Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-06 00:00:00

01.04.2014 року позивач - ПАТ «ОТП Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. 09.09.2014 року до суду надійшла заява позивача про зміну предмету позову, а саме про стягнення з [PERSON], [PERSON] як з солідарних боржників суми заборгованості за кредитним договором № МL-202/048/2005 від 29.11.2005 року у розмірі 323 599 грн. 27 коп. В обґрунтування позову, після уточнення позовних вимог, зазначено, що 29.11.2005 року між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] було укладено кредитний договір № МL-202/048/2005, датою остаточного повернення якого є 29.11.2025 року. Протягом дії кредитного договору, умови договору щодо порядку та розміру сплати відсотків періодично змінювались, шляхом підписання додаткових договорів. Відповідно до додаткового договору № 1 від 20.11.2006 року змінено розмір фіксованої відсоткової ставки та встановлено на рівні 5,5% річних. Однак, [PERSON] вимоги кредитного договору № МL-202/048/2005 від 29.11.2005 року не виконує, в обумовлені строки кредит та відсотки по ньому не сплачує. Станом на 29.09.2014 року заборгованість відповідача [PERSON] за кредитним договором складає: 23 439 доларів США 87 центів - сума заборгованості за тілом кредиту, що за офіційним курсом гривні до долару США встановленим НБУ на 29.09.2014 року становить 302 565 грн. 97 коп., 1 592 доларів США 61 цент - сума заборгованості за нарахованими відсотками за період з 03.03.2014 року по 28.09.2014 року, що за офіційним курсом гривні до долару США встановленим НБУ на 29.09.2014 року становить 20 557 грн. 69 коп., 475 грн. 61 коп. - нарахована пеня за неналежне виконання боргових зобов'язань відповідно до п. 4.1.1 кредитного договору за період з 13.02.2013 року по 28.11.2013 року. В зв'язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору щодо повернення суми кредиту та сплати відсотків, на підставі п. 9.1 кредитного договору, банком було здійснено вимогу про дострокове виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором у повному обсязі. Однак до теперішнього часу заборгованість позичальником не погашена, сума кредиту та відсотків не сплачена. В якості забезпечення наданого кредиту 24.06.2014 року між AT «ОТП Банк» та [PERSON] укладено договір поруки № SR-ML-202/048/2005 від 24.06.2014 року згідно з яким поручитель зобов'язався відповідати перед банком за повне та своєчасно виконання позичальником боргових зобов'язань за кредитним договором у повному обсязі таких зобов'язань. Відповідно до п. 1.2 договору поруки, поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, і банк може звернутися з вимогою про виконання боргових зобов'язань як до боржника, так і до поручителя, чи до обох одночасно. На адресу [PERSON] було направлено досудову вимогу № 200-5/1306 від 03.07.2014 року, про дострокове погашення кредитної заборгованості, яка була залишена нею без задоволення. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором № МL-202/048/2005 від 29.11.2005 року в розмірі 323 599 грн. 27 коп. Представник позивача у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, вимоги, викладені у позовній заяві, підтримує у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачі [PERSON], [PERSON] повідомлені судом своєчасно та належним чином про дату, час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з'явилися і не повідомили суд про причини неявки. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідачів, повідомлених належним чином, відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 Цивільного процесуального кодексу України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України). Вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ «ОТП Банк» підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 29.11.2005 року між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є позивач, та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № МL-202/048/2005, датою остаточного повернення якого є 29.11.2025 року. Позивач здійснив видачу кредитних коштів Позичальнику в сумі 39 950 доларів США шляхом безготівкового переказу на поточний рахунок Позичальника. Відповідно до п. 1.1 частини № 2 кредитного договору банк надає позичальнику кредит в розмірі та валюті, що визначений в частині № 1 цього договору, а позичальник приймає кредит, зобов'язується належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також оплатити відповідну плату за користування кредитом та виконати інші зобов'язання, як це вказано у цьому договорі. Згідно з п. 3 частини № 1 кредитного договору проценти за користування кредитом розраховуються банком на основі плаваючої процентної ставки, що складається з фіксованої процентної ставки у розмірі 6,5 % річних та FIDR (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредит, що розміщені в банку на строк в 366 днів, надалі «FIDR»). Відповідно до п. 1.5.1 частини № 2 кредитного договору погашення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у графіку повернення кредиту та сплати процентів, шляхом безготівково перерахування на поточний рахунок. Протягом дії кредитного договору, умови договору щодо порядку та розміру сплати відсотків періодично змінювались шляхом підписання додаткових договорів. Відповідно до додаткового договору № 1 від 20.11.2006 року змінено розмір фіксованої відсоткової ставки та встановлено на рівні 5,5% річних. Однак, в супереч умовам кредитного договору № МL-202/048/2005 від 29.11.2005 року, вищевказані зобов'язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами відповідачем [PERSON] не виконуються. . Станом на 29.09.2014 року заборгованість відповідача [PERSON] за кредитним договором складає: 23 439 доларів США 87 центів - сума заборгованості за тілом кредиту, що за офіційним курсом гривні до долару США встановленим НБУ на 29.09.2014 року становить 302 565 грн. 97 коп., 1 592 доларів США 61 цент - сума заборгованості за нарахованими відсотками за період з 03.03.2014 року по 28.09.2014 року, що за офіційним курсом гривні до долару США встановленим НБУ на 29.09.2014 року становить 20 557 грн. 69 коп., 475 грн. 61 коп. - нарахована пеня за неналежне виконання боргових зобов'язань відповідно до п. 4.1.1 кредитного договору за період з 13.02.2013 року по 28.11.2013 року, а всього заборгованість відповідача [PERSON] складає 323 599 грн. 27 коп. Банком на адресу [PERSON] направлено досудову вимогу № 200-12-4-7/197 від 17.02.2014 року про погашення заборгованості за кредитним договором в строк не пізніше 30 календарних днів з дати відправлення банком відповідної вимоги, однак заборгованість позичальником не погашена, сума кредиту та відсотків не сплачена. В якості забезпечення наданого кредиту 24.06.2014 року між AT «ОТП Банк» та [PERSON] укладено договір поруки № SR-ML-202/048/2005, згідно з яким поручитель, зобов'язався відповідати перед банком за повне та своєчасно виконання позичальником боргових зобов'язань за кредитним договором у повному обсязі таких зобов'язань. Відповідно до п. 1.2 договору поруки, поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, і банк може звернутися з вимогою про виконання боргових зобов'язань як до боржника, так і до поручителя, чи до обох одночасно. На адресу [PERSON] позивачем було направлено досудову вимогу № 200-5/1306 від 03.07.2014 року про дострокове погашення кредитної заборгованості, яка була залишена нею без задоволення. Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 345 Господарського кодексу України кредитні операції банків полягають у розміщенні від свого імені, на власних умовах та на власний ризик залучених коштів юридичних осіб (позичальників) та громадян. Кредитними визнаються банківські операції, визначені як такі законом про банки і банківську діяльність. Статті 47 та 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Частиною 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики. На підставі ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно зі ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно з ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 ст. 1056-1 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно зі ст. ст. 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, на підставі ч. 2 якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника відповідних коштів. Згідно з ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі ч. 1 ст. 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов'язані здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не виконує взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, та допустив заборгованість по кредиту, чим порушує умови договору, припинив погашення кредиту та процентів в порядку і строки, передбачені договором, і за станом на 29.09.2014 року утворилася заборгованість за кредитним договором у розмірі 323 599 грн. 27 коп., а тому повинен нести відповідальність, передбачену договором та сплатити пеню від простроченої суми платежу. За таких обставин, відповідач [PERSON] також має зобов'язання перед банком за кредитним договором № МL 202/048/2005 від 29.11.2005 року, укладеного між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є позивач, та [PERSON], яке, як встановлено судом, на теперішній час не виконано. На підставі викладеного, дослідивши надані позивачем письмові докази, суд приходить до висновку, що відповідачі не виконують суттєві умови щодо додержання порядку та строків погашення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, внаслідок чого у них солідарно виникла заборгованість, відповідно до наданого позивачем розрахунку, який суд вважає обґрунтованим та таким, що підтверджується матеріалами справи, у зв'язку з чим позовні вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved