Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-01 00:00:00

У грудні 2019 року до Печерського районного суду м. Києва надійшлов позов [PERSON] до Акціонерного товариства «Правекс банк» про стягнення коштів. В обґрунтування позову позивач зазначає про те, що 24.02.2015 року між ним та АТ «Правекс банк» укладено договір №29 майнового найму індивідуального сейфа. У 2015 році позивач в індивідуальний сейф №3301 поклав власні грошові кошти, а саме 1 780 000 доларів США, 1 230 000 євро та 230 000 швейцарських франків, оригінал договору оренди сейфу, медичну страховку, та анкету-заяву майнового найму індивідуального сейфа. Вважає, що відповідачем не виконано взятих на себе зобов`язань за вищевказаним договором майнового найму індивідуального сейфа та забезпечення неможливості доступу до нього третіх осіб належним чином, оскільки 05.12.2016 року близько 14.30 год. Позивач прийшов до банку, щоб перевірити вміст сейфу та виявив, що грошові кошти та документи, що зберігалися у сейфі відсутні. Про що повідомив працівників банку та поліцію про факт викрадення грошових коштів та документів. За наведених обставин, позивач вважає, що крадіжка грошових коштів із сейфа сталась внаслідок порушення банком своїх зобов`язань за умовами Договору, а також порушень Банком та його працівниками вимог зобов`язання щодо організації приміщення сховища, ідентифікації клієнтів та забезпечення належного доступу до сховища. За наведених обставин ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09.12.2019 відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено здійснювати за правилами позовного (загального) провадження. 20.03.2020 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що йому не було і не могло бути відомо про те, які саме матеріальні цінності позивач зберігав в орендованому сейфі, а відтак, і не може нести відповідальність за їх втрату, оскільки опис та оцінка майна банком не проводилась; позов не містить точної інформації про походження коштів у позивача, оскільки позивач вказує різні версії щодо походження вказаних коштів; відсутні будь-які докази розміщення позивачем грошових коштів в сумі 21 780 000 доларів США, 1 230 000 євро та 230 000 швейцарських франків в орендованому сейфі за договором №3301 на користування індивідуальним сейфом; результати експертизи, поліграфу не можуть бути належними та допустимими доказами. 26.05.2020 представник позивача подав до суду заяву про зміну (доповнення) підстав позову, у якій зазначив, що спірні правовідносини регулюються договором комплексного обслуговування фізичної особи № 100162738 від 03.08.2015 та Правилами (договірними умовами) надання послуг на умовах комплексного обслуговування для клієнтів - фізичних осіб ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК», затверджених рішенням Голови Правління ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» від 11.03.2016 № 44. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 07.10.2020 витребувано у відповідача належним чином завірені копії документів, а саме: довідки про перевірки або акти перевірок приміщень АТ «ПРАВЕКС-БАНК» по вул. Княгині Ольги, 5 в м. Рівне, що проводилися Національним банком України щодо виконання вимог, передбачених пунктами 20, 23-26, 29, 41 та 73 Правил з організації приміщень банків в Україні, затвердженими Постановою НБУ від 10.02.2016 № 63 (в редакції від 07.10.2016); договори, акти виконаних робіт, сертифікати та інші документи, які підтверджують обладнання приміщення АТ «ПРАВЕКС-БАНК» по вул. Княгині Ольги, 5 в м. Рівне системами охоронної сигналізації, системами відео спостереження, а також облаштування кабіни клієнтів відповідно до вимог, передбачених пунктами 20, 23-26, 29, 41 та 73 Правил з організації приміщень банків в Україні, затвердженими постановою НБУ від 10.02.2016 № 63 (в редакції від 07.10.2016). На виконання вказаної ухвали суду 10.11.2020 відповідач подав до суду докази перевірки НБУ та договори, акти та сертифікати на підтвердження обладнання приміщення банку системами охоронної сигналізації та відеоспостереження, які були долучені до матеріалів справи. 13.11.2020 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача не погоджується з вказаними доводами відповідача у відзиві.Вказує, що слідчим експериментом встановлено, що в індивідуальний сейф дійсно можливо помістити 1 780 000 доларів США, 1 230 000 євро та 230 000 швейцарських франків з вказаним номіналом банкнот. 26.01.2021 року надійшли заперечення на відповідь на відзив позивача, в якому відповідач повністю не погоджується з доводами на які посилається позивач,підтримує позицію викладену у відзиві. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28.09.2021 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті. 19.10.2021 представник позивача надав суду письмові пояснення до судової практики у подібних спорах, які були долучені до матеріалів справи. 02.11.2021 року від відповідача надійшли письмові пояснення щодо справи. Під час розгляду справи представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Представник відповідача вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позовних вимог, вказав, що позов є необґрунтованим та безпідставим, а наведені у ньому відомості та докази такими, що належним чином непідтверджені та недоведені. Суд вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. 24.02.2015 року, як вбачається з матеріалів справи й не заперечувалось сторонами в судовому засіданні, між [PERSON] та Акціонерним товариством «Правекс банк» укладено договір № 29 майнового найму індивідуального сейфа від 24.02.2015. Відповідно до п.1.1 Договору «Банк надає клієнту в майновий найм індивідуальний сейф №3301 розміром 240х303х450 на строк з 24.02.2015 по 23.08.2015. 03.08.2015 року між позивачем та відповідачем укладено договір комплексного обслуговування фізичної особи №100162738, відповідно до п. 1.2 якого банк за анкетою-заявою Клієнта, що є невід`ємною частиною цього договору, зобов`язується надати клієнтові наведені у Правилах (договірних умовах) надання послуг на умовах комплексного обслуговування для клієнтів - фізичних осіб ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» (далі - Правила), що розміщені в приміщеннях установ банку та офіційному сайті банку в мережі Інтернет за адресою www.pravex.ua та обрані клієнтом послуги на умовах, визначених анкетою-заявою клієнта, чинними на момент проведення операції тарифами банку, Правилами, Правилами міжнародних платіжних систем, даним договором та внутрішніми нормативними документами банку. Клієнт має право скористатися будь-якою послугою, що надається банком в рамках комплексного обслуговування, яке здійснюється відповідно до умов цього договору. Підставою для надання банком тієї або іншої послуги є надання клієнтом анкети-заяви банку, форма якої є невід`ємною частиною Правил (а також надання інших необхідних для отримання такої послуги документів). Того ж дня, між позивачем та відповідачем підписано анкету-заяву №47 майнового найму індивідуального сейфа, з продовженням строку майнового найму до 03.08.2016 року. 01.08.2016 року між позивачем та відповідачем підписано анкету-заяву №85 майнового найму індивідуального сейфа №3301 розміром 240х303х450 строком до 31.07.2017 року. Згідно умовами Договору на користування індивідуальним сейфом Банком було надано у тимчасове користування [PERSON] індивідуальний сейф №3301 та ключі. У 2015 року у вказаний індивідуальний сейф №3301 позивачем було поміщено 1 780 000 доларів США, 1 230 000 євро та 230 000 швейцарських франків, оригінал договору оренди сейфу, медичну страховку та анкету-заяву майнового найму індивідуальногосейфу. В подальшому протягом 2015-2016 років [PERSON] забрав частину грошових коштів у розмірі 230 000 євро. 14.11.2016 позивач відвідав банк, щоб перевірити вміст сейфа. Усі грошові кошти та документи були на місці. Як зазначає позивач, при відвідуванні ним 05.12.2016 року близько 14.30 год. орендованого згідно Договору на користування індивідуальним сейфом, останнім було виявлено зникнення розміщених в такому сейфі належних йому грошових коштів у розмірі 1 780 000 доларів США, 1 000 000 євро та 230 000 швейцарських франків, про що останнім в цей же день було повідомлено працівників та керівництво Банку та поліцію. На підставі заяви [PERSON] про злочин, а саме крадіжки грошових коштів та документів з сейфа, Рівненським відділом поліції ГУ НП в Рівненьскій області було відкрито кримінальне провадження № 12016180010008425 від 05.12.2016 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КПК України. Позивач вважає, що крадіжка грошових коштів із сейфа сталася внаслідок порушення банком своїх зобов`язань за умовами договору, а також порушень банком та його працівниками вимог законодавства щодо організації приміщення сховища, ідентифікації клієнтів та забезпечення належного доступу до сховища, а відтак банк зобов`язаний відшкодувати завдані Позивачеві збитки. Спір у даній справі стосується наявності правових підстав для покладення на відповідача обов`язку по відшкодуванню завданих внаслідок неналежного виконання ним взятих на себе зобов`язань за Договором на користування індивідуальним сейфом зобов`язань збитків у розмірі 1 780 000 доларів США, 1 000 000 євро та 230 000 швейцарських франків За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Положеннями ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Згідно із ч. 1 ст. 13 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. У відповідності до ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства. З огляду на викладені норми вбачається, що підставою виникнення зобов`язання та права вимоги його виконання є, зокрема, договір, що встановлює обов`язкові дії для його сторін. Судом встановлено, що зазначений правочин за своїм змістом та виходячи з правовідносин, що склалися між ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» і [PERSON] (розміщення в найманому індивідуальному сейфі цінностей без відома Банка про них), є договором про надання індивідуального банківського сейфа, що не охороняється банком, тобто, правовідносини за ним унормовані приписами ст. 971 Цивільного кодексу України, за нормами якої до договору про надання особі банківського сейфа без відповідальності банку за вміст сейфа застосовуються положення цього Кодексу про майновий найм (оренду). Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Згідно з ч. 1 ст. 767 ЦК України, наймодавець зобов`язаний передати наймачеві річ у комплекті і у стані, що відповідають умовам договору найму та її призначенню. Відповідно до п. 1.10. Договору, Банк несе відповідальність за цілісність сейфів, що здані в майновий найм. Таким чином, Банк був зобов`язаний забезпечити цілісність сейфа і порушення цього зобов`язання має наслідком настання для Банку цивільно-правової відповідальності. Як на підставу для покладення на відповідача обов`язку з відшкодування вказаних збитків позивач зазначає про те, що Банком неналежно було виконані взяті на себе зобов`язання згідно Договору на користування індивідуальним сейфом щодо забезпечення неможливості доступу до вмісту відповідного сейфу третіх осіб, що і стало наслідком їх зникнення. Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, вказує на те, що предметом спірного Договору на користування індивідуальним сейфом є виключно передання в майновий найм (оренду) індивідуального сейфу без відповідальності банку за вмісту індивідуального сейфу; будь-яких коштів від [PERSON] на зберігання Банком не приймалося та опису вміту сейфа не проводилось, у зв`язку з чим неможливо підтвердити, які дійсно матеріальні цінності останній зберігав в орендованому згідно спірного правочину сейфі, відтак, неможливо встановити наявність повного складу цивільного правопорушення для покладення відповідної відповідальності. Частиною 1 ст. 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Положеннями частин 1, 2 ст. 205 Цивільного кодексу України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. За правилами ч. 1 ст. 6 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Частиною 2 ст. 628 Цивільного кодексу України встановлено, що сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до п. 20 Правил з організації приміщень банків в Україні, затверджених Постановою Правління НБУ від 10.02.2016 р. № 63 (надалі - «Правила»), банк зобов`язаний обладнати сховище та/або сховище для індивідуальних сейфів: 1) першим рубежем системи охоронної сигналізації - безпосередньо двері сховища та/або сховища для індивідуальних сейфів сповіщувачем, що реагує на їх відчинення; 2) другим рубежем системи охоронної сигналізації - об`єм сховища та/або сховища для індивідуальних сейфів за допомогою сповіщувача дуального (комбінованого) типу з різним фізичним принципом дії». Згідно з п.п. 23-24 Правил, банк зобов`язаний обладнати сейф, що використовується як сховище та/або сейф з індивідуальними сейфами: 1) першим рубежем системи охоронної сигналізації - безпосередньо двері сейфа сповіщувачем, що реагує на їх відчинення; 2) другим рубежем системи охоронної сигналізації - зовнішні поверхні сейфа за допомогою сповіщувачів, що реагують на його руйнування ззовні. Банк зобов`язаний застосовувати сповіщувачі з різними фізичними принципами дії для першого та другого рубежів системи охоронної сигналізації сховища, сховища для індивідуальних сейфів та/або сейфа з індивідуальними сейфами». Відповідно до п.п. 25-26 Правил, банк зобов`язаний розташовувати кодовий пристрій керування ППК системи охоронної сигналізації сховища, сховища для індивідуальних сейфів, сейфа, що використовується як сховище, сейфа з індивідуальними сейфами в передсховищі та/або в прішіщенні, що виконує функції передсховища для встановленого в ньому сейфа. Банк зобов`язаний визначити внутрішнім актом банку перелік осіб, допущених до роботи з кодовими пристроями керування ППК. Згідно з п. 29 Правил, банк зобов`язаний обладнати передсховище, приміщення, що виконує функції передсховища для встановленого в ньому сейфа та/або сейфа з індивідуальними сейфами сповіщувачами системи охоронної сигналізації об`ємного типу. Відповідно до абз. 2 п. 41 Правил, банк зобов`язаний обладнати системою відеоспостереження з обов`язковою реєстрацією та архівацією відеосигналу з відеокамер у цілодобовому режимі строком не менше ніж 60 діб - сховище для індивідуальних сейфів та або приміщення, у якому встановлено сейф з індивідуальними сейфами. Відповідно до п. 3.2 Договору, Банк несе відповідальність за цілісність сейфа за умови отримання Клієнтом, його довіреною особою «Правил майнового найму індивідуальних сейфів ПА Т КБ «ПРАВЕКС-БАНК», які є невід 'ємною частиною Договору». Таким чином, Правила встановлюють вимоги щодо обладнання охоронними сигналізаціями сховищ та сейфів з індивідуальними сейфами. Незважаючи на це, Банк не обладнав приміщення, де розташовуються індивідуальні сейфи, системою відеоспостереження, що підтверджується висновком Банку за матеріалами службового розслідування № 07-02/146 К1 від 13.12.2016 р. та протоколом оглядумісця події від 06.12.2016 р., і, таким чином, не виконав обов`язок забезпечити цілісність сейфа. Як вбачається з матеріалів справи, Департаментом із запобігання легалізації (відмиванню) доходів одержавних злочинними шляхом і внутрішньої безпеки проведено службове розслідуванн відносно зави [PERSON] щодо крадіжки коштів, за результатами якої надано висновок від 13.12.2016 №07-02/146 КІ, з якого вбачається, що індивідуальні сейфи сигналізацією не обладнанні, камери спостереження в приміщенні де знаходяться сейфи -відсутні. Згідно з п. 4.1 Договору «за невиконання обов`язків за даним Договором Сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України». За результатами проведеної судової трасологічної експертизи замка сейфа, з якого було викрадено грошові кошти позивача, експерт у висновку від 29.03.2017 р. № 1.2-1363/16 встановив, що на сувальдах та внутрішніх поверхнях прирізного замка, вилученого 06.12.2016 р. в ході огляду місця події - приміщення депозитарію ПАТ КБ «ПРАВЕКС- БАНК» по вул. Кн. Ольги, 5 в м. Рівне, виявлено сліди дії стороннього предмету. У висновку експерта від 29.03.2019 р. № 1.5-88/19 за результатами судової трасологічної експертизи, проведеної в кримінальному провадженні № 12016180010008425 зазначено, що прирізний замок, вилучений 06.12.2016 р. в ході огляду місця події - приміщення депозитарію ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» по вул. Кн. Ольги, 5 в м. Рівне, міг бути відчинений за допомогою твердих предметів з відповідними габаритними характеристиками робочих частин (наближеними до штатних ключівдостатніми для введення їх в ключову шпарину замка, подолання секретності останнього та переміщення основного ригеля. Відтак, замок індивідуального сейфа, в якому позивач зберігав власні грошові кошти та документи, був зламаний, що дало змогу викрасти грошові кошти та документи. Таким чином, Банк не виконав обов`язку щодо забезпечення цілісності сейфа, не дотримався законодавчих вимог щодо безпеки сховища та індивідуальних сейфів, допустив до сховища особу за недійсним паспортом, що призвело до крадіжки грошових коштів позивача. Протоколом огляду від 26.11.2019 р. та протоколом проведення слідчого експерименту у 29.11.2019 р. підтверджується факт того, що вказані кошти могли поміститися та зберігатися у індивідуальному сейфі Позивача розміром 240x303x450 мм, розташованому у відділенні ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» по вул. Кн. Ольги, 5 в м. Рівне. Факт знаходження вказаних коштів у індивідуальному сейфі підтверджується, зокрема, протоколами допиту потерпілого у кримінальному провадженні № 12016180010008425 від 05.12.2016 р. та 06.12.2016 р. Стосовно джерела походження коштів [PERSON] вказав, що дані кошти є власними, які він заробив протягом свого життя. Постановою слідчого Рівненського відділу поліції ГУ Національної поліції в Рівненській області старшого лейтенанта поліції Ярмольчука Ю.В. від 23.10.2019 у кримінальному провадженні № 12016180010008425 було призначено психологічну експертизу із застосуванням спеціального технічного пристрою - комп`ютерного поліграфа з метою перевірки обставин і деталей вчинення крадіжки, а також перевірки показань потерпілого ( [PERSON] ). За результатами проведення психологічної експертизи (опитування із застосуванням спеціального технічного пристрою - комп`ютерного поліграфа) у кримінальному провадженні № 12016180010008425 складено висновок експерта № 03110/031-Я від 31.10.2019. У резолютивній частині даного висновку зазначається, що в ході експертизи у громадянина [PERSON] виявилися психофізіологічні реакції, на запитання, які свідчать про те, що він у 2015 році помістив у індивідуальний сейф ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНКУ» грошові кошти у сумі 1 780 000 (один мільйон сімсот вісімдесят тисяч) доларів США номіналом по 100 доларів, складені у пачки по 10 000, 1 230 000 (один мільйон двісті тридцять тисяч) євро номіналом по 500 євро складені у пачки по 50 000, 230 000 (двісті тридцять тисяч) швейцарських франків номіналом по 1 000 та 200 франків. Водночас, у ході експертизи не виявлялися психофізіологічні реакції на запитання, які свідчать про те, що він у період часу від серпня 2015 року по 05 грудня 2016 року забирав самостійно або у змові з ким-небудь із індивідуального сейфу ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНКУ» грошові кошти у сумі 1 780 000 (один мільйон сімсот вісімдесят тисяч) доларів США номіналом по 100 доларів, 1 000 000 (один мільйон) євро номіналом по 500 євро, 230 000 (двісті тридцять тисяч) швейцарських франків номіналом по 1000 та 200 франків. До позовної заяви позивачем додано копію договору позики (безпроцентного), який був укладений 24.02.2015 між [PERSON] (позикодавцем) та [PERSON] (позичальником). Відповідно до п. 1.1 договору позики позикодавець передає позичальнику безпроцентну позику в сумах: 1 800 000.00 доларів США, що за офіційним курсом, встановленим НБУ, складає 50 924 160,00 гривень; 1 250 000 євро, що за офіційним курсом, встановленим НБУ, складає 39 954 250,00 гривень; 250 000 франків Швейцарії, що за офіційним курсом, встановленим НБУ, складає 7 449 300,00 гривень, а позичальник зобов`язується повернути зазначену суму позики в обумовлений строк. На виконання вказаного договору 24.02.2015 сторонами складено розписку про отримання позики, відповідно до якої [PERSON] отримав вказану суму в іноземній валюті готівкою. Суд бере до уваги, що наданий позивачем договір позики від 24.02.2015 є дійсним та у судовому порядку не оспорювався. Доказів протилежного сторонами не надано. Відтак, позивачем підтверджено джерело отримання грошових коштів у відповідній сумі відповідно до укладеного ним договору позики. Відповідач також заявляє, що результати психологічної експертизи (поліграфу) не є доказами за процесуальним законодавством. Натомість, позивач вказує, що висновок експерта № 03110/031-Я від 31.10.2019 за результатами проведення психологічної експертизи є належним та допустимим доказом і підлягає оцінці судом на загальних підставах. Оцінюючи висновок психологічної експертизи суд відзначає, що процесуальне законодавство не містить виключного переліку даних, які можуть бути доказами. Відтак, з метою повного і всебічного розгляду справи суд повинен дати оцінку кожному наявному у матеріалах справи доказу з точки зору його належності належності, допустимості та достовірності. З цих підстав суд відхиляє доводи відповідача, що докази, отримані позивачем у кримінальному провадженні, не можуть бути доказами у цивільній справі. З аналогічних підстав суд відхиляє доводи відповідача, що висновок психологічної експертизи сам по собі не може бути доказом у справі. Вказаний доказ підлягає оцінці і перевірці судом у сукупності із доказами по справі. Вказана правова позиція підтверджується практикою Верховного Суду. Верховний Суд вважає результати психологічної експертизи доказом у справі. У постанові від 12.02.2020 у справі № 457/906/17 Верховний Суд зазначив, що зважаючи на істотні протиріччя в поясненнях сторін щодо проведення розрахунку за оспорюваним договором купівлі-продажу, судом першої інстанції було призначено у даній справі судову психологічну експертизу з використанням поліграфа. Суд жодним чином не заперечив щодо використання такої експертизи як доказу, а лише вказав, що у порушення вказаних вимог процесуального законодавства, суди першої та апеляційної інстанцій, незважаючи на те, що із висновку експертизи експерта № 01805/018-Д, який покладено в основу рішень, не вбачається, що [PERSON] ввів в оману [PERSON], не врахували та залишили поза увагою, що аргументи позивача фактично зводяться до викладення обставин неналежного виконання відповідачем умов укладеного договору. Отже, Верховний Суд підтвердив, що висновок психологічної експертизи може бути доказом у справі і що такий висновок може бути покладено в основу рішення. Стосовно заперечень відповідача про кваліфікацію експерта та використане під час дослідження обладнання суд відзначає таке. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 72 ЦПК України експертом може бути особа, яка володіє спеціальними знаннями, необхідними для з`ясування відповідних обставин справи. Експерт може призначатися судом або залучатися учасником справи. Таким чином, процесуальний закон не ставить вимог щодо включення експерта до Реєстру атестованих судових експертів. Навпаки, вибір експерта є правом учасника справи, за умови, що експерт володіє необхідними знаннями. На підтвердження кваліфікації експерта та якості використаного обладнання позивач додав до позовної заяви копію технічного паспорту на комп`ютерний поліграф та сертифікату відповідності до нього, копії документів, що підтверджують кваліфікацію експерта, стаж експертної роботи, наявність профільної освіти. Тому вказані доводи відповідача є безпідставними і не ґрунтуються на правових нормах. Водночас, судом встановлено, що всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України відповідачем не надано суду доказів, які б підтверджували доводи відповідача про неправдивість показань позивача, відсутність у нього відповідних грошових коштів та розміщення їх у індивідуальному сейфі. Окрім того, позивач посилається на те, що протоколом огляду від 26.11.2019 та протоколом проведення слідчого експерименту від 29.11.2019 підтверджується факт того, що вказані кошти могли поміститися та зберігатися у індивідуальному сейфі позивача розміром 240х303х450 мм, розташованому у відділенні ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» по вул. Княгині Ольги, 5 в м. Рівне. Відповідач заперечував проти врахування судом результатів слідчого експерименту, оскільки під час експерименту було використано імітаційні, а не справжні купюри, а також не зафіксовані розміри замка і викрадені документи. Суд відхиляє вказані доводи відповідача, з огляду на таке. Відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК України з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань. Згідно із ч.ч. 5-6 ст. 240 КПК України слідчий експеримент, що проводиться в житлі чи іншому володінні особи, здійснюється лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді за клопотанням слідчого, погодженого з прокурором, або прокурора, яке розглядається в порядку, передбаченому цим Кодексом, для розгляду клопотань про проведення обшуку в житлі чи іншому володінні особи . Про проведення слідчого експерименту слідчий, прокурор складає протокол згідно з вимогами цього Кодексу. Крім того, у протоколі докладно викладаються умови і результати слідчого експерименту. Як вбачається із протоколу проведення слідчого експерименту шляхом відтворення дій, обстановки та обставин події від 29.11.2019, який міститься в матеріалах справи, слідчий експеримент проводився слідчим Ярмольчуком Ю.А. у відділенні «Рівненська обласна дирекція» АТ «ПРАВЕКС-БАНК» за адресою: м. Рівне, вул. Соборна, 112. У слідчому експерименті, зокрема, брав участь потерпілий - [PERSON] та директор відділення - Панасюк Михайло Петрович. Відповідно до протоколу потерпілий [PERSON] для проведення слідчої дії надав імітаційні купюри, таким розміром та об`ємом як грошові кошти, що були викладені. Відповідно до протоколу огляду предмета від 26.11.2019, який міститься в матеріалах справи, слідчим проведено огляд і обміри купюр номіналом 100 доларів США, 500 євро, 200 та 1000 швейцарських франків. Надалі на підставі отриманих даних про товщину однієї купюри були виготовлені імітаційні пачки, що відповідали геометричним розмірам 100 купюр відповідної валюти. Відтак, в експерименті були використані пачки звичайного паперу, однак кількість аркушів у цих пачках (товщина імітаційних пачок) відповідала геометричним розмірам пачок справжніх купюр (по 100 шт.). Перед проведенням слідчого експерименту слідчий здійснив заміри товщини зазначених позивачем пачок купюр і виготовив пачки відповідних розмірів із паперу. Таким чином, було максимально точно відтворено обставини, описані позивачем. Таким чином, представник банку (директор відділення «Рівненська обласна дірекція» АТ «ПРАВЕКС-БАНК» Панасюк М.П.) був присутній під час проведення слідчого експерименту, проте жодних зауважень стосовно помилковості методики експерименту чи його результатів не висловив. Оскільки банк не висловлював свої заперечення під час проведення слідчого експерименту, то це свідчить про те, що наведені ним гіпотетичні похибки в умовах експерименту не впливали на кінцевий результат слідчого експерименту. Окрім того,слідчим експериментом було підтверджено, що усі кошти, які зберігав у сейфі позивач могли поміститися у сейф. Відтак, та частина коштів, яка була викрадена, могла також поміститися у сейф. Водночас, відповідачем не надано доказів, які б підтверджували заперечення представника банку щодо методики проведення слідчого експерименту, його результатів, а також доказів оскарження відповідних дій у кримінальному провадженні. У відзиві на позов банк пояснив, що у відділенні «Рівненська обласна дирекція» індивідуальні сейфи знаходилися у сейфі (шафі), який виконував роль сховища для індивідуальних сейфів; при цьому такий сейф знаходився в приміщенні, яке відповідно до п. 66 Постанови НБУ № 63 мало статус передсховища. Встановлення відеоспостереження в передсховищі прямо суперечить вимогам постанови НБУ № 63, оскільки по своїй суті передсховище повинно унеможливити спостереження за порядком відчинення та зачинення дверей сховища (тобто шафи з індивідуальними сейфами). Встановлення відео безпосередньо у сейфі, тобто у шафі з індивідуальними сейфами теж неможливе без пошкодження зовнішньої оболонки такого сейфа. Більше того, будь-які пошкодження зовнішньої оболонки сейфа з індивідуальними сейфами є підставою для відкликання сертифікату відповідності. Крім того, зрозумілим є те, що відео у шафі є неефективним засобом спостереження за можливими незаконними діями клієнтів. Окрім того, у відзиві банк пояснив, що вимоги про обов`язкове обладнання безпосередньо сховища з сейфами відеоспостереженням, а також обладнання кожного індивідуального сейфа сигналізацією були відсутні. Як вбачається із висновку за результатами службового розслідування вих. № 07-02/16 від 13.12.2016, який наявний в матеріалах справи, в ході службового розслідування встановлено, що індивідуальні сейфи сигналізацією не обладнані, камери спостереження в приміщенні, де знаходяться сейфи - відсутні. Відтак, виходячи з пояснень банку та наявних у матеріалах доказів (протоколу огляду місця події від 06.12.2016, висновку за результатами службового розслідування від 13.12.2016) зберігання цінностей здійснювалося у сейфі (шафі) з індивідуальними сейфами; шафа знаходилася у приміщенні, яке виконувало роль передсховища; відеоспостереження у сховищі було відсутнє; індивідуальні сейфи не були обладнані сигналізацією; кабіна клієнтів не була облаштована (відсутня). Судом враховано, що відповідно до п. 75 Правил з організації приміщень банків банк зобов`язаний забезпечити зберігання цінностей клієнта в індивідуальному сейфі, який установлено в сховищі для індивідуальних сейфів, або в сейфі з індивідуальними сейфами. Таким чином, банк самостійно визначає спосіб зберігання цінностей і облаштування сховища, зокрема шляхом встановлення індивідуального сейфа у сховищі для індивідуальних сейфів або шляхом встановлення сейфа з індивідуальними сейфами. Відповідач обрав другий спосіб - сейф з індивідуальними сейфами, де роль сейфа виконувала шафа. Суд вважає, що вказаний спосіб зберігання цінностей суперечить вимогам Правил, оскільки згідно з п. 4 Правил і сховище, і сховище для індивідуальних сейфів повинні бути приміщеннями. Відповідно до п. 2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 № 127, приміщення - це частина внутрішнього об`єму будівлі, обмежена з усіх сторін захисними конструкціями - стінами або перегородками (у тому числі з вікнами і дверима) зі стелею (перекриттям) і підлогою, з можливістю входу і виходу. Горищний простір, а також простір, огороджений сітчастими захисними конструкціями, перегородками не до стелі (перекриття) заввишки менше ніж 190 см, не є приміщенням. Відтак, металева шафа з індивідуальними сейфами - не є приміщенням, а відтак не могла виконувати роль сховища для індивідуальних сейфів. Облаштування шафи як «сховища» для індивідуальних сейфів є порушенням вимог п.п. 4, 75 Правил. У свою чергу обрання такого способу улаштування сховища (шафа із індивідуальними сейфами замість сховища (приміщення) з індивідуальними сейфами) унеможливило виконання ряду обов`язкових вимог організації захисту приміщення банку, а саме - вимоги щодо відеоспостереження у сховищі (п. 41 Правил) та вимоги щодо кабіни клієнтів (п. 73 Правил). Судом також відхиляються надані банком докази стосовно відсутності порушень щодо облаштування приміщень банків та докази стосовно обладнання приміщень відділення системами охоронної сигналізації та відеоспостереження, виходячи з такого. Відповідно до довідки НБУ про перевірку АТ «ПРАВЕКС-БАНК» за напрямком: організація касової роботи, інкасації коштів та перевезення валютних цінностей, технічний стан та організація охорони приміщень від 07.03.2019 Національним банком України у період з 22.01.2019 по 01.03.2019 було проведено планову інспекційну перевірку АТ «ПРАВЕКС-БАНК» за період з 01.01.2016 до 01.01.2019. Доводи банку про те, що НБУ в результаті проведення комплексної інспекційної перевірки банку за період з 01.01.2016 по 01.01.2019 не встановив порушень з боку банку щодо обладнання приміщення даного відділення (по [ADDRESS] ) є необґрунтованими та спростовуються іншими доказами, які наявні у матеріалах справи. Зокрема, як вбачається із наданого банком рішення Голови спостережної ради № 03/13 від 08.11.2017 відділення «Рівненська обласна дирекція» було переміщено у приміщення за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, відділення банку «Рівненська обласна дирекція» за адресою: м. Рівне, вул. Княгині Ольги, 5 переїхало у інше приміщення ще у листопаді 2017 року, а відтак не було і не могло бути перевірене Національним банком України у січні-березні 2019 року. Як вбачається із наданих позивачем доказів, у рамках кримінального провадження слідчий звертався із листом від 20.03.2019 № 4335/116/6/200-19 до НБУ щодо надання інформації, чи відповідає обладнання, встановлене у приміщенні Банку за адресою: м. Рівне, вул. Княгині Ольги, 5 вимогам, передбаченими Правилами. На запит слідчого НБУ у листі від 15.04.2019 № 0008/20446 відповів, що перевірка зазначеного вище відділення АТ «ПРАВЕКС-БАНК» по викладеним у листі фактам фахівцями Департаменту грошового обігу Національного Банку України не здійснювалась. Таким чином, судом встановлено, що Національний банку України не проводив перевірку відділення банку «Рівненська обласна дирекція» за адресою: м. Рівне, вул. Княгині Ольги, 5 у період з 2015 року до моменту переміщення цього відділення у інше приміщення (у листопаді 2017 року). З цих підстав, суд відхиляє доводи відповідача про наявність доказів дотримання вимог Правил з організації захисту приміщень банків в Україні, які зафіксовані перевіркою НБУ у 2019 році. Також в обґрунтування позовної заяви позивач посилався на те, що працівниками банку порушено вимоги законодавства щодо ідентифікації клієнта, оскільки було допущено до відвідування сховища особу на підставі підробленого паспорта. Відповідач в цій частині заперечував проти доводів позивача, вказуючи, що вина працівників щодо порядку ідентифікації не встановлена, тому твердження позивача про порушення вимог ідентифікації також є передчасними та не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами. Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (в редакції від 19.10.2016) банк зобов`язаний ідентифікувати та верифікувати відповідно до вимог законодавства України клієнтів (крім банків, зареєстрованих в Україні), що відкривають рахунки в банку. Таким чином, банк, укладаючи договір майнового найму індивідуального сейфа та надаючи клієнту доступ до такого індивідуального сейфа та сховища, зобов`язаний був встановити особу, яка звертається до банку (здійснити ідентифікацію та верифікацію клієнта), на підставі дійсного паспорта громадянина України. Отже, укладаючи Договір на користування індивідуальним сейфом, Банк взяв на себе зобов`язання із надання послуг по охороні відповідного сейфу, зокрема, шляхом забезпечення неможливості доступу до нього сторонніх осіб з метою збереження розміщених клієнтом цінностей. Вказаний обов`язок покладено на відповідача і приписами п. 8.4 Правил з організації захисту приміщень банків України, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.02.2016 № 63, відповідно до яких Банк зобов`язаний забезпечити зберігання цінностей клієнта в індивідуальному сейфі, який установлено у сховищі для індивідуальних сейфів, або в сейфі з індивідуальними сейфами. Пункт 41 Правил у редакції від 07.10.2016 р., яка була чинна на моменту вчинення крадіжки, передбачає обов`язок Банку «обладнати системою відеоспостереження з обов`язковою реєстрацією та архівацією відеосигначу строком не менше ніж три доби сховище для індивідуальних сейфів, робоче місце касира, зону клієнтів біля робочого місця касира та вхід/вихід клієнтів до банку». Такі приписи, в силу положень ст. 56 Закону України "Про Національний банк України", є обов`язковими до виконання всіма банками. Наведене спростовує твердження відповідача про те що він, відповідно до положень укладеного з [PERSON] . Договору на користування індивідуальним сейфом, не несе будь-якої відповідальності за вміст такого індивідуального сейфу, оскільки відповідний обов`язок щодо забезпечення зберігання цінностей клієнта в індивідуальному сейфі покладено на Банк, у тому числі, вищевказаним нормативно-правовим актом. Саме на зазначені обставини вказується Банком і на офіційній веб-сторінці ПАТ "Правекс банк" в мережі інтернет за посиланням https://www.pravex.com.ua/chastnym-licam/inshi-poslugi/seyfi, де, рекламуючи дану послугу, Банк визначає такі сейфи як місце надійного зберігання грошових коштів, цінних паперів, документів, ювелірних виробів, предметів мистецтв та інших цінностей, гарантуючи зі свого боку контроль доступу до вмісту сейфа виключно Клієнта та уповноважених ним осіб. Недотримання гарантії (порушення взятого на себе зобов`язання) зумовлює настання відповідальності на загальних підставах. У відповідності до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитківу результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення:1) протиправної поведінки;2) розміру збитків;3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками;4) вини. Отже, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Тобто, протиправна дія є причиною, а шкода - наслідком протиправної дії. Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов`язку з відшкодування збитків. Відповідно до ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Правочин, яким скасовується чи обмежується відповідальність за умисне порушення зобов`язання, є нікчемним. Наведені положення чинного законодавства України, як і Цивільний кодекс України в цілому, не надають прямого визначення вини, однак вказують на те, що особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. З урахуванням викладеного можна дійти висновку про те, що невжиття особою всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання взятого на себе зобов`язання свідчить про наявність протиправної поведінки такої особи. Судом встановлено, що в силу приписів ст. ст. 6, 628 Цивільного кодексу України, положень п. 8.4. Правил з організації захисту приміщень банків України, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.02.2016 № 63, Договору на користування індивідуальним сейфом, з укладенням відповідного договору Банк взяв на себе зобов`язання із забезпечення охорони переданого наймачу у користування сейфу та недоторканості його вмісту третіми особами. У відповідності до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями ст. 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За умовами Договору Банк зобов`язався забезпечити доступ до індивідуального сейфу [PERSON] , його довірених осіб, а також третіх осіб, у випадках визначених законодавством. Докази доступу третіх осіб до індивідуального сейфу у випадках, визначених законодавством, чи уповноваження на такі дії [PERSON] третіх осіб, у матеріалах справи відсутні. З огляду на викладене, факт зникнення розміщених [PERSON] в орендованому за Договором сейфі грошових коштів свідчить про те, що всупереч приписів ст. ст. 509, 525, 526 Цивільного кодексу України, відповідачем не було належним чином виконано взяті на себе зобов`язання із забезпечення охорони переданого наймачу у користування сейфу та недоторканості його вмісту третіми особами, що безумовно свідчить про наявність такої складової цивільного правопорушення як вини та протиправної поведінки Банку у зникненні належних третій особі коштів. При цьому, вина та протиправна поведінка Банку, яка полягає у зазначених вище порушеннях передбачених Договором гарантій, не залежить від визначення чи засудження конкретної фізичної особи, яка вчинила чи могла вчинити відповідне діяння, оскільки забезпечення такої гарантії є договірним зобов`язанням Банку. Відтак, наявність кримінального провадження, відкритого за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 Кримінального кодексу України, не являється підставою для визначення протиправної поведінки та вини (яка за змістом ст. 614 ЦК України презюмується) Банку, а лише додатково свідчить про системність характеру порушення гарантій по забезпеченню надійності сховища для індивідуальних сейфів. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідачем не було надано належних доказів в розумінні ст. 77 ЦПК України, на спростування таких доводів. Таким чином, суд дійшов висновків про те, що матеріалами справи належним чином підтверджується існування такого складового елементу цивільного правопорушення як доведення розміру завданих збитків (шкоди), а відповідачем належних та допустимих доказів на спростування таких обставин не надано. Щодо наявності причинно-наслідкового зв`язку між встановленими судом протиправною поведінкою Банку та завданими збитками (шкодою), суд зазначає наступне. Із наявних у матеріалах справи доказів та встановлених судом обставин вбачається, що зникнення належних [PERSON] , грошових коштів, зумовлено саме недостатністю вжитих Банком заходів по охороні відповідного індивідуального сейфу та неналежним виконанням Банком взятих на себе зобов`язань із забезпечення недоторканості вмісту відповідного сейфу третіми особами, що підтверджує існування відповідного елементу складу цивільного правопорушення. Таким чином, протиправна поведінка Банку безпосередньо вплинула на настання наслідків у вигляді зникнення коштів, що свідчить про наявність у даному випадку причинно-наслідкового зв`язку між такою поведінкою Банку та понесенням відповідних збитків. З огляду на викладене суд вважає, що відповідач неналежно виконав взяті на себе за укладеним з [PERSON] договором на користування індивідуальним сейфом від 01.08.2016 р. зобов`язань, які потягли за собою збитки у розмірі у розмірі 1 780 000 доларів США, 1 000 000 євро та 230 000 швейцарських франків. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] до Акціонерного товариства «Правекс банк» про стягнення коштів є правомірним та обґрунтованими, підтвердженими наявними в матеріалах справи доказами та не спростованими належним чином і у встановленому порядку відповідачем, а відтак такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, то відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню витрати з оплати судового збору у розмірі 9605 (дев`ять тисяч шістсот п`ять тисяч) грн.

Outcome: approved