Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-10 00:00:00

У серпні 2017 року позивач звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину, відповідно до якого зазначила, що вона з відповідачем по справі перебували у шлюбі, який було розірвано 03.08.2005 року. Від цього шлюбу в них є дочка [PERSON], [INFO], яка на даний момент проживає разом нею та перебуває на її утриманні. На даний час донька навчається в Комунальному вищому навчальному закладі Київської обласної ради «Білоцерківський гуманітарно-педагогічний коледж» за контрактом. На день подання позову фактично зазнані витрати на навчання дитини складають 9 722 грн. Загальна вартість освітньої послуги становить 38 780 грн. В звязку з наведеним позивач просить стягнути з відповідача додаткові витрати на навчання доньки [PERSON] в розмірі 19 390 грн. Відповідач подав до суду зустрічний позов про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини, в обґрунтування якого зазначив, що в період з 2000 року по 2005 рік він перебував у шлюбі з [PERSON], який було розірвано 03.08.2005 року. Під час шлюбу, 23.03.2001 року, у них народилася дочка [PERSON], про що в книзі актів громадянського стану Білоцерківського МРУЮ Київської області 03.04.2001 зроблено запис за\~ №371. До шлюбу вони зустрічались не довго, Позивач за зустрічним позовом також вказував, що відповідно до висновку експерта Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи від 28.12.2017 року встановлено, що біологічне батьківство [PERSON] відносно [PERSON] виключається, в звязку з чим звернувся до суду з клопотанням про поновлення строку звернення до суду для оспорювання актового запису про батьківство та просить суд виключити відомості про [PERSON] як батька [PERSON], [INFO] з актового запису про народження дитини за №371 від 03 квітня 2001 року, а також зобовязати Білоцерківський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області внести відповідні зміни в актовий запис про народження [PERSON]. Представник позивача за основним позовом в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Зустрічні позовні вимоги не визнала, просила у позові відмовити, оскільки [PERSON] пропустив строк на оскарження батьківства, оскільки на момент реєстрації знав, що дитина не від нього. Представник відповідача у судовому засіданні основний позов не визнав, зустрічні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, оскільки згідно висновку експертизи відповідач не є батьком дитини. Також зазначив, що протягом 16 років позивач за зустрічним позовом виконував обовязок щодо утримання дитини та сплачував аліменти, рішення суду про стягнення аліментів не оскаржував, оскільки вважав, що дитина його. Про те, що дитина не від нього дізнався після проведення експертизи ДНК. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, до суду надійшов лист про розгляд справи за його відсутності. Одночасно направлено копію актового запису за №371 від 03 квітня 2001 року складеного відділом реєстрації актів громадянського стану Білоцерківського міського управління юстиції Київської області на [PERSON] та витяг з державного реєстру 00020699715 від 03.08.2018 року. Суд, заслухавши пояснення представників сторін та покази свідків, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов [PERSON] таким, що не підлягає до задоволення, а зустрічний позов таким, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 2000 року по 2005 рік, який було розірвано 03.08.2005 року. 23.03.2001 року народилася\~ [PERSON], у свідоцтві про народження якої батьками вказані [PERSON] та [PERSON]. Згідно з актовим записом про народження [PERSON] № 371 від 03.04.2001 року, підставою запису відомостей про батька є актовий запис про шлюб № 10 від 28.10.2000 року. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленністю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може братии участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов'язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров'я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198). Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Разом з тим статтею 199 СК України передбачений обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов'язань, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв'язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24.02.2016 року по справі 6-1296цс15. На підставі вищевикладеного, враховуючи, що [PERSON] є неповнолітньою особою, за рішенням суду на її утримання з відповідача вже стягувались аліменти, суд не вбачає правових підстав для застосування положень ст. 185 СК України та стягнення з відповідача додаткових витрат на навчання, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Ухвалою Білоцерківського міськрайоного суду від 30.10.2017 року за клопотанням представника відповідача призначено судово-медичну експертизу для вирішення питання про те, чи є [PERSON] біологічним батьком дитини [PERSON]. Відповідно до висновку експертного дослідження № 354 від 28.12.2017 року Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи, встановлено, що біологічне батьківство [PERSON] відносно [PERSON], народженої [PERSON] виключається. [PERSON] народилась 23.03.2001 року, тобто на час дії Кодексу України про шлюб та сім'ю. З 01.01.2004 року став діяти Сімейний кодекс України. За роз'ясненнями п. 3 постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року № 3 "Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС України, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. Якщо дитина, батьківство щодо якої оспорюється, народилась до 1 січня 2004 року, необхідно застосовувати норми КпШС України. Статтею 56 КпШС, яка діяла на час виникнення\~ правовідносин, передбачено, що особа, записана як батько дитини в книзі записів народжень,\~ має право оспорити проведений запис протягом року з того часу, коли їй стало або повинно було стати відомо про проведений запис. Особа записана батьком дитини за її заявою або за спільною заявою з матір'ю дитини, не має права оспорювати батьківство, якщо в момент подачі заяви їй було відомо, що вона фактично не є батьком цієї дитини. Позивач за зустрічним позовом звернувся до суду з клопотанням про поновлення строку звернення до суду для оспорювання актового запису про батьківство, яке обґрунтовував тим, що на момент реєстрації дочки він не знав, що не є біологічним батьком дитини. Як вбачається з показів [PERSON] як свідка, спочатку вона казала чоловікові, що дитина від нього, але він не хотів належним чином виховувати дитину. Свідок [PERSON] в своїх показах вказала, що [PERSON] знав, що це не його дитина, через що сварився з дружиною, він записав дитину на себе щоб мати відстрочку від армії. З показів [PERSON] як свідка, а також свідків [PERSON], [PERSON] вбачається, що позивач [PERSON] не знав, що дитина не від нього. Про вказану обставину він дізнався лише після звернення позивачки за первісним позовом до суду про стягнення додаткових витрат на дитину, а також на підставі наявності чуток в селі, тому звернувся про проведення судово-медичної генетичної експертизи. Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 73 ЦПК України суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин. За таких обставин, суд вважає визнати поважними причини пропуску строку звернення з вимогою про виключення батьківства та поновити позивачу річний строк, що визначений ч. 1 ст. 56 КпШС України, оскільки позивачеві в силу об'єктивних причин не було відомо про те, що він не являється батьком дитини і причини пропуску ним строку, на думку суду, є поважними. Наведене вище відповідає роз'ясненням п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України", який діяв на час виниклих між сторонами правовідносин, де зазначено, що оскільки перебіг встановленого ст. 56 КпШС річного строку на оспорювання батьківства починається з того часу, коли особа, яка з її відома записана батьком дитини, дізналась або повинна була дізнатися про вчинення запису, та обставина, що особа, з відома якої вчинено запис, дізналася, що вона не є батьком дитини, після закінчення цього строку, не змінює порядок його обчислення, але може бути врахована при вирішенні питання щодо поважності причин пропуску строку. З висновку експерта за № 354 від 28.12.2017 року Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи вбачається, що біологічне батьківство [PERSON] відносно [PERSON], народженої [PERSON] виключається. Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що предметом доказування у справах про оспорювання батьківства є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною.У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року). На думку суду, [PERSON] міг достовірно знати щодо батьківства відносно [PERSON] лише після проведення та ознайомлення з висновками молекулярно-генетичної експертизи ДНК у грудні 2017 року, а не на момент реєстрації дитини у квітні 2001 року. Положеннями статей 1, 2, 18, 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що внесення змін до актового запису цивільного стану, в тому числі про народження дитини, проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. Відповідно до пунктів 2.13, 2.16 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану, різновидом яких є актовий запис про народження дитини, є серед іншого і рішення суду про виключення відомостей про батька дитини з актового запису про народження. Зміни, доповнення, виправлення, зазначені в рішенні суду, вносяться в паперові носії актових записів цивільного стану та одночасно до Державного реєстру актів цивільного стану. Разом з тим, частиною 3 ст. 12 і частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до вимог ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Крім того, за змістом частини 6 ст. 81 ЦПК України доказування (а отже і рішення суду) не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, суд вважає, що зустрічна позовна заява [PERSON] в частині вимоги про виключення батьківства є обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення. Наведене також свідчить про відсутність правових підстав для задоволення первісного позову. В частині вимоги щодо зобов'язання Білоцерківський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області внести відповідні зміни в актовий запис про народження [PERSON] суд вважає за необхідне відмовити, оскільки ця вимога пред'явлена до третьої особи, тобто не сторони у справі, при цьому в матеріалах справи відсутні будь-які відомості щодо порушення вказаним органом прав позивача, а отже вказана вимога є передчасною. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача (за зустрічним позовом) підлягають стягненню судові витрати в розмірі 7 260,70 грн.

Outcome: partial