Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-30 00:00:00

01 лютого 2019 року представник позивача [PERSON] звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Самарського відділу Державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко Валентини Володимирівни, Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мироник Оксани Вікторівни, департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про скасування обтяжень на квартиру. В прохальній частині позову позивач просить суд зняти арешт з квартири [ADDRESS] , що накладений на підставі Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, виданий 04.12.2014 року державним виконавцем Самарського відділу державної виконавчої служби Дніпровського міського управління юстиції Дніпропетровської області Скороход І.Г; виключити з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про обтяження №8159058 (спеціальний розділ) від 19.12.2014 року про арешт квартири [ADDRESS] , внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 18167477; зняти заборону на відчуження квартири [ADDRESS] , що накладено 16 липня 2008 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. на підставі іпотечного договору від 15 липня 2008 року за реєстровим №2757; виключити запис з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №7574991 від 16.07.2008 року про заборону на квартиру [ADDRESS] , що внесений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко В.В.; зняти обтяження №7577058 від 05.12.2012 року у вигляді іпотеки з нерухомого майна - квартири [ADDRESS] , - внесений приватним нотаріусом Мироник О.В. на підставі Договору про передачу прав за іпотечним договором від 28.11.2012 року за реєстр. №2187; виключити запис з державного реєстру іпотек №7577058 від 05.12.2012 року на квартиру [ADDRESS] , внесений приватним нотаріусом Мироник О.В. на підставі Договору про передачу прав за іпотечним договором від 28.11.2012 року за реєстр. № 2187. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що позивачі - [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 25.07.2007 року. видане управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради. 15.07.2008 року між ВАТ «Сведбанк» (правонаступник - ПАТ «Сведбанк») та [PERSON] було укладено кредитний договір №0301/0708/88/140, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати боржнику кредит у сумі 59,500 дол. США, а [PERSON] зобов`язався повернути наданий кредит і сплатити відсотки за користування, строки та умовах, що передбачені кредитним договором. Строк дії договору з 15 липня 2008 рок до 14 липня 2018 року. В забезпечення виконання зобов`язань позичальника 15 липня 2008 року між ВАТ «Сведбанк», як Іпотекодержателем, [PERSON] , як Іпотекодавцем та [PERSON] як Позичальником, був укладений іпотечний договір №0301/0708/88-140-Z, який засвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. за реєстровим №2757. Предметом іпотеки виступає належне Іпотекодавцеві та Позичальникові на прів власності майно - квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Як позивачам стало відомо з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №139172873 від 26.09.2018 року, на вищезазначену квартиру накладені обтяження, а саме: 16.07.2008 року за №7574991 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. накладено заборону на відчуження вищезазначеної квартири на підставі іпотечного договору від 15 липня 2008 року, заборона №36; 05.12.2012 року за №7577058 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мироник О.В. внесено запис в Державний реєстр іпотек про накладення обтяження у вигляді іпотеки на зазначену квартиру на підставі Договору про передачу прав за іпотечним договором від 28.11.2012 року зі строком виконання 14.07.2018 року; 19.12.2014 року за №8159058 державним реєстратором Дніпетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області Логвіновою Л.І. накладено арешт на підставі Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер 45719195, виданий 04.12.2014 року державним виконавцем Самарського відділу державної виконавчої служби Дніпровського міського управління юстиції Дніпропетровської області Скороход І.Г. Вважають, вищевикладені обтяження підлягають скасуванню з наступних підстав: у 2014 році в провадженні Самарського районного суду знаходилась справа за позовом ТОВ «Кредиті ініціативи» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 15.07.2008 року № 0301/0708/88-140, в якому судом було відмовлено в позові. ТОВ Кредитні ініціативи» в даному спорі виступав в якості відповідача на підставі факторингових правовідносин. За даним судовим спором винесено чинні рішення, які встановлюють факт зміни строку виконання [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором, який настав 04 січня 2010р. Виходячи зі змісту чинних судових рішень, а саме: рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26 серпня 2014 року та ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 березня 2015 року, строк виконання [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором був змінений та настав 04 січня 2010р. А оскільки ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до суду із вимогою про стягнення суми за кредитним договором лише у 2014 році, тобто з пропуском строку для стягнення, тому останньому було відмовлено в задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором. З вищенаведеного вбачається, що виконання зобов`язань за кредитним договором припинено 04 січня 2010 року, тому й іпотечний договір припинив свою дію 04 січня 2010 року, оскільки за умовами іпотечного договору останній діє до настання одного з випадків, передбачених ст. 17 ЗУ «Про іпотеку», тобто припинення основного зобов`язання. Тобто на сьогоднішній час склалася ситуація, за якою вбачається, що починаючи з 2014 року і по сьогоднішній час відповідачем не було здійснено ані жодної дії щодо виконання умов кредитного договору та зняття обтяжень на квартиру, що заважає позивачам здійснювати своє майнове право розпорядження майном, тому позивачі вимушені звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Право власності позивачі порушено та підлягає поновленню шляхом зняття обтяжень та вилученням з реєстру обтяжень нерухомого майна реєстраційних записів про заборону відчуження, іпотеки та накладання арешту на квартиру (а.с. 2-6). Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07.03.2019 року було відкрито провадження по справі (а.с. 36). 17.04.2019 до канцелярії суду від представника третьої особи Черкавського Ю . С. надійшли письмові пояснення на позовну заяву, які обґрунтовані тим, що позивач посилається на рішення суддів що позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» про стягнення заборгованості. Звертає увагу, що основним моментом відмови в позові був пропуск строку позовної давності. Сплив позовної давності як підставу для припинення зобов`язання норми глави 50 «Припинення зобов`язання» ЦК України не передбачають. Таким чином, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи. У зобов`язальних відносинах суб`єктивним правом кредитора є право одержати від боржника виконання його обов`язку з передачі майна, виконання роботи, надання послуги тощо. Зі спливом позовної давності в цих відносинах кредитор втрачає можливість у судовому порядку примусити боржника до виконання обов`язку. Так само боржник зі спливом позовної давності одержує вимогу - захист від можливості застосування кредитором судового примусу до виконання обов`язку. Таким чином, за загальним правилом ЦК України зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову в позові з підстави пропущення позовної давності, зобов`язання не припиняється. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Підстави припинення іпотеки окремо визначені в Закону України «Про іпотеку». Зміст цієї статті дає підстави для висновку, що припинення іпотеки можливе виключно з тих підстав, які передбачені цим Законом. Так, згідно з указаною нормою іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання (абзац другий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку»). Натомість Законом України «Про іпотеку» не передбачено такої підстави для припинення іпотеки, як сплив позовної давності до основної чи додаткової вимоги кредитора за основним зобов`язанням. Таким чином, якщо інше не передбачене договором, сплив позовної давності до основної та додаткової вимоги кредитора про стягнення боргу за кредитним договором і про звернення стягнення на предмет іпотеки (зокрема, й за наявності рішення суду про відмову в цьому позові з підстави порушення позовної давності) само по собі не припиняє основного зобов`язання за кредитним договором і, відповідно, не може вважатися підставою для припинення іпотеки за абзацом другим частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку». Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у справах: від 15 травня 2017 року у справі №6-786цс 17 та від 05 липня 2017 року у справі №6-1840цс16, Верховним Судом у постанові від 18 липня 2018 року у справі №537/6072/16, провадження №61-35327св18. Тобто договір іпотеки продовжує свою дію, а тому жодних підстав для скасування записів про іпотеку немає, те саме стосується і інших записів у відповідних ресурсах. Факти на які посилається позивач також сталися в 2014 році. Позивач звернувся до суду в 2019 році, тобто із пропуском строку позовної давності. Відповідно до ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що їх подала, не знайде підстав для поновлення або продовження строку. Перебіг позовної давності за вимогами про визнання недійсним правочину починається за загальними правилами, визначеними у частині першій статті 261 ЦК України, тобто від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про вчинення цього правочину. На підставі викладеного просить суд застосувати строки позовної давності по всім позовним вимогам позивачі. У задоволенні позовної заяви відмовити в повному обсязі (а.с. 50-54). Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 04.06.2019 року було закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду (а.с. 75). Представник позивачів [PERSON] . в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Представник відповідача Самарського відділу Державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, про день та час розгляд справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідач приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. в судове засідання не з`явився, про день та час розгляд справи була повідомлена належним чином, до суду надала заяву в якій просила розглядати справу без її участі, рішення винести на розсуд суду. Відповідач приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мироник О.В. в судове засідання не з`явився, про день та час розгляд справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Представника відповідача, Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур, [PERSON] , в судовому засіданні щодо заявлених позовних вимог поклалася на розсуд суду. Представник третьої особи ТОВ «Кредитні ініціативи» Черкавський Ю.С. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з свідоцтва про право власності на житло видане 25 липня 2007 року Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради, вбачається, що квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , дійсно належить на праві спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] (а.с. 7). З витягу №16145025 від 03.10.2007 року про реєстрації права власності на нерухоме майно виданого Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», вбачається, що [PERSON] та [PERSON] належить по Ѕ частині кожному в квартирі [ADDRESS] (а.с. 4). 15.07.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №0301/0708/88/140, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати боржнику кредит у сумі 59,500 дол. США, а [PERSON] зобов`язався повернути наданий кредит і сплатити відсотки за користування, строки та умовах, що передбачені кредитним договором (а.с. 9,10). 15 липня 2008 року між ВАТ «Сведбанк», як Іпотекодержателем, [PERSON] , як Іпотекодавцем та [PERSON] як Позичальником, був укладений іпотечний договір №0301/0708/88-140-Z, який засвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. за реєстровим №2757 (а.с. 13,14). Також 15.07.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] , [PERSON] був укладений договір поруки №0301/0708/88-140-Р-1 (а.с. 15). Відповідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного Реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, виданої за № 139172873 від 26.09.2018 вбачається, що на квартиру [ADDRESS] , державним реєстратором: Логвіновою Людмилою Іванівною, Дніпропетровського управління юстиції, Дніпропетровської області, на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 45719195, виданий 04.12.2014, видавник: Скороход Іван Григорович, Самарський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, Дніпропетровська обл. Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 18167477 від 19.12.2014 16:08:57, [PERSON] , Дніпропетровське міське управління юстиції Дніпропетровська обл. Вид обтяження: арешт нерухомого майна. Відомості про суб`єктів обтяження: Самарський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, код ЄДРПОУ: 34984535, країна реєстрації: Україна, адреса: Україна, 49112, Дніпропетровська обл., м. Дніпропетровськ, вул. Космонавта Волкова, 6-в (а.с. 16,17). Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26 серпня 2014 року в задоволенні позовних вимог ТОВ «Кредитні ініціативи» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості відмовлено в повному обсязі (а.с. 18-19). Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 березня 2015 року по справі №206/5015/14-ц, апеляційну скаргу ТОВ «Кредитні ініціативи» відхилено. Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26 серпня 2014р. залишено без змін (а.с. 20-21). З наданої відповіді Самарським відділом державної виконавчої служби міста Дніпра, вбачається, що на виконання до відділу надходив виконавчий лист №2-495/11 від 16.07.2014, виданий Самарським районним судом міста Дніпропетровська, про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру, яка належить [PERSON] , в рахунок погашення заборгованості на користь Публічного акціонерного товариства «Сведбанк» в розмірі 572062,64грн. Надати більш детальну інформацію з приводу виконання виконавчого документа та матеріали виконавчого провадження не має можливості оскільки згідно розділу ХІ Правил ведення діловодства та архіву в органах виконавчої служби та приватними виконавцями, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.06.2017 №1829/5, строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік. Передані до архіву органу виконавчої служби, приватного виконавця справи та виконавчі провадження, строк зберігання який закінчився, підлягають знищенню (а.с.23). Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» (у редакції на момент укладення договору іпотеки) іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Згідно зі ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку, що сторони у договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпеченуіпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Системний аналіз положень статей 17, 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку» дає підстави для висновку, що згода іпотекодавця про передачу належного йому нерухомого майна у власність іншої особи (іпотекодержателя), не є беззастережною, а залежить від ряду умов, таких як: чинність іпотеки, невиконання або неналежне виконання основного зобов`язання, визначення в установленому порядку вартості майна, наявності чинного рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на вказане майно. Можливість реалізації іпотекодержателем права на звернення стягнення шляхом набуття права власності на предмет іпотеки передбачена статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 07.07.2004р. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Вирішуючи позов по суті, суд, також, звертає увагу, що відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Згідно ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції станом на 2010 рік, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Судом не беруться до уваги твердження представника третьої особи ТОВ «Кредитні ініціативи» Черкавського Ю.С. про те, що позивачами було пропущено строк звернення до суду, оскільки обтяження та заборона відчуження існують і на теперішній час. Позовні вимоги полягають саме у знятті арешту та заборони відчуження, а не визнання недійсним іпотечного договору чи скасування постанови державного виконавця. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч 2 ст. 119 ЦПК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 391 ЦПК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналізуючи надані докази, а саме рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26.08.2014 року по справі №206/5015/14-ц, відповідно до якого в задоволенні позовних вимог ТОВ «Кредитні ініціативи» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості - відмовлено в повному обсязі, враховуючи той факт, що позивач по даному рішенню просив стягнути з відповідачів заборгованість саме по кредитному договору №0301/0708/88-140, на забезпечення якого був укладений договір іпотеки, правовідносини кредитора і позичальника були вичерпно завершені зазначеним судовим рішенням. Оскільки основне зобов`язання припинено, відтак підстави для існування заборони відчуження, накладеної 16 липня 2008 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. на підставі іпотечного договору від 15 липня 2008 року за реєстровим №2757, та обтяження від 05.12.2012 року, винесене приватним нотаріусом Мироник О.В. на підставі Договору про передачу прав за іпотечним договором від 28.11.2012 року за реєстровим №2187, на теперішній час не існують. Також враховуючи той факт, що виконавчого листа щодо об`єкта нерухомого майна - квартири [ADDRESS] , на виконанні в органах державної виконавчої служби не перебуває, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині зняття арешту з майна боржника та оголошення заборони його відчуження є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На думку суду пред`явлені позовні вимоги позивачами до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради є не обґрунтованими, оскільки даний відповідач жодних рішень, які б обтяжували чи перешкоджали реалізації прав позивачів щодо нерухомого майна, не приймав, отже позов в частині вимог до Департаменту не підлягають задоволенню. Судові витрати підлягають стягненню лише із Самарського відділу Державної виконавчої служби, оскільки при завершенні виконавчого провадження заходи забезпечення також повинні припинятися, чого здійснено не було.

Outcome: partial