Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

У травні 2015 року [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої малолітніми особами. В позові зазачала, що 09 квітня 2015 року в с. Іваниця малолітніми [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], шляхом кидання каміння, було пошкоджено належний їй на праві власності автомобіль марки „Nissan juke", державний номерний знак [NUMBER], 2014 року випуску. Зважаючи на те, що фактичні витрати на проведення ремонту автомобіля понесені нею в сумі 26057 грн. 04 коп., просила зазначену суму коштів, а також кошти за проведення експертизи в сумі 600 грн. та моральне відшкодування в сумі 10000 грн стягнути на її користь. Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 03 листопада 2015 року позовні вимоги задоволено частково. На користь позивача стягнуто в солідарному порядку з відповідачів майнову шкоду, завдану малолітніми особами, в сумі 26657 грн. 04 коп., понесені судові витрати при поданні позову в сумі 366 грн. 57 коп., а також моральне відшкодування в сумі 3000 грн. В іншій частині позову відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просив скасувати рішення суду, посилаючись на те, що рішення постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права та за відсутності доказів на підтвердження того факту, що його дитина причетна до пошкодження майна позивача. Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції з постановленням нового рішення у справі, виходячи з наступного. Положеннями ч.3 ст.303 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов"язковою підставою для скасування рішення. Приписами ст..1181 ЦК України передбачено, що шкода завдана спільними діями кількох малолітніх осіб, відшкодовується їхніми батьками (усиновлювачами), опікунами в частці, яка визначається за домовленістю між ними або за рішенням суду. Наведене означає, що відповідальність батьків будується на дольовому принципі, оскільки безпосередньо самі ці особи не є завдавачами шкоди, а тому до спірних правовідносин не можна застосовувати положення ст.1190 ЦК України про солідарну відповідальність осіб, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоду. Ухваливши рішення про стягнення з відповідачів відшкодування в солідарному, а не в дольовому порядку, судом першої інстанції було порушено норми матеріального права, що є підставою для скасування судового рішення. З матеріалів справи встановлено, що 9 квітня 2015 року в [ADDRESS] малолітніми [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], шляхом кидання каміння, було пошкоджено належний позивачеві на праві власності автомобіль марки „Nissan juke", державний номерний знак [NUMBER], 2014 року випуску Факт пошкодження автомобіля малолітніми підтверджується матеріалами кримінального провадження, внесеного до єдиного реєстру досудових розслідувань, за №1201527012000142, показаннями свідка [PERSON], який в засіданні суду першої інстанції пояснив, що 9.04.2015 року в його присутності під час розмови малолітні діти в присутності матері та бабусі зізналися, що перебуваючи біля приміщення магазину в с. Іваниця пошкодили автомобіль каменями. Зазначені обставини були підтверджені письмовими поясненнями матері [PERSON] - [PERSON].(а.с. кримінального провадження № 37), та письмовими поясненнями відповідача [PERSON], особисто підписаними нею, що містяться в матеріалах кримінального провадження на аркушах 39, 40. За таких обставин, доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження факту пошкодження майна позивача саме [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], спростовуються матеріалами цивільної справи та матеріалами кримінального провадження. Положеннями ст. 1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну відшкодувати її в натурі або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт,необхідних для відновлення пошкодженої речі. Зважаючи на те, що для відновлення автомобіля позивач витратила кошти в сумі 26057 грн. 04 коп. (а.с.24-27), що у справі підтверджено актом виконаних робіт та квитанціями про оплату вартості відновлення автомобіля, зазначена сума витрат позивача в дольовому порядку підлягає стягненню відповідачів по 6505 грн з кожного на підставі припису ст. 1181 ЦК України. Витрати, понесені позивачем на проведення автотоварознавчої експертизи, в сумі 600 грн. (а.с.28) відшкодуванню не підлягають, оскільки зазначена експертиза була проведена органом досудового розслідування в рамках кримінального провадження і витрати позивача на її оплату не є судовими витратами, здійсненими в рамках цивільної справи , згідно з положеннями ст. 79 ЦПК України. Вирішуючи питання про стягнення морального відшкодування, апеляційний суд знаходить, що на підставі положень ст. 1167, 1178, 1181 ЦК України, позовні вимоги [PERSON] про стягнення морального відшкодування підлягають задоволенню частково, в сумі 200 грн з кожного з відповідачів. При цьому апеляційний суд враховує ту обставину, що майнова шкода, завдана майну позивач в повній сумі відшкодована за рішенням суду, а тому загальну суму морального відшкодування належить визначити в розмірі 800 грн, що в повній мірі відповідатиме таким загальним засадам цивільного судочинства, як справедливість, добросовісність, розумність та збалансує в належній мірі інтереси сторін у даній справі. В іншій частині позовні вимоги про стягнення морального відшкодування задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, апеляційний суд знаходить, що з кожного з відповідачів на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати у сумі 71 грн 64 коп., понесені на сплату судового збору при зверненні з позовом до суду першої інстанції. Крім того, з [PERSON] на користь держави Україна належить стягнути судовий збір в сумі 143 (сто сорок три) грн 60 коп., у зв"язку з тим, що при зверненні до суду з позовом судовий збір було обраховано з єдиної суми позовних вимог, в той час, коли його належало обраховувати окремо з вимог майнового та немайнового характеру, внаслідок чого позивачем не в повній сумі було сплачено судовий збір. Відповідно до принципу пропорційності розподілу судових витрат, прописаному у ч.1 ст. 88 ЦПК України, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню витрати, понесені останнім на сплату судового збору при зверненні до апеляційного суду у розмірі, пропорційному до задоволених вимог, що становить суму 13 (тринадцять) грн 42 коп.

Outcome: partial