Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-25 00:00:00

У жовтні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 18 лютого 2016 року у Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції зареєстрували шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . З березня 2017 року шлюбні відносини фактично припинені через різність характерів та поглядів на взаємовідносини подружжя в сім"ї. Вважає, що збереження сім`ї неможливе, а тому просить суд шлюб розірвати. Позивачка подала суду заяву, в якій просила справу слухати у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення (вх.2162/19-вх від 20.03.2019р.). Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням за місцем реєстрації, яку вручено 26.03.2019 року. Причини неявки суду невідомі. Відзив не надійшов. За наявності умов, визначених у ч.1 ст.280 ЦПК, суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи. У зв"язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. 18 лютого 2016 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було зареєстровано шлюб (актовий запис №56); свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане 18 лютого 2016 року. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу " [PERSON] " (а.с.5). Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини, виданого Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції 22 квітня 2016 року серії [NUMBER] за актовим записом №350 (а.с.6). Шлюбні відносини між подружжям припинені за втрати почуття любові і поваги один до одного; сторони припинили спільне проживання з березня 2017 року; дитина проживає з позивачкою. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що сім`я розпалася остаточно, примирення між сторонами не є можливим за категоричної позиції позивача про розірвання шлюбу, тривалого періоду не проживання, а тому збереження даної сім`ї не відповідало б інтересам сторін та малолітньої дитини, а отже позов є обґрунтованим і підлягає до задоволення на підставі ст.112 СК України. Оскільки позивач при зверненні до суду з даним позовом була звільнена від сплати судового збору, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved