Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

У червні 2015 року позивач звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом про визнання права власності за набувальною давністю 2/3 частини житлового будинку №6 по вулиці Садова в c.Велика Мотовилівка, Фастівського району, Київської області, яка належала [PERSON], який помер 24 березня 1996 року. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що дітей у покійного [PERSON] не було, тому останній 18.12.1993 року заповів належний йому житловий будинок на праві власності позивачу. Після смерті [PERSON] позивач звернувся до Третьої київської державної нотаріальної контори з питання прийняття спадщини після померлого, та отримав свідоцтво на право на спадщину за заповітом лише на 1/3 частину житлового будинку, а дружина померлого [PERSON], яка померла 03.08.1997 року, фактично вступила у спадщину на 2/3 частини житлового будинку після смерті свого чоловіка, однак свідоцтво про право на спадщину не отримала. Згідно відповіді Фастівського бюро технічної інвентаризації №88 від 16.05.2014 року відомо, що станом на 01.01.2013 року 2/3 частини житлового будинку №6 по вул.. Садовій у с. Велика Мотовиловка у Фасіівському районі Київської області зареєстровано на імя [PERSON] згідно свідоцтва про право на спадщину виданого Фастівською райдержконторою 19.02.1992 року. З 1997 року по теперішній час позивач добросовісно та відкрито доглядає за даним житловим будинком та земельною ділянкою, тому звернувся до суду для визнання його права власності за набувальною давністю. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав зазначених у позові. Позивач додатково суду пояснив, що даний житловий будинок належав [PERSON], так як, своїх дітей у [PERSON] та [PERSON] не було він допомагав їм по господарству. В 1993 році [PERSON] склав на позивача заповіт, яким заповів даний житловий будинок. [PERSON] (дружина) померлого мала право на обовязкову частку у спадщині. Коли позивач звернувся до Третьої київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлого, то отримав свідоцтво на право на спадщину за заповітом лише на 1/3 частину житлового будинку. Дружина померлого [PERSON] з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталась, хоч фактично вступила у спадщину на 2/3 частини житлового будинку після смерті свого чоловіка, однак свідоцтво про право на спадщину не отримала. На даний час позивач безперервно та відкрито доглядає за житловим будинком обробляє земельну ділянку, спачуює всі комунальні послуги та сплачує податок на землю. Повідомлений про розгляд справи належним чином представник відповідача [PERSON] сільської ради до суду не з'явився, подав письмові пояснення, в яких проти позову не заперечував, пояснив, що [PERSON] постійно проживає в [INFO], починаючи з 1991 року разом з [PERSON] та [PERSON]. У 1996 році [PERSON] помер, а [PERSON] CO. продовжував проживати з [PERSON] однією сімю: доглядав її, вели спільне господарство. [PERSON], починаючи з 1992 року сплачував за комунальні послуги, електроенергію, податок на землю, а офіційно платежі a імя [PERSON] стали після оформлення спадщини після смерті [PERSON] у 1996 році. Станом на сьогоднішній день заборгованості за комунальні послуги та електроенергію немає. Просив розглядати справу у їх відсутність, згідно діючого законодавства. (а.с.35) Третя особа [PERSON] та представник третьої особи в судовому засіданні проти позову заперечували, пояснили, що спадкоємцем [PERSON] являється [PERSON], так як, він доглядав за нею та вступив у спадщину. Вважає, що позивач недобросовісно володіє житловим будинком, а тому просили відмовити [PERSON] в задоволенні позову (а.с. 69-71) Заслухавши пояснення позивача, його представника, тертої особи та його представника, покази свідків, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що житловий будинок №6 по вулиці Садова в c.Велика Мотовилівка, Фастівського району, Київської області, належав на праві власноті [PERSON], про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 19.02.1992 року, копія якого міститься в матеріалах цієї справи. 18.12.1993 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений Державним нотаріусом Фастівської державної нотаріальної контори, яким заповів належний йому житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться по вулиці Садова, 6 в c.Велика Мотовилівка, Фастівського району, Київської області [PERSON] (а.с.56). [PERSON] помер 24.03.1996 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть І-БК №418309 від 25.03.1996 року (а.с. 8). 26.03.1997 року було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом серія ААЕ № 983290 з якого вбачається, що на підставі заповіту спадкодавця [PERSON] успадкував 1/3 частини житлового будинку №6 по вулиці Садова в c.Велика Мотовилівка, Фастівського району, Київської області (а.с. 9). Згідно матеріалів спадкової справи № 422, яка витребовувалась судом, до майна померлого [PERSON], із заявою про прийняття спадщини до Третьої Київської державної нотаріальної контори зверталися позивач [PERSON] та дружина покійного [PERSON]. Остання померла 03.08.1997 року, а тому зареєструвати право власності на спадщину на 2/3 частини житлового будинку не встигла. Отже, із вказаного вбачається відсутність будь-яких інших спадкоємців майна померлого [PERSON]. Згідно відповіді з Фастівського бюро технічної інвентаризації №88 від 16.05.2014 року вбачається, що станом на 01.01.2013 року 2/3 частини житлового будинку №6 по вул.. Садовій в с. Великій Мотовиловці у Фастівському районі Київської області так і рахується за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину виданого Фастівською райдержнотконторою 19.02.1992 року. Згідно довідки №968, від 17.10.2014 року виданої [PERSON] сільською радою гр.. [PERSON] проживає та не зареєстрований в [INFO], сплачував земельний податок з 1999 року, за 0,33 га. Заборгованості сплаті земельного податку не має. Допитана в судовому засіданні у якості свідка [PERSON] пояснила, що знайома з позивачем з дитинства, оскільки її бабуся проживала по сусідству з [PERSON]. [PERSON] допомагав [PERSON] та його дружині по господарству. Після смерті [PERSON] [PERSON] продовжує проживати та доглядати даний житловий будинок, а також обробляє земельну ділянку. Також повідомила, що крім позивача земельну ділянку та житловий будинок покійного [PERSON] ніхто не доглядає, та підтвердила, що позивач постійно і вільно володіє будинком № 6 по вул.. Садова в с. Велика Мотовилівка Фастівського району. Допитаний в судовому засіданні у якості свідка [PERSON] пояснив, що з позивачем в дружніх відносинах. [PERSON] проживає в [INFO]. Даний будинок він успадкував після смерті нерідного діда [PERSON]. [PERSON] доглядав та допомагав [PERSON], всі витрати на його поховання брав на себе. Дружину покійного [PERSON] в селі не бачив, та не бачив щоб хтось інший за [PERSON] доглядав даний житловий будинок та земельну ділянку. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутті правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Частиною 8 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України передбачено, що правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Цивільний кодекс України набрав чинності 1 січня 2004 р., тому норма ст. 344 даного Кодексу може застосовуватися до правовідносин, які виникли після 1 січня 2001 р., а відтак визнання за рішенням суду права власності на нерухоме майно може мати місце з 1 січня 2011 року. Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК обставинами, які мають значення для справи, і, які повинен довести саме позивач (ч. 1 ст. 60 ЦПК України), є: законний об'єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння). Дослідивши надані докази по справі та давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки у судовому засіданні встановлено що [PERSON] з квітня 1997 року добросовісно, відкрито, безперервно володіє нерухомим майном, зокрема 1/3 частиною житлового будинку №6 по вулиці Садова в c.Велика Мотовилівка, Фастівського району, Київської області, який отримав за заповітом після [PERSON], несе витрати по утриманню даного майна, а тому згідно ст.344 ЦК України набув права власності на увесь будинок за набувальною давністю. Посилання третьої особи [PERSON] на безпідставність позовних вимог та його твердження про те, що позивач недобросовісно володіє житловим будинком, суд не приймає до уваги, оскільки вони не підтверджуються жодними належними доказами у справі. На підставі ст.ст. 328, 344 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 179, 208, 209, 212-215 ЦПК України, Частиною 8 розділу "Прикінцеві та перехідні положення", суд

Outcome: approved