Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-27 00:00:00

01 лютого 2019 року, позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 20 жовтня 2007 року між ним та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Великомихайлівського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 87. Від вказаного шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . На протязі останніх шести років сімейне життя між ними поступово погіршувалось, фактично сімейні відносини припинено з серпня 2015 року, у зв`язку з різними поглядами на життя, при яких продовження сімейних відносин є неможливим. Їх спільна дитина, яка була народжена за час шлюбу проживає та буде проживати разом із відповідачем, а питання розділу майна, набутого в період перебування його та відповідача в шлюбі, вирішено в позасудовому порядку, оскільки між ними досягнуто домовленість про добровільний розподіл. Тому він просить суд розірвати між ним та відповідачем [PERSON] , зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Великомихайлівського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 87. Позивач в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду від нього надійшла заява в якій він просить суд розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги про розірвання шлюбу підтримує в повному обсязі, на розірванні шлюбу наполягає, строк на примирення не потрібен, майновий спір відсутній. Відповідач в судове засідання не з`явилась, через канцелярію суду від неї надійшла заява в якій вона просить суд розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги про розірвання шлюбу визнає в повному обсязі, на розірванні шлюбу наполягає, строк на примирення не потрібен, майновий спір відсутній. Між нею та відповідачем досягнуто домовленість, що дитина буде проживати з нею. Після розірвання шлюбу просить залишити їй шлюбне прізвище « [PERSON] ». У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, в порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 20 жовтня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Великомихайлівського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 87, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 20 жовтня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Великомихайлівського районного управління юстиції Одеської області. Від спільного життя мають неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . На підставі ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони припинили подружні відносини з серпня 2015 року, і однією сім`єю на даний час не проживають, сторони відновлювати подружні відносини не має наміру, у наданні строку для примирення з метою збереження родини не має потреби, оскільки вважає, що їхня сім`я розпалася остаточно. Відповідно до ч.1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. При таких обставинах, суд вважає, що сформовані в родині відносини виключають спільне проживання чоловіка й жінки й роблять їхнє спільне життя надалі неможливим, тому що, збереження родини суперечило б інтересам сторін, адже позивач категорично налаштований на розірвання шлюбу, на примирення не згоден, а оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді сторін, то ніхто не вправі примусити чоловіка та жінку до шлюбу. Таким чином, з огляду на вказані обставини, подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст. 111 Сімейного кодексу України, є недоцільним та неефективним і суперечить моральним засадам суспільства. На підставі ч.1,2 ст.160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків; місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Враховуючи, що між стронами досягнута домовленість, суд вважає можливим залишити проживати неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] - з матір`ю. Згідно ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу відповідач бажає надалі іменуватися прізвищем « [PERSON] », що підтверджується її письмовою заявою. Спір стосовно поділу майна подружжя не вирішено. Частина 3 ст. 115 Сімейного кодексу України регламентує, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved