Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-24 00:00:00

У вересні 2016 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що вона є матір'ю відповідача [PERSON] та бабусею неповнолітнього [PERSON], [INFO]. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] мають сина [PERSON], [INFO]. Відповідачі перебувають на обліку у нарколога як особи, які вживають наркотичні речовини, належним чином не виконують свої обов'язки по вихованню дитини, життям сина не цікавляться, не виявляють бажання спілкуватися з дитиною та приймати участь у її вихованні, а також не надають матеріальної допомоги на утримання дитини. Дитина мешкає з нею, [PERSON], та вона повністю займається її вихованням та забезпеченням. Враховуючи те, що відповідачі ухиляються від виконання батьківських обов'язків, просила позбавити їх батьківських прав у відношенні сина [PERSON], [INFO] та стягнути з відповідачів аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів щомісячно, але не менш ніж але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги про позбавлення відповідачів батьківських прав підтримала у повному обсязі, надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Просила позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON]. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання повторно не з'явилися за невідомих суду причин, про день та час слухання справи повідомлялися своєчасно та належним чином. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради Чавдар І.В. в письмовій заяві просила розглянути справу без її участі, проти задоволення позову не заперечувала, при ухваленні рішення просила максимально врахувати інтереси дитини. Прокурор Єрмакова Г.М. не заперечувала проти задоволення позову, оскільки з матеріалів справи вбачається ухилення відповідачів від виконання батьківських обов'язків відносно неповнолітнього сина тривалий час. Суд, вислухавши доводи сторін, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER], виданого Орджонікідзевським відділом ДРАЦС Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, неповнолітній [PERSON] народився [INFO] року, батьками якої є [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER], виданого Орджонікідзевського відділом ЗАГС 12.09.1977 року, його матір'ю є [PERSON]. Відповідно до положень ст. 165 Сімейного кодексу України, з позовом про позбавлення батьківських прав до суду має право звернутись, зокрема, особа, в сім'ї якої проживає дитина. Згідно акту від 25.08.2016р. та довідки від 09.09.2016р., виданих КСН «Таганрозький», неповнолітній [PERSON] фактично мешкає за адресою: [ADDRESS] разом з бабусею [PERSON] Згідно з ч. 4 ст.19 Сімейного Кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 Закону України "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування", органами опіки та піклування є районні, районні у містах Києві та Севастополі місцеві державні адміністрації, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад. З висновку Органу опіки та піклування Орджонікідзевської районної адміністрації від 20 січня 2016 року № 44.2-11025-44.1 вбачається, що тривалий час вихованням дитини [PERSON], займається бабуся [PERSON], батьки залишили дитину, місця їх мешкання не відомо. Умови проживання дитини разом з бабусею задовільні. Батьки дитини [PERSON] та [PERSON] не заперечують проти позбавлення їх батьківських право відносно сина [PERSON], про що свідчать їх заяви від 26.12.2016р. При таких обставинах, комісія про захист прав дитини прийшла до висновку про достатність підстав для позбавлення батьків батьківських прав відносно неповнолітньої дитини [PERSON]. Таким чином, досліджені в судовому засіданні докази свідчать про ухилення батьків [PERSON] та [PERSON] від виконання батьківських обов'язків відносно неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст.57- 60 ЦПК України. У даному випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один з батьків) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. В свою чергу батьки (один з батьків) повинні довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов'язки. Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 5 Сімейного кодексу України, держава охороняє сім'ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім'ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини. Згідно зі статтею 9 Конвенції ООН Про права дитини, держава має забезпечити, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли за рішенням суду буде встановлено, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Згідно зі ст.150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Проте згідно матеріалів справи, відповідачі [PERSON] та [PERSON] ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків, діє всупереч інтересам та потребам свого неповнолітнього сина [PERSON], що на думку суду є неприпустимим. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п.15, 16 постанови від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], не бажаючи приймати участь в судовому розгляді справи і реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову і доказування належного виконання ними батьківських обов'язків, тим самим не оспорюють наявних підстав для позбавлення їх батьківських прав. Виходячи перш за все з інтересів самої дитини, обставин, що були встановлені в судовому засіданні, приймаючи до уваги, що дитина не проживає з батьком та матір'ю тривалий час і вони не опікуються її долею, з дитиною не спілкуються, не цікавляться її життям, неповнолітня дитина не отримує від них тепла, материнської та батьківської турботи, приймаючи до уваги висновок органу опіки та піклування Орджонікідзевської райадміністрації, суд вважає за можливе позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Вирішуючи питання про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як вбачається зі змісту ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав, суд приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги ст. ст. 182, 183 СК України та приходить до висновку про можливість стягнення аліментів на користь позивача на утримання кожної дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідачів. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч.ч 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Як встановлено судом, неповнолітній [PERSON] проживає зі своєю бабусею [PERSON] та перебуває на її матеріальному забезпеченні, нею створені всі належні умови для створення необхідних побутових умов для проживання дитини, її психологічного та морального розвитку. Суд такими чином вважає, враховуючи викладене, що з відповідачів на користь позивачки підлягають стягненню аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Згідно п.1 ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Таким чином, з відповідачів підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved