Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

02.06.2015 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики в розмірі 270800,40 гривень. В обґрунтування позову наведено наступне. Позивач уклав з відповідачем договір позики на суму 5000,00 доларів США та 5000,00 євро. Укладення договору позики підтверджується розписками від 15.07.2010 року, 30.08.2010 року, 13.03.2011 року, 10.02.2012 року, 23.06.2012 року. Згідно останньої розписки сторони погодили, що сума боргу відповідачів становить 5000,00 доларів США, 5000,00 євро, сума процентів становить 1690,00 євро та 850,00 доларів США. Строк повернення до 30.09.2012 року. Відповідач позики не повернула у встановлені строки. На день підрахунку боргу позивач користувався комерційним курсом валют за один долар США еквівалентний 20,72 гривень, а 1 євро - 22,36 гривень. В ході судового розгляду позивач неодноразово уточнював позовні вимоги, та просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики у розмірі 536499,81 гривень. В обгрунтування заяви про уточненя позовних вимог зазначив, що за період розгляду справи збільшився розмір процентів за користування коштами, тому крім ціни договору позики просить стягнути проценти у розмірі 3450,00 доларів США та 6290,00 євро. Позивач подав заяву про проведення судового розгляду справи у його відсутності, зазначивши, що позов підтримує. Відповідач у ході розгляду справи подала заперечення на позов, в обгрунтування яких навела наступне. Вона не згідна з розміром заборгованості зазначеним у позовній заяві, оскільки здійснювала погашення заборгованості. Зокрема, за період з 07.12.2010 року по 14.11.2013 року відповідач сплатила позивачу в рахунок погашення боргу 3650,00 доларів США та 810,00 євро. Крім того, відповідач в рахунок погашення боргу передала [PERSON] майно, погоджена вартість якого 900,00 доларів США. Тому, заборгованість відповдача перед позивачем становить 450,00 доларів США та 4190,00 євро. Крім того, відповідач вважає, що для того щоб надавати фінансові послуги з кредитування з метою отримання прибутку у позивача повинен бути визначений законом статус, оскільки позивач позичив їй кошти як фізична особа у нього не виникає право на отримання процентів за договором позики. Відповідач в судове засідання повторно не з'явилася, хоча про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. За таких обставин суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Судом встановлено, що відповідач отримала позику від позивача 15.07.2010 року у розмірі 3000,00 доларів США та 3000,00 євро, 30.08.2010 року - в розмірі 2000,00 доларів США та 2000,00 євро, що стверджується розписками. Згідно заяви-розписки від 23.06.2012 року відповідач повідомляє, що має повернути позичені 5000,00 доларів США та 5000,00 євро, та проценти, що становлять 1690,00 євро та 850,00 доларів США, які нараховані до 30.09.2012 року включно. Згідно ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Таким чином, за договором позики відповідач повинна сплатити позивачу суму позики - 5000,00 доларів США та 5000,00 євро та 2% процентів за період з 30.08.2010 року по 31.07.2016 року в розмірі 7100,00 євро та 7100,00 доларів США. Позивач визнав, що відповідач повернула йому за період з 30.08.2010 року по 31.07.2016 року 3650,00 доларів США та 810,00 євро на погашення відсотків за договором позики. Суд не бере до уваги заперечення відповідача про передачу [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за договором позики майна - п'ятиниткового оверлоку марки Brother, оскільки вказана особа не була стороною договору. Водночас, згідно розписки від 12.01.2012 року [PERSON] отримала у [PERSON] п'ятинитковий оверлок Brother [NUMBER] без уточнення для чого саме. Також, суд не бере до уваги доводи відповідача з приводу того, що позивач не мав права позичати гроші під проценти, оскільки таке право надано позивачу ЦК України, і з цього приводу є правова позиція ВС України у справі № 6-79 цс 12, згідно якої ВС України дійшов висновку, що закон не містить виключень щодо статусу особи яка надає гроші у позику під проценти. Оцінюючи зібрані у справі докази у їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір в розмірі 4676,25 гривень та витрати, пов'язані із публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача, в розмірі 200,00 гривень слід стягнути з відповідача.

Outcome: approved