Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-22 00:00:00

01 липня 2016 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що перебуває з відповідачем у шлюбі, від шлюбу мають двох дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Оскільки діти проживають з позивачем, а відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, хоча за законом зобов'язаний надавати таку допомогу, позивач просить стягнути аліменти на утримання двох дітей, в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, пояснила, що відповідач після того як пішов на контрактну службу, проживає окремо від сімї, перестав надавати сімї кошти на проживання, перераховуючи кошти не дружині, а своїй матері. Таке своє рішення він нічим не пояснює. Діти постійно проживали і проживають з позивачкою в м. Суми, в Сумах відвідують школу і садочок. Менший син дійсно цим літом проживав у бабусі, але не весь час, а в період канікул перед школою. Представник відповідача проти позову заперечував в повному обсязі, просив відмовити в задоволенні, надав письмові заперечення, суть яких зводиться до того, що відповідач дійсно уклав контракт про проходження військової служби від 29.03.2016 року, перебуває на службі і іншій місцевості і фактично позбавлений можливості повноцінно спілкуватися з дітьми і приймати участь у їх вихованні. Але відповідач постійно перераховує кошти на купівлю продуктів та інших речей для дітей, сплачує комунальні послуги за квартиру, де проживає позивач. Крім того, відповідач вказує, що молодший син протягом останніх трьох місяців фактично проживає та знаходиться на утриманні матері відповідача в смт. Краснопілля. Відповідач вважає, що позивачем не надано доказів на підтвердження своєї позиції, і оскільки відповідач не порушує права своїх дітей на утримання, то у позивача взагалі відсутні підстави для звернення до суду (а.с.24-25). Заслухавши пояснення позивача, заперечення представника відповідача, показання свідка, проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що 04.11.2005 року сторони уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції, актовий запис № 2105 (а.с. 5). В шлюбі у сторін народилися діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. З копії свідоцтва про народження серії І-БП №012260, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції, вбачається, що батьком дитини [PERSON] є [PERSON], про що зроблено відповідний актовий запис № 2222 (а.с.3). З копії свідоцтва про народження серії І-БП №098017, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції, вбачається, що батьком дитини [PERSON] є [PERSON], про що зроблено відповідний актовий запис № 488 (а.с.4). Відповідно до ч. 1 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обовязок утримувати дитину визначаються домовленістю між ними. Як встановлено судом з пояснень позивачки та представника відповідача, також домовленості мирним шляхом між батьками не досягнуто, так як батько перераховує кошти не своїй дружині, а своїй матері (бабусі дітей). Оскільки з цього приводу виник спір, то позивач звернулася до суду. Пояснення відповідача про те, що він продовжує утримувати дітей і перераховує кошти для купівлі продуктів, речей не позбавляють позивача права на отримання аліментів від відповідача, оскільки діти проживають з нею. Так, з показань свідка [PERSON] вбачається, що її син [PERSON] кошти висилає їй, а не дружині, оскільки не довіряє своїй дружині, так як ті кошти можуть бути витрачені не на дітей. З травня по серпень відповідач перерахував кошти, на які свідок придбала дітям необхідні речі для школи. Свідок пояснила, що старша дитина проживає з матірю, а молодшу дитину свідок забрала до себе в Краснопілля, щоб онук був на свіжому повітрі. Діти і раніше приїздили до неї періодично, але постійно проживали і проживають у м. Суми, молодший ходив до дитсадку в м. Суми, і до школи записаний в м. Суми, і питання про зміну місця проживання дитини не вирішувалось. Суд вважає, що вказаними показаннями свідка підтверджується та обставина, що відповідач фактично не надає позивачці як матері його дітей коштів на утримання дітей, хоча діти проживають з матірю. Відповідно до норм Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з подружжя, з ким проживає дитина. В даному випадку постійне місце проживання дітей з матірю, за адресою: [ADDRESS], це підтвердили як позивач, так і свідок. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 163 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Як вбачається з матеріалів справи, будь-яке інше місце проживання дітей (тобто не з матірю) не визначалось, і такий спір не вирішувався ні органом опіки піклування, ні судом. В даному випадку та обставина, що відповідач висилає кошти своїй матері [PERSON] не звільняє його від обовязку утримувати дітей безпосередньо, по-перше, оскільки місце проживання дітей з матірю, а не з бабусею, по-друге, законними представниками дітей є мати та батько, а не бабуся. Суд вважає, що особисті неприязні стосунки між позивачкою та відповідачем як подружжям не повинні порушувати права та інтереси неповнолітніх дітей та позбавляти дітей права на отримання матеріальної допомоги від батька. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Зважаючи на те, що відповідач є батьком неповнолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], то відповідач за законом зобов'язаний надавати матеріальну допомогу на їх утримання, тому зі [PERSON] необхідно стягнути аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до ст.ст. 180, 182 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття і при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів \~інших дітей. Ст.181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька або в твердій грошовій сумі. Оскільки відповідач офіційно працевлаштований, крім того, він перебуває на військовій службі у Збройних силах за контрактом, отримує стабільний дохід (а.с.26-29), і має об'єктивну можливість сплачувати аліменти, суд вважає, що є законні підстави для стягнення з нього аліментів в частці від доходу, в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на кожну дитину, тому позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дітей підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 191 СК, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. В даному випадку позов подано до суду 01 липня 2016 року. На підставі п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, в зв'язку із задоволенням позову про стягнення аліментів та в зв'язку\~\~із тим, що за даною категорією справи позивач була звільнена від сплати судового збору, суд вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved