Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-07 00:00:00

У серпні 2010 року ВАТ «Державний ощадний банк України» звернувся до Миргородського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості по кредиту та звернення стягнення на предмет іпотеки. Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, вказав, що відповідно кредитної угоди №2203/3212 від 06.09.2007 року відповідач [PERSON] отримав кредит в розмірі 100000 грн. зі сплатою 16,5% річних. Відповідач зобовязувався проводити погашення кредиту щомісячно в сумі 3041,67 грн. шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань. Дата остаточного погашення кредиту - 06.09.2017 року. У забезпечення виконання зобовязань за вищевказаним кредитним договором 6 вересня 2007 року сторони уклали іпотечний договір № 1344, згідно якого відповідач надав у іпотеку нерухоме майно, а саме:, двокімнатну квартиру, загальною площею 49,5 кв.м., розташовану за адресою: Полтавська область, м. Миргород, вул. Старосвітська, 5, що належить відповідачу. Також, для забезпечення належного виконання [PERSON] своїх зобовязань, між банком та [PERSON] був укладений договір поруки № 1217. За договором поруки [PERSON] зобовязувалась перед банком в повному обсязі відповідати за невиконання відповідачем [PERSON] своїх кредитних зобовязань по вищевказаному кредитному договору. В порушення умов договору та відповідного законодавства відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобовязання по погашенню кредиту, в результаті чого виникла заборгованість у розмірі 95140,61 грн., що складається з: суми основного боргу (в т. ч. сума прострочених платежів) 87639,89 грн., заборгованості із сплати процентів 4952,75 грн., пені 2547,97 грн. На вимоги банку про погашення заборгованості боржники не реагують, у звязку з чим позивач змушений був звернутися до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідачів солідарно всю суму заборгованості, та судові витрати, які були сплачені при подачі позовної заяви до суду, та звернути стягнення на предмет договору іпотеки. Ухвалою від 22 вересня 2010 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, було залучено Миргородську міську раду. Представники позивача [PERSON], [PERSON], [PERSON], що діють на підставі відповідних довіреностей (а.с.30, 44, 116) у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, стягнути з відповідачів солідарно заборгованість по кредиту на день ухвалення рішення в сумі 93919,22 грн. та, в рахунок погашення заборгованості, звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідач [PERSON] позов не визнав, по його суті пояснив, що розмір його доходу не дозволяє щомісячно сплачувати платежі по кредиту у встановленому договором розмірі, внаслідок чого виникла заборгованість, щодо якої він вживає заходи для погашення. Проти звернення стягнення на його квартиру заперечував, посилаючись на те, що в ній зареєстрований та проживає його неповнолітній син [PERSON], отже це порушить його права. Представник відповідача [PERSON], [PERSON], що діє на підставі довіреності, у заперечення позовних вимог зазначив, що відповідач не є юридично-обізнаною особою, тому деякі речі зробив всупереч діючому законодавству та правам інших осіб без злого умислу, або будь-яких прихованих намірів, чи не помітив невідповідність деяких положень або документів в цілому діючому законодавству, підписавши їх. Вважав, що відповідач повинен бути звільнений від відповідальності за порушення зобовязань по кредитному договору, тому що їх виконанню перешкоджають дії органів влади рішення виконавчого комітету Миргородської міської ради № 508 від 11 вересня 2009 року, яким обмежено розмір тарифу на перевезення громадян, що не дає відповідачу, який є приватним перевізником, працюючим на пасажирських перевезеннях в м.Миргороді, можливості здійснювати платежі у необхідному обємі та встановлені строки. Також зазначав, що позовні вимоги щодо сум основної заборгованості, процентів та кредиту є необґрунтованими та такими, що фактично не відповідають дійсності та наявним обставинам справи, а кредитний договір та договір іпотеки підписано відповідачем всупереч вимогам щодо охорони прав малолітньої дитини, передбачених Цивільним та Сімейним кодексом, та без дозволу опікунського органу, тому є нікчемними. На цих підставах просив визнати, що порушення зобовязання відповідача за кредитним договором є наслідком дії непереборної сили в результаті чого він звільняється від відповідальності за несвоєчасне виконання зобовязань або виконання зобовязань не в повному обсязі, відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, визнати кредитний договір та договір іпотеки від 06.09.2007р. недійсними повністю, зобовязати позивача прийняти від відповідача 100000 грн. включно з грошовими внесками, які робилися відповідачем з 06.09.2007р. по 04.11.2010р. та покласти на нього обовязок внести інформацію про недійсність договорів в базу даних «Першого українського бюро кредитних історій». Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилась, про місце та час розгляду справи повідомлена належним чином. Представник третьої особи Миргородської міської ради [PERSON], що діє на підставі довіреності (а.с.118), вважав, що у разі, якщо договір іпотеки укладено без дозволу органу опіки і піклування то він є недійсним, отже у задоволення позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки слід відмовити. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Установлено, що між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №2203/3211 від 06.09.2007 року (а.с.4-6), згідно з яким позивач надав [PERSON] кредит в сумі 100000 грн. зі сплатою за користування кредитом процентів в розмірі 16,5% річних, комісійної винагороди та інших платежів в порядку, на умовах та в строки, визначені договором. Строк остаточного повернення кредиту не пізніше 6 вересня 2017 року. У забезпечення виконання зобовязань за вищевказаним кредитним договором 06 вересня 2007 року сторони уклали договір іпотеки №1344 (а.с.20-22), згідно якого відповідач [PERSON] надав у іпотеку нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру, розташовану за адресою [ADDRESS], що належить йому на підставі договору купівлі-продажу від 7 жовтня 1997 року. Вартість предмета іпотеки, визначена в договірному порядку, становить 157487,00 грн. Крім того, 6 вересня 2007 р. для забезпечення належного виконання зобовязань [PERSON], між ним, банком та [PERSON] був укладений договір поруки №1217 (а.с.23-24). За договором поруки [PERSON] зобовязувалась перед банком солідарно в повному обсязі відповідати за своєчасне та повне виконання відповідачем [PERSON] своїх кредитних зобовязань по кредитному договору №2203/3211 від 06.09.07 р. Із позовами про визнання вищевказаних договорів недійсними відповідачі під час провадження по цій справі не звертались, тому суд, відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, розглядає справу в межах заявлених позовних вимог. Відповідно до умов кредитного договору відповідач [PERSON] взяв на себе зобовязання щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів за його користування, у встановлені договором терміни, а саме рівними частинами в сумі 3041,67 грн. до 6 числа кожного місяця. П.2.2. кредитного договору передбачене право банку вимагати від позичальника дострокового повернення суми кредити в цілому або у визначеній банком частині, сплати процентів за його користування та інших платежів, що належать до сплати за договором, у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником будь-яких зобовязань за цим договором або за договором іпотеки. Відповідачем з лютого 2008 року систематично порушувалися умови кредитного договору щодо погашення кредиту та сплати відсотків, що визнається відповідачем [PERSON] та підтверджується копіями квитанцій про плату за позику (а.с.46-55) і розрахунком заборгованості (а.с.135-136), а тому позивач 27.07.2010 року направив відповідачам вимоги про повернення всієї суми кредиту та сплату іншої заборгованості, а також повідомив відповідачів про те, що у разі непогашення відповідачем заборгованості у загальній сумі 97012,09 грн. у 30-денний строк позивач ініціюватиме примусове стягнення боргу та звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с.10, 11). За правилами ст.ст.1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається в письмовій формі. Умови договору відповідачем [PERSON] порушені, вимоги про повне погашення заборгованості не виконані, про що свідчить розрахунок, наданий позивачем і не заперечується відповідачем. Згідно ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Статтями 610 та 623 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобовязання. Боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані збитки. Суд не приймає до уваги посилання відповідача [PERSON] та його представника на те, що виконанню зобовязань за кредитним договором перешкоджають дії органів влади, тому що систематичне невиконання договору почалося задовго до того як було прийняте рішення виконавчого комітету Миргородської міської ради № 508 від 11 вересня 2009 року, яким обмежено розмір тарифу на перевезення громадян. П.9.1 кредитного договору передбачено, що договір відповідає намірам та досягнутим домовленостям сторін, що діють у повній відповідності з наданими їм повноваженнями та повним розумінням предмета та змісту договору. У заяві, наданій відповідачем [PERSON] приватному нотаріусу [PERSON], зазначено, що внаслідок укладення договору іпотеки квартири № 37, що знаходиться в м.Миргороді Полтавської області по вул.Старосвітській, 5, не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб, в тому числі неповнолітніх, малолітніх, непрацездатних та інших осіб, яких він зобовязаний утримувати за законом чи договором (а.с.43). Тобто, підписуючи кредитний договір та договір іпотеки відповідач [PERSON] усвідомлював значення своїх дій, погодився з умовами як кредитного договору так і договору іпотеки житлового приміщення, а також з настанням наслідків у разі порушення термінів сплати кредиту та повинен був розраховувати свої можливості щодо повернення взятих у кредит коштів. Суд не вважає за можливе застосування ст. 617 ЦК України до даних правовідносин, так як ч. 2 цієї статті передбачено, що не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обовязків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобовязань, відсутність у боржника необхідних коштів. Крім того, згідно ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до ч.2 ст. 1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до п.6.1 іпотечного договору позивач набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо у момент настання строку платежу зобовязання (або відповідна його частина) не буде виконано, а також у будь-який час незалежно від настання строку платежу у випадку невиконання іпотекодавцем будь-якого з своїх обовязків, передбачених цим договором та/або у випадку невиконання боржником своїх обовязків, передбачених кредитним договором, а рівно у випадках, якщо будь-яка з гарантій або завірень, наданих іпотекодавцем у відповідності з цим договором, виявиться (стане) недійсною. Це право банку також походить із змісту ч. 1, 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку", згідно до якої у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, на підставі рішення суду. Відповідач [PERSON] не виконав своїх зобовязань за кредитним договором, сплачував щомісячні платежі у погашення кредиту в значно меншій сумі, ніж передбачено кредитним договором, що призвело до виникнення простроченої заборгованості за договором кредиту. За таких підстав позивач набуває права вимагати дострокового погашення кредиту та інших нарахувань за ним, з правом примусового стягнення заборгованості за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки, переважно перед іншими кредиторами (п.п.4.2 іпотечного договору). З пояснень, наданих відповідачем [PERSON], та наданих довідок Миргородського КЖЕУ від 20.08.2010 року (а.с.45) та від 25.10.2010р. (а.с.77, 109) вбачається, що в квартирі за адресою м. Миргород, вул. Старосвітська, б. 5 кв. 37 зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON], його дружини відповідачки [PERSON] та сина [PERSON], [INFO]. Дружина [PERSON] та син [PERSON] були зняті з реєстрації з 18.05.2007р. по 18.01.2008р. Відповідно до ч. 6 ст 203 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Недотримання даної вимоги в момент вчинення правочину є підставою для визнання його недійсним відповідно до ст. 215 ЦК України. Твердження відповідача, його представника та представника третьої особи про те, що договір іпотеки слід визнати недійсним, є безпідставними, оскільки під час укладення та посвідчення договору іпотеки малолітній [PERSON] постійно проживав та був зареєстрований за місцем проживання своєї матері по вул.Загородній, 16 в м.Миргороді, що підтверджується копією паспорта відповідачки (а.с.16) та довідкою Миргородського КЖЕУ від 01.08.2007р. (а.с.12), права власності на частку квартири, що передавалася в іпотеку, не мав, як не має і на даний час. Згідно листа Міністерства юстиції України №19-50-556 від 25.07.2006 р. «Щодо отримання згоди органів опіки та піклування» нотаріуси для встановлення факту користування нерухомим майном витребовують довідку про реєстрацію місця проживання або місця перебування дитини за адресою майна, що відчужується або заставляється, видану житлово-експлуатаційною організацією або іншим уповноваженим органом з питань реєстрації. Коли з поданих документів нотаріусом установлено, що така дитина проживає за іншою адресою, ніж адреса майна, що відчужується, а також те, що така дитина не має права власності на це майно (його частину) нотаріус має право не витребовувати згоду органів опіки та піклування на посвідчення такого правочину. Оскільки умови договору, на час його укладення, ніяким чином не зачіпали інтереси малолітнього [PERSON], відсутні підстави говорити про порушення вимог ст.ст. 17 та 18 Закону України "Про охорону дитинства" щодо укладення зазначеного договору без згоди органу опіки і піклування станом на час його укладання - 06.09.2007р. Подальше невиконання основного зобовязання за кредитним договором та виникнення підстав у банку для звернення стягнення на предмет іпотеки суд не може прийняти за підставу для визнання договору іпотеки недійсним, оскільки воно не повязане з моментом вчинення правочину, а тому не може бути підставою для визнання недійсним правочину у розумінні ст. 215 ЦК України. Статтею 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Відповідно до ч.1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність. За правилами ч.2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч.1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обовязку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого окремо. Таким чином, з відповідачів слід стягнути солідарно суму кредиту, заборгованість по поверненню якого, відповідно до розрахунку, наданого позивачем (а.с.135-136), що не суперечить квитанціям про плату за позику, наданим відповідачем (а.с.46-55), становить 87639,89 грн. Проценти, нараховані на день подання позовної заяви в сумі 4952,75 грн., за час розгляду справи судом відповідачем [PERSON], як вбачається з вищевказаного розрахунку, у відповідності з п.1.7. кредитного договору погашені, а розрахунки та обгрунтування суми пені не наведені, тому ця частина позовних вимог задоволенню не підлягає. В рахунок погашення вказаної заборгованості слід звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial