Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-06 00:00:00

У позовній заяві зазначено, що відповідач по справі є батьком малолітнього [PERSON], [INFO] року народженя. Дитина проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні і вихованні. Відповідач по справі проживає окремо, з дитиною не спілкується, не виховує сина, не цікавиться його життям. Така поведінка батька дитини свідчить, що він збайдужів до дитини. Крім того, відповідач ухиляється від утримання сина, добровільно матеріальної допомоги не надає. Просила позбавити відповідача батьківських прав щодо [PERSON] та стягувати аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі по 3000 грн. щомісячно. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю із підстав, наведених у позовній заяві. Крім того, пояснила, що відповідач проживає окремо від сина, не цікавиться ним, не займається вихованням, не надає коштів на утримання дитини, тим самим ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Відповідач працездатний, інших утриманців немає, а тому спроможний сплачувати аліменти на утримання малолітнього сина. Просила позов задовольнити, позбавити [PERSON] батьківських прав щодо [PERSON] та стягувати на утримання дитини аліменти в твердій грошовій сумі по 3000 гривень щомісячно. Представник служби в справах дітей з питань опіки, піклування, усиновлення Рогатинської районної державної адміністрації, Олексів О.Я. вважає за доцільне та в інтересах дитини позбавлення відповідача батьківських прав та стягнення аліментів. Просила позов задовольнити. Відповідач, згідно протоколу від 07 грудня 2017 року, складеному в районному суді в Александрові-Куявському, дав згоду на позбавлення його батьківських прав щодо [PERSON]. Визнав, що більше трьох років не бачив сина. Однак вважає, що в цьому вина матері дитини, його колишньої дружини. Позовні вимоги в частині сплати аліментів визнав частково на суму 300 злотих щомісячно. Дав згоду на слухання справи без його участі. Суд, вислухавши доводи позивача, представника служби в справах дітей, письмові пояснення відповідача, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідач по справі [PERSON] [INFO] і [PERSON], [INFO], перебували у зареєстрованому шлюбі. За час спільного проживання у шлюбі в подружжя [INFO] рокународився син: [PERSON], що підтверджується скороченим свідоцтвом про народження виданим відділом реєстрації актів цивільного стану в Александрові Куявському воєводства Куявсько-Поморського Республіки Польща. Згідно рішення Рогатинського районного суду від 30 червня 2016 року шлюб між сторонами розірвано. Рішення суду набуло законної сили 12 липня 2016 року. [PERSON], 1990 року народження, проживає в с.Юнашків Рогатинського району Івано-Франківської області разом з сином [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою №406, виданою 13 липня 2017 року виконавчим комітетом Юнашківської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області. Рішенням комісії з питань захисту прав дитини Рогатинської районної державної адміністрації №14 від 21 червня 2017 року визнано за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO] відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов проживання сім'ї [PERSON], від 13 липня 2017 року, довідкою-характеристикою Юнашківської ЗОШ І-ІІ ступенів №21 від 15 травня 2017 року. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 р. N 2402-III кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частинами 7-10 статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. За ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний і моральний розвиток. Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. У пункті 15 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про розгляд справ про усиновлення і про позбавлення і поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3 дано роз'яснення про те, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують тощо), які дані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім способом дії на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. За наведених вище в рішенні обставин і доказів суд приходить до висновку, що відповідач, як батько, ухиляється від виконання свого обов'язку по вихованню сина, морально його не підтримує, з сином не спілкується, не проявляє щодо нього батьківської турботи. Не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовку до самостійного життя, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання. [PERSON] не спілкується з сином, що є необхідним для його нормального самоусвідомлення; не надає йому доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, хоч має таку можливість. Відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками через що його слід позбавити батьківських прав. Судом встановлено, що позбавлення [PERSON] батьківських прав не буде суперечити інтересам дитини, а тому позов підлягає до задоволення. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України обов'язок надавати утримання неповнолітнім дітям, які не досягли 18 років, покладається рівною мірою на обох батьків. Неповнолітні діти не здатні самі здобувати кошти для існування. Обов'язок батьків з утримання своїх дітей виникає з моменту народження дитини і зберігається до досягнення нею повноліття. Обов'язок утримувати дітей - моральний обов'язок і найважливіший правовий обов'язок їх батьків. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України). При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, що мають істотне значення для справи, а саме: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище відповідача, ту обставину, що відповідач по справі має нерегулярний дохід, стягнень по виконавчих документах з відповідача не проводиться, інших дітей та непрацездатних осіб на його утриманні немає (обставини встановлені з пояснення позивачки). Позивачка не працює і на даний час немає такої можливості, оскільки здійснює догляд за малолітнім сином [PERSON], [INFO], а тому неспроможна самостійно утримувати малолітнього сина. Згідно ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (згідно Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років з 01 січня 2018 року становить 1492 грн., з 01 липня 2018 року - 1559 грн., з 01 грудня 2018 року - 1626 грн.). Заявлена позивачкою тверда грошова сума по 3000 грн. на місяць (з врахуванням визнаної відповідачем суми 300 злотих, що становить 2800 грн.) та з врахуванням стрімкого зростання цін на продукти харчування, ліки, засоби гігієни, одяг, потреби у всесторонньому розвитку дитини - заняття спортом, вивченні іноземних мов, забезпечуватиме мінімальні потреби дитини. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved