Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-06 00:00:00

У вересні 2018 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до Волочиської міської об'єднаної територіальної громади в особі Волочиської міської ради про визнання за ним в порядку спадкування права власності на земельну ділянку, що розташована на території Користовецької сільської ради Волочиського району Хмельницької області розміром 2,07 га, що згідно державного акта на право власності на землю серії [NUMBER] належала [PERSON], який помер [INFO] року. Обґрунтовуючи свої вимоги зазначив, що він, позивач, є єдиним спадкоємцем за законом після смерті свого батька [PERSON], однак не може оформити свої спадкові права на зазначену земельну ділянку у зв'язку з тим що Державний акт на право приватної власності на землю зареєстровано 16.08.2002 року, тобто після смерті [PERSON], який помер [INFO] року. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з'явилися. Від представника позивача надійшла письмова заява про розгляд справи у відсутності позивача та у його відсутності, позов підтримує. Представник відповідача Волочиської міської об'єднаної територіальної громади в особі Волочиської міської ради в судове засідання не з'явився. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи у відсутності її представника, проти позову не заперечує. Вивчивши і дослідивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до п. 1 ч. 2 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до роз'яснень, даних в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" № 7 від 30.05.2008 року, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до п. 1 ч. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, а тому суд вважає, що оскільки на час відкриття спадщини діяв Цивільний кодекс Української РСР в редакції 1963 року, то при вирішенні питання про визнання права власності на спадкове майно слід керуватись саме його положеннями. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) спадкування здійснюється за законом і за заповітом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого (ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР в редакції 1963 року). Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 549 цього Кодексу спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до роз'яснень, даних в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" № 7 від 30.05.2008 року, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом встановлено, що 17 лютого 2002 року помер [PERSON], який на день смерті проживав в с. Бальківці Волочиського району разом із сином [PERSON], позивачем у даній справі. До складу спадкового майна увійшла земельна ділянка, що розташована на території Користовецької сільської ради Волочиського району Хмельницької області розміром 2,07 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала спадкодавцю згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER]. Зазначені обставини підтверджуються: свідоцтвом про народження [PERSON], свідоцтвом про смерть [PERSON] [INFO] року; державним актом на право власності на землю серії [NUMBER]; довідкою, виданою Волочиською міською об'єднаною територіальною громадою в особі Волочиської міської ради № 553 від 13.06.2018 року про склад сім'ї [PERSON] на день його смерті [INFO] року; витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 04.06.2018 року; матеріалами спадкової справи № 123/2018, заведеної приватним нотаріусом Гадайчук Є.А., після смерті [PERSON] Оскільки вищезазначений державний акт на право власності на землю було зареєстровано 29.08.2002 року, тобто після смерті [PERSON] [INFO] року, позивач позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі, що підтверджується постановою приватного нотаріуса Волочиського державного нотаріального округу Гадайчук Є.А. від 29.03.2018 року № 580/02-31 про відмову у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку після смерті [PERSON] Задовольняючи позов, суд приймає до уваги те, що на час розгляду даного позову наведений державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий на ім'я [PERSON], в установленому законом порядку не був визнаний недійсним, а тому є правовстановлюючим документом на підтвердження права власності спадкодавця [PERSON] на зазначену земельну ділянку. Також судом встановлено, що рішення Користовецької сільської ради про видачу державного акта на право власності на земельну ділянку на ім'я [PERSON] було видано при житті останнього - 05 лютого 2002 року.

Outcome: approved