Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-12 00:00:00

02.03.2016 позивач [PERSON] звернулася з позовом до Державного агентства з інвестицій та управління національними проектами України і просить винести рішення, яким визнати незаконним і скасувати наказ про звільнення [PERSON] № 002/л від 26.01.2016, зобов'язати відповідача поновити на роботі [PERSON] на посаді головного спеціаліста відділу бухгалтерського, фінансово-бюджетного обліку та звітності Управління фінансово-економічного забезпечення та обліку, стягнути з відповідача на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу. Обгрунтовуючи вимоги позовної заяви [PERSON] посилається на те, що вона працювала в Державному агентстві з інвестицій та управління національними проектами України на посаді головного спеціаліста відділу бухгалтерського, фінансово-бюджетного обліку та звітності Управління фінансово-економічного забезпечення та обліку. 31.03.2015 за № 290-р видано Розпорядження КМУ «Про утворення комісії з ліквідації Державного агенства з інвестицій та управління національними проектами України». З 22.05.2015 відповідач знаходиться в стані припинення. Наказом № 002/л від 26.01.2016 її було звільнено 11.02.2016 з займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку з ліквідацією Державного агентства з інвестицій та управління національними проектами України. 24.02.2016 вона отримала листа від відповідача в якому її повідомили про звільнення. Вважає своє звільнення незаконним, оскільки її було звільнено в період тимчасової непрацездатності. Зазначає, що з 08.02.2016 по 23.02.2016 вона перебувала на лікарняному. Крім того, на час її звільнення відповідач не ліквідований як юридична особа, а лише, з 22.05.2015, знаходиться в стадії припинення. Крім того, в день звільнення їй не було видано наказ про звільнення та не видано трудову книжку, а лише повідомлено про звільнення листом. Виходячи з наведеного просить скасувати оспорюваний наказ, поновити її на роботі та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу. В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги, просила позов задовольнити. Представник відповідача, Державного агентства з інвестицій та управління національними проектами України, позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що правило ч. 3 ст. 40 КЗпП України не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства. Враховуючи, що Державне агентство з інвестицій та управління національними проектами України повністю ліквідовано, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 19.02.2015 № 442, з метою оптимізації системи центральних органів виконавчої влади та відповідно до пунктів 9 і 91 статті 116 Конституції України, вважає, що при звільненні позивача з роботи відповідачем не було допущено порушення норм чинного законодавства. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного. Встановлено, що [PERSON] працювала в Державному агентстві з інвестицій та управління національними проектами України на посаді головного спеціаліста відділу бухгалтерського, фінансово-бюджетного обліку та звітності Управління фінансово-економічного забезпечення та обліку. Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 19.02.2015 № 442, з метою оптимізації системи центральних органів виконавчої влади та відповідно до пунктів 9 і 91 статті 116 Конституції України, Кабінет Міністрів України постановив ліквідувати Державне агентство з інвестицій та управління національними проектами України. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 31.03.2015 № 290-р, на виконання зазначеної вище постанови, утворено комісію з ліквідації Державного агентства з інвестицій та управління національними проектами України. За даними ЄДРЮО, ФОП та ГФ відповідач з 22.05.2015 знаходиться в стані припинення. Відповідно до частини 1 статті 492 Кодексу законів про працю України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. На виконання вказаних норм 25.05.2015 [PERSON] було вручено повідомлення-попередження про наступне вивільнення, що підтверджується її підписом на повідомлені. Вказані обставини позивачем не заперечуються. Наказом № 002/к від 26.01.2016 [PERSON] звільнена з займаної посади за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП у зв`язку з ліквідацією Державного агентства з інвестицій та управління національними проектами України. Таким чином відповідачем дотримано вимоги ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України. Позивач зазначає, що в день звільнення (11.02.2016) вона перебувала на лікарняному, копію якого додала до своєї позовної заяви, тому відповідач не мав права звільняти її з роботи. Разом з цим, дане твердження є помилковим, з огляду на наступне. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Пленум Верховного Суду України у пункті 19 постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 р. № 9 звертає увагу судів на те, що при ліквідації підприємства (установи, організації) правила пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України можуть застосовуватись і в тих випадках, коли після припинення його діяльності одночасно утворюється нове підприємство. В цих випадках працівник не вправі вимагати поновлення його на роботі на заново утвореному підприємстві, якщо він не був переведений туди в установленому порядку. Відповідно до частини третьої статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. Отже у разі повної ліквідації підприємства, установи, організації допускається розірвання трудового договору з ініціативи власника і в період тимчасової непрацездатності працівника або перебування його у відпустці. Враховуючи викладене те, що Державне агентство з інвестицій та управління національними проектами України повністю ліквідоване, суд вважає, що при звільненні позивача відповідачем не було допущено порушення чинного законодавства. Твердження позивача про те, що вона на час звільнення входила до складу ліквідаційної комісії, а тому її як члена ліквідаційної комісії повинні були повідомити про майбутнє звільнення, що відповідачем зроблено не було, і тому звільнення є незаконним, не підтверджене належними доказами. Доводи позивача, що їй в день звільнення не було вручено копії наказу про звільнення та трудову книжку на правомірність звільнення позивача не впливає. Суд вважає обґрунтованими доводи відповідача про те, що листом від 11.02.2016 № 025/08-16 позивача було повідомлено про звільнення і запропоновано отримати трудову книжку у зв'язку з тим, що на день звільнення [PERSON] не з'явилася на роботі. При цьому відповідач зазначає, що [PERSON] була відсутня на роботі з січня 2016 і по день звільнення, так як в цей період [PERSON] перебувала у відпустці, що підтверджується копіями наказів про відпуску. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову [PERSON] в повному обсязі, оскільки відсутні правові підстави для скасування наказу про звільнення позивача, поновлення її на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Outcome: dismissed