Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-05 00:00:00

У листопаді 2018 року [PERSON] звернулася до Кременчуцької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 31 Кременчуцької міської ради Полтавської області (далі по тексту - ЗОШ № 31, школа) із зазначеним позовом. Посилаючись на положення пункту 3 частини 1статті 40, статті 148, 149 Кодексу законів про працю України, просила суд визнати протиправними і скасувати накази директора ЗОШ № 31 про притягнення її до дисциплінарної відповідальності та про звільнення, стягнути на її користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. В судовому засіданні [PERSON] позов підтримала, суду пояснила, що педагогом-організатором ЗОШ № 31 працювала 16 років, дисциплінарних стягнень не мала. У 2018 році директор школи [PERSON] почав ставитися до неї упереджено - не визнавав результатів її роботи, висував безпідставні претензії та висловлював сумніви щодо її компетенції. Позивач зазначала, що наказом № 19 а/п від 1 червня 2018 року їй оголошено догану неправомірно, оскільки вона не була ознайомлена з планом виховних заходів школи на друге півріччя 2017-2018 років і не знала, що є особою, відповідальною за проведення виховного заходу «Рейд сім`я». Позивач вважала також, що відвідування сімей учнів, схильних до правопорушень, є обов`язком класних керівників, а не педагога-організатора. Заперечуючи законність наказу № 25 а/п від 10 вересня 2018 року, [PERSON] пояснила, що залучила учнів 10-го класу для перенесення речей з кабінету в кабінет під час уроку з дозволу вчителя, яка цей урок проводила. Ні учні, ні їх батьки претензій з цього приводу не заявляли. На думку [PERSON] наказ № 200 о/с від 14 вересня 2018 року про її звільнення на підставі пункту 3 частини 1 статті 40 КЗпП України також є неправомірним, оскільки вона сумлінно підготувала проведення свята першого дзвоника 3 вересня 2018 року, а музична апаратура вийшла з ладу не з її вини. Представник позивача адвокат Амелін Є .В. звертав увагу суду на той факт, що позивачку звільнено за проступок, який вона нібито вчинила 3 вересня 2018 року, тобто за добу до дисциплінарного проступку, який став підставою для оголошення їй догани і до видання наказу, яким ця догана була до неї застосована. Таке звільнення є незаконним, оскільки відповідно до пункту 3 частини 1 статті 40 КЗпП України працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. [PERSON] та її представник [PERSON] зазначали також, що строк звернення до суду позивачкою пропущений з поважних причин, які полягали у тому, що [PERSON] не мала необхідних письмових доказів для звернення до суду з позовом. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав. Упередженість до [PERSON] з боку адміністрації школи заперечував. Пояснив, що неналежне ставлення [PERSON] до виконання трудових обов`язків стало очевидним для керівництва закладу після того, як заступник директора школи з виховної роботи [PERSON] - кума, подруга та безпосередній керівник [PERSON] - перейшла на іншу роботу. Директор школи не одразу вдався до застосування до позивачки заходів дисциплінарного стягнення. Проте, позивач не зробила висновків після того, як на нараді 21 травня 2018 року їй було вказано на незадовільну організацію позакласної та позашкільної роботи з учнями та наданий термін на виправлення недоліків до 25 травня 2018 року. Представник вважав, що адміністрація школи мала підстави притягнути [PERSON] до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення догани наказом № 19 а/п від 1 червня 2018 року за невиконання виховного заходу «Рейд «Сім`я» у встановлений строк. На думку представника відповідача, не викликає сумнівів і законність наказу № 25 а/п від 10 вересня 2018 року про оголошення догани за залучення учнів школи до перенесення речей та меблів під час навчального процесу. Представник пояснив також, що організація свята першого дзвоника належить до безпосередніх обов`язків педагога-організатора. Фактично [PERSON] не приймала у часті у підготовці та проведенні цього шкільного заходу, не подала свого сценарію на затвердження керівнику, не перевірила справність музичної апаратури, чим фактично поставила проведення урочистої лінійки 3 вересня 2018 року під загрозу зриву. З викладених підстав представник вважав звільнення [PERSON] за систематичне невиконання своїх посадових обов`язків законним, а строк звернення позивача до суду пропущеним без поважних причин. Представник третьої особи Департаменту освіти виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області Безродна Т.М. пояснила суду, що заклади освіти міста Кременчука є юридичними особами, самостійно здійснюють діяльність в межах своєї компетенції і не є структурними підрозділами Департаменту освіти. Посада педагога-організатора ЗОШ № 31 не входить до числа працівників апарату Департаменту освіти, керівник Департаменту не впливає на прийняття та звільнення з роботи педагогічних працівників шкіл. Представник вважала, що Департамент освіти залучений до участі у справі як третя особа помилково і висловила думку про те, що заявлені до школи позовні вимоги є безпідставними. Провадження у справі відкрито ухвалою судді від 4 грудня 2018 року (т.1, а.с. 47). 20.12.2018 року [PERSON] звернулася до суду з клопотанням про допит свідків та витребування доказів (т.1, а.с. 49-50), яке було задоволено. 8 лютого 2019 року відповідач заявив клопотання про виклик та допит свідків, яке було задоволено судом, та з клопотанням про застосування наслідків пропуску строку звернення до суду (т.1, а.с. 145-156). 12 березня 2020 року позивач [PERSON] та її представник [PERSON] заявили клопотання про визнання недостовірними письмових доказів - доповідних записок вчителів та самої позивачки, повідомлення профкому та копії витягу з протоколу засідання профкому через те, що вони оформлені з порушенням пункту 40 Постанови КМУ від 30 листопада 2011 року № 1242 «Про затвердження типової інструкції з діловодства у центральних органах виконавчої влади, Раді Міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади» (т.2, а.с. 155-158). Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши надані ними докази, встановив такі фактичні обставини справи: [PERSON] була призначена на посаду педагога-організатора ЗОШ № 31 м. Кременчука 11 листопада 2002 року (т.1, а.с.15). Згідно посадової інструкції педагога-організатора до трудових функцій [PERSON] належали організація позакласної та позашкільної роботи з учнями та організація їх дозвілля. Обов`язком позивачки є, зокрема, організація внутрішньошкільних заходів, затвердження сценарію їх проведення у безпосереднього керівника; турбота про здоров`я і безпеку учнів, дотримання норм і правил охорони праці і таке інше (т.1, а.с. 89-90). Із посадовою інструкцією [PERSON] ознайомлена 31 січня 2018 року. З грудня 2015 року школу очолив директор [PERSON] . До травня 2018 року у керівництва школи не виникало таких претензій до роботи [PERSON] , в результаті яких до неї вживались б заходи дисциплінарного реагування. Сторони по різному пояснили ці обставини - позивач вважала, що директор поставився до неї упереджено; сторона відповідача наполягала, що некомпетентність та небажання позивачки виконувати сумлінно трудові обов`язки виявилися після того, як у квітні 2018 року змінився її безпосередній керівник - заступник директора школи з виховної роботи. Після того, як 17 травня 2018 року у ЗОШ № 31 було зірвано проведення запланованого виховного заходу «День сім`ї»: спортивні змагання «Тато, мама, я - спортивна сім`я», а також не було відзначено культурну подію «Всесвітній День вишиванки », керівництво школи провело перевірку діяльності [PERSON] . За результатами перевірки адміністрація прийшла до висновку про низький рівень виконавчої дисципліни з боку [PERSON] і вчителя фізкультури [PERSON] . Ці особи не були притягнуті до дисциплінарної відповідальності, проте наказом директора школи № 18 а/п від 21 травня 2018 року і [PERSON] , і [PERSON] були попереджені про те, що у випадку повторного вчинення дисциплінарного порушення, до них може бути застосовано стягнення у виді догани. Цим наказом [PERSON] було зобов`язано усунути недоліки в організації внутрішньошкільних заходів до 25 травня 2018 року (т.1, а.с. 100-102). Наказ № 18 а/п від 21.05.2018 року не є наказом про застосування дисциплінарного стягнення і позивачкою не оскаржується. 1 червня 2018 року наказом № 19 а/п [PERSON] було оголошено догану за те, вона не виконала запланований виховний захід «Рейд «Сім`я». Метою заходу було відвідування сімей учнів, які схильні до вчинення правопорушень, та співбесіди з батьками про літній відпочинок дітей (т.1, а.с. 107-109). [PERSON] не погодилась з притягненням її до дисциплінарної відповідальності та 4.06.2018 року звернулася зі скаргою до Департаменту освіти і науки Полтавської обласної державної адміністрації. Департаментом освіти виконкому Кременчуцької міської ради було створено комісію по розгляду скарги, роботу якої призупинили через тривалу хворобу [PERSON] (т.2, а.с. 3-6). 10 вересня 2018 року наказом № 25 а/п [PERSON] було оголошено догану за те, що вона 4.09.2018 року відволікла вісім учнів 10-го класу з уроків для перенесення речей з її кабінету в інше приміщення (т.1, а.с. 119-121). Адміністрація дійшла висновку, що такими діями [PERSON] порушила пункти 3, 7 Посадової інструкції педагога-організатора та пункт 29 Правил внутрішнього розпорядку для працівників ЗОШ № 31. Про цей факт директору школи доповіла заступник директора з навчально-виховної роботи [PERSON] [PERSON] відмовилась від надання пояснень за цим фактом, про що 6.09.2018 року було складено акт (т.1, а.с. 124). Наказом № 200 о/с від 14 вересня 2018 року [PERSON] було звільнено з роботи з підстав пункту 3 частини 1 статті 40 КЗпП України (т.1, а.с. 140-142). Адміністрація прийняла таке рішення на тій підставі, що [PERSON] ухилилася від участі в організації загальношкільного планового заходу «Урочиста лінійка (квест), присвячена Дню Знань» і не забезпечила справність музичної апаратури. 4 вересня 2018 року [PERSON] відмовилась від надання письмових пояснень, через що адміністрація повторно у письмовій формі звернулася до неї з вимогою надати такі пояснення (т. 1, а.с. 133). 12 вересня 2018 року [PERSON] пояснила, що вона брала активну участь у підготовці та проведенні урочистої лінійки, зауважень від заступника директора [PERSON] не отримувала, на генеральній репетиції 31.08.2018 року музична апаратура працювала. Довідавшись від [PERSON] 2.09.2018 року про те, що апаратура вийшла з ладу, вона одразу з`явилася до школи, налагодила і підготувала до роботи резервну апаратуру, хоча цей день був вихідним. Претензії адміністрації до [PERSON] зводились до того, що вона самоусунулась від організації вказаного заходу, не розробила сценарію, доповіла про те, що музична апаратура знаходиться у належному технічному стані, хоча це не відповідало дійсності. 13 вересня 2018 року директор школи звернувся до профспілкового комітету з поданням про надання згоди на звільнення [PERSON] за пунктом 3 частини 1 статті 40 КЗпП України (т.1, а.с. 136-137). 13 вересня 2018 року профспілковий комітет первинної профспілкової організації ЗОШ № 31 дав згоду на звільнення [PERSON] за систематичне невиконання без поважних причин посадових обов`язків (т.1, а.с. 139). [PERSON] була присутня на засіданні профкому і надавала пояснення. В день видання наказу про звільнення 14 вересня 2018 року [PERSON] була ознайомлена з наказом, отримала його копію, а також трудову книжку (т.1, а.с. 142-144, т.2, а.с. 12-14). 20 вересня 2018 року [PERSON] уклала договір № 42/18 про надання правових послуг з адвокатом (т.2, а.с. 10). В суд з позовною заявою про визнання наказів незаконними [PERSON] звернулася 28 листопада 2018 року. Вирішуючи спір, суд виходить із такого: Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Відповідно до положень статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Згідно пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного та громадського стягнення. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (зі змінами та доповненнями), за передбаченими пунктом 3 статті 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (стаття 151 КЗпП України). У пункті 22 вищевказаної постанови роз`яснено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40, пункту 1 статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним; враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; з моменту виявлення порушення до звільнення може минути не більше місяця. Зі змісту подання адміністрації до профкому про надання згоди на звільнення (т.1, а.с. 136-137) та самого наказу про звільнення вбачається, що при прийнятті рішення про розірвання трудового договору з [PERSON] з підстав систематичного невиконання нею службових обов`язків без поважних причин, дисциплінарний проступок, вчинений нею 4 вересня 2018 року та застосоване за нього дисциплінарне стягнення у вигляді догани (наказ № 25 а/п від 10 вересня 2018 року), враховані не були. Адміністрація відповідача обґрунтувала свій висновок про систематичне невиконання [PERSON] без поважних причин своїх трудових обов`язків тим, що раніше до неї було застосовано догану наказом №19 а/п від 01 червня 2018 року. Отже, суд не приймає до уваги аргументи позивачки та її представника про те, що її звільнено за проступок, вчинений не після, а до застосування дисциплінарного стягнення. Отже, аналізуючи законність звільнення [PERSON] з підстав пункту 3 частини 1 статті 40 КЗпП України, суд надає оцінку наказам № 19 а/п від 1 червня 2018 року та № 200 о/с від 14 вересня 2018 року. Згідно плану виховних заходів на друге півріччя 2018 року відповідальною за виховний захід «Рейд «Сім`я» була педагог-організатор (т.1, а.с. 99). Здати акти на підтвердження проведення цього заходу вона мала до 25 травня 2018 року. В цей день адміністрація провела перевірку виконання заходу і з`ясувала, що він проведений не був. У поясненнях, даних на вимогу адміністрації, [PERSON] вважала, що вона за цю роботу не відповідає, відвідати сім`ї і поспілкуватися з батьками повинні були класні керівники (т.1, а.с. 116). В судовому засіданні позивач зазначила, що не була ознайомлена з планом проведення виховних заходів. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , пояснили суду, що педагог-організатор [PERSON] самоусунулась від виконання позашкільного заходу «Рейд «Сім`я». Педагог-організатор приймає участь у розробці плана виховних заходів, а план розміщується на дошці об`яв у вчительській кімнаті. Ці обставини і попередня перевірка роботи позивачки адміністрацією школи, а також протиріччя у її поясненнях переконують суд у тому, що [PERSON] не могла бути необізнаною з тим, що вона є особою, відповідальною за проведення цього рейду. Доказів про те, що захід було все ж таки виконано і звіт про це складено, позивач суду не надала. Отже, адміністрація мала підстави для видання наказу № 19 а/п від 1 червня 2018 року. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що за організацію свята першого дзвоника відповідали вона як виконуюча обов`язки заступника директора школи з виховної роботи та педагог-організатор. 30 серпня 2018 року свідок змушена була доповісти письмово виконуючій обов`язки директора школи [PERSON] про те, що [PERSON] не надала пропозицій щодо проведення лінійки та сценарія. 2 серпня 2018 року свідок виявила, що підсилювач та мікрофони не працюють. Від працівників сервісного центру їй стало відомо, що апаратура не працює давно, а для її ремонту потрібен час. Свідок [PERSON] підтвердила, що сценарій свята розробила [PERSON] , хоча його мала подати педагог-організатор. У неділю 2 вересня 2018 року з`ясувалося, що музична апаратура не працює. В той же час свідки з боку позивачки - батьки учнів початкових класів [PERSON] та [PERSON] - повідомили суду, що [PERSON] проводила три репетиції святкової лінійки. Вона роздала тексти віршів, які мали вивчити діти. Свідок [PERSON] , вчитель школи, також підтвердила, що 31 серпня 2018 року репетиція лінійки проводилася. [PERSON] послідовно пояснювала, що розробила сценарій, але з`ясувалося, що сценарій вже підготовлений [PERSON] 3.09.2018 року святкова лінійка у ЗОШ № 31 відбулась без ускладнень. Музичний супровід свята забезпечувала апаратура, яку директор школи в останній день перед лінійкою залучив з іншої установи. Отже, надані суду докази не дають підстав для однозначного висновку про те, що [PERSON] не приймала участі в організації свята першого дзвоника. Не доведено, що музична апаратура вийшла з ладу давно або з вини [PERSON] , а сама лінійка була проведена на належному рівні. За таких умов, навіть в разі, якщо на думку адміністрації школи позивач дещо «не допрацювала», достатніх підстав для її звільнення за пунктом 3 частини 1 статті 40 КЗпП України не було. Разом з тим, частиною першою статті 233 КЗпП України визначено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Статтею 234 КЗпП України передбачено, що у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього кодексу, районний, районний у місті, міській чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Перебіг тримісячного строку звернення до суду за оскарженням наказу № 19 а/п від 1 червня 2018 року почався 2 червня 2018 року і закінчився 3 вересня 2018 року. Перебіг місячного строку для оскарження в суді наказу про звільнення почався 15 вересня 2018 року і закінчився 15 жовтня 2018 року. Позивач звернулася в суд з даним позовом 28 листопада 2018 року. Підставами, якими позивач обґрунтовує поважність причин пропуску строку, є факт оскарження дій директора школи до Департаменту освіти та науки Полтавської обласної державної адміністрації та відсутність у неї копій необхідних документів. Водночас, як було зазначено, [PERSON] отримала копію наказу та трудову книжку в день свого звільнення. Департамент освіти не є органом, що вирішує трудові спори. Отже, обставин, які об`єктивно заважали позивачу звернутися до суду у встановлений законом строк, не існувало, тому суд відмовляє [PERSON] у поновленні цього строку. Встановлені статтями 228, 233 КЗпП України строки звернення застосовуються незалежно від заяви сторін і є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Передбачений статтею 233 КЗпП України місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. Позивач пропустила строк звернення до суду з позовом про скасування наказів №19 а/п від 1 червня 2018 року та №200 о/с від 14 вересня 2018 року. Наказ №19 а/п від 1 червня 2018 року не підлягає скасуванню, оскільки суд дійшов висновку про його законність, а наказ №200 о/с від 14 вересня 2018 року - у зв`язку з пропуском строку звернення до суду. Суд не встановив також підстав для скасування наказу №25 а/п від 10 вересня 2018 року. Так, допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що особисто виявила факт залучення [PERSON] учнів школи до перенесення речей. Свідок підтвердила також свою участь у складанні акту про відмову [PERSON] від надання пояснень. Свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що адміністрація вимагала від [PERSON] надання письмових пояснень, але [PERSON] відмовилась зробити це, про що було складено акт. Позивач не заперечувала, що з дозволу вчителя, який проводив урок, залучила кілька учнів 10-го класу для перенесення речей. [PERSON] вважала, що таким чином вона виконала вказівку керівництва школи звільнити приміщення кабінету та зауважила, що такі дії не потягли порушення учбового процесу та техніки безпеки. Свідок [PERSON] повідомила суду, що виконати її розпорядження щодо влаштування роздягальні [PERSON] мала до 30 серпня 2018 року; залучати учнів до цієї роботи було не можна. Отже, судом встановлено, що з вини позивачки учні під час навчального процесу були залучені до виконання не притаманних їм функцій. Такі дії [PERSON] не узгоджуються з положеннями Статуту школи та посадовою інструкцією педагога-організатора. Директор школи мав підстави застосувати до [PERSON] заходи дисциплінарного стягнення у вигляді догани. Відповідно до положень статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Представник позивача заявив клопотання про визнання наданих відповідачем письмових доказів недостовірними з тієї підстави, що їх копії неналежно засвідченні. Представник посилався на вимоги пунктів 2 та 4 ст. 95 ЦПК України та пункту 5.27 Національного стандарту України, затвердженого Державним комітетом з питань технічного регулювання та споживчої політики №55 від 07.04.2003 "ДСТУ 4163-2003", відповідно до якого відмітка про засвідчення копії документа складається зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії. Як приклад судової практики представник наводив Постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11 липня 2018 року у справі № 904/8549/17. Суд не знаходить підстав для задоволення клопотання з огляду на наступне: разом із відзивом відповідач надав суду письмові докази в копіях, які мають напис: згідно з оригіналом в.о.директора школи М.Н. Смородська підпис та відбиток печатки; дата засвідчення копій не зазначена. В судовому засіданні не виникало питань щодо походження копій документів або невідповідності тексту у копіях оригінальним примірникам цих документів. Позивач не заявляла клопотання про витребування судом оригіналів цих доказів, а частина з них, зокрема, книга обліку руху трудових книжок та додатків до них (т.2, а.с.12-14) була надана суду для огляду в оригіналі. Окрім того, в судовому засіданні були допитані свідки, які підтвердили, що вони писали доповідні та складали акти, копії яких долучені до справи. У справі № 904/8549/17 колегія судді Касаційного господарського суду, зробила висновок про те, що суд постановив рішення на підставі належних, але недопустимих доказів. Проте, Верховний суд аналізував зовсім інші обставини, коли йшлося про такий доказ, як незасвідчена ксерокопія господарського договору, і виникали питання походження доказу і відповідності його змісту оригіналу. На підставі викладеного, відповідно до статей 263-265 ЦПК України, суд, -

Outcome: dismissed