Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-10 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. У жовтні 2020 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, в якому просила скасувати державну реєстрацію права власності на житловий будинок оператора [ADDRESS] за Державою в особі міністерства енергетики та вугільної промисловості України ( повне господарське відання дочірної компанії «Укртрансгаз» національної акціонерної компанії «Нафтогаз України») та визнати за позивачем право власності на даний житловий будинок. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що як працівник підприємства магістральних газопроводів Волинського лінійного виробничого управління з 1994 року проживала у спірному житловому будинку, який відносився до категорії службових. На підставі розпорядження Ковельської РДА Волинської області від 24.03.2011 року це житло виключено з числа службових та згодом передано у комунальну власність Люблинецької ОТГ. У липні 2020 року позивачу Люблинецькою ОТГ видано свідоцтво про право власності на спірне житло, проте у реєстрації права власності їй органами ЦНАП відмовлено через наявний запис про реєстрацію права власності за Державою. Стислий виклад заперечень відповідачів. Представник відповідача НАК «Нафтогаз України» у відзиві на позов просив прийняти законне та обгрнутоване рішення на підставі всебічного з`ясування обставин справи, звертав увагу суду на ту обставину, що спірне майно зареєстровано на праві власності за Державою в особі Мінінстерства енергетики та вугільної промисловості України та перебувало на повному господарському віданні дочірної компанії «Укртрансгаз» ( далі ДК «Укртрансгаз») національної акціонерної компанії «Нафтогаз України». ДК «Укртрансгаз» є припиненою згідно запису у державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з 27.12.2012 року. Правонаступником всіх майнових і немайнових прав є АТ «Укртрансгаз». З урахуванням викладеного, представник НАК «Нафтогаз України» вважає, що позов пред`явлено до неналежного відповідача. Одночасно повідмляє, що за інформацією, отриманою від АТ «Укртрансгаз», будинок, з приводу якого подано позов, переданий з державної власності у комунальну власність територіальної громади Люблинецької селищної ради Ковельського району Волинської області відповідно до наказу Міністерства енергетики та захисту довкілля України №153 від 13.03.2020 року та акту приймання передачі відомчого житлового фонду в комунальну власність від 20.07.2020 року затвердженого рішенням Люлинецької селищної ради Ковельського району Волинської області №45/10 від 25.06.2020 р. Міністерство енергетики України у поданному клопотанні покликається на те, що не є належним відповідачем у справі, мотивуючи свою позицію тим, що спірний житловий будинок 20 липня 2020 року передано безоплатно в комунальну власність Люблинецької селищної ради Ковельського району Волинської області, яка в силу Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» є органом уповноваженим на приватизацію державного житлового фонду. Рух справи в суді. Позовна заява надійшла до суду 02 жовтня 2020 року. Провадження у справі відкрито 06 жовтня 2020 року. Визначено розглядати справу в порядку загального позовного провадження. Підготовче судове засідання закрито 05 листопада 2020 року. Судом залучені до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - АТ «Укртрансгаз» та Люблинецьку селищну раду Ковельського району Волинської області. З урахуванням клопотань учасників судовий розгляд проведено у їх відсутності та без фіксування судового засідання технічними засобами відповідно до вимог ч. 2 ст.247 ЦПК України. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Житловий будинок по [ADDRESS] згідно технічного паспорту від 28.11.2016 року, виготовленого на замовлення ПАТ «Укртрансгаз» філії УМГ «Львівтрансгаз» складається з трьох житлових кімнат, кухні, комори, паливної, ванни, вбиральні, коридорів, має загальну площу 112,7 кв.м., житлову - 62,6 кв.м., допоміжну 50,1 кв.м. За даними Реєстру прав власності на нерухоме майно (запис №35849547) право власності на житловий будинок оператора А-1 площею 112,7 кв.м. за адресою [ADDRESS] , загальною площею 112,7 кв.м., зареєстровано в книзі 1 за номером 37 , а саме: рішення про державну реєстрацію права власності прийнято 14.02.2012 року на підставі свідоцтва про право власності, рішення від 06.07.2011 року №06/4, 23.01.2012, Мощенської сільської ради, форма власності - державна, власник - Держава, в особі Міністерства енергетики та вугільної промисловості України (в повному господарському віданні дочірньої компанії «Укртрансгаз» національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»). 09.12.2019 року своїм рішенням №37/10 Люблинецька селищна рада надала згоду на безоплатну передачу спірного житлового будинку в комунальну влсність територіальній громаді. Наказом Мінінстерства енергетики та захисту довкілля від 13.03.2020 року №153 на підставі Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» та Закону України «Про управління об`єктами державної власності», з урахуванням згоди Люблинецької селищної ради, прийнято рішення про безоплатну передачу в комунальну власність територіальної громади Люблинецької селищної ради державного майна - житлового будинку оператора (інв. №10760040431001101226) розташованого за адресою [ADDRESS] . Актом приймання-передачі майна від 20.07.2020 року, затвердженого рішенням Люблинецької селищної ради Ковельського району від 25.06.2020 року №45/10, даний будинок прийнятий в комунальну влсність громади. Одночасно передані такі документи : технічний паспорт на садибний (індивідуальний) будинок №533216/5821 від 28.11.2016, витяг про державну реєстрацію прав серії СЕВ №875797 від 14.02.2012 року, свідоцтво на право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 23.01.2012 року. Згідно розпорядження Люблинецької селищної ради від 31 липня 2020 року № 265 спірний житловий будинок загальною площею 112,7 кв.м., житловою 62,6 кв.м., переданий на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» [PERSON] , на підтвердження чого 31 липня 2020 року видано свідоцтво про право власносі на житло. 22 вересня 2020 року Управлінням Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Ковельської міської ради позивачу [PERSON] відмовлено у реєстрації права власності на житло з покликанням на наявність суперечностей між заявленим та вже зареєстрованим за Державою правом власності. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення. Позов підлягає частковому задоволенню. Право власності належить до основоположних прав людини, утілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ утручання в це право повинне мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу. Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до ст.13 цього міжнародно-правового акта повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі. На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені в ст.41 Конституції, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом. Зазначений принцип відображено й конкретизовано в ч.1 ст.321 Цивільного кодексу, згідно з якою право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи неогрунтованість активів, які перебувають у власності не встановлені судом (ст.328 ЦК). Відповідно до ст.345 ЦК фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна або майна, що є у комунальній власності. Судом встановлено, що позивачем право власності на нерухоме майно (житловий будинок) набуто правомірно відповідно до вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» в порядку приватизації майна, яке передане з державної в комунальну власність за процедурою визначеною Законом України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності». В силу ч.4 ст.334 ЦК права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Порядок здійснення реєстрації права власності на нерухоме майно визначений Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження». Так, п.5 ч.1 ст.24 цього Закону передбачено, що підставою для відмови у реєстрації права власності є зокрема наявність суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно. Згідно матеріалів справи в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, який є невід`ємною архівною складовою частиною Державного реєстру прав, міститься запис про реєстрацію права власності за державою. Частиною третьою статті 26 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження» передбачено, що відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Аналіз чинного законодасвта дозволяє дійти висновку про те, що законодавець визначив процедуру передачі майна з державної у комунальну власність, а згодом і у приватну, проте, не визначив порядку внесення змін у Реєстри прав власності. За таких умов позивач позбавлена можливості зареєструвати правомірно набуте права власності в позасудовом порядку. Одним зі способів захисту права власності є гарантована в ст.391 ЦК можливість власника вимагати усунення перешкод у здійсненні права власності. Тому, належним способом захисту прав позивача, який спрямований на настання реальних наслідків та бажаних результатів є припинення права власності за державою та скасування (погашення) запису про право власності в архівній складові Реєстру прав власності на нерухоме майно. Що стосується вимог позивача про визнання за нею права власнсті на спірне нерухоме майно, то така вимога задовленню не підлягає. Відповідно до ст.392 ЦК власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право влсності. З наданих суду документів вбачається, що право власності позивача не заперечується і не оспорюється. Крім того, право власності позивача на спірне житло підтверджується свідоцтвом про право власності, яке видано уповноваженим органом приватизації. Відповідно до п.5 ч.1 ст.27 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження» таке свідоцтво слугує підставою для державної реєстрації права власності після виключення попередніх записів про власника. Судові витрати у справі слід залишити за позивачем відповідно до поданого письмового клопотання.

Outcome: partial