Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-11 00:00:00

01.04.2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до фізичної особи підприємця [PERSON] в якому вказував, що він згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] , є власником земельної ділянки площею 5,5648 га., кадастровий номер [NUMBER] , яка розташована на території Дмитрівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.10.2007 року, зареєстрованого за №1185. Згідно договору оренди землі №17 від 17.09.2015 року [PERSON] який є власником земельної ділянки на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] , виданого 08.11.2011 року Вознесенською районною державною адміністрацією загальною площею 5,5648га., кадастровий № [NUMBER] , передає в оренду вказану земельну ділянку ФОП [PERSON] призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, строком на 10 років. В 2018 році позивач звернувся до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області з позовною заявою про розірвання договору оренди у зв`язку із неналежним виконанням своїх обов`язків орендарем, а саме несплатою орендної плати за період починаючи з 2015 року по 2018 рік включно по 6056 грн47 коп.щорічно. Відповідно до умов вказаних договорів орендар зобов`язався сплачувати орендодавцеві за користування земельною ділянкою орендну плату в розмірі 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. З урахуванням положень ст. 625 ЦПК України просив стягнути 3% річних за період з 31.12.2017 рік по 31.03.2019 рік у розмірі 1173 грн. 48 коп., пеню за період з 31.12.2015 року по 31.03.2019 рік - 12695 грн. 13 коп., інфляційні витрати- 712.92 грн., а всього 37798 грн. 42 коп. Позивач вказує, що 06.11.2018 року задоволенні позовних вимог судом першої інстанції йому було відмовлено в розірванні договору оренди із відповідачем(справа №473/2878/18), але постановою Миколаївського апеляційного суду від 11.02.2019 року рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 06.11.2018 року скасовано а його позов до ФОП [PERSON] про розірвання договору оренди земельної ділянки - задоволено. Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду від 05.04.2019 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі, справу призначено до судового засідання в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 20.05.2019 р. 15.05.2019 року від представника відповідача надійшла зустрічна позовна заява. 20.05.2019 року ухвалою суду в прийнятті зустрічного позову представника відповідача [PERSON] відмовлено. 24.05.2019року представником відповідача [PERSON] подано відзив на позовну заяву в якій просить позовні вимоги позивача задовольнити частково в сумі 19692 грн.51коп. Відповідач 05.06.2019 року подав відповідь на відзив, де погодився із застосуванням строку позовної давності, посилаючись на те, що відповідач не належним чином виконав вимоги договору оренди земельної ділянки, просив суд стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у розмірі орендної плати 18169.41 грн., 3% річних - 950.80 грн., пеню - 6410грн. 41 коп., інфляційні витрати- 712.92 грн. та відшкодувати судовий збір. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги в уточненому вигляді підтримав. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що податки і збори з орендної плати сплачує орендар, а не орендодавець, тому розмір орендної плати менший, у зв`язку із цим відповідно і менші інші розрахунки згідно ст. 625 ЦК України, тому наполягав на стягненні відповідно до його розрахунку, наданому у відзиві. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Відповідно до ст.ст.12,13 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, що визначено п.1 ч. 1ст.11 ЦК України. За змістом ст. 792 ЦК Українимайнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення, майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму, регулюються актами земельного законодавства -ЗК України, Законом України «Про оренду землі». Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998 року № 161- ХІV(далі Закон № 161- ХІV) відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України,Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.10.2007 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Вознесенської нотаріальної контори в Миколаївській області Кучеровою Н.М. [PERSON] отримав у спадок після смерті [PERSON] земельну ділянку площею 6,75 га., переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Дмитрівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області (а.с.8). Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] [PERSON] є власником земельної ділянки площею 5,5648 га., яка розташована на території Дмитрівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.10.2007 року зареєстрованого за №1185 (а.с.9). Згідно постанови Миколаївського апеляційного суду від 11.02.2019 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено. Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 06.11.2018 року скасовано та прийнято постанову, якою позов [PERSON] до ФОП [PERSON] про розірвання договору оренди земельної ділянки - задоволено, розірвано договір оренди землі №17 від 17.09.2015 року, укладений між [PERSON] та ФОП [PERSON] та 26.09.2015 року зареєстрованому в реєстрі за № 11407219(а.с.11-13). Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань [PERSON] є підприємцем з вирощування зернових культу, оптової торгівлі зерном інших видів роздрібної торгівлі( КВЕД 01.11. 46.21.47.99)(а.с.18-23). Згідно договору оренди землі №17 від 17.09.2015 року [PERSON] який є власником земельної ділянки на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] , виданого 08.11.2011 року Вознесенською районною державною адміністрацією загальною площею 5,5648 га., кадастровий № [NUMBER] , передав в оренду вказану земельну ділянку ФОП [PERSON] , строком на 10 років(а.с.14-16). Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права сформованого 27.02.2019 року земельна ділянка площею 5,5648 кадастровий номер [NUMBER] , призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в межах Дмитрівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, власником якої є [PERSON] передав в оренду вказану земельну ділянку ФОП [PERSON] строком на 10 років, з правом пролонгації, з правом передачі в піднайм (суборенду). Нормативно - грошова оцінка земельної ділянки на момент укладення договору становить 100949,58 грн. Відповідно до п. 4.2 договору оренди, укладеного між сторонами річна орендна палата складає 5% від нормативно - грошової оцінки, що становить 5047,48 грн., однак обчислення рахується з урахуванням її щорічної індексації, що становить 6056грн. 47 коп. грн. на рік. Обчислення розміру орендної плати здійснюється з урахуванням індексів інфляції та вноситься щорічно до 25 грудня. Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. (ст..20 Закону). При цьому право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Згідно зі ст. 15 Закону України «Про оренду землі», орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату є однією з істотних умов договору оренди землі. Як передбачено ч. ч. 1, 2ст. 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Згідно зі ст. 21 Закону «Про оренду землі» орендна плата за землю обчислюється з урахуванням індексів інфляції,якщо інше не передбачено договором оренди. Тобто не індексувати орендну плату можна лише тоді, коли це прямо установлено договором оренди. Якщо ж в договорі записано, що орендна плата підлягає індексації або взагалі про індексацію не згадується, орендна плата індексується відповідно до вищезгаданої норми Закону. Індексацію проводять з метою соціального захисту орендодавців від підвищення загального рівня цін на товари та послуги. Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями ст.ст. 24 і 25 Закону України «Про оренду землі» передбачені права та обов`язки орендодавця та орендаря, зокрема, орендодавець зобов`язаний своєчасно вносити орендну плату в розмірі та строки обумовлені договором. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4ст. 267 ЦК України). При цьому відповідно до частин першої та п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до положень п. 1 ч. 2ст. 258 ЦПК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Обидві сторони в судовому засіданні погодились, що розмір орендної плати за 2016-2017 роки має становити -6056грн. 47 коп. грн. на рік., позивач з урахуванням строку позовної давності погодився на стягнення орендної плати за три роки і пені за 1 рік. Позивач в судовому засіданні визнав, що з відрахуванням податку з фізичних осіб ( 18%) та війського збору ( 1.5%) заборгованість відповідача перед ним становить- 2016 рік-3657 грн. 71 коп., за 2017 та 2018 роки по 4875 грн. 47 коп., а всього 13 408 грн.65 коп. і цю суму просив стягнути. Відносно стягнення інфляційних втрат та 3% річних за прострочення грошового зобов`язання, то відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. 1ст. 631 ЦК України). Згідно зі статтями 251, 253 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення; перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційних нарахувань та 3 % річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Враховуючи положення ст.21 Закону України «Про оренду землі» та п.10 договору оренди землі, яким передбачено, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, з відповідача ФОП [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по орендній платі за 2016-2018 роки з урахуванням індексу інфляції за зазначений період і компенсація за знецінення грошових коштів внаслідок інфляції становить - 712 грн. 92 коп. з цією сумою сторони погодились. Що стосується визначення розміру пені, то відповідно до ч.2ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення пені застосовується позовна давність в один рік. Пунктом 4.10 договору оренди сторони передбачили, що у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі подвійної ставки НБУ на день виникнення боргу. Згідно із положеннями ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача пеню за період з 01.04.2018року по 01.04.2019 року - 4 730 грн.85 коп. з урахуванням розміру заборгованості по орендній платі відповідно до розрахунку, наданому стороною відповідача. Оскільки, відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, визначеного в договорі оренди, не сплативши орендну плату у повному розмірі, позовні вимоги про стягнення з нього на користь позивачки 3% річних від простроченої суми заборгованості також підлягають задоволенню. Таким чином, 3% річних за період 01.04.2016 року по 01.04.2019 року( час звернення до суду) становить 840 грн.09 коп. відповідно до разрахунку відповідача ( а.с. 58). З урахуванням викладеного суд вважає, що з відповідача на користь позивача всього підлягають стягненню 19692 грн. 51 коп. Відповідно до ч 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням заявлених позовних вимог 37789 грн. 42 коп., тоді як підлягає задоволенню розмір 19692 грн. 51 коп., то позов підлягає задоволенню на 52%, тобто з сплачених позивачем 768.40 грн. підлягає відшкодуванню 399.56 грн.

Outcome: partial