Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-13 00:00:00

У жовтні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» в особі регіонального відділення у м. Запоріжжі, третя особа: [PERSON], про визнання поруки припиненою. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 22 жовтня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», та [PERSON] укладено кредитний договір № CNL-201/131/2007 про надання споживчого кредиту в розмірі 52687,10 швейцарський франків. З метою забезпечення виконання за цим кредитним договором 22 жовтня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та нею укладено договір поруки № SR-CNL-201/131/2007. 27 травня 2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, за умовами якого ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором № CNL-201/131/2007 від 22 жовтня 2007 року за всіма платежами, в тому числі за основним боргом, процентами та пенею. 02 березня 2012 року на її адресу від імені ТОВ «ОТП Факторинг Україна» була направлена досудова вимога № 52938, відповідно до якої останнє вимагало достроково виконати боргові зобов'язання [PERSON] за кредитним договором в повному обсязі протягом 30 календарних днів з дати отримання вимоги, шляхом сплати на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на рахунок № [NUMBER] в АТ «ОТП Банк» МФО 300528, наступних сум: 52225,38 швейцарських франків - залишок заборгованості за кредитним договором; 5175,13 швейцарських франків - сума відсотків за користування кредитом. У серпні 2014 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON], [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, по якій ухвалою судді від 27 серпня 2014 року відкрито провадження. Вважає, що 12 березня 2012 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» пред'явивши на підставі п. 3.1 Кредитного договору № CNL-201/131/2007 від 22 жовтня 2007 року, вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, процентів за користування кредитом та пені, кредитор змінив строк виконання основного зобов'язання. При цьому, до суду ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося лише у серпні 2014 року, тобто зі спливом 6 місячного строку, встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України. Посилаючись на ч. 4 ст. 559 ЦК України, позивач просила суд визнати договір поруки № SR- CNL-201/131/2007 від 22 жовтня 2007 року, укладеним між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та нею, припиненим. В процесі розгляду справи позивач уточнила вимогу, викладену у позові, та остаточно просила суд визнати поруку за договором поруки № SR-CNL-201/131/2007 від 22 жовтня 2007 року, укладений між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна», та нею, припиненою з 02 жовтня 2012 року. В судовому засіданні представник позивача вимоги, викладені в позовній заяві, підтримав, просив суд задовольнити позовні вимоги, посилаючись на те, що вимоги позивача ґрунтуються на викладених у позові обставинах, судовій практиці та правових позиціях Верховного суду України, висловленою під час розгляду справ: 6-125цс14 від 17.09.2014р., 6-53цс14 від 17.09.2014р., 6-155цс13 від 29.01.2014р., 6-106цс14 від 24.09.2014р., 6-32цс14 від 10.09.2014р., 6-190цс14 від 21.01.2015р., яка у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму у відповідності із рішенням Верховного суду України. Також зазначив, що посилання представника відповідача на факт звернення ТОВ «ОТП Факторинга» до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON], [PERSON] у серпні 2012 року не заслуговує на увагу, оскільки за заявою представника ТОВ «ОТП Факторинг України» від 08.04.2013р. зазначена позовна заява ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08 квітня 2013 року залишена без розгляду, що в свою чергу, не перериває строк позовної давності. Представник відповідача Моняко В.О. в судовому засіданні проти позову заперечував з тих підстав, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у серпні 2012 року, тобто у шестимісячний строк, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України, звернулося до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя із позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому у суду відсутні підстави для задоволення позову [PERSON] про визнання поруки припиненою з цих підстав. Просив суд у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив. Заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи від нього до суду не надходило. Всебічно і повно з»ясувавши обставини справи, об»єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з матеріалами справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Крім того, слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч. 3 цієї ж статті Закону, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Аналогічним чином питання обов'язків доказування та питання доказів регулює ст. 60 ЦПК України, за якою кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому слід зазначити, що доказування не може ґрунтуватися лише на припущеннях. Судом встановлені такі та факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 22 жовтня 2007 р. між ЗАТ "ОТП Банк" (правонаступником якого є ПАТ "ОТП Банк", та у відповідності до ст.ст. 512-514 ЦК України правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна» - далі за текстом Банк) та [PERSON] укладено кредитний договір № CNL-201/131/2007 про надання споживчого кредиту в розмірі 52687,10 швейцарський франків, строком повернення до 22 жовтня 2037 року. (а.с. 82-85) Згідно п.1.9.1. Кредитного договору (частина 2), не зважаючи на інші положення цього договору, Банк має право вимагати дострокового виконання Боргових зобов'язань в цілому або у визначеній Банком частині у випадку невиконання Позичальником та/або Поручителем, та/або Майновим поручителем своїх боргових зобов'язань за цим договором (в т.ч. але не виключно встановлених п.2.3. та ст.3 цього договору) чи іншими укладеними з банком договорами та/або умов документів забезпечення. Згідно п.1.9.2. Кредитного договору (частина 2), в будь-який час після пред'явлення Банком вимоги і до її фактичного виконання Позичальником, Банк має право відкликати свою вимогу. Таке відкликання Вимоги здійснюється Банком в письмовій формі. В разі такого відкликання вимоги, Боргові зобов'язання підлягають виконанню Позичальником в розмірі, порядку та строки, що визначені цим Договором, якщо Сторони не домовились про інше. З метою забезпечення виконання за цим кредитним договором 22 жовтня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та [PERSON] укладено договір поруки № SR-CNL-201/131/2007. (а.с. 86) Відповідно до п. 3.1 Договору поруки, у випадку невиконання боржником боргових зобов'язань перед кредитором за кредитним договором, кредитор має право звернутись до поручителя з вимогою про виконання боргових зобов'язань в повному обсязі чи в частині. Відповідно до п. 3.2 Договору поруки, поручитель приймає на себе зобов'язання у випадку невиконання боржником боргових зобов'язань, здійснити виконання боргових зобов'язань в обсязі, заявленому кредитором протягом 3 банківських днів з дати отримання відповідної письмової вимоги кредитора. Відповідно до п. 3.4 Договору поруки, обов'язок поручителя виконати боргові зобов'язання виникає при отриманні від Кредитора відповідної вимоги. Така вимога вважається отриманою поручителями, якщо кредитор надіслав її поштою за адресою, вказаною в цьому договорі. Відповідно до п. 3.4 Договору поруки, цей договір набирає чинності з моменту її підписання сторонами (дата договору) і діє до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобов'язання -кредитного договору - характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього. Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого порукою, урегульовані ст.554 ЦПК України. Згідно зі ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати відсотків. Згідно ст. 1 ЦК України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами , але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Частиною 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, захисту інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в разі його невизнання, або порушення. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язків в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим та органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Позивач звернувся до суду із позовом про захист її порушеного права шляхом визнання поруки за договором поруки № SR-CNL-201/131/2007 від 22 жовтня 2007 року, укладений між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна», та нею, припиненою з 02 жовтня 2012 року, посилаючись на вимоги ч. 4 ст. 559 ЦК України. Згідно з положенням ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. 27 травня 2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, за умовами якого ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором № CNL-201/131/2007 від 22 жовтня 2007 року за всіма платежами, в тому числі за основним боргом, процентами та пенею. 02 березня 2012 року на адресу [PERSON] від імені ТОВ «ОТП Факторинг Україна» була направлена досудова вимога № 52938, відповідно до якої останнє вимагало достроково виконати боргові зобов'язання [PERSON] за кредитним договором в повному обсязі протягом 30 календарних днів з дати отримання вимоги, шляхом сплати на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на рахунок № [NUMBER] в АТ «ОТП Банк» МФО 300528, наступних сум: 52225,38 швейцарських франків - залишок заборгованості за кредитним договором; 5175,13 швейцарських франків - сума відсотків за користування кредитом. (а.с. 87) У зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором банк відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України та пункту 3.1 Договору поруки використав своє право достроково стягнути з поручителя заборгованість за кредитним договором, надіславши 12 березня 2012 року на адресу [PERSON] досудову вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов'язаних із ним платежів. Отже пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати, тобто з 02 квітня 2012 року. Таким чином, у разі зміни кредитором на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України строку виконання основного зобов'язання, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню з цієї дати. Даних про те, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» скористався своїм правом на відкликання вимоги про дострокове повернення кредиту та відсотків за його користування, передбаченого п.1.9.2. Кредитного договору (частина 2), сторонами у судовому засіданні не наводилося та на їх підтвердження доказів не надавалося. Як встановлено матеріалами справи та не заперечується сторонами по справі, ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 серпня 2012 року відкрито провадження у справі за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором (справа № 0818/9070/2012). (а.с. 77) Надалі встановлено, що 08 квітня 2013 року представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя із заявою про залишення позовної заяви ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, без розгляду. (а.с. 102) Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08 квітня 2013 року позовна заява ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором на підставі п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, залишена без розгляду (справа № 0818/9070/2012). (а.с. 103) Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 серпня 2014 року відкрито провадження у справі за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором (справа № 335/9152/14-ц). (а.с. 88) Враховуючи, що у відповідності до ч. 1 ст. 265 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності, суд приходить до висновку, що шестимісячний строк, протягом якого ТОВ «ОТП Факторинг Україна» був зобов'язаний пред'явити позов до [PERSON], як до поручителя, про стягнення заборгованості за кредитним договором № CNL-201/131/2007 від 22 жовтня 2007 року, сплив 08 квітня 2013 року. Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 24 постанови № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Також, при вирішенні зазначеного спору, суд враховує правову позицію, висловлену Верховним судом України в постановах по справам: 6-125цс14 від 17.09.2014р., 6-53цс14 від 17.09.2014р., 6-155цс13 від 29.01.2014р., 6-106цс14 від 24.09.2014р., 6-32цс14 від 10.09.2014р., 6-190цс14 від 21.01.2015р., яка у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму у відповідності із рішенням Верховного суду України. Аналізуючи вказані вище норми матеріального права, письмові та інші докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що порука за договором поруки № SR-CNL-201/131/2007 від 22 жовтня 2007 року, укладеним між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна», та [PERSON] припинилася з 08 квітня 2013 року.

Outcome: partial