Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-30 00:00:00

У вересні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Аграрний фонд» в якому просить суд визнати незаконним (недійсним) наказ ПАТ «Аграрний фонд» №247-к від 22.05.2020 року та вчинений на його підставі запис у трудовій книжці позивача. Позивач свої вимоги мотивує тим, що 29.12.2019 року згідно з наказом відповідача № 532-к на підставі листа відповідача від 29.11.2019 №05-22/4/2134 позивач був прийнятий на роботу у відповідача за переведенням з державного підприємства «Спецагролізинг» на посаду начальника управління правового забезпечення. Вказує, що згідно з записом №28 у трудовій книжці позивача, його з 01.01.2020 року переведено на посаду комплаєнс-директора ПАТ «Аграрний фонд». Крім того посилається, що згідно з умовами трудового договору від 31.01.2020 року, укладеного між позивачем та ПАТ «Аграрний фонд», позивачу виплачувалася заробітна плата у розмірі 150 000,00 грн. щомісяця. Стверджує, що з 15.05.2020 - 25.05.2020 р.р. включно, згідно з наказом відповідача від 13.05.2020 року №90-в позивач перебував у відпустці. Як вказує у позовній заяві позивач, через систематичне порушення відповідачем його трудових прав, 26.05.2020 року позивач написав заяву про звільнення за ч. 3 ст. 38 КЗпП України з 26.05.2020 року з займаної посади. Оскільки відповідач відмовився приймати заяву про звільнення під розписку, ним, окрім вручення заяви про звільнення, тотожна за змістом заява про звільнення з роботи за ч. 3 ст. 38 КЗпП України з 26.05.2020 була надіслана через АТ «Укрпошта» відповідачу цінним листом з описом вкладання. Зазначає, що 04.06.2020 року, 30.06.2020 року, 13.07.2020 року цінним листом з описом вкладення позивач надіслав відповідачу вимогу про проведення із ним розрахунків та надіслання на його адресу трудової книжки (згідно з п. 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників), копії наказу про звільнення та інших документів, які необхідні йому у зв`язку зі звільненням. Лише 12.09.2020 року ним отримана трудова книжка, яку відповідач надіслав йому цінним листом з описом вкладення. Вказує, що після отримання ним трудової книжки він дізнався про те, що відповідач видав протиправний наказ від 22.05.2020 року № 247-к про його переведення на іншу посаду та вчинив протиправний запис №29 у його трудовій книжці. Посилається, що копія цього наказу йому не вручалась, його з цим наказом відповідач не ознайомлював, на його адресу копія наказу не надсилалась. Ввважає, що наведені обставини є наслідком протиправної діяльності роботодавця з грубим порушенням трудових прав, поєднані з зухвалим приховуванням та перекручуванням фактів та порядку виконання працівником трудових обов`язків. Стверджує, що відповідач удався до зухвалої і умисної бездіяльності у формі неповідомлення позивача про обставини зміни істотних умов праці з метою не допустити оскарження ним протиправної діяльності у межах установленого законом строку. Водночас жодних об`єктивних підстав для того, аби бути обізнаним або бути поінформованим про факт протиправної поведінки відповідача у нього не було. Вказує, що згідно з довідкою АТ «Аграрний фонд» від 09.07.2020 року №88 за підписом в.о. голови правління Б.Банчука та головного бухгалтера Ю. Ткачук вбачається, що за період часу з 02.12.2019 - 23.06.2020 р.р. позивач обіймав посаду «комплаєнс-директор», а тому вважає, що наявні достатні підстави стверджувати про суцільну фальсифікацію наказу АТ «Аграрний фонд» від 22.05.2020 року № 247-к вже після фактичного отримання відповідачем наказу про звільнення. З огляду на викладене, відповідач протиправно і без попередження змінив істотні умови праці, що суперечить положенням КЗпП України та грубо порушує його трудові права, що поєднано з порушенням порядку повідомлення його про зміну у порядку виконання трудових обов`язків. Зазначає, що згідно з затвердженим з 16.12.2019 року штатним розписом ПАТ «Аграрний фонд» на підставі наказу ПАТ «Аграрний фонд» від 10.12.2019 року № 92 він обіймав посаду комплаєнс-директора, підпорядковувався безпосередньо голові правління відповідача і здійснював функціональне керівництво юридичним департаментом, департаментом адміністрування, управлінням методології, управлінням правового забезпечення операційної діяльності, управлінням юридичного супроводження операційної діяльності, управлінням судових спорів та претензійної роботи та відділом канцелярії та контролю виконання відповідача. Проте, згідно з наказом відповідача від 22.05.2020 року № 247-к, під час його перебування у відпустці, фактично відбулось не переміщення, а переведення на іншу роботу, поєднане зі зміною істотних умов праці, зміною найменування посади та обсягу функціональних обов`язків. При цьому жодних передумов або причин виробничого характеру для таких дій з боку відповідача не існувало. Таке переведення відбулось без повідомлення і без попередження працівника з боку відповідача, чим грубо порушено вимоги ст. 32 КЗпП України. Вказує, що відповідно до наказу відповідача від 22.05.2020 року № 247-к його було позбавлено організаційно-розпорядчих та управлінських функцій, було змінено найменування посади і підпорядкування, що свідчить про зміну істотних умов праці у розумінні ст. 32 КЗпП України. Зазначає, що згідно з Національним класифікатором України «Класифікатор професій» ДК 003:2010, затвердженим наказом Держспоживстандарту України від 28.07.2010 року № 327 його посада комплаєнс-директора віднесена до керівного складу, що вбачається з кадрових документів, складених відповідачем під час його працевлаштування; код професії 1231. Проте після переведення його на іншу посаду, відбулася і зміна коду професії, що свідчить про зміну істотних умов праці. Спростовуючи законність переведення, звертає увагу, що згідно з Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 року № 58, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року, записи про переміщення до трудової книжки не вносяться. Натомість обов`язковому унесенню до трудової книжки підлягає запис про переведення: згідно з п. 2.2., 2.3., 2.4. Інструкції до трудової книжки вносяться відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення, - а відомості про переміщення не уносяться. Згідно з п. 2.5 Інструкції з кожним записом, що заноситься до трудової книжки на підставі наказу (розпорядження) про призначення на роботу, переведення і звільнення власник або уповноважений ним орган зобов`язаний ознайомити працівника під розписку в особистій картці типова відомча форма №П-2, затверджена наказом Мінстату України від 27.10.1995 N 277), в якій має повторюватися відповідний запис з трудової книжки (вкладиша). Проте, відповідач зазначеного обов`язку не виконав, чим порушив імперативний припис порядку оформлення трудових книжок та зміни істотних умов праці. Згідно з п. 2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників до трудової книжки заноситься запис про прийняття до такого-то цеху, відділу, підрозділу, на дільницю, виробництво із зазначенням їх конкретного найменування, а також роботи, професії або посади і присвоєного розряду. Якщо переведення на іншу роботу пов`язане зі зміною трудових функцій працівника, то переміщення в інший структурний підрозділ передбачає збереження обумовленого трудовим договором місця роботи і трудових функцій. Аналіз запису про прийняття мене на роботу та запису про переміщення засвідчує, що очевидно відбулась зміна найменування посади та трудової функції працівника, тобто відповідач припустився порушення моїх трудових прав та норм законодавства України про працю. Отже, вважає, що запис у його трудовій книжці про переміщення є незаконним і підлягає скасуванню у судовому порядку. З урахуванням викладеного вище, просить суд позов задовольнити. 25.09.2020 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу було передано до провадження головуючому-судді Букіній О.М. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 29.09.2020 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. 28.12.2020 року позивачем подано до суду заяву на виконання вимог ухвали суду від 29.09.2020 року. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 31.12.2020 року у справі було відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін. Позивачу у встановленому законом порядку було надіслано копію ухвали суду від 31.12.2020 року, відповідачу було надіслано копію ухвали суду від 31.12.2020 року та копію позовної заяви. Зазначену вище копію ухвали суду від 31.12.2020 рокута копію позовної заяви відповідачем було отримано 09.02.2021 року, що підтверджується відповідною відміткою на рекомендованому повідомленні (а.с. 81). 12.02.2021 року представником відповідача було подано до суду заяву про ознайомлення і матеріалами справи. 26.02.2021 рокупредставником відповідача було подано до суду відзив на позовну заяву у якому останній проти позовних вимог заперечував. Посилається, що згідно з наказом ПАТ «Аграрний фонд» від 29.11.2019 року № 532-к, [PERSON] був прийнятий на роботу в ПАТ «Аграрний фонд» на посаду начальника управління правового забезпечення в порядку переведення за його згодою з ДП «Спецагролізинг», з 02.12.2019 року, з посадовим окладом зазначеним у додатку. У подальшому, наказом ПАТ «Аграрний фонд» від 28.12.2019 року№ 579-к [PERSON] було переведено на посаду комплаєнс-директора з 01.01.2020року з посадовим окладом 150 644,00 грн. Згідно з наказом ПАТ «Аграрний фонд» від 22.05.2020 року № 247-к [PERSON] було переміщено на посаду комплаєнс-директора департаменту юридичного та адміністративного забезпечення, зі збереження посадового окладу (без змін істотних умов праці), з 22.05.2020 року. Вказує, що згідно з наказом АТ «Аграрний фонд» від 23.06.2020 року № 334-к [PERSON] було звільнено із займаної посади за прогул відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Не погоджуючись зі своїм звільненням, [PERSON] 22.07.2020 року звернувся з позовною заявою до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом про визнання звільнення незаконним, стягнення вихідної допомоги, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та затримки розрахунку, компенсації за невикористану щорічну відпустку. На даний час, справа № 760/15919/20 розглядається Солом`янським районним судом м. Києва та у засіданні 04.03.2021 року буде вирішуватися питання щодо призначення судової почеркознавчої та технічної експертизи документів - трудового договору від 31.01.2020 року, з метою встановлення факту його підробки/фальсифікації. Зазначає, що однією з підстав для визнання наказу від 22.05.2020 року № 247-к незаконним та уточнення запису у трудовій книжці, позивач зазначає положення трудового договору від 31.01.2020 року, в якому визначені умови його роботи в ПАТ «Аграрний фонд». Відповідач заявляє, що трудовий договір від 31.01.2020 року у ПАТ «Аграрний фонд» відсутній, з [PERSON] він не укладався. Оригіналу та його копії у відповідача немає, в матеріалах особової справи [PERSON] такий трудовий договір відсутній, що свідчить про його фальсифікаиію, а отже він є неналежним та недопустимим доказом. Вказує, що моменту укладення трудового договору завжди передує моменту видання наказу або розпорядження про влаштування на роботу. Відповідач повідомляє суд, що ним трудові договори з працівниками укладаються тільки у формі наказу. Про трудовий договір від 31.01.2020 року не зазначено ні в трудовій книжці [PERSON] , ні в жодному з наказів ПАТ «Аграрний фонд» щодо кадрових питань з приводу позивача. ПАТ «Аграрний фонд» про існування трудового договору від 31.01.2020 року, який нібито укладено з [PERSON] , стало відомо тільки в кінці грудня 2020 року, після ознайомлення з документами, які були додані до позовної заяви у справі № 760/15919/20. Стверджує, що про фальсифікацію трудового договору від 31.01.2020 року вказує та обставина, що виплату щомісяця [PERSON] згідно з п. 3.1. трудового договору від 31.01.2020 року заробітної плати у розмірі 150 000,00 грн. Поряд з цим, у додатку до наказу від 28.12.2019 року № 579-к визначено посадовий оклад комплаєнс-директору у розмірі 150 644,00 грн. Виплата заробітної плати [PERSON] здійснювалася з врахуванням окладу у розмірі 150 644,00 грн., як це передбачено вказаним вище наказом. Крім того, відповідно до п. 3.10. трудового договору від 31.01.2020 року, встановлено виплату [PERSON] матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі двох заробітних плат. При цьому, п.п. 6.3.5. п. 6.3. Колективного договору встановлено, що матеріальна допомога на оздоровлення виплачується працівнику у розмірі посадового окладу та тільки за умови роботи у Товаристві не менше одного календарного року. Окрім того, відповідно до трудового договору від 31.01.2020 року встановлено надання [PERSON] щорічної відпустки тривалістю не менше 48 календарних днів за кожний відпрацьований робочий рік. Однак, згідно з пп. 5.9.1. п. 5.9., п. 5.11. колективного договору роботодавець встановлює тривалість щорічної відпустки для всіх категорій працівників - 24 календарні дні згідно з графіком відпусток. Згідно з графіком надання щорічних відпусток працівникам ПАТ «Аграрний фонд» у 2020 році, який затверджено колишнім в.о. голови правління ПАТ «Аграрний фонд» Баришевим І.Г. встановлено, що тривалість відпустки [PERSON] у 2020 році складатиме 24 календарні дні, а саме 14 календарних днів у червні та 10 календарних днів у грудні. Стверджує, що трудовий договір передбачає виплату компенсацій [PERSON] при розірванні трудового договору, які не передбачено ні умовами вказаного Колективного договору, ні умовами навіть трудового законодавства, зокрема розмір таких компенсацій варіюється від 6 до 20 заробітних плат, що в грошовому виразі становить від 903 864,00 грн. до 3 012 880,00 грн., та навіть передбачено умову, що при звільненні [PERSON] за прогул на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, ПАТ «Аграрний фонд» зобов`язаний йому заплатити 6 заробітних плат компенсації, що становить 903 864,00 грн., що на думку представника відповідача є абсурдом, адже за вчинення працівником прогулу до нього застосовується дисциплінарне стягнення, а не виплачується йому грошова компенсація у розмірі майже 1 млн. грн. Таким чином представник вважає, що вказаний трудовий договір від 31.01.2020 року не можна приймати до уваги, з огляду на те, що він є неналежним та недопустимим доказом, та крім того, його достовірність встановлюється у справі № 760/15919/20. Зазначає, що посилання позивача на бездіяльність відповідача у формі не повідомлення позивача про оскаржуваний наказ є безпідставними, оскільки у період з 15.05.2020 - 25.05.2020 р.р. позивач перебував у щорічній відпустці. У подальшому, починаючи з 26.05.2020 - 23.06.2020 р.р. [PERSON] перебував у прогулі та на роботі не з`являвся. Таким чином представник зазначає, що позивач, який не з`являвся на роботу тривалий період часу, на даний момент намагається перекласти відповідальність про свою необізнаність з оспорюваним наказом на відповідача, хоча самовільно штучно створив таку ситуацію своєю неявкою на роботу. Також представник посилається, що позивача було переміщено на підприємстві, а не переведено як стверджує у позовній заяві позивач. Вказує, що твердження позивача про зміну істотних умов його праці не відповідає дійсності, адже, з 15.05.2020 - 25.05.2020 р.р. позивач перебував у щорічній відпустці, а у подальшому починаючи з 26.05.2020 - 23.06.2020 р.р. [PERSON] перебував у прогулі та на роботі не з`являвся, а тому не зрозуміло, чому позивач, який не виходив на роботу та не пропрацювавши жодного дня після переміщення, стверджує про зміну істотних умов праці. Зазначає, що згідно з наказом ПАТ «Аграрний фонд» від 22.05.2020 року № 247-к [PERSON] було переміщено на посаду комплаєнс-директора департаменту юридичного та адміністративного забезпечення, зі збереження посадового окладу (без змін істотних умов праці), з 22.05.2020 року. Посадові обов`язки комплаєнс-директора визначено Положенням про комплаєнс-директора, затвердженого наказом ПАТ «Аграрний фонд» від 15.01.2020 року № 11, з яким позивач був ознайомлений, про що свідчить його особистий підпис у вказаному положенні. Станом на 22.05.2020 року вказане положення було чинним та не скасованим, та [PERSON] при здійсненні своїх трудових обов`язків мав керуватися саме цим положенням. Стверджує, що згідно з цим положенням [PERSON] підпорядкований голові правління відповідача та в його підпорядкуванні знаходять відповідні структурні підрозділи, а саме управління правового забезпечення операційної діяльності, управління юридичного супроводження діяльності компанії, управління методології та відділ канцелярії та контролю виконання. Таким чином на думку представника відповідача є безпідставними твердження позивача про зміну свого підпорядкування, відсутність в його підпорядкуванні відповідних структурних підрозділів та зміну своїх функціональних обов`язків. Щодо твердження позивача про те, що його згоди на переміщення або переведення не надавалося, представник відповідача вказує, що переведення працівника не здійснювалося, а переміщення працівника згідно з ч. 2 ст. 32 КЗпП України не потребує його згоди. Посилається, що переміщення [PERSON] відбулося на тому ж підприємстві, в тій же місцевості, з тими ж трудовими функціями, а також з тим самим посадовим окладом у розмірі 150 644,00 грн., який визначений відповідним наказом, а не трудовим договором як зазначає позивач. Таким чином, на думку представника ПАТ «Аграрний фонд» здійснив саме переміщення, а не переведення як безпідставно вважає позивач. Вказує, що Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року за № 58 не містить заборони щодо внесення відомостей про переміщення до трудової книжки, як про це зазначає позивач, а тому дані обставини не підтверджують того факту, що позивача було переведено на іншу посаду. Зазначає, що згідно з штатним розписом ПАТ «Аграрний фонд», уведеного в дію з 18 травня 2020 року код за ДК 003:2010 по комплаєнс-директору [PERSON] залишився незмінним, а саме 1231, що спростовує твердження [PERSON] про здійснення позивачем його переведення, а не переміщення. Стверджує, що посилання позивача на довідку від 09.07.2020 року № 88, як доказ фальсифікації оскаржуваного наказу є необгрунтованим, оскільки дана довідка була надана з моменту початку роботи до моменту звільнення, коли позивач займав посаду комплаєнс-директора в незалежності від того, в якому структурному підрозділі така посада перебувала. З урахуванням викладеного вище просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. 26.02.2021 року представником відповідача було подано до суду клопотання про розгляд справи у судовому засіданні із повідомленням сторін. 26.02.2021 року представником відповідача було подано до суду клопотання про залишення позовної заяви без руху. 12.03.2021 року позивачем було подано до суду відповідь на відзив відповідача у якій позивач заперечував проти обставин викладених у відзиві на позовну заяву та просив позовні вимоги задовольнити. Позивач зазначає, що відповідач умисно не надає суду штатний розклад та схему підпорядкування працівників станом на 01.01.2020 року, а також штатний розклад та схему підпорядкування працівників станом на 18.05.2020 р. (затверджений наказом від 18.05.2020 №84 «Про затвердження організаційної структури та штатного розпису ПАТ «Аграрний фонд»). Оскільки у такому випадку буде очевидно, що його згідно з оспорюваним наказом його було переведено із зміною підпорядкування та зміною обсягу повноважень. Вказує, що відповідно до копії наказу від 28.12.2020 року №579-к і копій розрахункових листків убачається, що до травня 2020 року посада позивача належала до Правління (дирекції) ПАТ «Аграрний фонд» з підпорядкуванням безпосередньо голові правління ВАТ «Аграрний фонд», проте згідно з витягом з штатного розпису ПАТ «Аграрний фонд», введеного в дію з 18.05.2020» його посада знизилась рангом до департаменту з підпорядкуванням керівнику департаменту. Тобто відбулись істотні зміни умов праці, підпорядкування та посадових обов`язків. Стверджує, що згідно з Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 № 58 до трудової книжки працівника вносяться записи лише про переведення працівника, а тому оспорюваний запис у його трудовій книжці є протиправним, як з позиції формальних вимог законодавства, так і з огляду на штучне прикриття переведення із спотворенням відповідачем зовнішніх ознак своїх протиправних дій. Наявність оспорюваного запису у його трудовій книжці вказує, що відповідач мав на увазі і фактично вчинив переведення без його згоди, змінив в односторонньому порядку істотні умови моєї праці. Посилається, що трудовий договір від 31.01.2020 року, укладений сторонами у письмовій формі і підписаний уповноваженими особами, не суперечить жодній нормі трудового законодавства, а тому є обов`язковим для сторін. Дійсність трудового договору презюмується і може бути спростована лише рішенням суду, яке набуло законної сили. Позивач зазначає, що зі змісту трудового договору від 31.01.2020 року дійсно вбачаються додаткові, порівняно з законодавством, трудові і соціально-побутові пільги для працівника. Проте, ст. 9-1 КЗпП України, п. 2.1. колективного договору відповідача дозволяє сторонам трудового договору передбачати додаткові порівняно з законодавством трудові і соціально-побутові пільги для працівників без жодних обмежень щодо змісту таких пільг та їх обсягу. Закон не ставить у залежність від змісту колективного договору умови трудового договору між роботодавцем та конкретним працівником, натомість закон не обмежує роботодавця у праві надати конкретному працівнику додаткові пільги. Отже на думку позивача, сторони трудового договору не обмежені у формалізації певного обсягу умов виконання працівником своїх трудових обов`язків, якщо такі умови не гірше, ніж передбачені законом та/або колективним договором. З урахуванням викладеного просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. 29.03.2021 представником позивача подано до суду заперечення на відповідь позивача на відзив. У поданих запереченнях представник вказує, що згідно з штатним розписом ПАТ «Аграрний фонд», уведеного в дію з 18 травня 2020 року код за Класифікатором професій ДК 003:2010 по комплаєнс-директору [PERSON] залишився незмінним, а саме 1231, що спростовує твердження [PERSON] про здійснення позивачем його переведення, а не переміщення. Крім того, про незмінність повноважень позивача та його підпорядкування свідчить Положення про комплаєнс-директора, затвердженого наказом ПАТ «Аграрний фонд» від 15.01.2020 року № 11, в якому визначено посадові обов`язки позивача, його підпорядкування тощо, з яким позивач був ознайомлений, про що свідчить його особистий підпис у вказаному положенні. До того ж, з вказаним положенням про комплаєнс-директора [PERSON] ознайомився без зауважень, у судовому порядку його не скасовував та жодного разу не повідомляв роботодавця про свою не згоду з ним. Крім того вказує, що посилання позивача у відповіді на відзив на те, що нібито у п. 2.14. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 міститься заборона про внесення до трудової книжки запису про переміщення не відповідає дійсності. З урахуванням викладеного вище просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 29 червня 2021 року було відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи у судовому засіданні із повідомленням сторін. Оскільки розгляд справи відбувається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, то сторони у судове засідання не викликалися. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить наступного висновку. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлено, що 29.11.2019 року Наказом Публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд» № 532-К [PERSON] було прийнято на посаду начальника управління правового забезпечення в порядку переведення, за його згодою, з ДП «Спецагроцілинг» з 02.12.2019 року, з посадовим окладом зазначеним у додатку (а.с. 24). Відповідно до додатку до наказу ПАТ «Аграрний фонд» № 532-К від 29.11.2019 року [PERSON] встановлено посадовий оклад у розмірі 114 644,00 грн. (а.с. 92). 02.12.2019 року [PERSON] було прийнято на посаду начальника управління правового забезпечення Публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд», що підтверджується копією запису у трудовій книжці (а.с. 20). Наказом Публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд» № 532-К від 28.12.2019 року [PERSON] , начальника управління правового забезпечення, переведено на посаду комплаєнс-директора з 01.01.2020 року, з посадовим окладом зазначеним у додатку 2 (а.с. 96-97). Відповідно до додатку до наказу ПАТ «Аграрний фонд» № 579-К від 28.12.2019 року[PERSON] встановлено посадовий оклад у розмірі 150 644,00 грн. (а.с. 98). 01.01.2020 року [PERSON] було переведено на посаду комплаєнс-директора Публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд», що підтверджується копією запису у трудовій книжці (а.с. 20). Відповідно до наказу ПАТ «Аграрний фонд» № 90-В від 13.05.2020 року [PERSON] дровичу, комплаєнс-директору, було надано частину щорічної основної відпустки за період роботи з 02.12.2019-01.12.2020 р.р. тривалістю 11 календарних днів з 15 по 25 травня 2020 року (а.с. 100). Наказом ПАТ «Аграрний фонд» № 247-К від 22.05.2020 року було переміщено [PERSON] , комплаєнс-директора, на посаду комплаєнс-директора департаменту юридичного та адміністративного забезпечення, зі збереженням посадового окладу (без змін істотних умов праці), з 22.05.2020 року (а.с. 101). Наказом ПАТ «Аграрний фонд» № 334-К від 23.06.2020 року [PERSON] , комплаєнс-директора департаменту юридичного та адміністративного забезпечення, було звільнено із займаної посади 23.06.2020 року, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП Укрїани (а.с. 102). У позовній заяві позивач стверджує, що його Наказом ПАТ «Аграрний фонд» № 247-К від 22.05.2020 року було фактично переведено, а не переміщено на іншу посаду, а тому вказаний наказ та учинений на його підставі запис у трудовій книжці є незаконним. При цьому, просить поновити строк на звернення до суду з даним позовом, як такий, що пропущений з поважних причин. Враховуючи наявні матеріали справи, суд вважає за можливе у порядку ст.234 КЗпП України поновити позивачу строк на звернення до суду з даним позовом, як такий, що пропущено з поважних причин, оскільки про наявність оспорюваного наказу та порушення своїх прав позивач дізнався 12.09.2020 року, отримавши трудову книжку. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 32 КЗпП України, переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством. Водночас не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж самому підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій самій місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Роботодавець не має права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоров`я. Відповідно до абз. 2 п. 31 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" не вважається переведенням, що потребує згоди працівника, переміщення його на тому ж підприємстві (в установі, організації) на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ на території підприємства в межах тієї ж місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою і з тими ж істотними умовами праці. З урахуванням зазначених норм власник не має права вийти за межі трудового договору і його право на переміщення працівників обмежується умовами трудового договору: в межах цих умов переміщення можливе, поза ним - протизаконне. Таким чином, при переміщенні діє принцип незмінності істотних умов договору, тобто залишаються незмінними всі суттєві умови трудового договору (спеціальність, кваліфікація, найменування посади). Таким чином, переведення відрізняється від переміщення тим, що у разі переведення працівнику доручається або інша робота, або ж та сама, але на іншому підприємстві, або робота на цьому ж підприємстві, але в іншій місцевості. У той же час при переміщенні працівник продовжує виконувати ту ж роботу, на тому самому підприємстві і в тій же місцевості, однак на іншому робочому місці, засобі праці, механізмі або агрегаті чи іншому відділі. Отже, зміна робочого місця працівника зі збереженням посадових обов`язків на цьому ж підприємстві у тій же місцевості в межах тієї ж спеціальності, кваліфікації та обов`язків, за законодавством України не вважається переведенням і не потребує обов`язкової згоди працівника. Як вбачається із позовної заяви, позивач при обґрунтуванні позовних вимог посилається на умови трудового договору від 31.01.2020 року, який був укладений між ПАТ «Аграрний фонд» та [PERSON] (а.с. 12-14). При цьому, представник відповідача стверджує, що трудовий договір від 31.01.2020 у ПАТ «Аграрний фонд» відсутній та з [PERSON] він не укладався. Оригіналу та його копії у відповідача немає, в матеріалах особової справи [PERSON] такий трудовий договір відсутній, що свідчить про його фальсифікацію, а отже він є неналежним та недопустимим доказом. Як вбачається із п. 3.1 трудового договору від 31.01.2020 року, щомісячна заробітна плата [PERSON] складає 150 000,00 грн. Проте, відповідно до розрахункових листів за січень-травень 2020 року, позивачу нараховувалася заробітна плата виходячи із посадового окладу у розмірі 150 644,00 грн., тобто того, який був встановлений відповідно до додатку до наказу ПАТ «Аграрний фонд» № 579-К від 28.12.2019 року (а.с. 106). Крім того, відповідно до п.п. 6.3.5. п. 6.3. Колективного договору ПАТ «Аграрний фонд» на 2016-2019 роки встановлено, що матеріальна допомога на оздоровлення виплачується працівнику у розмірі посадового окладу та тільки за умови роботи у Товаристві не менше одного календарного року (а.с. 137-155). При цьому, п. 3.10. трудового договору від 31.01.2020 року встановлено, що ПАТ «Аграрний фонд» виплачує позивачу один раз на рік матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі двох заробітних плат одночасно з виплатою відпускних, що у свою чергу, суперечить умовам Колективного договору. Згідно із пп. 5.9.1. п. 5.9., п. 5.11. Колективного договору ПАТ «Аграрний фонд» на 2016-2019 роки, роботодавець встановлює тривалість щорічної відпустки для всіх категорій працівників - 24 календарні дні згідно з графіком відпусток. Однак, відповідно до п.4.3. трудового договору від 31.01.2020 року працівнику надається щорічна відпустка тривалістю не менше ніж 48 календарних днів за кожен відпрацьований робочий рік із збереженням щомісячної середньої заробітної плати. Таким чином, зазначені вище умови трудового договору від 31.01.2020 року суперечать умовам колективного договору ПАТ «Аграрний фонд» на 2016-2019 р.р. Крім того заслуговують на увагу доводи представника відповідача і в частині того, що відповідно до п. 6.2.3. трудового договору від 31.01.2020, у разі припинення трудового договору з ініціативи ПАТ «Аграрний фонд» у випадках передбачених, зокрема, п. 4 ст. 40 КзПП України (прогул без поважних причин), крім передбачених законом виплат та компенсацій, одночасно з розірванням (припиненням) трудового договору сплачує працівнику 6 заробітних плат, що становить 903 864,00 грн. Суд звертає увагу на ту обставину, що оспорювання трудового договору від 31.01.2020 року не є предметом розгляду у даній справі, проте враховуючи викладенні вище обставини, суд критично оцінює його під час розгляду даної справи та не приймає до уваги у якості належного, допустимого та достовірного доказу. Як встановлено у судовому засіданні та не заперечувалося сторонами у справі, [PERSON] у період із 15 по 25 травня 2020 року перебував щорічній основній відпустці. Крім того, відповідно до Актів про відсутність [PERSON] на роботі від 26.05.2020 року, 27.05.2020 року, 28.05.2020 року, 29.05.2020 року, 01.06.2020 року, 02.06.2020 року, 03.06.2020 року, 04.06.2020 року, 05.06.2020 року, 09.06.2020 року, 10.06.2020 року, 11.06.2020 року, 12.06.2020 року, 15.06.2020 року, 16.06.2020 року, 17.06.2020 року, 18.06.2020 року, 19.06.2020 року, 22.06.2020 року 23.06.2020 року, Актів телефонний дзвінок комплаєнс-директору департаменту юридичного та адміністративного забезпечення [PERSON] від 28.05.2020 року, 01.06.2020 року, 02.06.2020 року, Акту про виїзд додому до комплаєнс-директора департаменту юридичного та адміністративного забезпечення [PERSON] від 01.06.2020 року, [PERSON] був відсутній на роботі у період із 26.05.2020 - 23.06.2020 р.р. (а.с. 107-130). Таким чином, посилання позивача на ту обставину, що його не було ознайомлено із Наказом ПАТ «Аграрний фонд» № 247-К від 22.05.2020 року через протиправні дії відповідача не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи у судовому засіданні, оскільки у день винесення спірного наказу та до 25.05.2020 року позивач був відсутній на робочому місці у зв`язку із перебуванням у відпустці, а у період із 26.05.2020 року по день звільнення 23.06.2020 року був відсутній на робочому місці. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається, що після видачі спірного наказу та переміщення його на посаду комплаєнс-директора департаменту юридичного та адміністративного забезпечення відбулася зміна істотних умов праці, що, в свою чергу, свідчить про його переведення, а не переміщення. Суд не погоджується з доводами позивача, виходячи з наступного. Так, відповідно до ч. 3 ст. 32 КЗпП України, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Як стверджує позивач, на посаді комплаєнс-директора він підпорядковувався безпосередньо голові правління, проте доказів того, що після переміщення на посаду комплаєнс-директора департаменту юридичного та адміністративного забезпечення відбулася зміна системи підпорядкування та підзвітності позивача безпосереднього голові правління, матеріали справи не містять та під час судового розгляду не встановлено. Доводи позивача про те, що у розрахункових листах до травня 2020 року його посада належала до Правління (дирекції) ПАТ «Аграрний фонд» з підпорядкуванням безпосередньо голові правління ВАТ «Аграрний фонд», що на його думку свідчить про його переведення, оскільки згідно з витягом з штатного розпису ПАТ «Аграрний фонд», введеного в дію з 18.05.2020 року його посада знизилась рангом до департаменту з підпорядкуванням керівнику департаменту, суд не приймає до уваги. Як було зазначено вище, відповідно до абз. 2 п. 31 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" не вважається переведенням, що потребує згоди працівника, переміщення його на тому ж підприємстві (в установі, організації) на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ на території підприємства в межах тієї ж місцевості. Таким чином, суд вважає, що переміщення позивача в інший структурний підрозділ на цьому ж підприємстві жодним чином не свідчить про зміну істотних умов праці позивача, а такі відомості у розрахункових листах не є свідченням зміни умов праці та відповідно безпосереднього його підпорядкування. При цьому, безпідставними також є посилання позивача на ту обставину, що згідно з витягом з штатного розпису ПАТ «Аграрний фонд», введеного в дію з 18.05.2020 року його посада знизилась рангом до департаменту з підпорядкуванням керівнику департаменту, оскільки із даного витягу не вбачається структуру підпорядкування посади позивача (а.с. 136). Також у позовній заяві позивач стверджував, що за Національним класифікатором України «Класифікатор професій» ДК 003:2010, затвердженим наказом Держспоживстандарту України від 28.07.2010 № 327 його посада комплаєнс-директора віднесена до керівного складу, що вбачається з кадрових документів, складених відповідачем під час його працевлаштування; код професії 1231. Проте, після переведення його на іншу посаду, відбулася і зміна коду професії, що свідчить про зміну істотних умов праці. Разом із тим, суд вважає, що дані твердження позивача спростовуються зазначеним вище витягом з штатного розпису ПАТ «Аграрний фонд», введеного в дію з 18.05.2020 року, оскільки код за ДК 003:2010 посади позивача після переміщення залишився 1231. У позовній заяві позивач вказує, що після переміщення його на посаду комплаєнс-директора департаменту юридичного та адміністративного забезпечення відбулася зміна назви його посади та функціональних обов`язків. Суд також не погоджується із даними твердженнями позивача, оскільки, як було встановлено вище, позивач з моменту винесення оспорюваного наказу і до моменту звільнення на робоче місце не з`являвся, свої посадові обов`язки не виконував, доказів того, що змінилися посадові та функціональні обов`язки позивача чи його коло повноважень, матеріали справи не містять. Крім того, як вказує у відзиві на позовну заяву представник відповідача, посадові обов`язки комплаєнс-директора визначено Положенням про комплаєнс-директора, затвердженого наказом ПАТ «Аграрний фонд» від 15.01.2020 № 11, з яким позивач був ознайомлений, про що свідчить його особистий підпис у вказаному положенні (а.с. 132-135). Станом на 22.05.2020 року вказане положення у передбаченому законом порядку не скасовано та було чинним, а тому [PERSON] при здійсненні своїх трудових обов`язків мав керуватися саме цим положенням. Доказів зворотнього до суду не надано та під час судового розгляду не встановлено. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, позивач перебував на посаді комплаєнс-директора та із 22.05.2020 року його було переміщено на посаду комплаєнс-директора департаменту юридичного та адміністративного забезпечення, що вказує не на зміну назви посади позивача, а на зміну саме структурного підрозділу до якого відносилася його посада. Вказане підтверджується також правовою позицією викладеної у постанові Верховного Суду України від 01 листопада 2017 року у справі № 6-1471цс17 та якою встановлено, що переміщення може здійснюватися тільки за умови, що не змінюється жодна з істотних умов трудового договору працівника. Таким чином, якщо переведення на іншу роботу пов`язане зі зміною трудових функцій працівника, місця роботи (місцевості), то переміщення в інший структурний підрозділ передбачає збереження обумовленого трудовим договором місця роботи і трудових функцій. Оскільки переміщення позивачки здійснено на тому ж підприємстві на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ, у тій же місцевості та в межах відповідної посади, тобто відбулась лише зміна робочого місця (місця безпосереднього виконання роботи), структурного підрозділу у тій самій місцевості, не змінилась жодна з істотних умов трудового договору позивачки, можна зробити висновок про те, що позивачку було саме переміщено, а не переведено в інший структурний підрозділ, зокрема з посади тальмана четвертого терміналу на посаду тальмана третього терміналу. Таким чином, оцінюючи матеріали справи судом встановлено, що за Наказом ПАТ «Аграрний фонд» № 247-К від 22.05.2020 року відбулося саме переміщення [PERSON] , а не переведення на іншу посаду, оскільки таке переміщення мало місце на тому ж підприємстві, в тій же місцевості, з тими ж трудовими функціями, тобто не було змінено жодної з істотних умов трудового договору позивача. З урахуванням викладеного вище, суд вважає, що посилання позивача на ту обставину, що Наказом ПАТ «Аграрний фонд» № 247-К від 22.05.2020 року його було фактично переведено на іншу посаду, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду. З огляду на те, що суд прийшов до висновку, що позивача було переміщено на іншу посаду, доводи останнього щодо того, що вказане переміщення відбулося без його згоди є безпідставними, оскільки переміщення працівника не потребує його згоди, що узгоджується з вимоги ст. 32 КЗпП України. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що Наказ ПАТ «Аграрний фонд» № 247-К від 22.05.2020 року відповідає вимогам чинного законодавства та не порушує трудові права позивача, як працівника. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. У силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи наведене вище, суд вважає, що позивачем не надано доказів в обгрунтування поданого позову. Таким чином, суд приходить до висновку, що у задоволенні вимоги [PERSON] про визнання незаконним (недійсним) Наказу ПАТ «Аграрний фонд» № 247-К від 22.05.2020 року слід відмовити, як необгрунтованої. Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні вимог позивача про визнання незаконним Наказу відповідача за № 247-к від 22.05.2020 року, правових підстав для вчинення дій щодо внесення змін до трудової книжки позивача, суд не вбачає, оскільки така вимога є похідною від первинної вимоги у задоволенні якої судом було відмовлено. Разом з цим, суд вважає, що сам факт внесення запису у трудову книжку позивача на підставі оспорюваного наказу не порушує будь-яких прав позивача. З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст.144 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Із матеріалів справи вбачається, що позивачем судовий збір за подання позовної заяви сплачений не був. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Позивачем було заявлено вимоги про визнання незаконним наказу ПАТ «Аграрний фонд» від 22.05.2020 № 247-к та учинений на його підставі запис у трудовій книжці [PERSON] , тобто позивачем не заявлено вимогу про визнання незаконним наказу про його звільнення та поновлення його на роботі, а тому за дану вимогу немайнового характеру має бути сплачено судовий збір. Суд звертає увагу на ту обставину, що під час звернення до суду із позовною заявою позивач судовий збір не сплатив, а тому приходить до висновку про необхідність вирішення питання про стягнення судового збору під час ухвалення рішення у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 6 ЗУ «Про судовий збір», за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Станом на 01.01.2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2 102,00 грн., та 0,4 прожиткового мінімуму становило 840,80 грн. Таким чином, при зверненні до суду позивач повинен був сплатити судовий збір у розмірі 840,80 грн. за вимогу немайнового характеру. Відповідно до ч. 2 ст.141 ЦПК України, у разі відмови у задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача. Таким чином, суд приходить до висновку, що із позивача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн. Враховуючи викладене вище,

Outcome: approved