Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-07 00:00:00

Ухвалою Комінтернівського районного суду м.Харкова від 23 січня 2019 року цивільну справу № 641 /7536/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи - Відділ реєстрації місця проживання у Комунтернівському районі м.Харкова Управління ведення реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради, Служба у справах дітей по Комінтернівському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - передано за підсудністю до Фрунзенського районного суду м. Харкова. Ухвалою судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25 березня 2019 року [PERSON] позовна заява прийнята в провадження судді Шарка О.П. В обгрунтування позову зазначено, що позивачка [PERSON] є громадянкою Соціалістичної Республіки В`єтнам і власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири, витягом з державного реєстру правочинів від 11.01.2008 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 12.01.2008 року. Згідно довідки ОСББ «Епоха» в квартирі [ADDRESS] зареєстровані подружжя [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та їх неповнолітні діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які є також громадянами Соціалістичної Республіки В`єтнам. З дати їх реєстрації зазначені іноземці проживали у квартирі [ADDRESS] . Починаючи з другої половини 2014 року відповідачі в квартирі [ADDRESS] не проживають, проте зареєстровані за зазначеною адресою. Відповідачі не є членами сім`ї позивача за якими відповідно до житлового законодавства повинно протягом шести місяців зберігатися житло, як за тимчасово відсутніми наймачами. Відповідачами порушені вимоги ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», а відповідно до цього позивачем вживаються заходи щодо усунення зазначених порушень закону з боку відповідачів та вжиття відповідних заходів щодо ненастання відповідних негативних наслідків для себе як для особи, що надає житло іноземцям, що фактично не проживають за зазначеною адресою. 28 вересня 2018 р. позивач звернулася до Голови ОСББ «ЕПОХА» про складення та видачу Акту про не проживання відповідачів в її квартирі, але їй було відмовлено у даному акті з поясненнями, що видача таких актів не передбачена. На думку позивача, відповідачі після вибуття у другій половині 2014 року втратили право на користування квартирою та підлягають зняттю їх з реєстрації місця проживання, оскільки не є членами її сім`ї та не проживають значний час в квартирі. У судове засідання позивач та її представник не з`явилися, повідомлялися про дату та час слухання справи своєчасно та належним чином, надали суду заяву, з якої вбачається, що вони просять розглядати справу за їх відсутністю, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, хоча про час, дату та місце слухання справи повідомлялися у встановленому законом порядку за місцем реєстрації, про що свідчать конверти, які повернулися на адресу суду із зазначенням причини повернення - за закінченням терміну зберігання, причини неявки суду не повідомляли, відзив на позовну заяву не надходив, а тому суд за згодою представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.3 ст.128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Згідно ч.5 ст.128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК Україна, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасним існуванням умов, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ст.282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Відповідно до ст.283 ЦПК України, відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу. Представники третіх осіб у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися заздалегідь і належним чином. Представник третьої особи Департаменту реєстрації Харківської міської ради надав суду пояснення на позовну заяву, в яких просив розглянути справу у їх відсутність, ухвалити рішення у відповідності до норм матеірального та процесуального права. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В ст.ст. 13,41 Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності. Відповідно до статті 13 Конституції України, власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. У такій редакції конституційна норма не лише покладає на власника обов`язки, а й орієнтовно вказує на його зобов`язання. Судом встановлено, що Позивачка [PERSON] є громадянкою Соціалістичної Республіки В`єтнам і власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири, витягом з державного реєстру правочинів від 11.01.2008 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 12.01.2008 року. Згідно довідки ОСББ «Епоха» в квартирі [ADDRESS] зареєстровані подружжя [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та їх неповнолітні діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які є також громадянами Соціалістичної Республіки В`єтнам. З дати їх реєстрації зазначені іноземці проживали у квартирі [ADDRESS] . Починаючи з другої половини 2014 року відповідачі в квартирі [ADDRESS] не проживають, проте зареєстровані за зазначеною адресою. Відповідачі не є членами моєї сім`ї за якими відповідно до житлового законодавства повинно протягом шести місяців зберігатися житло, як за тимчасово відсутніми наймачами. Судом не було встановлено поважність причин не використання відповідачами права на проживання за місцем реєстрації. Відповідно до ст. 319 ЦК України - власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд Згідно п.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього право чи обмежений у його здійсненні. Згідно до ч.2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здісненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідачами не надано суду даних на підтвердження поважності причин не використання права користування житловим приміщенням в спірній квартирі, а також даних про звернення відповідачів із заявою про подовження строку зберігання за ним жилого приміщення. Згідно ст.. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться у судовому порядку. Відповідно до ст. 150 ЖК України - громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів своїх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на власний розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди ) Відповідно до роз`яснень, викладених в п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК України) необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Згідно пункту 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97~ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України, ст.48 Закону України "Про власність"). Відповідно до статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Існування домовленості між сторонами про право користування житловим приміщенням не встановлено. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка, вказують на наявність підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved