Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-16 00:00:00

01 березня 2019 року позивач [PERSON] звернулась до суду із вищевказаним позовом, в якому просила визнати за нею право власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 06.11.2007 року між нею та відповідачем [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу зазначеного вище житлового будинку, який складається з: літ.А-1,а,а1- житлового будинку з прибудовами з каменю/мергелю житловою площею 51,1 кв.м., загальною площею 56,9 кв.м,, літ.Б - літньої кухні з каменю/мергелю, літ В - сараю з цегли, літ Г - убиральні з дерева, літ Д - погрібу з каменю/мергелю, літ Л - бесідки з дерева, №1 - воріт, №2 - огорожі, літ.С - зливної ями з цегли. Договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Борисовою В.А. та зареєстрований в реєстрі за №1792. На даний час у неї, як власника будинку, виникла необхідність розпорядитись соєю власністю, однак оригінал правовстановлюючого документу втрачений. Отримати дублікат договору купівлі-продажу неможливо, оскільки архів приватного нотаріуса Борисовой В.А. знаходиться на даний час на непідконтрольній українській владі території у м.Луганськ, де був укладений договір та де нотаріус здійснювала свою діяльність. За таких обставин позивач змушена звернутись до суду із даним позовом. Сторони в судове засідання не з`явились. Позивач надала письмову заяву, відповідно до якої просила справу розглядати без її участі. Від відповідача до початку судового засідання на адресу суду надійшла письмова заява, згідно якої вона позовні вимоги визнала в повному обсязі, просила справу розглянути без її участі. Від третьої особи також до суду надійшла письмова заява, відповідно до якої вона просила справу розглядати без її участі, заперечень проти позову не має. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідність до положень ч.2 ст.247 ЦПК України , судом не здійснювалося. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено наступне. Згідно копії договору купівлі-продажу житлового будинку від 06.11.2007 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] придбала у [PERSON] житловий будинок з господарсько-побудовими будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] , який складається з: А-1,а,а1- житлового будинку з прибудовами з каменю/мергелю житловою площею 51,1 кв.м., загальною площею 56,9 кв.м,, літ.Б - літньої кухні з каменю/мергелю, літ В - сараю з цегли, літ Г - убиральні з дерева, літ Д - погрібу з каменю/мергелю, літ Л - бесідки з дерева, №1 - воріт, №2 - огорожі, літ.С - зливної ями з цегли (а.с.5-6). Як вбачається з Витягу з Державного реєстру правочинів №4910436 від 06.11.2007 року, договір купівлі-продажу будинку був зареєстрований в реєстрі 06.11.2007 року приватним нотаріусом Борисовою В.А. (а.с.7). Згідно з наданою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Борисовой В.А. інформацією, вона повідомила, що на теперішній час не є приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу. У 2015 році після припинення діяльності в Луганському міському нотаріальному окрузі її архів залишився у м.Луганськ, на тимчасово окупованій території України, та не може бути переданий на зберігання до Державного нотаріального архіву Луганської області до завершення проведення операції об`єднаних сил (а.с.8) Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог п.п. 1, 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно з вимогами ч.ч. 1, 2, 6 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, а держава не втручається у здійснення власником права власності. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом ст. 392 ЦК України потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, піддягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Згідно з вимогами ст. 316 ЦК України, право власності - це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Відповідно до ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 53 Закону України «Про нотаріат», у разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування, за письмовою заявою осіб, перелічених у першому реченні частини п`ятої статті 8 цього Закону, видається дублікат втраченого документа. Видача дубліката втраченого або зіпсованого документа здійснюється державним нотаріальним архівом. До передачі в архів примірників документів, посвідчених або виданих нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування, дублікат втраченого документа видається відповідно нотаріусом чи посадовою особою виконавчого комітету за місцем його зберігання. Відповідно до роз`яснень, наданих у листі ВССУ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст.392 ЦК України, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, що засвідчує його право власності. Згідно правової позиції Верховного Суду від 22 березня 2017 року у справі № 6-2967цс16Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Враховуючи все вищенаведене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки позивач, яка є власником квартири, позбавлена можливості реалізації свого права власності через втрату правовстановлюючого документу з незалежних від неї обставин, який засвідчує право власності, а отримати дублікат втраченого документу неможливо. Враховуючи вищенаведене, на підставі ст.ст. 15, 316, 321, 328, 392 ЦК України та

Outcome: approved