Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

01 липня 2013 року прокурор Гагарінського району м. Севастополя звернувся до суду з названим позовом, в якому посилаючись на неправомірність прийнятого Севастопольською міською Радою рішення щодо передачі у власність [PERSON] земельної ділянки [ADDRESS], а також на неправомірність отримання [PERSON] державного акту на цю земельну ділянку, просить суд визнати недійсним рішення Севастопольської міської Ради № 98 від 14.12.2010 року про затвердження містобудівного обґрунтування та передачі у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,1000 га під [ADDRESS]; визнати недійсним виданий [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Севастопольської міської Ради, в порушення ст. 4, 88 Водного Кодексу України, ч.ч. 1,2 ст. 20, ч. 4 ст. 59, ч. 3 ст. 60, ст. 61 Земельного Кодексу України, ст.. 1 Закону України «Про планування і забудову територій», Генерального плану м. Севастополя, затвердженого рішенням Севастопольської міської Ради № 4113 від 13.12.2005 року, передана у власність земельна ділянка, що розташована у 50 метровій зоні прибережної захисної смуги, що відноситься до земель водного фонду, з порушенням порядку проведення зміни цільового призначення, та не могла бути передана у власність взагалі та з цільовим призначенням - для індивідуального дачного будівництва зокрема. Також, прокурор, просить поновити пропущений строк позовної давнини, так як про такі порушення прокурору стало відомо з акту перевірки від 01.06.2013 року. В судовому засіданні прокурор підтримав позовні вимоги в повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві. Щодо підстав звернення прокурора в порядку ст. 45 ЦПК України, повідомив, що прокурор звернувся в інтересах держави без представлення якогось конкретного органу, так як вважає, що оскаржуваним рішенням та державним актом порушуються право власності держави на спірну земельну ділянку, так як земля є національним багатством, що перебуває під охороною держави та неправомірне отримання її у власність завдає шкоди економічним інтересам держави. При цьому прокурор визнає, що спірна земельна ділянка належала територіальній громаді в особі Севастопольської міської Ради. Щодо неправомірності дій Севастопольської міської Ради визнає, що при передачі у власність спірної земельної ділянки не було порушено процедури її надання та ділянка передана у власність на підставі відповідних документів, що виключало можливість відмови в задоволенні заяви [PERSON], проте виявлені в ході прокурорської перевірки порушення дають підстави для визнання недійсним рішення Ради. Щодо неправомірності дій відповідача [PERSON] визнає, що будь-яких неправомірних дій вона не вчинила, проте отримала у власність земельну ділянку, яка не могла бути їй передана, в зв'язку з чим заявлена відповідачем. Представник третьої особи на стороні позивача - Державної Азово-Чорноморської екологічної інспекції в судове засідання не з'явився, але належним чином повідомлявся про місце та час розгляду справи. Враховуючи, що в ході судового розгляду не встановлено будь-яких прав та законних інтересів цієї особи, на які може вплинути рішення суду, суд вважає можливим розглянути справу у їх відсутність. Представник відповідача - СМР в судове засідання не з'явився, але надав заяву про розгляд справи у їх відсутність та письмові заперечення, відповідно до яких позов не визнав з підстав необґрунтованості. Так, представник СМР зазначає, що на час прийняття рішення було надано всі передбачені Земельним Кодексом України документи, в тому числі і від контролюючих державних органів для прийняття позитивного рішення про передачу у власність [PERSON] спірної земельної ділянки, земельна ділянка, яка передана [PERSON] не знаходиться у 50 метровій зоні прибережної захисної смуги. Відповідач [PERSON] та її представник в судове засідання не з'явились, проте належним чином повідомлені про місце та час розгляду справи. Причин неявки та заяв про відкладення судового засідання не надали. Враховуючи тривалість розгляду справи та неодноразову неявку відповідача в судове засідання, надання представником СМР всіх документів, що слугували підставою для прийняття рішення, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача [PERSON] на підставі наявних матеріалів. Заслухавши пояснення прокурора, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову з наступних підстав. Так судом встановлено, що рішенням Севастопольської міської Ради № 98 від 14.12.2010 року затверджено проект землеустрою та передано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,1000 га під [ADDRESS] для індивідуального дачного будівництва з віднесенням до категорії земель рекреаційного призначення. На підставі зазначеного рішення [PERSON] 15.02.2011 року отримала державний акт на право власності на цю земельну ділянку. Зазначене рішення Севастопольської міської Ради було прийнято на підставі заяви [PERSON], матеріалів проекту землеустрою (якими встановлено місце розташування ділянки за координатами, конфігурація земельної ділянки), з пояснювальною запискою (якою підтверджується розташування земельної ділянки за межами захисної смуги Чорного моря), та позитивних висновків контролюючих органів, в тому числі державних, а саме: узгодженого містобудівного обґрунтування від 12.10.2010 року (яким встановлено відповідність земельної ділянки для дачного будівництва генеральному плану м. Севастополя); позитивного висновку постійно діючої в м. Севастополі комісії по розгляду питань по узгодженню матеріалів землеустрою № 4 від 12.02.2010 року, до складу якої входить представник ГУ Держкомзему в м. Севастополі, представник Управління містобудування та архітектури Севастопольської СМДА, представник Держуправління охорони навколишнього середовища в м. Севастополі, представник міської санітарно-епідеміологічної станції, представник державної служби охорони культурної спадщини (яким узгоджено проекту технічної документації); окремими позитивними висновками Управління містобудування та архітектури № 494/4-2 від 03.02.2010 року (яким встановлена відповідність проекту землеустрою містобудівній документації та Генеральному плану міста Севастополя), Держуправління охорони навколишнього середовища в м. Севастополі № 539/31-06-92 від 10.02.2010 року (яким встановлена категорія землі - рекреаційне призначення, відповідність матеріалів вибору земельної ділянки містобудівній документації та генеральному плану міста, відсутність меж з територіями природоохоронного призначення та об'єктами природно-заповідного фонду), Міської санітарно-епідеміологічної станції № 81 від 29.02.2010 року (яким встановлено відсутність можливості впливу використання земельної ділянки для дачного будівництва на навколишнє середовище та поряд розташовані об'єкти), відділу державної служби охорони культурної спадщини СМДА № 10/97-10 від 10.02.2010 року (яким встановлена можливість використання земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва без завдання шкоди культурній спадщині НЗ «Херсонес Таврійський»), а також висновком державної експертизи землевпорядної документації від 10.03.2010 року № 1058/10, якою перевірені зазначені матеріали та з урахуванням доопрацювання, ця документації затверджена. Зазначені обставини не заперечуються прокурором та підтверджуються зазначеними документами, наданими Севастопольською міською Радою в ході судового розгляду. Крім того, прокурором при подачі позову надані аналогічні матеріали землеустрою з позитивними висновками тих самих контролюючих органів, які датовані 2009 роком з кінцевим розпорядженням Севастопольської міської державної адміністрації від 06.04.2010 року № 1221-р про передачу [PERSON] зазначеної земельної ділянки у власність. Проте, зазначене розпорядження не реалізоване, що вбачається з державного акту на право власності на землю, в якому підстава для виникнення цього права визначена як оскаржуване рішення Севастопольської міської Ради. За таких обставин суд визнає належними та допустимими доказами зазначені документи, що слугували підставою для прийняття Севастопольською міською Радою рішення про передачу [PERSON] зазначеної земельної ділянки у власність, надані на підтвердження правомірності дій Севастопольської міської Ради. На підтвердження факту розташування спірної земельної ділянки в зоні прибережної захисної смуги, прокурором надано ситуаційну схему розташування земельних ділянок в районі бухти Козача та бухти Солена в м. Севастополі, а також акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами № б/н від 10.06.2013 року. Як вбачається з ситуаційної схеми розташування земельних ділянок вбачається місце розташування спірної земельної ділянки, розрахунок 50 метрової смуг від берегової лінії по узрізу води станом на 17.05.2013 року, контур берегової лінії. Проте, ця схема не є документом до названого акту перевірки, так як перевірка проводилась з 04.06.2013 року, тобто пізніше схеми. Прокурором не зазначено до яких документів належить ця схема, ким складена. Як вбачається з акту перевірки Севастопольської міської Ради, перевірка проведена з метою встановлення дотримання законодавства щодо поводження з відходами та хімічними речовинами, яка проводилась без участі представника Севастопольської міської Ради та фактично без участі спеціалістів землевпорядників та проводилась за документами без виходу на місце розташування ділянок та без проведення відповідних замірів для встановлення фактичного розташування земельної ділянки. За таких обставин, враховуючи положення ч. 2 ст. 59 ЦПК України, суд приходить до висновку про недопустимість доказів у вигляді ситуаційної схеми та акту перевірки вимог законодавства щодо поводження з відходами та хімічними речовинами для підтвердження факту знаходження спірної земельної ділянки . Можливим доказом на підтвердження такого факту є землевпорядна експертиза, проте прокурором клопотання про її призначення не заявлено в ході розгляду справи. Інших доказів, які б підтвердили відносини, що склались між сторонами в ході розгляду справи надано не було, про наявність таких доказів не заявлено. Аналізуючи докази в їх сукупності, враховуючи положення ст. 4 ЦПК України, ст. 16 ЦК України щодо захисту судом порушених, невизнаних або оспорюваних прав лише у спосіб визначений законами України, положення ч. 1 ст. 11 ЦПК України щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог та на підставі лише наданих доказів, положення ч. 3 ст. 10, 60, 61 ЦПК України щодо обов'язку доказування сторонами обставин на які вони посилаються, суд приходить до наступних висновків. 1. Необґрунтованість посилання прокурора на ті обставини, що на час прийняття Севастопольською міською радою оскаржуваного рішення, не були усунені встановлені в державній експертизі землевпорядної документації зауваження, так як ці доводи спростовуються записом в цій експертизі щодо доопрацювання документації. Крім того, прокурором не надано доказів, які б підтвердили, що ці зауваження стосувались розташування земельної ділянки у 50 метровій зоні прибережної захисної смуги. 2. Необґрунтованість посилання прокурора на порушення Севастопольською міською Радою положень ст. 4, 88 Водного Кодексу України, ч.ч. 4 ст. 59, ч. 3 ст. 60, ст. 61 Земельного Кодексу України, так як Рішенням Севастопольської міської Ради № 8538 від 15 грудня 2009 року «Про встановлення меж прибережної захисної смуги Чорного моря вздовж узбережжя міста Севастополя» встановлено відсутність встановлених меж прибережної захисної смуги вздовж узбережжя міста Севастополя та передбачено розробку проекту землеустрою по встановленню в натурі (на місцевості) меж прибережної захисної смуги Чорного моря вздовж узбережжя міста Севастополя. Таким чином на час передачі у власність земельної ділянки (14.10.2010 року) та на час розгляду справи судом, межі прибережної захисної смуги в м. Севастополі не встановлені, що виключає можливість їх порушення. 3. Необґрунтованість посилань прокурора на порушення Севастопольською міською Радою положень ч.ч. 1,2 ст. 20 ЗК України щодо порядку зміни цільового призначення земельної ділянки, так як ці положення дотриманні внаслідок прийняття Севастопольською міською Радою, як власником земель комунальної власності, рішення № 98 від 14.12.2010 року про віднесення спірної земельної ділянки до земель рекреаційного призначення, що не виключає можливості її використання для дачного будівництва. 4. Необґрунтованість посилання прокурора на розташування спірної земельної ділянки в межах прибережної захисної смуги, так як матеріалами землеустрою ця обставина спростовується, в порушення ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, прокурором не надано належних та допустимих доказів на підтвердження такого факту. 5. Необґрунтованість посилань прокурора на порушення Севастопольською міською Радою положень ст. 1 Закону України «Про планування і забудову територій», Генерального плану м. Севастополя, затвердженого рішенням Севастопольської міської Ради № 4113 від 13.12.2005 року, так як висновками контролюючих органів, на підставі яких було прийнято оскаржуване рішення Ради, встановлено відповідність проекту землеустрою містобудівній документації та Генеральному плану міста. Доказів, які б спростували інформацію в цих документах, прокурором не надано та про їх наявність не повідомлено. Крім того, з графічних матеріалів генерального плану м. Севастополя (які знаходяться в вільному доступі на електронних ресурсах http://sev.gov.ua/economy/genplanrazv/, http://sevsovet.com.ua/index.php/city/2011-09-08-17-34-39?limitstart=0) не вбачається встановлених меж прибережної захисної смуги. 6. Необґрунтованість посилань прокурора на порушення прав та законних інтересів держави, так як прокурором не наведено які саме права або законні інтереси держави порушені, не визнані або оспорюються та підлягають захисту в судовому порядку за приписами ч. 2 ст. 2, ст. 15, ст. 3 ЦПК України. Доводи прокурора щодо порушення права власності держави на спірну земельну ділянку не відповідають дійсності, так як відповідно до ст. 13 Конституції України, від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування. При цьому прокурором визнається право Севастопольської міської Ради на розпорядження спірною ділянкою. Крім того, за наявних доказів вбачається, що Севастопольська міська Рада при прийнятті рішення про передачу у власність [PERSON] керувалась всіма передбаченими законодавством документами, які необхідні для прийняття таких рішень, а [PERSON] звернулась у встановленому порядку для реалізації свого права на безкоштовне отримання земельної ділянки у власність, що підтверджує правомірність їх дій та відсутність підстав для застосування положень ст. 13 ЦК України. За таких обставин, враховуючи, що в ході розгляду справи судом, не встановлено будь-яких дій заявлених відповідачів, які б порушили права держави Україна, не встановлено будь-якого права або законного інтересу держави Україна при передачі у власність відповідача земельної ділянки, які підлягають захисту, не встановлено факту перебування спірної земельної ділянки в межах прибережної захисної смуги, встановлення факту відсутності на час передачі ділянки у власність встановлених меж прибережної захисної смуги, встановлення факту відповідності землевпорядної документації Генеральному плану м. Севастополя, встановлення відсутності підстав для визнання недійсним рішення Ради та державного акту на право власності на землю, позовні вимоги щодо визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та щодо витребування земельної ділянки задоволенню не підлягають внаслідок необґрунтованості та недоведеності. На виконання приписів п. 2 ст. 214 ЦПК України, судом не встановлено пропуск прокурором трирічного строку позовної давнини, так як рішення Севастопольською міською Радою прийнято 14.12.2010 року, в зв'язку з чим, на підставі ст.ст. 257, 260 ЦК України, строк на звернення з позовом до суду закінчується 15.12.2013 року. За таких обставин, враховуючи, що відповідачами не подано заяву про застосування наслідків пропуску позовної давнини, немає необхідності в поновленні прокурору такого строку. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, враховуючи положення ст. 5 Закону України «Про судовий збір», якими звільнено прокурора від сплати судового збору, судовий збір покладається на державу. Про наявність інших витрат, передбачених ст. 79 ЦПК України, учасниками процесу в ході судового розгляду не заявлено. Підстав для застосування положень 367 ЦПК України суд не вбачає. В ході розгляду справи заходи забезпечення позову не застосовувались.

Outcome: dismissed