Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-17 00:00:00

У вересні 2020 року [PERSON] , в інтересах якої діє представник за ордером [PERSON] , звернулися до суду з вищезазначеним позовом, в якому просять зобов`язати Державну казначейську службу України виконати рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 27.06.2019 року щодо стягнення за рахунок державного бюджету України з Державної казначейської служби України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] моральної шкоди у розмірі 41 573,50 грн., завданої внаслідок незаконних дій посадових осіб Головного управління Національної поліції в Харківській області та прокуратури Харківської області щодо незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, а також стягнути з держави в особі Державної казначейської служби України за рахунок державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] матеріальні збитки за невиконання рішення Шевченківського районного суду Харківської області № 637/779/18 від 27.06.2019 року у розмірі 3 464,00 грн. на розрахунковий рахунок позивача [NUMBER] в філії Харківського обласного управління АТ «Ощадбанк» в ТВБВ 10020/0549 ОПЧ с.м.т. Шевченкове Харківської області, код банку: 351823, ЄДРПОУ: 09351600, РНОКПП: [NUMBER] . Посилаючись на подані докази просить позов задовольнити. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 27.06.2019 рішенням Шевченківського районного суду Харківської області, яке 11.08.2019 року набрало законної сили, задоволено її позовні вимоги до Державної казначейської служби України та ухвалено стягнути за рахунок державного бюджету України з Державної казначейської служби України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на її користь моральної шкоди у розмірі 41573,50 грн.. Станом на 04.09.2020 рішення суду не виконано, кошти з єдиного казначейського рахунку на її користь не списано. На її звернення від 04.09.2020 до Державної казначейської служби України щодо виконання рішення суду та виплати збитків, 10.09.2020 року було відмовлено з посиланням на «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України та Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затверджений постановою Кабінетів міністрів України від 03.08.2011 за № 845 в частині неможливості списання вищевказаних коштів з КПКВК 3504030 та КПКВК 3504040. Вважає, що враховуючи не виконання відповідачами рішення суду, то відповідно до ст. 625 ЦК України зобов`язані сплатити індекс інфляції за прострочення виконання основного зобов`язання та 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення невиконання зобов`язання з відшкодування шкоди, завданої несвоєчасним виконанням рішення суду, а саме: 41573,50 грн. прострочення виконання зобов`язання становить 338 дні та складає 1040 грн., інфляційні нарахування на суму боргу в розмірі 41573,50\~грн. складають 2424 грн. У судове засідання, призначене на 18.01.2021 року позивач та її представник не з`явилися, надали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. Позивач надала заяву про перерахування 30.12.2020 року Головним управлінням Державної казначейської служби України у Харківській області на її рахунок коштів в сумі 41\~573 грн. 50 коп. Представник відповідача Державної казначейської служби України та Чугуївського управління Державної Казначейської служби України Харківської області у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлені належним чином. У відзиві на позов послались на недостатність обсягу коштів для погашення заборгованості за виконавчим листом по даній справі. Зазначили, що до правовідносин, що виникли у зв`язку з виконанням судового рішення по справі не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 27.06.2019 рішенням Шевченківського районного суду Харківської області задоволено позов [PERSON] до Державної казначейської служби України та стягнуто за рахунок державного бюджету України з Державної казначейської служби України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] моральної шкоди у розмірі 41573,50 грн., заподіяної внаслідок незаконних дій посадових осіб Головного управління Національної поліції в Харківській області та прокуратури Харківської області щодо незаконного притягнення до кримінальної відповідальності (а.с. 10-14). 02.10.2019 позивачем на адресу Державної Казначейської служби України до виконання направлено виконавчий лист, виданий Шевченківським районним судом в Харківській області від 27.07.2019 року (а.с. 17-20). З вересня 2020 року позивач неодноразово зверталася до голови Державної Казначейської служби України щодо виконання рішення суду за виконавчим листом від 27.07.2019 (а.с. 23-27). Листом від\~10.09.2020\~року \~повідомлено,\~що безспірне\~списання коштів\~здійснюється в\~порядку черговості\~та в\~межах бюджетних\~призначень.\~У поточному\~2020\~році встановленого\~обсягу коштів\~недостатньо для\~погашення заборгованості\~за вказаним\~виконавчим листом.\~ Крім\~того відсутні\~підстави компенсації\~розміру трьох\~відсотків річних\~за порушення\~строку перерахування\~коштів за\~рішенням суду\~з посиланням на «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України та Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затверджений постановою Кабінетів міністрів України від 03.08.2011 за № 845 в частині неможливості списання вищевказаних коштів з КПКВК 3504030 та КПКВК 3504040. Відповідно до\~ст. 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій\~статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Згідно ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ст. 11 Закону «Про державну виконавчу службу»\~шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. Виконання рішення про стягнення коштів з державного та місцевого бюджетів або боржників затверджено\~постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників». Відповідно до п. 3, 4 Порядку рішення виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Міністерства фінансів, про стягнення коштів боржників у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань). Органи Казначейства: 1) забезпечують у випадках, передбачених цим Порядком, зберігання виконавчих документів та ведення їх обліку. Після виконання виконавчого документа суду в повному обсязі такий документ повертається до суду з відміткою про його виконання; 2) вживають заходів до виконання виконавчих документів протягом установленого строку; 3) розглядають письмові звернення (вимоги) осіб, які беруть участь у справі, щодо виконання виконавчих документів, а також звернення (вимоги) прокурорів. Згідно з п. 2 ст. 41, ст. 42 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб. Відповідно до ч. 1\~ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»\~виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Таким чином, виконання рішення суду про стягнення коштів боржником, за яким є державний орган, здійснюється Державною казначейською службою України, на виконанні якої знаходиться виконавчий лист. У Рішенні Європейського суду з прав людини «Пасльон проти України» №44235/05 від 11.03.2009 р. зазначається про тривале невиконання остаточного рішення суду, що є порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статті 1 Першого протоколу. Такого ж висновку дійшов Європейський суд у справах «Швентковський проти України» №27589/05 від 30.10.2009 р. та у справі «Шмалько проти України» №60750/00 від 20.07.2004 р. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Інфляційні нарахування відображають суму збитків, викликаних знеціненням несвоєчасно повернутих йому грошових коштів. Статтями 552, ч. 2 ст.\~625 ЦК\~передбачено, що інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та три відсотка річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Законодавчо не визначена правова природа обов`язку боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції, оскільки, по суті, це збитки, яких зазнає кредитор при простроченні грошового зобов`язання внаслідок знецінення грошових коштів, і обов`язок відшкодування збитків завданих порушенням зобов`язання, передбачений\~ст. 623 ЦК України\~при невиконанні якого спір вирішується лише в судовому порядку. Судовою практикою та роз`ясненнями вищих національних судів визначено, у випадку якщо рішенням суду стягнуто з відповідача на користь позивача грошові кошти і такий обов`язок є, по суті, грошовим, а рішення боржником не виконується, то строк прострочення виконання рішення суду обраховується з дати набрання цим рішенням суду законної сили. Передбачена законом сплата суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції здійснюється незалежно від того, чи міститься вказана міра відповідальності в договорі, так як вона передбачена законом - ЦК України. Верховний Суд України у Постанові № 10/ 557-26 /155 вказав, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, належними сплаті кредитору. Отже, інфляційні нарахування на суму боргу і відсотки річних входять до складу грошового зобов`язання. Дана рекомендація Верховного Суду України є основою розрахунку інфляційних втрат, що стягуються судами. Чинне законодавство і судова практика (Вищий господарський суд України в Постановах № 22 / 378-26 / 137 та № 18/44) виходять з того, що втрати внаслідок інфляційних процесів за своєю правовою природою не тотожні неустойці (штрафу, пені), їх потрібно розцінювати як суму знецінення грошових коштів за прострочення грошового зобов`язання за певний період, і вони є невід`ємною складовою основного боргу. При цьому індекс інфляції враховується при простроченні виконання грошового зобов`язання у всіх випадках і кредитор має право на збереження реальної величини не отриманих своєчасно грошей. Стягнення з боржника, який порушив грошове зобов`язання, сум індексації грошового боргу не перешкоджає стягненню неустойки (пені) за прострочення виконання грошового зобов`язання, оскільки індексація, як і 3% річних, не є способом відшкодування збитків. Верховний Суд України в Листі № 62-97р вказав, що відповідні індекси розраховуються Державним комітетом статистики України (раніше - Міністерство статистики України), починаючи з серпня 1991 року щомісячно і публікуються, зокрема, у газеті "Урядовий кур`єр". Повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на Державний комітет статистики України ці показники згідно зі статтями\~19,\~21\~і\~22 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватись для визначення розміру завданих збитків. Індекс інфляції є змінною величиною, з урахуванням рекомендацій ВСУ розрахунок відповідної суми з урахуванням помісячних індексів розміру збитків, обрахованих за цінами і тарифами, що діяли в умовах інфляції, сума боргу за основним зобов`язанням з урахуванням індексу інфляції тобто, у Державної казначейської служби України перед [PERSON] виникла матеріальної шкоди за тривале невиконання рішення суду за наступним розрахунком: 3% річних в частині перерахунку коштів в розмірі 41573,50 грн. прострочення виконання зобов`язання становить 338\~дні та складає 1040 грн. Інфляційні нарахування на суму боргу в розмірі 41573,50\~грн. складають 2424\~грн. Загальна сума матеріальних збитків, які підлягають виплаті Державною казначейською службою України [PERSON] за не виконання рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 27.06.2019 за цивільною справою № 637/779/18 становить 3464 грн. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом цієї норми правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана сплатити на користь другої сторони гроші, є грошовим зобов`язанням. Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України\~зобов`язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до\~статті 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зобов`язання виникають і із завдання шкоди. Оскільки відшкодування шкоди можливе і в грошовій формі, то у даному випадку між сторонами виникло грошове зобов`язання, оскільки одна сторона зобов`язана сплатити певну, визначену грошову суму стягувачу. У разі виникнення спору щодо відшкодування шкоди та вирішення його у судовому порядку, визначення конкретного розміру шкоди, тобто грошового зобов`язання здійснюється судом у порядку, передбаченому, у разі, якщо позивачем є фізична особа,\~ЦПК України. Згідно із частиною другою\~статті 625 ЦК України\~в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5\~ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. За змістом частини другої\~статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Таким чином, у\~статті 625 ЦК України\~визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). При цьому у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані\~Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). Також Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, за яким дія\~статті 625 ЦК України\~поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята\~статті 11 ЦК України\~не дає підстав для застосування положень\~статті 625 ЦК України\~у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин. Отже, положення\~статті 625 ЦК України\~передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду. У рішенні суду визнано грошові зобов`язання держави, визначено їх розмір; ці зобов`язання належним чином не виконані, тому в цьому випадку вимоги частини другої\~статті 625 ЦК України\~підлягають застосуванню. \~ \~ \~ \~Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 19 червня 2019 року Справа № 646/14523/15-ц Провадження № 14-591цс18. \~ \~ \~ \~Відповідно до повноважень органів Державної казначейської служби України, визначенихст.43 Бюджетного кодексу України, та Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13.04.2011 р. № 460/2011, Державна казначейська служба України (Казначейство України), зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. \~ \~ \~ \~Відповідно до вимог Статті 87 Бюджетного кодексу Україниз Державного бюджету України здійснюються видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення громадян, зокрема на відшкодування збитків, заподіяних громадянам. Отже, враховуючи той факт, що рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 27.06.2019 року було виконане 30.12.2020 року частково, позовні вимоги до Державної казначейської служби України є такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: partial