Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-02 00:00:00

01.06.2021 р. [PERSON] в інтересах малолітньої дитини [PERSON] звернулася до суду з заявою про видачу обмежувального припису стосовно [PERSON] строком на шість місяців, встановивши наступні тимчасові обмеження прав [PERSON] щодо [PERSON] : заборонити перебувати в місці проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; заборонити наближатися на відстань ближче 100 м до місця проживання [PERSON] : [ADDRESS] ; заборонити в будь-який спосіб спілкуватися з [PERSON] . Заява мотивована тим, що [PERSON] деякий час співмешкала з [PERSON] в належному їй на праві приватної власності будинку по [ADDRESS] , намагалася створити сім`ю. Стосунки не склалися. Однак, колишній співмешканець не бажаючи покидати її житло в добровільному порядку залишився проживати в належному їй будинку. Проживає як сусід, при цьому постійно вчиняє відносно неї та її дітей психологічне та фізичне насильство, постійно ображає, вчиняє сварки. Донька після систематичних образ, скандалів, криків, стала замкнутою, не бажає повертатися до місця свого проживання після навчання, намагається кудись піти з будинку або не перебувати в будинку разом з [PERSON] . Вказана триваюча більше трьох років ситуація негативно впливає на її психологічний стан. Ухвалою від 01.06.2021 р. відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 02.06.2021 р. 02.06.2021 р. справу було знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді в нарадчій кімнаті у справі № 736/1209/20. У судове засідання заінтересована особа належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи через оголошення на сайті судової влади України не з`явилася. Кілька разів мала місце спроба повідомити про судове засідання [PERSON] засобами телефонного зв`язку. Однак [PERSON] на телефонні дзвінки жодного разу не відповів. Неявку малолітньої дитини заявник пояснила незадовільним психоемоційним станом. Відповідно до ч. 1 ст. 3505 ЦПК України неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Заслухавши думку учасників процесу, суд встановив можливим здійснювати розгляд заяви у відсутності заінтересованої особи та малолітньої дитини, з огляду на скорочені строки розгляду даної категорії справ, важливість швидкого вирішення даної справи для заявника та враховуючи, що заінтересована особа вважається такою, що повідомлена належним чином у порядку, передбаченому ЦПК України для даної категорії справ. У судовому засіданні заявник та її представник заяву підтримали. Заявник зазначила, що скандали в сім`ї тривають більше трьох років. Останнього разу мало місце фізичне насилля, за що 05.05.2021 р. [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності. Кривдник вживає спиртні напої періодично, і після їх вжиття агресія посилюється та їй з дітьми доводиться покидати місце проживання для уникнення конфлікту. Коли кривдник не вживає спиртні напої агресія також має місце, однак у менш сильному вираженні. Заявник повідомила, що після останнього разу притягнення [PERSON] конфлікти в сім`ї не припинилися, водночас вона не зверталась до органів поліції, так як не вбачає в таких зверненнях ефективного впливу на заявника. Повідомила, що зброї [PERSON] не має. Виїжджати з її помешкання добровільно не бажає. Дослiдивши письмові докази, заслухавши учасників справи, суд приходить до наступного висновку. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , заперечень щодо чого учасники справи не висловили. Згідно копії довідки про реєстрацію місця проживання № 16 від 19.01.2018 р. [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а. с. 11). Будинок за вказаною адресою належить [PERSON] на підставі договору дарування від 24.11.2006 р., що вбачається із копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 29.12.2006 р. № 18109940 (а. с. 12). Постановою Менського районного суду Чернігівської області від 06.09.2018 р. у справі № 749/845/18 за фактом того, що 24.07.2018 р. о 19 год. 00 хв. громадянин [PERSON] за місцем свого проживання, а саме в будинку [ADDRESS] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вчинив відносно своєї неповнолітньої доньки [PERSON] та пасинка [PERSON] насильство в сім`ї, а саме умисні дії психологічного характеру, що полягали у висловлюванні в їх сторону нецензурною лайкою та погрозою фізичної розправи, внаслідок чого могла бути завдана шкода психологічному здоров`ю дітей, [PERSON] було визнано винним у вчиненні адмiнiстративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 1732 КУпАП. Постановою Щорського районного суду Чернігівської області від 05.05.2021 р. у справі № 749/300/21 за фактом того, що 17.04.2021 р. близько 21 год. 00 хв. [PERSON] за місцем свого проживання, а саме в буд. [ADDRESS] , вчинив відносно доньки своєї співмешканки [PERSON] насильство в сім`ї фізичного характеру, [PERSON] було визнано винним у вчиненні адмiнiстративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 1732 КУпАП. Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зважає на таке. За положеннями статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 р. № 2229-VIII (далі - Закон № 2229) домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Дитина, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала дитина), - особа, яка не досягла 18 років та зазнала домашнього насильства у будь-якій формі або стала свідком (очевидцем) такого насильства. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. За положеннями ст. 3 Закону № 2229 дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; батьки (мати, батько) і дитина (діти); діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 26 Закону № 2229 право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини - батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування. Відповідно до ч. ч. 2 - 4 ст. 26 Закону № 2229 обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Верховний Суд у постанові від 29 серпня 2019 року у справі № 640/23804/18 наголосив, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків. Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви. З матеріалів справи вбачається, що постановою Менського районного суду Чернігівської області від 06.09.2018 р. у справі № 749/845/18 та постановою Щорського районного суду Чернігівської області від 05.05.2021 р. у справі 749/300/21, [PERSON] притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства відносно [PERSON] . Відтак судом достовірно встановлено факти вчинення [PERSON] відносно [PERSON] психологічного та фізичного насильства, що мали місце одноразово у 2018 та 2021 роках. В той же час, за положеннями ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами. Таким чином, ухвалюючи постанову від 05.05.2021 р. у справі № 749/300/21 Щорський районний суд Чернігівської області вважав застосоване адміністративне стягнення достатнім для виховання особи в дусі поваги до правил співжиття та запобігання вчиненню нових правопорушень, як того вимагає ст. 23 КУпАП. При цьому, судом у ході розгляду заяви не встановлено наявності доказів, які б засвідчили, що [PERSON] належних висновків після набрання законної сили вказаною постановою не зробив та продовжив вчиняти відносно [PERSON] домашнє насильство. Події, які мали місце у 2018 році, засвідчують для суду існування значного часового проміжку між датами вчинення домашнього насильства, відтак не можуть слугувати підставою для суду зробити висновок, що у найближчі 6 місяців особа достовірно продовжить свою протиправну поведінку. У постанові від 28 квітня 2020 року у справі № 754/11171/19 Верховний Суд зазначив, що при вирішенні питання щодо застосування такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи. У судовому засіданні заявник підтвердила, що заінтересована особа не має інших місць для проживання. Зважаючи на те, що судом не встановлено доведених належними доказами фактів протиправної поведінки кривдника після набрання законної сили постановою Щорського районного суду Чернігівської області від 05.05.2021 р., суд вважає неможливим застосувати до [PERSON] такі обмежувальні заходи як заборона перебувати в місці його постійного проживання та заборона наближатися до цього місця, що одночасно є місцем проживання [PERSON] , з підстав недоведеності вимог заяви. В той же час, враховуючи інтереси дитини та встановлені факти вчинення відносно неї домашнього насильства суд не має підстав вважати, що ризик повторності вчинення відносно [PERSON] домашнього насильства є відсутнім у повній мірі. Самі по собі зафіксовані факти вчинення домашнього насильства відносно малолітньої дитини, на думку суду, потребують з боку суду обов`язкового забезпечення її безпеки з тим, аби потенційно можлива протиправна поведінка заявника була обтяжена одночасно невиконанням обмежувального припису та відповідними наслідками, передбаченими ст. 3901 Кримінального кодексу України. З огляду на наведене, суд вважає необхідним заборонити [PERSON] в будь-який спосіб спілкуватися з [PERSON] та наближатися на відстань, ближче ніж 2 метри, до місця її перебування. Щодо строку дії обмежувального припису, суд зауважує, що такий строк має бути пропорційним і достатнім для того, аби минула відповідна небезпека. Зважаючи на те, що проміжок часу між фактами домашнього насильства є більшим ніж 6 місяців, суд позбавлений можливості вважати, що будь-який строк у межах від 1 до 6 місяців буде достатнім для твердження про подальшу безпечність поведінки кривдника. Натомість, [PERSON] , як батько дитини, за умови виправлення та належної поведінки, має право брати участь у її вихованні та безпосередньо спілкуватися з нею. Суд зауважує, що застосування шестимісячного строку дії обмежувального припису є виправданим лише за умови встановлення ризику вчинення кривдником домашнього насильства саме до закінчення цього строку. В протилежному випадку заборона спілкування батька й дитини протягом такого строку може негативно вплинути на емоційний зв`язок між ними. При цьому, заявник не позбавлена можливості звернутися в подальшому до суду з заявою для продовження обмежувального припису. За таких умов, суд вважає що встановлення обмежувального припису на мінімальний строк є доцільним за встановлених судом обставин. Питання про розподіл судових витрат вирішенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: partial