Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-21 00:00:00

У серпні 2014 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕкономКомфорт" (далі - Товариство) звернулось з вказаним позовом, у якому просило розірвати договір № 00247/11 від 08.09.2011 р. та договір позики № 05/12/11 від 27.12.2011 р. з додатками до них, стягнути з [PERSON] на його користь за договором позики № 05/12/11 від 27.12.2011 р. залишок неповернутої позики у розмірі 1 331,70 грн., у т.ч. заборгованість у розмірі 666,02 грн., адміністративні витрати за договором № 00247/11 від 08.09.2011 р. у розмірі 266,30 грн., штрафні санкції за договором позики № 05/12/11 від 27.12.2011 р. у розмірі 1 000,00 грн., штрафні санкції за договором № 00247/11 від 08.09.2011 р. у розмірі 1 210,00 грн., разом - 3 0800,00 грн. Від [PERSON] заяви про визнання позову або заперечень проти позову не надходило. Судом з'ясовано, що між Товариством та [PERSON] було укладено договір № 00247/11 від 08.09.2011 р. та договір позики № 05/12/11 від 27.12.2011 р. з додатками до них (а. с. 12 - 24). На виконання цих договорів Товариство, з урахуванням заяви від 26.12.2011 р. [PERSON] (а. с. 25), надало останній позику у розмірі 6 050,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 13 від 27.12.2011 р. (а. с. 26). Зі змісту позовної заяви випливає, що з травня 2014 р. [PERSON] неналежним чином виконувала зобов'язання за зазначеними договорами, внаслідок чого в неї станом на 18.08.2014 р. виник обов'язок за договором позики № 05/12/11 від 27.12.2011 р. з дострокового погашення усієї суми позики розмірі 1 331,70 грн., у тому числі заборгованість у розмірі 666,02 грн., та заборгованість за договором № 00247/11 від 08.09.2011 р. з адміністративних витрат у розмірі 266,30 грн. [PERSON] вказане визнала, що випливає зі змісту її заяви від 18.11.2014 р. з додатками (зокрема, квитанціями Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" від 17.11.2014 р.), з яких вбачається, що вона 17.11.2014 р. сплатила Товариству 1 331,70 грн. та 266,30 грн. (а. с. 31, 32). Сплата вказаних сум визнана і Товариством, що підтверджується листом останнього від 27.11.2014 р., у якому воно просить врахувати це при ухваленні рішення (а. с. 38). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову Товариства в частині стягнення на його користь з [PERSON] за договором позики № 05/12/11 від 27.12.2011 р. залишку неповернутої позики у розмірі 1 331,70 грн., у т.ч. заборгованість у розмірі 666,02 грн., адміністративних витрат за договором № 00247/11 від 08.09.2011 р. у розмірі 266,30 грн. необхідно відмовити. Зі змісту пункту 10.3 додатку 2 до договору № 00247/11 від 08.09.2011 р. випливає, що якщо Учасник ([PERSON]), який отримав суму позики, не виконує договірні зобов'язання по сплаті поточних щомісячних основних платежів, то він зобов'язаний сплатити штраф у розмірі 20% від суми боргового зобов'язання. Відповідно до підпункту 5.2.1 пункту 5.2 договору позики № 05/12/11 від 27.12.2011 р. Позичальник ([PERSON]) несе наступну відповідальність: за несвоєчасну або неповну сплату чергового платежу позичальник зобов'язаний сплатити Позикодавцю (Товариству) в семиденний термін з дня отримання відповідної вимоги від Позикодавця (Товариства) штраф у розмірі 10% від суми боргового зобов'язання, зафіксованого в додатку № 1 до цього договору. Згідно з частиною першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Суд зазначає, що Товариство не подало доказів звернення до [PERSON] з вимогою, передбаченою підпунктом 5.2.1 пункту 5.1 договору позики № 05/12/11 від 27.12.2011 р. Лист № 697 від 10.06.2014 р. такою вимогою не є, оскільки він не містить будь-якої вимоги, а носить лише інформативний характер (а. с. 27). Таким чином, у задоволенні позову Товариства у частині вимоги про стягнення на його користь з [PERSON] штрафних санкцій за договором позики № 05/12/11 від 27.12.2011 р. у розмірі 1 000,00 грн. необхідно відмовити. Щодо позову Товариства в частині стягнення на його користь з [PERSON] штрафних санкцій за договором № 00247/11 від 08.09.2011 р. у розмірі 1 210,00 грн., то він ґрунтується на вимогах законодавства України та умовах цього договору. Разом з тим, частиною першою статті 549, частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Суд зазначає, що розмір неустойки (штрафу) за договором № 00247/11 від 08.09.2011 р. становить 1 210,00 грн., тобто значно перевищує заборгованість [PERSON] за цим же договором, розмір якої становить 266,30 грн. Крім того, як зазначалось вище, [PERSON] 17.11.2014 р. сплатила Товариству заборгованість за договором № 00247/11 від 08.09.2011 р. у розмірі 266,30 грн. За таких обставин суд вважає за необхідне зменшити розмірі неустойки (штрафу) за договором № 00247/11 від 08.09.2011 р. з 1 210,00 грн. до 133,15 грн., що буде відповідати не лише частині третій статті 551 Цивільного кодексу України, а й таким загальним засадам цивільного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України). Тобто позов Товариства в частині вимоги про стягнення на його користь з [PERSON] штрафних санкцій за договором № 00247/11 від 08.09.2011 р. у розмірі 1 210,00 грн. підлягає частковому задоволенню, а саме - стягненню підлягає 133,15 грн. Відносно позову Товариства в частині вимоги про розірвання договору № 00247/11 від 08.09.2011 р. та договору позики № 05/12/11 від 27.12.2011 р. з додатками до них, суд зазначає, що ці договори, враховуючи, що, як вказувалось раніше, [PERSON] після подання Товариством позову, погасила усю заборгованість по них, є фактично виконаними. Зі змісту ж статей 651 та 652 Цивільного кодексу України випливає, що розірвання договору можливо лише до його виконання, тобто договір, який є виконаним, не може бути розірвано. Таким чином у задоволенні позову Товариства в частині вимоги про розірвання договору № 00247/11 від 08.09.2011 р. та договору позики № 05/12/11 від 27.12.2011 р. з додатками до них необхідно відмовити. Судові витрати Товариства у розмірі 730,80 грн., з урахуванням змісту частини першої статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає за необхідне покласти на [PERSON], оскільки саме через дії останньої Товариством звернулось з позовом.

Outcome: partial