Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-02 00:00:00

Представник позивачки адвокат Сидоренко Н.В. звернулася до суду з позовом, в якому\~\~просить визнати житловий будинок з господарськими спорудами, який розміщений по [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] та визнати за [PERSON] [INFO] картка фізичної особи - платників податків [NUMBER] право власності на 1\\2 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] як частку у спільній сумісній власності колишнього подружжя [PERSON] . В позові посилається на те, що позивачка є дружиною [PERSON] . В 2006 році вони з чоловіком купили у [PERSON] житловий будинок по [ADDRESS] за 2300 дол. США. Право власності було зареєстровано за чоловіком. [INFO] чоловік позивачки помер. На разі позивачка звернулася до Чаплинської державної нотаріальної контори з питанням отримання свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частину житлового будинку, однак спадкоємцем за законом також є їхній спільний син, відповідач по справі [PERSON] , який також вступив у право на спадкування спірного будинку. Позивачка вважає, що спадкоємиць [PERSON] має право спадкувати лише 1/4 частину житлового будинку по [ADDRESS] , а вона, як дружина померлого, має право успадкувати також 1/4 частину вказаного житлового будинку, оскільки інша 1\\2 частина цього будинку є її власністю як частка у спільній сумісній власності подружжя. Представником відповідача адвокатом Кузьменком Д.А. подано відзив на позовну заяву, в якому просив у позові відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що надана позивачем копія розписки, не підтверджує те, що вказаний будинок був придбаний згідно вимог чинного законодавства та згідно Витягу з держреєстру речових прав на нерухоме майно від 26.10.2017 року вказується, що право власності було зареєстровано [PERSON] на підставі виписки із по господарської книги № 582 від 20 вересня 2017, що на його думку не правомірно. Крім того наголосив, що відповідач мав дуже добрі за життя батька з ним стосунки, часто спілкувалися, жили практично через вулицю, ходили один до одного в гості. І батько весь час скаржився, що накладе на себе руки, оскільки [PERSON] доводить його до цього, тим, що забороняє бачитися з рідними дітьми, допомагати їм і т.д. Таким чином, так і відбулося, батько наклав на себе руки в своєму ж дворі. Тому з огляду на це, відповідач принципово проти, щоб позивачка стала володіти практично всім будинком, оскільки вважає, що смерть його батька настала не без її вини. Позивачка в судове засідання не з`явилась, її представник в судове засідання подала заяву, в якій просить позов розглядати у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, його інтереси в судовому засіданні представляв адвокат Кузьменко Д.А., який просив у позові відмовити в повному обсязі, з підстав викладених у відзиві. Представник третьої особи Чаплинська державна нотаріальна контора у Херсонській області в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлені. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі\~статтею 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується\~статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у\~статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга\~статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга\~статті 364 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України). Частинами 1,2\~ст.70 СК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України\~встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22\~постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п.п. 23,24\~постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п.30\~постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК. При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. Також суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі\~ст.60 СК України. Відповідно до\~ст. 82 ЦПК України\~обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Як встановлено в судовому засіданні, позивачка [PERSON] , [INFO] є дружиною [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 06 березня 1998 року та рішенням Чаплинського районного суду Херсонської області від 29 жовтня 2018 року справа №665\\ 1650/18 про встановлення факту реєстрації шлюбу. В 2006 році родина [PERSON] купила у [PERSON] житловий будинок по [ADDRESS] за 2300 дол. США, про що свідчить надано продавцем [PERSON] розписка про отримання вказаних коштів. Право власності на вказаний будинок було зареєстровано за чоловіком позивачки [PERSON] 26 жовтня 2017 року на підставі виписки із погосподарської книги №582 від 20 вересня 2017 року виданої Григорівською сільською радою Чаплинського району Херсонської області, про що свідчить Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26 жовтня 2017 року №101588678. [INFO] помер чоловік позивачки [PERSON] згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 16 квітня 2018 року. Як вбачається з матеріалів справи, на разі позивачка звернулася до Чаплинської державної нотаріальної контори з питанням отримання свідоцтва про право на спадщину частки вказаного спірного домоволодіння, в права на спадкування якого вступив також син позивачки, відповідач [PERSON] .. Таким чином, з вищевикладеного вбачається, що позивачка разом зі своїм чоловіком [PERSON] , перебуваючи в шлюбі, за спільні кошти, які, як випливає з розписки, надав їм батько позивачки [PERSON] , придбали житловий будинок по [ADDRESS] . Право власності на вказаний будинок зареєстровано за чоловіком позивачки, батьком відповідача. З приводу посилання відповідача та його представника на неправомірність придбання спірного житлового будинку та внесення відомостей до держреєстру речових прав на нерухоме майно, то суд вважає їх такими що не підтверджені жодним належним та допустимим доказом, суду не надано жодного доказу з приводу визнання рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, як підстава внесення запису про державну реєстрацію, не законним, а вказане рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, інд.№37773179 від 26.10.2017, на час розгляду справи є чинним. Крім того, суд критично ставиться на посилання відповідача на те, що смерть його батька настала з вини позивачки, а відтак відповідач принципово проти, щоб позивачка стала володіти практично всім будинком, оскільки такі посилання є голослівними та жодним чином не підтверджені. За таких обставин, суд вважає, що вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі, а посилання відповідача у своєму відзиві суд вважає безпідставними та необґрунтованими жодним належним та допустимим доказом.

Outcome: approved