Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-17 00:00:00

У квітні 2020 року позивач звернулась до суду із вказаним позовом, у якому просила стягнути на її користь з Державної Казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку у розмірі 500 000 грн. моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог вказано, що внаслідок тривалого розгляду досудового розслідування та розгляду кримінального провадження, позивачу нанесено моральну шкоду незаконними діями працівників органів досудового розслідування, у зв`язку з чим остання звернувся до суду за відновленням та захистом свої прав. 23.04.2020 ухвалою Печерського районного суду м. Києва було відкрито провадження та призначено до розгляду в загальному позовному провадженні. 25.05.2020 представником прокуратури м. Києва було подано відзив, в якому зазначено, що відповідач заперечує щодо задоволення позовних вимог, оскільки позивач не зазначає, які негативні наслідки морального характеру вона отримала внаслідок дій відповідача та в в чому вони виражаються. Окрім цього, відповідач не погоджується з сумою завданої шкоди в розмірі 500 000,00 грн, так як, такий розмір не повинен бути спрямований на збагачення позивача. Таким чином, розмір морального відшкодування повинен визначатись з врахуванням вимог розумності та справедливості. 28.05.2020 преставником Державної казначейської служби України було подано відзив, в якому останній заперечував щодо задоволення вимог, оскільки відповідачем жодним чином позивачу не завдавалось моральної шкоди. 11.08.2020 ухвалою суду було закрито підготовче судове засідання та перейдено до розгляду справи по суті. В судове засідання представник позивача подала заяву, в якій просила задовольнити позовні вимоги та розглядати дане питання без фіксування технічними засобами. Представник прокуратури в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення судових повісток та розміщенням оголошення на сайті Печерського районного суду м. Києва, тому в силу положень ст. 131 ЦПК України, відповідач вважається повідомленим про розгляд справи належним чином. Разом з цим, до суду від прокуратури було спрямовано заяву про розгляд справи за їх відсутності, просили відмовити в задоволенні позову, з підстав зазначених у відзиві. Пресдтавник ДКС України в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся, шляхом направлення судових повісток та розміщенням оголошення на сайті Печерського районного суду м. Києва, однак у відзиві зазначив про розгляд справи за їх відсутності. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків. Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Так, судом встановлено, що в провадженні Слідчого управління фінансових розслідувань ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві перебували матеріали досудового розслідування, внесеного 07.04.2014 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №3201400060000078, за фактом ухилення від сплати податків в значних розмірах службовими особами ТОВ «Страбіс-Агро» (Код ЄДРПОУ - 36080208) за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 212 КК України. 20 травня 2015 року позивачу, головному бухгалтеру ТОВ «Страбіс-Агро» [PERSON] було вручено повідомлення про підозру про те, що вона підозрююся в умисному ухиленні від сплати податків, що входять у систему оподаткування, введених у встановленому законом порядку, вчиненому службовою особою підприємства, яка зобов`язана їх сплачувати, що призвело до фактичного ненадходження до бюджету коштів у значних розмірах, тобто, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 212 КК України. 28 травня 2015 року старшим прокурором прокуратури Печерського району м. Києва Станковим О. П. позивачу, головному бухгалтеру ТОВ «Страбіс-Агро» [PERSON] було вручено обвинувальний акт у кримінальному провадженні №3201400060000078 від 07.04.2014, за змістом якого [PERSON] , будучи службовою особою - головним бухгалтером ТОВ «Страбіс-Агро» умисно ухилилась від сплати податку на прибуток до державного бюджету України, що входить в систему оподаткування, у значних розмірах, тобто вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 212 КК України. За час проведення досудового розслідування старшим прокурором прокуратури Печерського району м. Києва Станковим О. П. та слідчими Слідчого управління фінансових розслідувань ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві позивача права процесуальні права позивача постійно порушувались. Позивач вказує, що всі гроші йшли на боротьбу з несправедливістю та беззаконням, який вчинявся зі сторони органів державної влади. Через дані обставини, позивачу та її захиснику прийшлося звернутися до ТОВ «СТРАБІС-АГРО», де позивач працювала і на даний час працює, з проханням заплатити за проведення економічного дослідження, який міг знов ж таки підтвердити невинуватість, додатково до тих доказів, які були поданні прокурору і які він відмовився приймати. Так, 18 квітня 2017 року суддею Печерського районного суду м. Києва Смик С.І., справа №757/18693/15-к, у кримінальному провадженні по обвинуваченню [PERSON] , було постановлено вирок, в якому суд зазначив наступне: « [PERSON] виправдати за ч. 1 ст. 212 КК України за відсутністю в її діях складу цього злочину». 15 травня 2017 року, не погоджуючись з рішенням першої інстанції, прокурором Київської місцевої прокуратури № 6 Станковим О.П. до Апеляційного суду м. Києва було подано апеляційну скаргу на вирок Печерського районного суду м. Києва від 18.04.2017. Згідно ухвали апеляційного суду м. Києва від 22 травня 2018 року у справі №11-кп/796/257/2018: «Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Київської місцевої прокуратури №6 Станкова О.П. залишено без задоволення, а виправдувальний вирок Печерського районного суду м. Києва від 18 квітня 2017 року щодо [PERSON] - без змін». Не погоджуючись з рішенням апеляційної інстанції, прокурором Київської місцевої прокуратури № 6, Балакірєвою М.С. та прокурором прокуратури міста Києва до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду були подані касаційні скарги на вирок Печерського районного суду м. Києва від 18.04.2017 та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 22.05.2018. Рішенням Верховного Суду від 01 жовтня 2019 року у справі №757/18693/15-к було постановлено: «Вирок Печерського районного суду м. Києва від 18 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 22 травня 2018 року щодо [PERSON] залишити без змін, а касаційну скаргу прокурорів - без задоволення». З огляду на вищезазначене, позивач вказує, що була незаконно притягнута до кримінальної відповідальності за кримінальне правопорушення, яке не вчиняла, а отже має право на відшкодування моральної шкоди, яку оцінює в 500 000,00 грн. Так, у відповідності до розрахунку у позовній заяві, термін перебування позивача- [PERSON] під слідством і судом становить 52 місяця 12 днів. Позивач посилається на те, що Київський апеляційний суд у постанові від 11.07.2019 року, справа № 759/17012/16-ц, зазначає, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено з 1 січня 2020 року мінімальну заробітну плату у місячному розмірі - 4723 гривні. З огляду на вищевикладене, мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди за кожен місяць перебування під слідством чи судом становить 245 596, 00 грн. (4 723 грн х 52 місяців). Однак, як вказує позивач, вона більше п`яти років перебувала у постійному стресі і страху. В очах суспільства позивач була визнана винною до постановлення судом вироку і навіть після виправдання, продовжувала ще три роки боротись за правду і за свою невинуватість. Через постійний стрес і гоніння зі сторони правоохоронних органів, через постійні судові тяжби здоров`я позивача погіршилось, вона не могла нормально спати, їсти. Погіршився її психічний стан, це, в свою чергу, вплинуло на сімейні відносити, на процес виховання малолітнього сина. Повсякденний ритм життя позивача змінився, як і стосунки з колегами, друзями. ЇЇ ділова репутація, як спеціаліста, була майже знищена невиправданими та безпідставними обвинуваченнями. Враховуючи вищевикладене, [PERSON] вважає, що їй завдано моральну шкоду, яку вона оцінює, додатково до 245 596, 00 грн. за перебування під слідством і судом, ще в 254 404 грн. Таким чином, загальна сума моральної шкоди, яку позивач просить відшкодувати за незаконне притягнення до кримінальної відповідальності становить 500 000 грн. (п`ятсот тисяч гривень 00 копійок) (245 596,00 грн + 254 404,00 грн.). За приписами статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Згідно ст. 23 ч. ч. 1, 2, 3, 4 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, норми якої згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом національного права, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. На недопустимості порушення вимог цієї статті багато разів наголошувалось ЄСПЛ, в тому числі, в рішеннях справах: Сіреджук проти України (Siredzhuk v. Ukraine рішення у справі від 21 січня 2016 року, заява № 16901/03), Кривошей проти України (Krivoshey v. Ukraine, рішення від 23 червня 2016 року, заява № 7433/05). Відповідно до ст. 1176 ЦК України, шкода завдана, фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, у даному випадку тримання під вартою та підписка про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладання адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Також, як встановлює ст. 1167 ч. 2 п. 2 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, у даному випадку тримання під вартою та підписка про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. У силу ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «;Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. При цьому, згідно ст. 2 ч.1 п.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках, зокрема, відсутності у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину. Як передбачає п. 5 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується, зокрема, моральна шкода. Відповідно до ст. 5, 6 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Згідно ст. 13 ч. ч. 2, 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. При цьому, відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. У відповідності до п. п. 4, 10 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 4 березня 1996 р. № 6/5/3/41 (далі - Положення) завдана громадянинові шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Громадянинові повертаються суми, сплачені ним у зв`язку з наданням юридичної допомоги. До цих сум відносяться суми, сплачені ним адвокатському об`єднанню (адвокату), за участь адвоката у справі, написання касаційної і наглядної скарги, а також внесені ним у рахунок оплати витрат адвоката у зв`язку з поїздками у справі до касаційної та наглядної інстанції. Статтею 11 Закону також встановлено, що у разі виникнення права на відшкодування завданої шкоди відповідно до статті 2 цього Закону орган, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчий, прокурор або суд зобов`язані роз`яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди. Статтею 13 Закону встановлюється, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Абзацом 2 п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Крім того, право на відшкодування шкоди в повному обсязі гарантоване й ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, норми якої згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"є джерелом національного права. Крім того, відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних або фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. У п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди у зазначених випадках та її розмір вирішується за заявою громадянина ухвалою суду першої інстанції, який розглядав кримінальну справу або якому вона мала бути підсудна. Розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Так, відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані,на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи,та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищезазначені обставини, а також досліджені в судовому засіданні докази, суд доходить до висновку, що позивач, перебуваючи під слідством та судом протягом значного періоду часу дійсно зазнала моральної шкоди, яка виразилася у порушенні нормальних життєвих звязків, погіршенні стосунків із оточуючими, негативних змінах в емоційному стані,що надає позивачу право на отримання компенсації на підставі положень ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Разом з цим, суд приходить до висновку, про задоволення вимог позивача частково, оскільки заявлений розмір шкоди в сумі 500 000,00 грн. є надмірним, а тому суд прийшов до висновку, про стягнення з відповідача шкоди у відпровідності до ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та яку необхідно рахувати станом на день її відшкодування. Таким чином, станом на серпень 2021 року, розмір мінімальної заробітньої плати становить 6 000,00 грн., а тому з урахуванням 52 місяців під час яких позивач перебувала під слідством та судом, сума відшкодування позивачу моральної шкоди становить 312 000 грн. (6000,00 грн х 52 місяці), що, на думку суду, є справделим та співмірнним завданній шкоді та не спрямованим на збагачення позивача. Відтак, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial