Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-23 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] в якому просить суд стягнути заборгованість в сумі 734827,90 грн. за кредитним договором від 23.02.2007 р. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 23 лютого 2007 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк „Надра" в особі відділення ПАТ КБ „Надра" Запорізьке РУ та [PERSON] було укладено кредитний договір № 06/2007/0085Фкж, відповідно до умов якого Банк надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 45000,00 (Сорок п'ять тисяч доларів США ) на придбання житла. Кредит Позичальнику надано строком на 132 (сто тридцять два) місяців. Кінцевий термін повернення Кредиту -20 лютого 2018року. Відсотки за користування Кредитом розраховуються Банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 12,99% (дванадцять цілих дев'яносто дев'ять) відсотків річних, (п. 1.3.1 Договору) Позичальник зобов'язується щомісячно сплачувати мінімально необхідний платіж у розмірі 646 ( шістсот сорок шість доларів ) 72центів.(п. 3.3.2 Договору) У разі порушення Позичальником строку сплати мінімально необхідних платежів по Кредиту, Позичальник сплачує Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла на час виникнення заборгованості, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення (п. 5.2. Договору). У випадку порушення виконання Зобов'язань, Позичальник зобов'язаний сплатити Банку штрафні санкції, визначені в Договорі (п.5.3. Договору). В якості забезпечення виконання зобов'язань щодо погашення Кредиту, Позичальник укладає з Банком договір іпотеки 06/2007/0085Фжк від 23.02.2007 року, двокімнатної квартири, що розташована на за адресою: [ADDRESS] загальною площею -5.51 кв.м. жилою площею 26,9 кв.м.. Для забезпечення повернення кредитних коштів Позичальника на користь Банку [PERSON] 23 лютого 2007 року укладає з Банком Договір поруки №06/2007/0085Фжк, за яким Поручитель безвідривно та безспірно зобов'язується відповідати перед Банком за належне виконання Позичальником взятих на себе зобов'язань. Згідно з Договором поруки Поручитель відповідає перед Банком у тому ж об'ємі, що і Позичальник, солідарно, всім належним йому на праві власності майном та грошовими коштами л.п. 1.2.,1.4. Договору поруки). Однак, незважаючи на умови Договору, Позичальник не здійснює виконання своїх зобов'язань тривалий час, в зв'язку з чим утворилась заборгованість за Кредитним Договором. Станом на 06.02.2014 р. загальний борг Позичальника складає 91933,93 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 734827,90 гри., з яких: сума для погашення заборгованості за кредитом -43650,01дол. США (348894,53грн.); сума для погашення заборгованості за відсотками -37504,54 дол. США (299773,79грн.); сума заборгованості за пенею -6279,38 дол. США (50191,08грн.); сума за нарахованими штрафами зг. п.5.2. кредитного договору -4500,00 дол. США 135968,50грн.). Представник позивача справу просив розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, в судове засідання повторно не з'явилися, причини своєї неявки суду не повідомили, не надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, тому зі згоди позивача, суд ухвалив про розгляд справи в порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів, відповідно до положень ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України в зв`язку з неявкою сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч.2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за заявою фізичних або юридичних осіб, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами й іншими особами, що беруть участь у справі. Судом встановлено та матеріалами справи доведено, що 23 лютого 2007 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк „Надра" в особі відділення ПАТ КБ „Надра" Запорізьке РУ та [PERSON] було укладено кредитний договір № 06/2007/0085Фкж, відповідно до умов якого Банк надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 45000,00 (Сорок п'ять тисяч доларів США ) на придбання житла. Кредит Позичальнику надано строком на 132 (сто тридцять два) місяців. Кінцевий термін повернення Кредиту -20 лютого 2018року. Відсотки за користування Кредитом розраховуються Банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 12,99% (дванадцять цілих дев'яносто дев'ять) відсотків річних, (п. 1.3.1 Договору) Позичальник зобов'язується щомісячно сплачувати мінімально необхідний платіж у розмірі 646 ( шістсот сорок шість доларів ) 72центів.(п. 3.3.2 Договору) У разі порушення Позичальником строку сплати мінімально необхідних платежів по Кредиту, Позичальник сплачує Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла на час виникнення заборгованості, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення (п. 5.2. Договору). У випадку порушення виконання Зобов'язань, Позичальник зобов'язаний сплатити Банку штрафні санкції, визначені в Договорі (п.5.3. Договору). В якості забезпечення виконання зобов'язань щодо погашення Кредиту, Позичальник укладає з Банком договір іпотеки 06/2007/0085Фжк від 23.02.2007 року, двокімнатної квартири, що розташована на за адресою: [ADDRESS] загальною площею -5.51 кв.м. жилою площею 26,9 кв.м. 23 лютого 2007 року для забезпечення повернення кредитних коштів Позичальника на користь Банку з [PERSON] укладено Договір поруки №06/2007/0085Фжк, за яким Поручитель безвідривно та безспірно зобов'язується відповідати перед Банком за належне виконання Позичальником взятих на себе зобов'язань. Згідно з Договором поруки Поручитель відповідає перед Банком у тому ж об'ємі, що і Позичальник, солідарно, всім належним йому на праві власності майном та грошовими коштами п.п. 1.2.,1.4. Договору поруки). Позивач направляв на адресу відповідача [PERSON] претензію, яка отримана ним 29.03.2008 року та повідомлення поручителю на адресу [PERSON] від 25.03.2008 року про погашення заборгованості за кредитним договором з повідомленням про те, що у разі несплати сум заборгованості у зазначений строк (31.03.2008 р) банк буде змушений звернути стягнення на предмет іпотеки, однак вимоги позивача відповідачами виконані не були. Однак, незважаючи на умови Договору, Позичальник не здійснює виконання своїх зобов'язань тривалий час, ухиляється від сплати заборгованості, в зв'язку з чим утворилась заборгованість за Кредитним Договором. Станом на 06.02.2014 р. загальний борг Позичальника складає 91933,93 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 734827,90 гри., з яких: сума для погашення заборгованості за кредитом -43650,01дол. США (348894,53грн.); сума для погашення заборгованості за відсотками -37504,54 дол. США (299773,79грн.); сума заборгованості за пенею -6279,38 дол. США (50191,08грн.); сума за нарахованими штрафами зг. п.5.2. кредитного договору -4500,00 дол. США 135968,50грн.), що підтверджено розрахунком (а.с.10-11). Наданий банком розрахунок відповідачами не спростовано у передбачений ЦПК України спосіб, а тому суд визнає його належним доказом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, - зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, - порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, - якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Стаття 1049 ЦК України зазначає, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Згідно ч. 1ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до ч. 1,2 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідачі порушили умови договору, не виконавши свої зобов'язання за кредитним договором в наслідок чого утворилася заборгованість станом на 06.02.2014 р. у розмірі 734827,90 грн.,яка підлягає стягненню . Згідно зі ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Відповідно до ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно ст. 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Крім того, як роз'яснено у п. 24 постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами ( ч. 1 ст. 252 ЦК України). Разом з тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати ( ст. ст. 251, 252 ЦК України). Отже, умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Зі змісту договору поруки від 23.02.2007 року укладеного з [PERSON] вбачається, що строк, після закінчення якого порука припиняється не визначено, оскільки пунктами 5.3. цього договору установлено, що він діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за основним договором. Отже, кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, який був змінений ним відповідно до п. 4.2.4 кредитного договору, а саме з 31.03.2008 року, про що свідчить вимога від 25.03.2008 року, яка отримана позичальником 29.03.2008 року, не пред'явив вимоги до поручителя. Натомість банк пред'явив позов до суду 13.03.2014 року, майже через шість років після застосування права на повернення кредиту достроково, тобто зі спливом передбаченого ст. 559 ЦК України строку на звернення до суду з позовом до поручителя. Оскільки, кредитор у межах своїх прав передбачених кредитної угоди в односторонньому порядку змінив строк її виконання встановивши нову дату - 31.03. 2008 року, кредитор в межах шестимісячного строку від нової дати виконання кредитної угоди не заявив свої вимоги до поручителя, у зв'язку із чим суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення заборгованості з поручителя, а тому ухвалює рішення про відмову у задоволені вимог позивача до [PERSON] Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «Надра» до [PERSON] про стягнення заборгованості законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. При цьому судом враховується поведінка відповідача у цій справі, зокрема ті обставини, що судом вже було ухвалено заочне рішення і відповідач [PERSON], подавши заяву про перегляд заочного рішення не цікавився рухом справи, після скасування заочного рішення суду жодного разу не з'являвся на судові засідання, заяви про застосування строків давності суду не надавав, незважаючи на те, що судом йому було надано таку можливість та не виконав покладені на нього ст..27 ЦПК України процесуальні обов'язки. Разом із тим, суд вважає за доцільне дослідити доводи відповідача [PERSON] і вважає, що викладені у заяві про перегляд заочного рішення доводи не заслуговують на увагу з огляду на наступне. Положення п.17 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вказують на те, що, наявність виконавчого напису нотаріуса, вчиненого за невиконання кредитного договору, за відсутності реального виконання боржником свого зобов'язання, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту. У разі звернення кредитодавця до суду після вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки з вимогою про стягнення кредитної заборгованості суд має з'ясувати питання про виконання виконавчого напису і з урахуванням цього вирішити спір на підставі чинного законодавства та умов кредитного договору. Як вбачається з матеріалів справи, 20.05.2008 року приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу [PERSON] було видано виконавчий напис на предмет іпотеки, однак постановою головного державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень ВДВС ГУЮ у Запорізькій області Юлдашевим А.А. ВП № 9305386 від 30.06.2011 року виконавчий документ було повернуто стягувачу на підставі п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки на іпотечне майно боржника [PERSON] було накладено арешт. Строк пред'явлення виконавчого документа сплив 30.06.2012 року. Виконавчий напис на теперішній час не є виконаним. Отже доводи відповідача про подвійне стягнення з огляду наявність виконавчого напису та враховуючи невиконання виконавчого напису, суд відхиляє. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно п.1 ч.2 ст.258 ЦК України для окремих видів вимоги законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю, зокрема позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч. 3 ст. 267 ЦПК України). А в матеріалах справи відсутня заява відповідачів про застосування позовної давності, яка мала бути ними порушена до ухвалення рішення суду, а тому за відсутності такої заяви питання щодо застосування строків позовної давності судом не вирішується. На підставі вищевикладеного вбачається, що з відповідача [PERSON] на користь банку належить стягнути кредитну заборгованість за договором від 23.02.2007 року в загальній сумі 734827,90 грн., в тому числі: сума для погашення заборгованості за кредитом -43650,01дол. США (348894,53грн.); сума для погашення заборгованості за відсотками -37504,54 дол. США (299773,79грн.); сума заборгованості за пенею -6279,38 дол. США (50191,08грн.); сума за нарахованими штрафами зг. п.5.2. кредитного договору -4500,00 дол. США (135968,50грн.). З підстав ст. 88 ЦПК України на користь банку необхідно стягнути судовий збір.

Outcome: partial