Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

У червні 2015 року позивачі звернулися до суду з позовом до Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Перша Павлоградська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, про визнання права власності на нерухоме майно, в якому просили суд визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS] в місті Павлограді Дніпропетровської області; визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS] в місті Павлограді Дніпропетровської області; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] в місті Павлограді Дніпропетровської області. В обґрунтування позову позивачі посилалися на те, що 14 грудня 1998 року між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] з другої сторони відбулася угода купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: житлового будинку [ADDRESS], загальною площею 39,3 кв.м, житловою площею 28,3 кв.м, та земельної ділянки загальною площею 0,10 га. Цей договір було зареєстровано Павлоградською товарною біржею відповідно до ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року, реєстраційний номер 12/09-НДТ. Їм на руки був виданий договір купівлі-продажу нерухомого майна і в подальшому вони стали власниками зазначеного домоволодіння та земельної ділянки, зареєстрували дану угоду в КП «Павлоградське МБТІ». Ними були виконані всі істотні умови договору купівлі-продажу нерухомого майна, тобто вони прийняли майно та сплатили за нього [PERSON] належну за договором грошову суму. [PERSON] в свою чергу втратила інтерес до цього правочину та не бажає посвідчувати зазначений договір нотаріально. [INFO] року помер [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на його майно, яке складається з 1/4 частини житлового будинку [ADDRESS] Дніпропетровської області. [PERSON] звернулася до Першої Павлоградської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом після померлого чоловіка. Але їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, так як договір купівлі-продажу спадкового майна був оформлений на товарній біржі. Таким чином, наявність об'єктивних причин не дозволяє оформити спадщину шляхом звернення до нотаріальної контори. У зв'язку з викладеним, вони змушені звернутися до суду за захистом своїх прав. У судове засідання позивачі не з'явилися, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять суд їх задовольнити. Представник відповідача Павлоградської міської ради Дніпропетровської області в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, при винесенні рішення покладається на розсуд суду. Представник третьої особи Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, при винесенні рішення покладається на розсуд суду. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позов з наступних підстав. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Положеннями ст. 47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 т. 48 цього Кодексу. Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконувала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. У відповідності до вимог ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до п. п. 1, 3 Договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного на Павлоградській товарній біржі 14 грудня 1998 року (а.с. 4), продавець [PERSON] продала, а [PERSON], який діяв в інтересах себе та неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], яка в подальшому змінила прізвище на [PERSON], а також [PERSON] купили житловий будинок [ADDRESS] Дніпропетровської області за 21 588,00 грн. Пунктом 3 вказаного договору підтверджується, що гроші Продавцем отримані від Покупця до підписання цього договору. Пунктом 4 даного договору засвідчено, що житловий будинок та земельна ділянка до цього часу нікому не продані, не подаровані, в спорі та під забороною не знаходяться. Таким чином, сторони відповідно до вимог ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), яка діяла на час укладання вказаного договору, виконали вказану норму матеріального права та вимоги ч. 2 ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року), яка діяла на час укладання договору, сторони повністю виконали угоду і в цьому випадку суд вправі за вимогою сторони, яка виконувала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" від 10 грудня 1991 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин - 14 грудня 1998 року, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 48 Закону України "Про власність" від 07 лютого 1991 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків. Статтею 49 вказаного закону передбачено, що володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Згідно вимог ч. 1 ст. 50 даного закону власник має право вимагати повернення (віндикації) свого майна з чужого незаконного володіння. Таким чином, договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] м. Павлограді Дніпропетровської області, укладений 14 грудня 1998 року на Павлоградській товарній біржі між [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з другої сторони - є дійсним. Окрім того, [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про його смерть (а.с. 11). Після його смерті залишилася спадщина, до складу якої входить перш за все 1/4 частина житлового будинку [ADDRESS]. Позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як передбачає ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку він не заявив про відмову від неї. Позивач [PERSON] звернулася до Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яка залишилося після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, однак отримала відмову у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на зазначене майно (а.с. 12). Відповідно до відомостей КП Павлоградське МБТІ право власності на житловий будинок [ADDRESS], який розташований на земельній ділянці загальною площею 0,1 га зареєстровано за [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого 14.12.1998 року Павлоградською товарною біржею р. № 12/09-НДТ. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивачів доведені матеріалами справи, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved