Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

У лютому 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» про захист прав споживачів, про визнання кредитного договору недійсним. В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що він та ПАТ "Перший Український Міжнародний банк " уклали кредитний договір № 6059134 від 18 лютого 2008 року, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 7760041,18 гривень зі сплатою 12,5 відсотків річних на строк до 18 лютого 2023 року. В забезпечення виконання умов договору кредиту [PERSON] уклав з банком договір іпотеки № 6060509 від 18 лютого 2008 року, за умовами якого в іпотеку банку було передано нежитлове приміщення під магазин одягу та взуття загальною площею 204,7 кв.м. в житловому будинку А-5 за адресою: [ADDRESS]. На думку позивача, вказаний кредитний договір є недійсним, оскільки його умови не відповідають вимогам закону. При його укладенні сторонами не досягнуто домовленості щодо всіх істотних умов договору, договір містить дискримінаційні та несправедливі умови, що призвело до суттєвого дисбалансу інтересів сторін. Всупереч вимогам закону позивач вважає, що відповідач ввів в оману стосовно сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки. Крім того, договір містить інші несправедливі умови, зокрема зміна в витратах за договором споживчого кредитування, незаконна вимога страхуватися у страховика, схваленого банком, невчасне зарахування суми дострокового погашення кредиту з отриманням надлишкових процентів за користування кредитом, порушення правової норми про строки викнання вимоги банку про дострокове повернення кредиту. В судове засідання позивач не з»явився, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав з підстав наведених в заяві, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, причину неявки до суду не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 18 лютого 2008 року між [PERSON] та ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» було укладено кредитний договір № 6059134 в розмірі 7760041,18 грн. (а.с. 8). В забезпечення виконання умов вищевказаного кредитного договору між ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» та [PERSON] укладено договір іпотеки № 6060509, від 18 лютого 2008 року, за умовами якого [PERSON] передав в іпотеку банку нежитлове приміщення під магазин одягу та взуття загальною площею 204,7 кв.м. в житловому будинку А-5 за адресою: [ADDRESS]. Позивач як на недійсність кредитного договору посилається на те, що його умови не відповідають вимогам закону. При укладенні кредитного договору сторонами не досягнуто домовленості щодо всіх істотних умов договору, договір містить дискримінаційні та несправедливі умови, що призвело до суттєвого дисбалансу інтересів сторін. Всупереч вимогам закону відповідач ввів в оману позивача стосовно сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки. У відповідності до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. За положенням п. 4 ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки. Частиною 5 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" визначено, що якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди, з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як Істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно до положень ч. 1. 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.. У відповідності до положень ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3,5,6 ст. 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Як вбачається із договору кредиту, позивач [PERSON] був ознайомлений з умовами кредитування та погодився із ними, підписавши договір без зауважень, отримав кошти в розмірі 7760041,18 грн. і лише у 2015 році, майже через вісім років після отримання кредиту, заявив позовні вимоги про визнання договору кредиту недійсним. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» суди повинні з'ясувати виконання банками чи іншими фінансовими установами положення статей 11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», а також пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року № 541/13808 (щодо договорів, укладених після набрання постановою чинності), де передбачено обов'язок банків у разі надання кредиту в іноземній валюті під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за цим договором несе споживач. Пунктом 14 Постанови № 5 від 30.03.2012 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснив «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», визначено, що при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215,1048- 1052,1054- 1055), статті 18- 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Статтею 60 ЦПК України встановлено обов'язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. З огляду на викладене, позивач мав довести ті обставини, за якими законодавець передбачає визнання кредитного договору недійсним. Як вбачається з матеріалів справи, позивач був ознайомлений з умовами договору, всіма істотними обставинами та наслідками його підписання, що підтверджується її особистим підписом. Кредитний договір укладений сторонами з дотриманням вимог закону, необхідних для чинності правочину, а належних і допустимих доказі протилежного позивачем не надано. Таким чином, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б давали підстави вважати спірний кредитний договір несправедливим, оскільки при підписанні зазначеного договору позивач ознайомився та погодився з його умовами. Суд не може погодитись з доводами позивача, що спірний договір не відповідає вимогам закону України «Про захист прав споживачів» та порушує права позивача, як споживача, оскільки, ані нормами ЦК України, ані нормами Закону України «Про захист прав споживачів» не заборонено укладання кредитного договору з позичальниками. Як вбачається з матеріалів справи при укладанні спірного договору сторони погодили усі умови договору без будь-яких зауважень, а [PERSON] отримано кредитні кошти, що не заперечується позивачем. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання кредитного договору недійсним у зв'язку із порушенням прав споживача є необґрунтованими та задоволенню не підлягають,. Вимога про визнання недійсним договора іпотеки № 6060509 від 18 лютого 2008 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» також не підлягає задоволенню. З огляду на наведене, в задоволені позову слід відмовити.

Outcome: dismissed