Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-11 00:00:00

01.07.2021р. [PERSON] звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилалася на те, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 09.08.1997р. Від цього шлюбу є малолітній син [PERSON] - [INFO] . Сімейне життя не склалося, наразі в провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська знаходиться справа і про розірвання шлюбу. Син залишився проживати з нею, вона одна не може забезпечувати сина матеріально, а відповідач з травня 2021р. не бере участі у його вихованні та утриманні. Відповідач є працездатним та має можливість брати участь в утриманні сина, у зв`язку з чим просила стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення від дня подачі позовної заяви і до повноліття сина. Також по тексту позовної заяви [PERSON] в рахунок понесених нею витрат на професійну правову допомогу стягнути з відповідача 3 800грн., які внесені нею по квитанції адвокату. Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 28.07.2021р. позовна заява прийнята до розгляду, провадження відкрито і призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.№ 25). Позивачка 12.10.2021р. подала суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. В цій заяві позивачка також просила розгляд справи проводити за її відсутності та без фіксації судового процесу технічними засобами (а.с. № 30). Відповідач 12.10.2021р. також подав суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності та без фіксації судового процесу технічними засобами. Відповідач додатково суду зазначав, що він не згоден з позовними вимогами, оскільки після розриву сімейних відносин з ним проживає донька [PERSON] , [INFO] . Крім того, відповідач суду повідомив і те, що вважає, що син [PERSON] проживає з матір,ю тимчасово, це питання між батьками дитини остаточно ще не вирішено. В заяві [PERSON] повідомив, що він офіційно не працює, а також просив зменшити розмір витрат позивачки на професійну правову допомогу з боку адвоката, оскільки вважає її надмірною (а.с. № 33). За таких обставин, враховуючи заяви сторін від 12.10.2021р., суд розглянув справу 12.10.2021р. відповідно до положень ст. 223, ч. 2 ст.247 ЦПК України за відсутності обох сторін та без фіксування процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку змісту заперечень відповідача, оцінивши зібрані по справі докази за правилами ст. 89 ЦПК України, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Судом встановлено, що батьком малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , є відповідач, що підтверджується свідоцтвом про його народження, серія [NUMBER] , яке видано 21.07.2015р. Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області (а.с. № 12). В заяві до суду від 01.07.2021р. позивачка зазначила, що в провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська знаходиться цивільна справа про розірвання шлюбу. Між сторонами відсутня згода щодо регулярної матеріальної допомоги з боку відповідача на утримання малолітньої дитини. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, встановленого ч.5 ст. 157 СК України (в редакції Закону України від 03.07.2018р.). Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 183 СК України (в редакції від 17.05.2017р.) частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до п.п. 1. 2, 3, 3-1, 3-2 частини 1 ст. 182 СК України (в редакції Законів України від 17.05.2017р. та 03.07.2018р.) при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від пред`явлення позову. За таких обставин, враховуючи те, що сторони перебувають в процесі розірвання шлюбу, принаймні з травня 2021р. між ними відсутня згода щодо сплати відповідачем на утримання малолітнього сина щомісячно аліментів, відповідач є працездатною особою (а.с. № 50років), не спростував тих обставин, що після розриву сімейних стосунків син залишився проживати з матір`ю і ці обставини тривають і станом на 12.10.2021р., суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки на утримання малолітнього сина аліменти в розмірі ј частини від всіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 01.07.2021р. до досягнення дитиною повноліття. При визначені розміру аліментів, судом прийнято до уваги те, що відповідач не довів суду, що він добровільно допомагає сину, який наразі проживає з матір,ю, а також судом враховано і те, що осіб, яких за законом би був зобов`язаний утримувати відповідач, у [PERSON] немає (донці [PERSON] , яка наразі проживає з батьком, [INFO] вже виповнилося 23 роки). Отже, судом не знайдено підстав для стягнення аліментів в меншому розмірі, ніж наполягала позивачка (1/4 частина). Такий розмір аліментів повністю узгоджується з нормами, встановленими ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України (в редакції від 17.05.2017р.). При цьому враховано, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021р.» прожитковий мінімум для дитини віком від 6 років до 18 років становить : з 01.01.2021р. - 2395грн., з 01.07.2021р. - 2510грн., з 01.12.2021р. - 2618грн. При цьому, варто зазначити, що статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та і інших випадках передбаченим цим кодексом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі в межах платежу аліментів за один місяць. Обговорюючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України з огляду на те, що позивачка при пред`явленні позову була звільнена від сплати судового збору, а також приймаючи до уваги результат розгляду справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 908грн., що є мінімальною ставкою судового збору на 2021р. за майновими вимогами. Що стосується судових витрат позивачки, які вона понесла на оплату послуг адвоката Лосєва Ю.С. (а.с. № 13), то суд вважає, що ця частина судових витрат [PERSON] підлягає частковій компенсації за рахунок відповідача з огляду на наступне. Із положень ст.137 ЦПК України слідує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018р. у справі №751/3840/15-ц суд зазначає, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10.01.2020р., №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18.02.2010р., №37246/04). До позовної заяви [PERSON] долучила наступні документи: копію ордеру адвоката Лосєва Ю.С. від 29.06.2021р., витяг з договору про надання правничої (правової) допомоги № 24062102 від 24.06.2021р., рахунок-фактуру на оплату послуг адвоката на суму 3 800грн., акт прийому послуг адвоката від 29.06.2021р., а також квитанцію до прибуткового касового ордера від 24.06.2021р. про внесення [PERSON] в рахунок оплати правової допомоги 3 800грн. (а.с.№13-18). Ці підтвердження понесення позивачкою витрат по оплаті професійної правничої допомоги судом приймаються, як належні докази понесення цього виду судових витрат взагалі. Втім, в заяві до суду від 12.10.2021р. (а.с. № 33) є прохання відповідача про зменшення розміру витрат на професійну правову допомогу, які були понесені позивачкою, що відповідає положенням ч.5 ст. 137 ЦПК України, де зазначено, що суд за заявою сторони може зменшити розмір витрат по оплаті професійної правничої допомоги. Ознайомившись з документами, які долучені позивачкою до позову (а.с. № 13-18), а також з урахуванням заяви відповідача від 12.10.2021р. (а.с. № 33), суд не вважає суму витрат на правову допомогу, яка дорівнює 3 800 грн. такою, що відповідає складності категорії справи та переліку документів, які виготовлені адвокатом Лосєвим Ю.С. (адвокатом підготовано лише позов у справі, що віднесена до малозначних справ та розглядається в спрощеному провадженні). Так, суд вважає, що з переліку рахунку-фактури на оплату послуг слід виключити суму 1 500грн. за такий вид послуги, як «укладення договору про надання правової допомоги» (п.2), оскільки укладання такого виду договору це обов`язок адвоката за законом і клієнт не повинен нести ці витрати взагалі. Крім того, суд не зрозуміло, чому саме сума 1 500грн. визначена адвокатом Лосєвим Ю.С. за цей вид послуги. Крім того, суд виключає з переліку рахунку-фактури на оплату послуг суму 300грн. - «вивчення наявних документів клієнта, встановлення фактів, які мають значення по справі» (п.3), оскільки цю роботу адвокатом повинно було би бути зроблено під час «загальної консультації з норм права за запитом клієнта» (п.1). Крім того, поза увагою суду не може залишитися той факт, що в перелік в рахунку-фактурі на оплату послуг адвокатом Лосєвим Ю.С. в п.4 значиться такий вид послуг, як «аналіз судової практики за категорію справ, аналогічною справі клієнта», втім по тексту позову не наведено жодного судового рішення, яке б приводилося, як зразок. Отже судом виключаються з рахунку-фактури і 500грн., які зазначені начебто за виконання адвокатом п.4. Таким чином, суд вважає, що з відповідача на користь позивачки в рахунок понесених нею витрат на оплату професійної правової допомоги лише 1 500грн. (3 800грн. - 1 500грн.- 300грн. - 500грн. = 1 500грн.). На підставі викладеного,

Outcome: approved