Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-06 00:00:00

01.06.2018 [PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом про стягнення з фізичної особи-підприємця [PERSON] (далі - відповідач) компенсації за невикористану відпустку в сумі 803 грн 01 коп., компенсації втрати частини доходів у зв`язку із зростанням індексу цін на споживчі товари в сумі 748 грн 92 коп. і середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 25431 грн 36 коп., а всього 26983 грн 29 коп. В обґрунтування позову зазначила, що відповідач, в порушення вимог трудового законодавства України, в день звільнення не провів повний розрахунок і не виплатив усі належні їй суми, чим порушив її трудові права. У судовому засіданні позивач та її представник пред`явлений позов підтримали та наполягали на задоволенні. Відповідач позов не визнала, при цьому стверджує, що повністю розрахувалася з позивачем, а тому не має заборгованості. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. З 30.05.2013 позивач працювала у відповідача продавцем продовольчих товарів на Ѕ ставки, з оплатою праці в розмірі Ѕ частки встановленої законом мінімальної заробітної плати і була звільнена 16.01.2015 за угодою сторін згідно з пунктом 1 статті 36 КЗпП України (а.с. 7, 8). Відповідно до статті 116 КЗпП України (далі - Кодекс) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення. Як випливає з відомості про застраховану особу (а.с. 9), у порушення вказаних вимог закону в день звільнення відповідач не провела з позивачем повний розрахунок і не виплатила компенсацію за 39 календарних днів невикористаної відпустки за період роботи з 30.05.2013 по 16.01.2015 включно в сумі 803 грн 01 коп., внаслідок чого виникла заборгованість, що є підставою для її стягнення. За приписом статті 117 Кодексу в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних працівникові сум в день його звільнення, підприємство повинно сплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Крім того, статтею 34 Закону України «Про оплату праці» передбачено виплата компенсації за втрату частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням строків її виплати, яка нараховується з урахуванням індексу зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги. Як убачається з наведеного позивачем у позовній заяві розрахунку (а.с. 2, 3), правильність якого відповідачем не спростовано, за час затримки фактичного розрахунку при звільненні (період з 17.01.2015 по 30.04.2018 включно) сума середнього заробітку становить 25431 грн 36 коп., а сума компенсації втрати частини заробітку - 748 грн 92 коп. При вирішенні справи суд не бере до уваги засвідчену копію відомості на виплату грошей за січень 2015 року № 1 (а.с. 76) через те, що позивач заперечувала справжність свого підпису в графі № 2 в цієї відомості про фактичне отримання нею грошових коштів у сумі 1051 грн 03 коп., при цьому відповідач двічі не виконала вимогу суду (а.с. 103, 114, 117, 121) та не надала судовому експерту оригінал відомості, що унеможливило проведення судово-почеркознавчої експертизи (а.с. 143), призначеної судом для встановлення факту належності підпису у відмості позивачеві та, за приписом статті 109 ЦПК України дає підстави визнати встановленим факт непроведення із позивачем повного розрахунку. Таким чином, пред`явлений позов повністю ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved