Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-08 00:00:00

У березні 2017 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просив визнати припиненим договір поруки від 7 травня 2007 року № 11148561000/1 укладений між позивачем та публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» (далі ПАТ «УкрСиббанк»). В обґрунтування позову зазначив, що 7 травня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Промінь» укладено кредитний договір, за яким банк надав товариству кредит в розмірі 410 тис. 218 швейцарських франків зі сплатою 8,99% річних з кінцевим терміном повернення коштів 7 травня 2018 року. З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, 7 травня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір поруки. Відповідно до п. 11.1 кредитного договору сторони погодилися, що в разі настання обставин, передбачених умовами договору, банк має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав. При цьому термін повернення кредиту вважається таким, що настав, а кредит обовязковим до повернення з дати отримання позичальником відповідної письмової вимоги банку. У цьому випадку позичальник зобовязується достроково повернути отриманий кредит та плату за кредит у встановлений банком термін у повному обсязі. Новий строк повернення кредиту та плати за кредит згідно вимог банку не може перевищувати 14 календарних днів з дати відправлення банком указаної вимоги позичальнику. Таким чином, у разі зміни кредитором строку виконання основного зобовязання згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, шестимісячний строк, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України, підлягає обрахуванню від цієї дати. 21 березня 2014 року у звязку з невиконанням ТОВ «Промінь» зобовязань за кредитним договором, банк відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України предявив письмову вимогу до боржника та поручителя про дострокове повернення кредиту, процентів та повязаних платежів протягом 31 одного календарного дня від дати отримання цієї вимоги. 24 березня 2014 року ТОВ «Промінь» та [PERSON] отримали вимоги банку про дострокове повернення кредитних коштів, а тому строк виконання зобовязання за кредитним договором, відповідно до п. 11.1 кредитного договору, настав 25 квітня 2014 року. Договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки п. 3.1 цього договору передбачено, що він діє до повного виконання зобовязань за кредитним договором. За таких обставин банк, предявивши вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, сплати процентів за користування кредитом і пені, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання й мав право згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України предявити вимогу до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. У травні 2014 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до Новоград-Волинського міськрайонного суду з позовом до ТОВ «Промінь», [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, процентів за користування кредитом та пені. Однак, 27 листопада 2014 року судом постановлено ухвалу про залишення без розгляду зазначеного позову ПАТ «УкрСиббанк» у звязку з повторною неявкою в судове засідання представника банку. Отже, банком не підтримано свої позовні вимоги, що стало підставою для залишення їх без розгляду. Таким чином банк не реалізував своє право на предявлення вимоги до поручителя [PERSON] в межах шестимісячного строку, передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України, оскільки така вимога банку не була у встановленому законом порядку розглянута судом по суті. 17 червня 2015 року ПАТ «УкрСиббанк» повторно звернулося до Новоград-Волинського міськрайонного суду з позовом до ТОВ «Промінь», [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та ухвалою суду від 24 червня 2015 року відкрито провадження у зазначеній справі. Позивач вважає, що повторне звернення банку з таким позовом до нього, як до поручителя за договором поруки, після спливу шестимісячного строку, передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України, є підставою для визнання договору поруки припиненим. Представник ТОВ «Промінь» в судове засідання повторно не прибув, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи без участі представника ТОВ «Промінь». Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник ПАТ «УкрСиббанк» подав заперечення на позов, які зводяться до того, що відповідно до п.1.2.2 кредитного договору строк виконання основного зобовязання встановлено 7 травня 2018 року, з цього слідує, що договір поруки діє до вказаної дати. Представник ПАТ «УкрСиббанк» вважає позов [PERSON] необґрунтованим, а тому просив суд відмовити в задоволенні позову. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, зясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 7 травня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ТОВ «Промінь» укладено кредитний договір, за яким банк надав товариству кредит в розмірі 410 тис. 218 швейцарських франків зі сплатою 8,99% річних з кінцевим терміном повернення коштів - 7 травня 2018 року (а.с. 29). З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, 7 травня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір поруки, за яким останній зобовязався відповідати за невиконання ТОВ «Промінь» зобовязань за кредитним договором (а.с. 4). Відповідно до п. 11.1 кредитного договору сторони погодилися, що в разі настання обставин, передбачених умовами договору, банк має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав. При цьому термін повернення кредиту вважається таким, що настав, а кредит обовязковим до повернення з дати отримання позичальником відповідної письмової вимоги банку. У цьому випадку позичальник зобовязується достроково повернути отриманий кредит та плату за кредит у встановлений банком термін у повному обсязі. Новий строк повернення кредиту та плати за кредит згідно вимог банку не може перевищувати 14 календарних днів з дати відправлення банком указаної вимоги позичальнику. Таким чином, у разі зміни кредитором строку виконання основного зобовязання згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, шестимісячний строк, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України, підлягає обрахуванню від цієї дати. 21 березня 2014 року у звязку з невиконанням ТОВ «Промінь» зобовязань за кредитним договором, банк відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України предявив письмову вимогу до боржника та поручителя [PERSON] про дострокове повернення кредиту, процентів та повязаних платежів протягом 31 календарного дня від дати отримання цієї вимоги (а.с. 6-8). 24 березня 2014 року ТОВ «Промінь» та [PERSON] отримали вимоги банку про дострокове повернення кредитних коштів, про що сторони не заперечили в судовому засіданні. Отже, строк виконання зобовязання за кредитним договором, відповідно до п. 11.1 кредитного договору, настав 25 квітня 2014 року. Договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки п. 3.1 цього договору передбачено, що він діє до повного виконання зобовязань за кредитним договором, а тому суд не приймає до уваги посилання представника банку на те, що оскільки відповідно до п.1.2.2 кредитного договору строк виконання основного зобовязання встановлено 7 травня 2018 року, тому й договір поруки діє до вказаної дати, без урахування того, що банк змінив строк виконання основного зобовязання, надіславши вимогу про дострокове повернення кредитних коштів боржнику та поручителю. Порука є одним із способів забезпечення зобов'язань при укладенні кредитних договорів та має зобов'язальний, договірний характер, тому на правовідносини поруки поширюють свою дію загальні положення про зобов'язання та про договори. Відповідно до ст. 553 ЦК України під порукою розуміється договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Договір поруки є двостороннім правочином, що укладається з метою врегулювання відносин між кредитором і поручителем. Згода боржника на укладення договору поруки не вимагається. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, викладених в постановах від 21 травня 2012 року № 6-68цс11, від 26 листопада 2014 року у справі № 6-75 цс14, від 21 січня 2015 року № 6-190цс14 пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання й був зобовязаний предявити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати. Таким чином, у разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобовязання передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати. Згідно п. 11.1 Кредитного договору передбачено дострокове повернення кредиту на вимогу банку в строк 14 днів з дати відправлення банком вимоги (а.с. 33). Текст направлених банком вимог про дострокове повернення кредиту містить новий строк для його поверненням 31 день з дати одержання такого повідомлення (а.с. 8). Згідно пояснень представника позивача, [PERSON] отримав вимогу про дострокове повернення кредиту 24 березня 2014 року, про що представник ПАТ «УкрСиббанк» в судовому засіданні не заперечував. Таким чином, строк виконання зобовязання настав 25 квітня 2014 року. Оскільки строк дії поруки договором не визначено, відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України вимоги до поручителя могли бути заявлені у межах шести місяців від дня настання строку виконання зобовязання, забезпеченого порукою. У даному випадку шестимісячний строк сплинув 25 жовтня 2014 року. Суд не бере до уваги тієї обставини, що банк повторно звернувся до суду з позовом до позичальника і поручителя у травні 2014 року, як на факт виконання банком вимог ч. 4 ст. 559 ЦК України щодо дотримання шестимісячного строку предявлення вимог до поручителя. З матеріалів справи вбачається, що у травні 2014 року, тобто в межах шестимісячного строку предявлення вимог до поручителя, передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України, ПАТ "УкрСиббанк" звернулось до Новоград-Волинського міськрайонного суду з позовом до ТОВ «Промінь», [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, процентів за користування кредитом та пені, за яким ухвалою суду від 30.05.2014 року відкрито провадження у справі № 285/2078/14-ц. Однак ухвалою суду від 27.11.2014 року позовну заяву ПАТ "УкрСиббанк" залишено без розгляду, у звязку з повторною неявкою представника позивача в судове засідання (а.с. 59). За таких обставин, слід дійти висновку, що банком не підтримано вимоги, заявлені в судовому порядку і це стало підставою для залишення їх без розгляду. Отже, позичальником не реалізовано право на вимогу до поручителя в межах шестимісячного строку предявлення вимог до поручителя, що передбачено ч. 4 ст. 559 ЦК України, оскільки така вимога (позов) не була у встановленому порядку розглянута судом по суті. 17.06.2015 року ПАТ «УкрСиббанк» повторно звернулось до Новоград-Волинського міськрайонного суду з позовом до ТОВ «Промінь», [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, за яким відкрито провадження ухвалою суду від 24.06.2015 року, справа №285/2344/15-ц перебуває на розгляді. (а.с. 40, 61). Таким чином, повторний позов до поручителя [PERSON] подано банком після закінчення строку дії поруки, що є підставою для визнання поруки припиненою. Аналогічний спір був предметом розгляду у Вищому спеціалізованому суді з розгляду цивільних і кримінальних справ та ухвалою суду касаційної інстанції від 15 березня 2017 року (провадження № 6-33345св16) залишено без змін рішення судів попередніх інстанції щодо задоволення позову про припинення договору поруки. При цьому, суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що банком не підтримано вимоги, заявлені в судовому порядку і це стало підставою для залишення їх без розгляду. Отже, позичальником не реалізовано право на вимогу до поручителя в межах шестимісячного строку предявлення вимог до поручителя, що передбачено ч. 4 ст. 559 ЦК України, оскільки така вимога (позов) не була у встановленому порядку розглянута судом по суті. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. На виконання вимог статті 88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача належить стягнути понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved