Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-11 00:00:00

01.06.2018 року Орган опіки та піклування Краматорської міської ради звернувся в суд з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав стосовно її малолітньої доньки [PERSON], [INFO], та стягнення аліментів у розмірі ? частки. Позов обґрунтовано тим, що [PERSON] є матір'ю малолітньої [PERSON], [INFO], відомості про батька в свідоцтво про народження дитини внесені на підставі ч.1 ст.135 СК України. До служби у справах дітей Краматорської міської ради неодноразово надходили повідомлення та звернення, що [PERSON] веде антисоціальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, не приділяє належної уваги вихованню та утриманню доньки [PERSON], не забезпечує належних умов її проживання та розвитку. За всіма повідомленнями проводилися відповідні перевірки, родина неодноразово відвідувалася представниками Краматорської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №1, спеціалістами служби у справах дітей та інспекторами ювенальної превенції Краматорського ВП ГУНП в Донецькій області. Відповідач неодноразово попереджалася про необхідність належного виконання батьківських обов'язків та притягувалася до відповідальності за ухилення від їх виконання за ст..184 КУпАП. 05.03.2017 року до Краматорського ВП ГУНП в Донецькій області надійшла інформація від жителів міста, що малолітня [PERSON], без одягу, боса виплигнула із вікна будинку [ADDRESS], та залишена без нагляду голодна і брудна дитина гуляє на подвір'ї, а її мати, [PERSON], відсутня вдома протягом кількох днів. Дитину було доставлено до КМУ «Дитяче територіальне медичне об'єднання» м. Краматорська, при обстежені виявлено переохолодження тіла та пієлонефрит. Будинок, де проживає родина [PERSON], знаходиться у незадовільному санітарному стані, ванна і туалет відсутні, подвір'я захаращено сміттям та поросло бур'яном, надвірні будівлі розібрані до фундаменту. Крім того, малолітня [PERSON], перебуває на диспансерному обліку у психоневролога з діагнозом: змішані неспецифічні розлади психологічного розвитку, потребує навчання за індивідуальною програмою, періодичного проходження лікування в стаціонарі психоневрологічного диспансеру. Відповідач лікуванням, вихованням та утриманням дитини не займається, зловживає спиртними напоями, не цікавиться життям та здоров'ям дитини. За весь час перебування дитини в лікувальних та державних закладах відповідач відвідувала її періодично, але життям, розвитком та подальшою долею не цікавилась, матеріальної допомоги на утримання не надавала. Питання щодо повернення малолітньої доньки на виховання до родини відповідач не порушувала, до державних органів із зазначеного питання не зверталася, жодних заходів для повернення доньки до родини не здійснювала, що свідчить про її стійке небажання виконувати батьківські обов'язки, змінити свій спосіб життя. Фактично, відповідач порушує норми чинного законодавства щодо виконання своїх батьківських обов'язків відносно малолітньої доньки, свідомо нехтує ними. Наразі виникла необхідність вирішити питання визначення соціального статусу малолітньої [PERSON], [INFO], що дасть можливість реалізувати право дитини на подальше сімейне виховання. В судовому засіданні представник позивача Чибор Н.Д. просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, про причини неявки не повідомила, відзив на позов не подала, у зв'язку з чим, суд, зі згоди представника позивача, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, згідно ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи Білобородова В.В. просила позов задовольнити та пояснила, що відповідач інколи, приблизно один раз на два місяці відвідувала дитину, майже завжди у стані алкогольного сп'яніння. Бажання займатися вихованням дитини не виявляла, останній раз відвідувала дитину у закладі 01.06.2018 року на дитяче свято. Суд, заслухавши представників позивача і третьої особи, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до посвідки на постійне проживання серії [NUMBER], виданої 26.07.2007 року сектором ГІРФО Краматорського МВ ГУМВС України в Донецькій області, громадянка Росії [PERSON], [INFO], приїхала у 2007 році з Росії та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 26.01.2018 року територіальним відділом запису актів цивільного стану м. Воркути МЮ республіки Комі, [PERSON], народилася [INFO] актовий запис №786 від 09.09.2008 року, її матір'ю вказана [PERSON], відомості про батька відсутні. [PERSON], [INFO] згідно висновку ЛКК №144/5 від 13.03.2018 року, має заключний діагноз: легка розумова відсталість з мінімальними поведінковими порушеннями (F70.0), супутній діагноз: загальне недорозвинення мови третього рівня, дислексія, дисграфія, змішаний астигматизм (Н52.2), порушення постави (М53). За психічним станом потребує оформлення соціальної допомоги, як дитина інвалід у віці до 18 років, строком на два роки відповідно до наказу МОЗ України від 08.11.01р. №454/471/516р.10, п.1, п.п.6. Дитині рекомендовано спостереження у лікаря психіатра, окуліста, хірурга, заняття з логопедом, навчання по індивідуальній програмі для дітей з розумовою відсталістю за висновком ПМПК, прийом підтримуючого лікування. Відповідно до акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров'я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 05.03.2017 року інспектором 1 роти БПП у м. Краматорську та Слов'янську в КМУ «Дитяче територіальне медичне об'єднання» м.Краматорська доставлена дитина [PERSON], [INFO], зі слів якої її мати пішла з дому більше ніж один день. В клопотанні про позбавлення батьківських прав [PERSON] Центр соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Краматорської міської ради зазначив, що малолітня [PERSON] знаходиться в центрі з 20.03.2017 року, мати відвідувала дитину декілька разів, справжньої цікавості щодо життя, розвитку, стану здоров'я не виявляла, матеріальної підтримки не надавала. [PERSON] була повідомлена, що відповідно до Типового положення про центр соціально-психологічної реабілітації дітей, затвердженого Постановою КМУ від 28.01.2004 року №87, термін перебування дитини в закладі складає 9 місяців, але питання щодо повернення доньки після закінчення граничного строку до родини [PERSON] не порушувала, до державних органів із зазначеним питанням не зверталася, жодних заходів для повернення дитини не здійснювала, що свідчить про її стійке небажання виконувати батьківські обов'язки. Частиною 1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до вимог ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року визначено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. На підставі досліджених та оцінених в сукупності доказів судом встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання покладених на неї ст.150 Сімейного кодексу України обов'язків щодо піклування про здоров'я своєї дитини [PERSON], [INFO], її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідач дитиною не цікавиться, за відсутності об'єктивних перешкод не забрала її з Центру соціально-психологічної реабілітації дітей, де вона знаходиться з березня 2017 року, зловживає алкоголем, і все це свідчить, що змінити поведінку відповідача [PERSON] у кращу сторону неможливо, вона свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками у відношенні малолітньої доньки [PERSON], що є підставою для позбавлення її батьківських прав і за наведених обставин таке позбавлення відповідає найкращим інтересам дитини. В судовому засіданні не з'ясовувалась думка малолітньої [PERSON], оскільки згідно діагнозу вона має захворювання, через які на переконання суду, не здатна в повній мірі усвідомлювати значення позовних вимог, які розглядаються в суді. Згідно висновку від 01.11.2018 року Орган опіки та піклування Краматорської міської ради вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] у відношенні її малолітньої доньки [PERSON]. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, суд виходить з наступного. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Обов'язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплено в ч. 2 ст. 51 Конституції України і ст.180 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. При визначенні розміру аліментів суд, згідно вимог ст. 182 СК України, виходить з того, що відповідачі є працездатними особами, а отже мають можливість, з урахуванням свого матеріального становища, надавати матеріальну допомогу своїй дитині до досягнення нею повноліття щомісяця. Разом з тим, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд зазначає, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 року, який набрав чинності 08.07.2017 року, внесено зміни до ч. 2 ст. 182 СК України, якою встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ч.1 ст.79 Сімейного кодексу України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. У зв'язку з викладеним, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на користь малолітньої дитини [PERSON] у розмірі 1/4 частини, з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01.06.2018 року до повноліття дитини. За таких обставин, позов, заявлений з метою належного правового захисту прав та інтересів малолітньої дитини, судом визнається таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини за один місяць, згідно вимогам ст. 430 ЦПК України підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 704,80 грн. підлягає стягненню з відповідача до доходу держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved