Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

01 жовтня 2019 року позивач\~ [PERSON] \~звернувся з\~позовом до\~ [PERSON] та [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна № 72 від 19 липня 2001 року, зареєстрованого Універсальною товарною біржею Нерухомість в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю 19.07.2001 року за № 72, відповідно до якого [PERSON] набув у власність квартиру [ADDRESS] . Свою позицію\~позивач обґрунтовує\~тим,\~що 19 липня 2001 року між ним та [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені неповнолітньої [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна № 72. Вказаний договір був зареєстрований в Універсальною товарною біржею Нерухомість. Згідно умов договору він набув у власність квартиру [ADDRESS] . Всі умови договору сторонами були виконані. Однак, оскільки зазначений договір не був посвідчений нотаріально, чого на той період часу не вимагалось, на даний час він позбавлений можливістю розпорядитись своєю власністю. В судове засідання позивач та його представник не з`явились. Представник позивача надала суду заяву з проханням розглядати справу без її участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не з`явились, причину неявки суду не повідомили. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином через оголошення на сайті Судова влада України. За таких обставин, відповідно до вимог ч. 4 ст. 233 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу без участі відповідачів на підставі наявних у ній даних і доказів та постановити заочне рішення, про що в судовому засіданні суд постановив відповідну ухвалу. Дослідивши докази в сукупності, суд \~вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено,\~що 19 липня 2001 року члени Універсальної товарної біржі Нерухомість Опанасенко Н.Ф., яка також представляла на Біржі інтереси члена своєї сім`ї неповнолітньої [PERSON] та [PERSON] уклали договір № 72 купівлі-продажу нерухомого майна квартири [ADDRESS] . Право власності на відчужувану квартиру переходить від [PERSON] та [PERSON] до покупця, тобто до [PERSON] з моменту реєстрації Договору на Біржі. Зазначений договір зареєстрований на Універсальній товарній біржі Нерухомість у Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за № 72 від 19 липня 2001 року. Згідно реєстраційного напису на правовстановлюючому документі квартира [ADDRESS] зареєстрована Южноукраїнським бюро технічної інвентаризації на праві власності за [PERSON] , записана у реєстрову книгу № 19 стор. 363 за реєстровим № 5, 25 липня 2001 року /а.с. 11/. Як вбачається з довідки (виписки з домової книги про склад сім`ї та реєстрацію) [PERSON] 10 серпня 2001 року зареєструвався в квартирі [ADDRESS] /а.с. 7/. Пунктом 1 розділу Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, передбачено, що він набирає чинності з 1 січня 2004 року. До цивільних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми ЦК застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Таким чином, до спірних правовідносин необхідно застосувати норми ЦК України\~(в редакції 1963 року), оскільки договір купівлі-продажу квартири був укладений до 01 січня 2004 року. Статтею 227 Цивільного кодексу України\~(в редакції 1963 року), що був чинним на час укладення вказаного спірного договору, передбачено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) укладається в письмовій формі та підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню, якщо хоча б одна із сторін є громадянином. Недотримання даної вимоги тягне за собою до недійсності договору (ч. 1 ст. 47 ЦК України\~в редакції 1963 року). Незважаючи на обов`язковість нотаріальної форми договору купівлі-продажу житла, в якому хоча б однією з сторін є громадянин, законодавство допускає можливість визнання угоди, яка хоча й укладена з порушенням нотаріальної форми, але вважається дійсною. Так, відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК України\~(в редакції 1963 року), якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд має право на вимогу сторони, яка виконала угоду, визнати її дійсною. У цьому випадку подальше нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Частиною 2 статті 12 Закону України «Про власність», який діяв станом на 2001 рік, визначено, що громадянин набуває право власності на майно одержане, в тому числі внаслідок укладення угод не заборонених законом. Відповідно до ст. 149 ЦК України\~(в редакції 1963 року) власник може вимагати усунення всяких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Судом встановлено, що сторони договору обумовили всі його суттєві умови та повністю виконали взяті на себе зобов`язання, придбане майно під арештом не перебуває, заборон на його відчуження немає, можливість належного посвідчення договору купівлі-продажу на час розгляду справи втрачена, тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved