Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-05 00:00:00

У вересні 2016 року до Вінницького районного суду Вінницької області надійшла заява [PERSON] «про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України», заінтересована особа - Вінницький районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області. Подану заяву заявником обґрунтовано тим, що він є сином [PERSON] , який помер [INFO] у м. Красний Луч Луганській області, причина його смерті - постінфарктний кардіосклероз . Зазначає, що звернувшись до Вінницького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (далі- заінтересована особа) із питанням реєстрації факту смерті батька , він отримав відмову , оскільки ним не надано медичного документу, що засвідчує факт смерті батька, визначеного Наказом МОЗ України від 08.08.2006 р. за № 545. Вказує , що факт смерті батька він підтверджує : лікарським свідоцтвом про смерть [PERSON].№ 139 від 22.06.2016 р. та довідкою про причини смерть [PERSON] від 22.06.2016 р. виданих лікарем багатопрофільної лікарні « Ізвестій» м. Красний Луч; свідоцтвом про смерть [PERSON] серії [NUMBER] від 24.06.2016 р. , виданого відділом РАЦС Краснолучцького міського управління юстиції. Просить суд встановити факт смерті [PERSON], який йому необхідно для державної реєстрації смерті батька та отримання свідоцтва про його смерть. В судовому засіданні заявник [PERSON] підтримав свою заяву, просив її задовольнити з підстав зазначених у ній. Суду доповнив, що отримати свідоцтво про смерть батька йому необхідно для оформлення у подальшому своїх спадкових прав та отримання допомоги на поховання батька. Зазначив, що факт смерті батька він підтверджує фотокарткою з дня поховання батька , копією паспорту батька, роздруківкою з сайту СВУ з електронного реєстру переміщених осіб, про дозвіл на перетин тимчасово окупованої території України, у зв*язку із смертю батька. Вказав, що разом із братом [PERSON] був особисто присутнім на похованні батька 20 червня 2016 року у м. Красний Луч Луганської області. Представник заявника [PERSON] підтримав заяву заявника, просив її задовольнити, пославшись на наявність належних доказів , які підтверджують факт смерті батька заявника, а також на практику ЄСПЛ. Представник заінтересована особи - Вінницький районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Бондарчук Е.О. в судове засідання не з'явилася, подавши через канцелярію суду заяву, в якій просить суд розглянути справу у відсутність представника, при її вирішені покладаються на розсуд суду. Свідок [PERSON] в судовому засідання, суду показав, що заявник є його рідним братом, а померлий - його батьком. Зазначив, разом із братом [PERSON] був присутнім на похованні батька 20 червня 2016 року у м. Красний Луч Луганської області, тому підтверджує, що [INFO] у м. Красний Луч помер саме їх батько [PERSON] Суд, з урахуванням міркування заявника , який не заперечував, вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності представника заінтересованої особи. Вислухавши пояснення заявника, його представника, свідка , дослідивши матеріали справи та оцінивши надані письмові документи у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заява обґрунтована та така, що підлягає задоволенню виходячи з такого. З свідоцтва про смерть, виданого 24 червня 2016 року, серії [NUMBER], актовий запис №856, вбачається, що [PERSON] помер [INFO] у м. Красний Луч Луганської області . (а.с.4). Відповідно до свідоцтва про народження, яке видане 25 серпня 1989 року, серії [NUMBER], вбачається, що померлий [PERSON] є батьком заявника [PERSON] (а.с.6). Лікарським свідоцтвом про смерть за №139, від 22 червня 2016 року, підтверджується причина смерті [PERSON], а саме - постінфарктний кардіосклероз та зазначена дата смерті - [INFO] (а.с.5). Факт смерті підтверджується також фотокарткою з поховання 20.06.2016 року [PERSON] , із зображенням [PERSON], яке візуально схоже з зображенням [PERSON] на фотокартці в його паспорті, виданого 13 лютого 1998 року (а.с.8), також факт смерті підтверджується роздруківками з сайту СВУ з електронного реєстру переміщених осіб, про дозвіл на перетин тимчасово окупованої території України на ім*я [PERSON] та свідка [PERSON], яким оформлено дозвіл на перетин тимчасово окупованої території України у зв'язку із смертю батька. Вінницьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області від 13.09.2016 року, №20, заявнику відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті, оскільки заявником не підтверджено факту смерті [PERSON] (а.с.7). Відповідно до п.8 ч. 1ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до положень, викладених в п.2 ч.1 ст. 257-1 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Згідно до ч.1 ст. 259 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Заявником зазначено , що встановлено факт смерті його батька, йому необхідне для оформлення у подальшому своїх спадкових прав та отримання допомоги на поховання батька. Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 17 березня 2015 року "Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями", визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Згідно практики Європейський суд з прав людини в рішеннях ЄСПЛ у справах проти Туреччини( «Лоізіду проти Туречиини» ( від 18.12.1996 року ), «Кіпр проти Туреччини» (від 10.05.2001 року)) , у справах проти Молдови та РФ «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (від 23.02.2016року),наголосив, що Консультативний висновок Міжнародного Суду ( ООН) у справі Намібії , чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих органів та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до зазначеного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать. При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу . Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою). Судом встановлено, що заявник позбавлений можливості позасудовим порядком отримати свідоцтво про смерть батька, оскільки лікарське свідоцтво про смерть батька № 139 від 22.06.2016 р. та довідка про причини смерть [PERSON] від 22.06.2016 р. видані лікарем багатопрофільної лікарні « Ізвестій» м. Красний Луч, тобто установою , яка знаходиться на тимчасово окупованій території Луганської області, о тому є недійсними. Виходячи з аналізу досліджених доказів, суд вважає наявні достатні докази для встановлення факту смерті громадянина України [PERSON] , [INFO] у м. Красний Луч Луганській області. Відповідно до п.8 ч.1 ст.367 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання даного рішення.

Outcome: approved