Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

У липні 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до ТОВ « Автомобільне підприємство С.Т.Р. Україна» про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що з 2010року вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем та обіймала посаду головного бухгалтера. 09.12.2013 року позивач була звільнена за власним бажанням за ст.38 КЗпП України згідно наказу №К-33. Позивач стверджує, що в порушення вимог ст.116 КЗпП України відповідач ТОВ « Автомобільне підприємство С.Т.Р. Україна»при звільненні не виплатив всіх сум, що належать позивачу, та не здійснив остаточний розрахунок. Станом на день звернення до суду заборгованість відповідачів по заробітній платі та розрахунку при звільненні становить 15 153,63 грн. Крім того, відповідачі відповідно до вимог ст.117 КЗпП України мають сплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день його фактичного розрахунку. За розрахунками позивача відповідачі мають сплатити на його користь 148 819,20 грн., виходячи з середньої заробітної плати та кількості днів за весь період затримки виплат. Позивач просив суд стягнути з ТОВ « Автомобільне підприємство С.Т.Р. Україна»заборгованість по заробітній платі за листопад 2013р. -3000,00грн.; заборгованість по заробітній платі за період з 01 по 25 грудня 2013р. -5363,35грн.; компенсацію за невикористану відпустку станом на 25 грудня 2013року- 6790,28грн.; середній заробіток за період з 26 грудня 2013року по 01 липня 2015р. - 148 819,20грн., а всього 174 610,68 грн. з урахуванням інфляції та індексацій за весь період затримки виплати заробітної плати. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав зазначених в позовній заяві та просив суд позов задовольнити. Представник відповідача ТОВ «Автомобільне підприємство С.Т.Р. Україна» в судове засідання не з'явився, відповідач про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції. Клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності останній до суду не подавав, надали суду письмові заперечення проти позову. За таких обставин та за відсутності заперечень представника позивача, суд ухвалив провести розгляд справи. Судом встановлено, що [PERSON] з 2010 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем та обіймала посаду головного бухгалтера в ТОВ «Автомобільне підприємство С.Т.Р. Україна». 09.12.2013 року позивач була звільнена за власним бажанням за ст.38 КЗпП України згідно наказу №К-33. Вказані обставини знайшли своє об'єктивне підтвердження наданими письмовими доказами по справі (а.с.5-6). Відповідно до ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. За приписами ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму. Під час розгляду справи по суті, судом встановлено, що відповідач ТОВ «Автомобільне підприємство С.Т.Р. Україна»в день звільнення не здійснив виплату позивачу заборгованості по заробітній платі з 01 по 25 грудня 2013 року-5363,35грн., компенсація за невикористану відпутску станом на 25 грудня 2013 року-6790,28грн., а всього 16 153,63грн. 20.01.2014р. відповідачем частково було сплачена заборгованість по заробітній платі позивача за листопад 2013р. в розмірі 1 000,00грн. Станом на час розгляду справи в суді заборгованість по заробітній платі по розрахунку при звільненні у розмірі 15 153,63 грн. відповідачем сплачена не була. Відповідно до вимог ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. У відповідності до положень ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Згідно з висновками Верховного Суду України від 01.07.2014 року, викладених у постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.355 Цивільного процесуального кодексу України, за І півріччя 2014 року, невиконання роботодавцем вимог ст.116 КЗпП України є триваючим правопорушенням, тому звільнений працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог за ст.117 зазначеного Кодексу й моментом припинення правопорушення, яким є день фактичного розрахунку, у тому числі й за рішенням суду (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 22.01.2014 року у справі №6-159цс13). Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, визначені ст.116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 зазначеного Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від такої відповідальності (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 29.01.2014 року у справі №6-144цс13). Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (далі - Порядок). Відповідно до п.п.2,3 Порядку середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Згідно з п.3 згаданої постанови усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки. Згідно з п.8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньодобова заробітна плата позивача за весь період заборгованості по ній складає 269,60 грн. Заборгованість, яка не була сплачена за період з 26 грудня 2013року по 01 липня 2015року становить 552 днів. Отже середньомісячна заробітна плата позивача складає 148 819,20 грн. Станом на час розгляду справи заборгованість по заробітній платі у розмірі 15 153,63 грн. позивачу не виплачена. Відповідно до ст.. 34 Закону України « Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку встановленому чинним законодавством. Згідно ч.5 ст.95 КзПП України, також передбачено виплату з урахуванням індексації. Рівень( індекс) інфляції це показник середнього рівня зміни цін на товари та послуги відносно базисного періоду, який має вираз у відсотках. Сукупний індекс інфляції за період грудень 2013 року- травень 2015року: 1,002*1,002*1,006*1,022*1,033*1,038*1,010*1,004*1,008*1,029*1,024*1,019*1,031*1,053*1,108*1,1140*1,022*100=170,2. Приріст індексу-170,2-100=70,2% Сума індексації -15153,63*70,2%=10637,85грн. Враховуючи вищевикладене, повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності суд приходить до висновку, що відповідач не виконав вимоги про виплату вчасно заробітної плати при звільнені позивача, тому позовні вимоги стосовно стягнення з останнього заборгованості з нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, у сумі 15153,63 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 148 819,20 грн., компенсації за невикористану відпустку у сумі 6790,28грн. з урахуванням інфляції та індексацій за весь період затримки виплати заробітної плати є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Згідно зі ст.88 ЦПК України суд присуджує з відповідача ТОВ «Автомобільне підприємство С.Т.Р. Україна» судовий збір у сумі 2 619,16 грн. в дохід держави. З огляду на вищенаведене, відповідно до ст.ст.116,117,237-2 КЗпП України, Закону України "Про оплату праці", Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100,

Outcome: approved