Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

У червні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» про стягнення матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що 18 грудня 2014 року приблизно о 09 год. 30 хв. на 3 км. автодороги Київ-Бишів поблизу с. Софіївська-Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів марки «Daewoo Lanos» д.н. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «Nissan Qashqai» д.н. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON]. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 січня 2015 року винним у скоєнні даного ДТП визнано [PERSON]. Цивільно-правова відповідальність [PERSON], на момент дорожньо- транспортної пригоди, застрахована відповідно до договору (полісу) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серія № АС/6646261 від 30 грудня 2013 року у ТДВ СТДВ «Глобус», у зв'язку з чим позивач звернувся до відповідача з заявою про відшкодування матеріальних збитків завданих в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Відповідачем ІІ було здійснено виплату страхового відшкодування на рахунок позивача у розмірі 35 713,37 грн., однак, позивач у своєму позові звернув увагу на те, що відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження №747-1/14 відшкодування завданого збитку позивачу складає 62 774,42 грн., проте, відповідач ІІ відмовився виплачувати дані кошти. В судове засідання позивач та його представник не з'явились, повідомлялись належним чином. Через канцелярію суду представник позивача надав заяву у якій позов підтримав, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини. Просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та проти заочного розгляду не заперечував. Відповідач І в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Відповідача ІІ в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Через канцелярію суду надійшла заява у якій він проти позову заперечував та просив розглядати справу за його відсутності. За вказаних обставин, суд дійшов висновку про можливість проведення заочного розгляду справи відповідно до положень статті 224 ЦПК України. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків. Згідно статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 16 ЦК Україна кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 60 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставини які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Відповідно до статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Як встановлено судовим розглядом, 18 грудня 2014 року приблизно о 09 год. 30 хв. на 3 км. автодороги Київ-Бишів поблизу с. Софіївська-Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів марки «Daewoo Lanos» д.н. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «Nissan Qashqai» д.н. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON]. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 січня 2015 року винним у скоєнні даного ДТП визнано [PERSON] (том І а.с. 8). Частиною 4 статті 61 ЦПК України передбачено, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до експертного висновку № 747-1/14 від 16 лютого 2015 року судового експерта-автотоварознавця [PERSON] загальна вартість матеріального збитку складає 62 774,42 грн. Згідно статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст.35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його, що визначено п.36.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Частиною 4 статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору. Цивільно-правова відповідальність [PERSON], на момент дорожньо- транспортної пригоди, застрахована відповідно до договору (полісу) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серія № АС/6646261 від 30 грудня 2013 року у ТДВ СТДВ «Глобус», у зв'язку з чим позивач звернувся до відповідача з заявою про відшкодування матеріальних збитків завданих в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Відповідачем ІІ було здійснено виплату страхового відшкодування на рахунок позивача у розмірі 35 713,37 грн., однак, позивач у своєму позові звернув увагу на те, що відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження №747-1/14 відшкодування завданого збитку позивачу складає 62 774,42 грн., проте, відповідач ІІ відмовився виплачувати дані кошти, не обґрунтовуючи своєї відмови, проте дані твердження спростовуються наступним. Так, відповідно до висновку експертів Атотоварознавчої експертизи за результатами проведення додаткового експертного автотоварознавчої дослідження від 16 лютого 2015 року розмір матеріальної шкоди, яку зазнав [PERSON] внаслідок ДТП, що сталась 18 грудня 2014 року складає 62 774,42 грн. Вартість вказаної експертизи становить 1 300,00 грн. Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"). Згідно Поліса № АС/6646261 (обов'язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів), по якому застрахований [PERSON], страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого, за шкоду заподіяну майну складає - 50000 (п'ятдесят тисяч) гривень (том І а.с. 177). З урахуванням викладених обставин справи та норм законодавства, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо відшкодування товариством з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» матеріальної шкоди у розмірі 13 776,63 грн. та щодо відшкодування [PERSON] суми, яка не покривається стравою, а саме матеріальної шкоди у розмірі 13 284,42 грн. завданої внаслідок ДТП, яка трапилась 18 грудня 2014 року, оскільки під час судового розгляду встановлено, що утворення сумісного комплексу механічних пошкоджень на автомобілях «Daewoo Lanos» д.н. [NUMBER] та «Nissan Qashqai» д.н. [NUMBER] за механізмом розвитку події відповідає умовам та часу дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 18 грудня 2014 року повністю підтверджується характером пошкоджень отриманим ними під час ДТП. Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди судом встановлено, що частиною 2 статті 23 ЦК України визначає, у чому полягає моральна шкода. Відповідно до статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від глибини душевних страждань, ступеня вини особи, що завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до абзацу 2 пункту 21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при вирішенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням страховиком зобов'язань за договором страхування, суди повинні виходити з того, що правовідносини сторін за договором страхування є зобов'язальними. У випадку порушення зобов'язання моральна шкода може бути відшкодована лише тоді, коли це встановлено договором або законом. Статтями 23, 26, 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено відшкодування моральної шкоди потерпілому - фізичній особі у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Доказів наявності обставин, передбачених вищенаведеними положеннями Закону, судом не встановлено, у зв'язку з чим суд вважає за необхідне відмовити позивачу у стягненні моральної шкоди. Відповідно до частини 1 статті 12 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом. Згідно з частиною 1 статті 56 ЦПК України, правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 79 ЦПК України, до судових витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належить витрати на правову допомогу. Так позивач просить стягнути з відповідачів солідарно на його користь судові витрати за правову допомогу в розмірі 6 000 грн., суд вважає дані вимоги обґрунтованими з огляду на наступне. Як встановлено статті 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Згідно статей 10,60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача частково знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено, а тому солідарно з [PERSON], товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» на користь [PERSON] підлягають відшкодуванню витрати по проведенню експертами Атотоварознавчої експертизи, додаткового експертного автотоварознавчої дослідження від 16 лютого 2015 року, вартість якої становить 1 300, 00 грн. та витрати за вчинення нотаріальних дій в сумі 263,00. Виходячи з вищевикладеного та

Outcome: partial