Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-20 00:00:00

02.03.2021 р. позивач звернувся до суду із заявою про позбавлення батьківських прав [PERSON] . Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 02.10.2018 р. між ним та відповідачкою розірвано шлюб. Під час спільного проживання у подружжя народилися двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З серпня 2017 р. він з відповідачкою стосунків не підтримує, спільного господарства не веде, проживає окремо, відповідачка їх покинула та переїхала. Діти проживають з ним, находяться на його утриманні. Після розірвання шлюбу відповідачка не приймала участі у матеріальному забезпеченні дітей. Судовим наказом Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.02.2019 р. з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частки її доходу до досягнення дітьми повноліття. Відповідачка жодного разу не сплатила аліменти, умисно не виконує судовий наказ, чим позбавляє дітей засобів до існування, взагалі перестала цікавитись долею дітей, приймати участь у вихованні та матеріальному забезпеченні. Відтак, враховуючи вищевказані обставини, позивач просить суд задовольни позовні вимоги у повному обсязі та позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи викладені в позовній заяві, просив задовольнити позов у повному обсязі на підставі долучених письмових доказів та пояснень свідків. Позивач та представник позивача в судове засідання призначене на 21.10.2021 р. не з`явилися, надали заяву про задоволення позовних вимог та розгляд справи за їх відсутності. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності позивача, відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, враховуючи, що останній скористався своїми процесуальними правами. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, шляхом направлення повісток про виклик до суду засобами поштового зв`язку. Свого відношення по справі до суду не направила, відзиву не подала, тому суд вважає за доцільне проводити заочний розгляд справи. Представник третьої особи скерував до суду заяву 02.06.2021 року про розгляд справи без їх участі та доручення до матеріалів справи висновку щодо доцільності позбавлення відповідачки батьківських прав відносно неповнолітніх дітей. Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи повторну неявку відповідачки в судове засідання та відсутність заперечень позивача щодо проведення заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ч. 4 ст.223, ст.280 ЦПК України вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.03.2021 року відкрито провадження та призначено підготовче засідання в порядку загального провадження. Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від від 07.05.2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою судді Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 жовтня 2021 року постановлено проводити заочний розгляд справи. В судовому засіданні розглянуте клопотання представника позивача від 03.06.2021 р., про виклик свідків, які судом було задоволено. Інші процесуальні дії не вчинялись. Вислухавши думку представника позивача та пояснення свідка, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком, а [PERSON] є матір`ю дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] відповідно до свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 19.02.2008 р. актовий запис №136 та серії [NUMBER] від 10.04.2012 року, актовий запис №246 (а.с.10-11). Згідно рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02.10.2018 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано. (а.с.12-13). Відповідно до судового наказу Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.02.2019 р. з відповідачки стягнуто аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини її доходу (а.с.14), але як вбачається з довідки від 22.10.2020 р., яка видана Тернівським ВДВС у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) станом на 30.09.2020 р. наявна заборгованість зі сплати аліментів сукупний розмір яких становить 87500,80 грн. (а.с.15). Як вбачається з висновку виконавчого комітету Тернівської районної у місті Ради від 31.05.2021 року, вважається за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дітей: сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] (а.с.51-52). Відповідно до акту з місця проживання від 02.03.2021 р., [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] разом з двома неповнолітніми дітьми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] та житлово-побутові умови проживання сім`ї задовільні. (а.с.18). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є сусідкою та проживає в одному будинку з колишнім подружжям. [PERSON] більш як три роки потому виїхала за межі України та більше не поверталася, позивач проживає сам з дітьми, виховує та піклується про них. Відповідно до ч.1 ст.3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Відповідно до ч.1, 3 ст.5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ч. 8 ст. 7 СК України - регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Так, за змістом п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно ст.12 Закону України Про охорону дитинства, на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав від 30.03.2007 року № 3 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Так, за змістом п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. На підставі зібраних по справі доказів судом встановлено, що відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей, що полягає у відсутності будь-якого спілкування її з синами, участі у їх вихованні, турботі про фізичний та духовний розвиток, не забезпеченні їм необхідних умов для життя. Судом також не встановлено наявність вагомих підстав вважати, що відповідачка змінить своє відношення до синів, не надано доказів її бажання спілкуватись з дітьми. Вказані обставини в сукупності дають підстави для висновку про повне самоусунення відповідачки, як матері від виховання дітей, свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками, що знайшло свій прояв у тому, що вона тривалий час не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечує їх матеріально, не спілкується з дітьми та не виявляє інтересу до синів та не бажає змінити свою поведінку як матері. Все це свідчить про необхідність застосування судом такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав, а тому позов підлягає до задоволення. На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути судові витрати зі сплати судового збору в сумі 908,00 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved