Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-03 00:00:00

У грудні 2018 року позивач [PERSON] звернулась до Печерського районного суду м. Києва з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» в якому просить стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на її користь за договорами: № SАMDN25000700737209534 від 21.08.2013 суму банківського вкладу у розмірі 15 000,00 доларів США, суму не нарахованих відсотків за вкладом за 21.02.2014 р. по 20.11.2017 р. у розмірі 4 500, 82 доларів США, не нараховані відсотки за період з 21.11.2017 р. по 03.12.2017 р. у розмірі 5,34 доларів США, 3 % річних у розмірі 16.03 доларів США за період з 21.11.2017 р. по 03.12.2017 р., пеня у розмірі 3% за кожен день прострочення на підставі частини п'ятої статті 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» за період з 21.11.2017 р. по 03.12.2017 р. у розмірі 7 605, 32 доларів США; № SАMDN25000737209692 від 21.08.2013 суму банківського вкладу у розмірі 1 000,00 грн., суму не нарахованих відсотків за період з 21.02.2014 р. по 20.11.2017 р. за вкладом у розмірі 681.53 грн., не нараховані відсотки за період з 21.11.2017 р. по 03.12.2017 р. у сумі 0.36 грн., 3% річних за період з 21.11.2017 р. по 03.12.2017 р. у розмірі 1,07 грн., пеня у розмірі 3% за кожен день прострочення на підставі частини п'ятої статті 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» за період з 21.11.2017 р. по 03.12.2017 р. у розмірі 655, 80 грн. та стягнути з відповідача всі понесені судові витрати. В подальшому представник позивача [PERSON] звернувся з заявою від 03.04.2018 р., про зміну позовних вимог та просив: стягнути з відповідача на користь позивача, за договорами: № SАMDN25000700737209534 від 21.08.2013 суму банківського вкладу у розмірі 15 000,00 доларів США, суму не нарахованих відсотків за вкладом за 21.02.2014 р. по 20.11.2017 року у розмірі 4 500, 82 доларів США, не нараховані відсотки за період з 21.11.2017 р. по 06.02.2018 р. у розмірі 32.05 доларів США, 3 % річних у розмірі 2 601, 12 грн. за період з 21.11.2017 р. по 06.02.2018 р., пеня у розмірі 3% за кожен день прострочення на підставі частини п'ятої статті 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» за період з 21.11.2017 р. по 03.12.2017 р. у розмірі 1 234 343,43 грн., всього: 19532, 87 доларів США та 1 236 944, 55 грн. - № SАMDN25000737209692 від 21.08.2013 суму банківського вкладу у розмірі 1 000,00 грн., суму не нарахованих відсотків за період з 21.02.2014 р. по 20.11.2017 р. за вкладом у розмірі 681.53 грн., не нараховані відсотки за період з 21.11.2017 р. по 06.02.2018 р. у сумі 2,14 грн., 3% річних за період з 21.11.2017 р. по 06.02.2018 р. у розмірі 6,41 грн., пеня у розмірі 3% за кожен день прострочення на підставі частини п'ятої статті 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» за період з 21.11.2017 р. по 06.02.2018 р. у розмірі 3934,78 грн., всього: 5 624,86 грн. та стягнути з відповідача всі понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 21.08.2013 року між позивачем та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено депозитний договір № SАMDN25000700737209534, на виконання якого позивачем внесено 15 000,00 доларів США та договір № SАMDN25000737209692 на виконання якого позивачем внесено 1 000, 00 грн. У зв'язку із припиненням функціонуванням банківських відділень ПАТ КБ «Приватбанк» на території АР Крим та м. Севастополя у 2014 році, рахунок позивача було безпідставно заблоковано та припинено нарахуванням відсотків. З метою отримання належних позивачу коштів та нарахованих по ним відсотків, позивач неодноразово звертався до відповідача із вимогами про розблокування рахунків, розірвання договорів та видачі коштів. Неможливість отримання позивачем належних йому коштів вимусили позивача звернутися із позовом до суду. Під час розгляду справи представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позовних вимог, подала письмовий відзив, в якому вказує, що позовна заява [PERSON] є необґрунтованою та безпідставною, а наведені у ньому відомості та докази такими, що належним чином непідтверджені та недоведені. Також піддає сумніву факт укладення з позивачем депозитних договорів, і факт внесення позивачем коштів (а.с.49-58). Суд вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. 21.08.2013 у м. Сімферополь, АР Крим між позивачем та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено депозитний договір № SАMDN25000700737209534, на виконання якого, на рахунок [NUMBER] позивачем внесено 15 000,00 доларів США.(а.с. 9), що підтверджується квитанцією (а.с. 10) 21.08.2013 у м. Сімферополь, АР Крим між позивачем та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено депозитний договір № SАMDN25000737209692 на виконання якого, на рахунок [NUMBER] позивачем внесено 1 000,00 грн. (а.с. 11), що підтверджується квитанцією (а.с. 12) За умовами укладених договорів Банк сплачує Позивачу проценти по вкладу згідно договору SАMDN25000700737209534 від 21.08.2012 року у розмірі 8,0 річних та договору № SАMDN25000737209692 від 21.08.2012 року 18 % річних. У зв'язку із припиненням функціонуванням банківських відділень ПАТ КБ «Приватбанк» на території АР Крим та м. Севастополя у 2014 році, рахунок позивача було безпідставно заблоковано та припинено нарахування відсотків. 17.10.2017 року позивач звернулася із листом до відповідача із письмовою заявою про дострокове розірвання договору банківського вкладу № SАMDN25000737209692 від 21.08.2013 року та договору банківського вкладу № SАMDN25000700737209534 від 21.08.2013 року. У листі до відповідача позивач зазначила про видачу коштів через касу будь-якого відділення ПАТ КБ «Приватбанк». (а.с.13-16) Листом від 08.12.2017 року відповідач повідомив, про неможливість виконання вимог позивача.(а.с.33-34) 05.01.2018 року позивач звернулася повторно до відповідача із письмовою заявою про дострокове розірвання договору банківського вкладу № SАMDN25000737209692 від 21.08.2013 року та договору банківського вкладу № SАMDN25000700737209534 від 21.08.2013 року, та зазначила про видачу коштів через касу будь-якого відділення ПАТ КБ «Приватбанк», також просила надати належним чином завірену виписку про рух коштів на рахунку. Дана заява зареєстрована у ПАТ КБ «Приватбанк» за вх. 17213, що підтверджується відтиском штампу на заяві. (а.с. 35-38) Однак, зазначену заяву відповідачем задоволено не було, та на сьогоднішній день кошти, які знаходяться на рахунку, не повернуті. Згідно наданої ПАТ КБ «Приватбанк» довідки, на рахунку № 26350621478225 міститься сума вкладених коштів 1 109, 30 грн.; на рахунку № 26350621476636 сума коштів у валюті: 15710, 88 доларів США, у гривнях : 440 960, 77 грн. (а.с.64) Згідно розрахунку наданого представником позивача, заборгованість за договором № SАMDN25000737209692 від 21.08.2013 року складає: -15 000, 00 доларів США - сума вкладу. -4 500, 82 доларів США - не нараховані відсотки за період з 21.02.2014 року по 20.11.2017 року. -32, 05 доларів США - не нараховані відсотки за період з 21.11.2017 року по 06.02.2018 року -2 601, 12 грн. 3% річних за період з 21.11.2017 року по 06.02.2018 року. - 1 234 343, 43 грн. пеня в розмірі 3% річних за кожен день прострочення на підставі частини п'ятої ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» - за період з 21.11.2017 року по 06.02.2018 року. Відповідно до ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Враховуючи, що національною валютою є гривня, а валютою договорів є грошова одиниця - долар, у зв'язку з цим вказану грошову одиницю слід конвертувати у гривню. Станом на день розгляду справи у суді, згідно останнього розрахунку наданого представником позивача сума банківського вкладу складає 15 000, 00 доларів США - що станом на 04.04.2018 року, згідно офіційного курсу НБУ (26,32 грн. за 1 долар США) - становить 394,800 грн. Сума не нарахованих відсотків за період з 21.02.2014 року по 20.11.2017 року складає 4 500, 82 доларів США - що станом на 04.04.2018 року, згідно офіційного курсу НБУ (26,32 грн. за 1 долар США) - становить 118 461, 58 грн. Сума не нарахованих відсотків за період з 21.11.2017 року по 06.02.2018 року складає 32, 05 доларів США - що станом на 04.04.2018 року, згідно офіційного курсу НБУ (26,32 грн. за 1 долар США) - становить 843, 55 грн. Таким чином, суд приходить до висновку, про стягнення коштів у національні валюті - гривні у розмірі (394,800 грн. (15 000 доларів США ) + 118 461, 58 грн.(4 500,82 доларів США) + 843, 55 грн.(32,05 доларів США) + 2 601, 12 грн = 516 706, 25 грн. Разом з цим, згідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 509 ЦК України, зобов'язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Питання розміру неустойки в споживчих кредитах було предметом розгляду в Конституційному Суді України, по наслідках якого 11.07.2013 р. прийнято рішення № 7-пр/2013 у справі № 1-12/2013, яким встановлено, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, може бути зменшеною за рішенням суду. Враховуючи положення ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 12 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Отже, враховуючи вказані положення, суд приходить до висновку, що розмір пені є завищеним відносно розміру заборгованості за основним боргом, а тому суд вбачає підстави для зменшення розміру пені до 177 377, 99 грн. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за договором № SАMDN25000737209692 від 21.08.2013 року, підлягають задоволенню у розмірі (516 706, 25 грн + 177 377, 99 грн.) 694 084 грн. 24 коп. Згідно розрахунку представника позивача заборгованість по договору № SАMDN25000700737209534 від 21.08.2013 року заборгованість складає 5 624,86 грн. - 1000, 00 грн. - сума вкладу - 684,53 грн. - не нараховані відсотки за період з 21.02.2014 року по 20.11.2017 року. - 2,14 грн. - не нараховані відсотки за період з 21.11.2017 року по 06.02.2018 року - 6,41 грн. 3% річних за період з 21.11.2017 року по 06.02.2018 року. - 3 934,78 грн. пеня в розмірі 3% річних за кожен день прострочення на підставі частини п'ятої ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» - за період з 21.11.2017 року по 06.02.2018 року. Таким чином, суд приходить до висновку, про стягнення коштів у розмірі (1000 грн. + 684,53 грн. + 2,14 грн.+ 6,41 грн. ) 1 690,08 грн. Враховуючи вищевказані положення, суд приходить до висновку, що розмір пені за договором банківського вкладу № SАMDN25000700737209534 від 21.08.2013 також є завищеним відносно розміру заборгованості за основним боргом, а тому вбачає підстави для зменшення розміру пені до 1 499,92 грн. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по договору № SАMDN25000700737209534 від 21.08.2013 року, підлягають задоволенню у розмірі (1 690,08 грн. + 1 499,92 грн.) 3 190 грн.00 коп. Судом встановлений факт звернення позивача до відповідача із заявою про видачу коштів та нарахованих відсотків та незадоволення відповідачем даної заяви. Відповідно до ч. 1. ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. До відносин за договором банківського вкладу застосовуються норми, що регулюють відносини за договору банківського рахунку. За ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Відповідно до статті 1075 ЦК України договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. Залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами. Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 07 грудня 2000 року № 2121 - III вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12 липня 2001 року № 2664 - III, фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Статтею 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що банк відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства. Статтею 1 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Частиною 3 ст. 1066 ЦК України передбачено, що банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. При цьому, відповідно до п. 20.7 Постанови Правління Національного банку України "Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах" від 12 листопада 2003 року N 492 вкладні (депозитні) рахунки клієнтів у разі залучення строкових вкладів закриваються після закінчення строку зберігання вкладу та повернення коштів вкладнику. У разі залучення вкладу на умовах його видачі на першу вимогу вкладний (депозитний) рахунок закривається після повернення коштів вкладнику. Ухвалюючи рішення суд виходить з того, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не виконав взяті на себе зобов'язання, від якого воно не звільняється через тимчасову окупацію території АР Крим. Посилання відповідача в обґрунтування своїх заперечень на законодавство Російської Федерації є безпідставним, оскільки відповідно до ст. 4 ЦК України, актами цивільного законодавства є Конституція України, Цивільний Кодекс України та інші закони України, акти Президента України, Кабінету Міністрів України, а також інших органів державної влади та влади АР Крим, видані в межах встановлених Конституцією та законами. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності позивачу, відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст.5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції. Так, у ст. 1 Протоколу № 1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Цей же принцип закріплено і в ст. 41 Конституції України. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідачем не було надано належних доказів в розумінні ст. 77 ЦПК України, на підтвердження погашення заборгованості. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов є частково обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню, а саме: з відповідача підлягає стягненню загальна сума заборгованості з визначенням еквіваленту у гривнях на день ухвалення рішення за договором № SAMDN25000737209534 від 21 серпня 2013 року у розмірі 694 084 грн. 24 коп. та за договором № SAMDN25000737209692 від 21 серпня 2013 року у розмірі 3 190 грн. 00 коп., в решті позовних вимог слід відмовити, у зв'язку з їх недоведеністю та не обгрунтованістю. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а позивача відповідно до ст. 141 ЦПК України звільнено від сплати судового збору, то відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню 697 грн. 27 коп. коп. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial