" фізичні та юридичні особи, які бажають укласти договір оренди, направляють заяву, проект договору оренди, а також інші документи відповідному орендодавцеві. Орендодавець протягом п'яти днів після погодження умов договору оренди з органом, уповноваженим управляти відповідним майном (у випадках, передбачених цим Законом, органом Антимонопольного комітету України), а в разі якщо заява про оренду майна не потребує узгодження (щодо оренди окремого індивідуально визначеного майна, крім нерухомого), протягом 15 днів після дати її реєстрації розміщує в офіційних друкованих засобах масової інформації та на веб-сайтах орендодавців оголошення про намір передати майно в оренду або відмовляє в укладенні договору оренди і повідомляє про це заявника. Протягом 10 робочих днів після розміщення оголошення орендодавець приймає заяви про оренду відповідного майна. Протягом трьох робочих днів після закінчення строку приймання заяв орендодавець своїм наказом ухвалює рішення за результатами вивчення попиту на об'єкт оренди. У разі якщо подано лише одну заяву, конкурс на право оренди не проводиться і договір оренди укладається із заявником. У разі надходження двох і більше заяв орендодавець оголошує конкурс на право оренди. Згідно із вимогами ст. ст. 793, 794 Цивільного кодексу України договори оренди нерухомого майна, що укладені строком на три роки і більше підлягають державній реєстрації та нотаріальному посвідченню. Озернянською сільською радою в порушення вищезазначених норм законодавства надано дозвіл на оренду підвального приміщення площею 162,98 м.кв. без подання оголошення про передачу майна в оренду, без проведення конкурсу на право оренди вказаного приміщення, а укладений договір нотаріально не посвідчений. Таким чином враховуючи, що при прийнятті рішення про передачу майна в оренду порушено вимоги законодавства, його слід визнати незаконним, а укладений договір розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

прокурор Зборівського району Тернопільської області в інтересах держави в особі фінансового управління Тернопільської обласної державної адміністрації, Комунального закладу Тернопільської обласної ради "Тернопільська університетська лікарня" звернувся з позовом до [PERSON] про відшкодування витрат, понесених закладом охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинув сумі 5726грн. У судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримав, посилаючись на те, що відповідача згідно з вироком Зборівського районного суду від 11 грудня 2014 року визнано винною за ч.1 ст. 286 КК України та призначено покарання. Внаслідок дій відповідачки потерпілий [PERSON] отримав тілесні ушкодження та знаходився на стаціонарному лікуванні і на його лікування держава понесла витрати в сумі 5726 грн. Відповідач позову не визнала, пояснила, що вона оплачувала лікування потерпілого, відшкодувала збитки, в даний час коштів у неї немає. Дослідивши та оцінивши докази по справі суд встановив, що вироком Зборівського районного суду від 11 грудня 2014 року, який набрав законної сили, встановлено, що [PERSON] 13 вересня 2014 року о 04 год. керуючи автомобілем Пежо Експерт державний номерний знак [NUMBER], рухалась автодорогою Львів-Тернопіль в сторону м. Тернополя. На 92км+330м. вказаної автодороги, порушуючи вимоги п.п.10.1., 11.2., 11.3 Правил дорожнього руху України та вимог горизонтальної дорожньої розмітки 1.1 (вузька суцільна лінія) додатку № 2 ПДР України не вела автомобіль як найближче до правого краю дороги, [PERSON] виїхала на зустрічну смугу руху, де допустила зіткнення з автомобілем ИЖ 2717-230, державний номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON], який рухався в напрямку м. Львова. Внаслідок зіткнення, водій [PERSON] отримав тілесні ушкодження, які належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Згідно ч.4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Сума витрат на проведення лікування [PERSON] в сумі 5726 грн. підтверджена довідкою №01-3/2637 від 26 листопада 2014 року Комунального закладу Тернопільської обласної ради "Тернопільська університетська лікарня". Згідно ч.1 ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобовязана відшкодувати витрати закладові охорони здоровя на лікування потерпілого від цього злочину. За таких обставин позов слід задовольнити. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-26 00:00:00

Прокурор звернувся в суд із заявою про визнання недієздатним [PERSON], який являється розумово відсталим внаслідок психічної хвороби, йому встановлена 2 група інвалідності з дитинства, і з огляду на стан свого психічного здоров"я він не віддає звіт своїм діям та не може керувати ними, а тому потребує постійного догляду за особою, в зв"язку з чим йому слід встановити опіку зі сторони матері [PERSON] У судовому засіданні прокурор підтримав пред"явлені вимоги та викладені у заяві обставини справи. Представник органу опіки у судовому засіданні пояснив, що хворого слід визнати недієздатним і щодо нього необхідно встановити опіку зі сторони матері для забезпечення інтересів психічно хворої людини. [PERSON] у судовому засіданні підтримала пояснення вказаних вище осіб, давши згоду на призначення її опікуном. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення вказаних осіб, приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню. Ст. 39 ЦК України передбачає, що фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Внаслідок психічного розладу здоров"я [PERSON] являється інвалідом 2 групи з дитинства і потребує згідно акту судово-психіатричної експертизи № 178-2014 від 15.04.2014 року стороннього догляду, не віддаючи звіт своїм діям та не керуючи ними, а тому суд вбачає достатньо підстав для задоволення заяви щодо визнання [PERSON] недієздатним. Згідно ст.ст. 58, 60 ч. 1 ЦК України опіка встановлюється над фізичними особами, які визнані недієздатними. Відповідно до ч.4 ст.63 ЦК України опікун призначається переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов'язки опікуна На даний час [PERSON] потребує стороннього догляду, а тому йому слід призначити опікуна, функції якого і в даний час фактично здійснює його мати [PERSON], що робиться для належного захисту інтересів психічно хворої людини. Рішенням виконкому Великокоровинецької селищної ради від 17.07.2013 року за № 56 визнано за доцільне призначити опікуном [PERSON] над недієздатним сином для забезпечення інтересів останнього. При цьому суд враховує, що [PERSON] дала свою згоду на призначення її опікуном, володіє повною цивільною дієздатністю та має можливість виконувати обов'язки опікуна, перебуває у родинних відносинах з особою, що потребує опіки, доглядає свого сина. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

Прокурор звернувся в суд із заявою про визнання недієздатною [PERSON], яка являється розумово відсталою внаслідок психічної хвороби, їй встановлена безстроково 1 група інвалідності з дитинства, і з огляду на стан свого психічного здоров"я дана особа не віддає звіт своїм діям та не може керувати ними, а тому потребує постійного догляду за особою і їй слід встановити опіку зі сторони матері [PERSON] У судовому засіданні прокурор підтримав пред"явлені вимоги та викладені у заяві обставини справи. [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що її доньку з огляду на стан психічного здоров"я слід визнати недієздатною, давши згоду на призначення її опікуном над донькою. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення вказаних осіб, приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню. Ст. 39 ЦК України передбачає, що фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Внаслідок психічного розладу здоров"я [PERSON] являється інвалідом 1 групи з дитинства і потребує згідно висновку судово-психіатричної експертизи від 11.02.2014 року № 52-2014 стороннього догляду, не віддаючи звіт своїм діям та не керуючи ними, а тому суд вбачає достатньо підстав для задоволення заяви щодо визнання [PERSON] недієздатною. Згідно ст.ст. 58, 60 ч. 1 ЦК України опіка встановлюється над фізичними особами, які визнані недієздатними. Згідно ч.4 ст.63 ЦК України опікун призначається переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов'язки опікуна На даний час [PERSON] потребує стороннього догляду, а тому їй слід призначити опікуна, функції якого і в даний час фактично здійснює її мати [PERSON], що робиться для належного захисту інтересів психічно хворої людини. Рішенням виконкому Турчинівської сільської ради від 18.09.2013 року за № 37 визначено за доцільне призначити опікуном [PERSON] над недієздатною донькою для забезпечення інтересів останньої. При цьому суд враховує, що остання дала свою згоду на призначення її опікуном, володіє повною цивільною дієздатністю та має можливість виконувати обов'язки опікуна, перебуває у родинних відносинах з особою, що потребує опіки, доглядає свою доньку. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-03 00:00:00

Прокурор звернувся з позовом до [PERSON], зазначивши, що неповнолітній син останнього - [PERSON], має статус дитини позбавленої батьківського піклування, а згідно даних Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, за відповідачем зареєстроване право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS]. Таким чином прокурор, посилаючись на ст.ст.17, 25 Закону України "Про охорону дитинства", ст.32 Закону України "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування", ст.248 СК України, ст.60 ЦК України, просить суд накласти заборону на відчуження частини житлового приміщення. В судовому засіданні прокурор підтримав свої вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач позов не визнав з тих підстав, що рішення органу опіки та піклування про закріплення за неповнолітнім [PERSON] житлового приміщення, було прийнято без його участі та відома. Законний представник неповнолітнього, представник органу опіки та піклування і Служби у справах дітей, в судовому засіданні вказали на обґрунтованість позову. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що відповідач доводиться батьком неповнолітньому [PERSON], [INFO] та позбавлений батьківських прав відносно дитини на підставі рішення Ріпкинскього районного суду Чернігівської області від 29.04.2011 року. Частиною 3 ст.29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років, є місце проживання її батьків або одного з них. Відповідач є власником 1/3 частини квартири [ADDRESS] і на момент позбавлення його батьківських прав, був зареєстрований за вказаною вище адресою. Рішенням виконавчого комітету Ріпкинської селищної ради № 147 від 28.11.2011 року, за неповнолітнім [PERSON] закріплено право користування житловим приміщенням. У відповідності до п.3 ч.3 ст.71 ЖК України, жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках влаштування у заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Неповнолітній [PERSON] з 09.04.2008 року навчається і проживає, а з 24.05.2011 року перебуває на повному державному утриманні у Чернігівській ЗОШ ім.Коцюбинського. Згідно п.2 ч.1 ст.248 СК України, дитина-сирота і дитина, позбавлена батьківського піклування, яка проживає у навчальному або іншому дитячому закладі, має право на збереження права користування житлом, у якому вона раніше проживала. Аналогічні положнення містить ч.3 ст.25 Закону України «Про охорону дитинства», ст.32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування». На підставі викладеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову. У відповідності до ст.88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню в доход держави судовий збір.

Outcome: approved