Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-19 00:00:00

01 жовтня 2021 року [PERSON] звернулась до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, а саме трудової книжки [NUMBER] . В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що вона звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою про призначення пенсії. 27 серпня 2021 року рішенням ГУ ПФУ в Донецькій області їй було відмовлено у призначенні пенсії № 57150009869. До страхового стажу не зараховано період роботи з 20.04.1981 року по 05.01.1987 року, оскільки в трудовій книжці відсутня печатка підприємства за вказаний період роботи. Таким чином вона не може реалізувати своє конституційне право на призначення пенсії. На підставі переліченого просить суд встановити факт того, що трудова книжка, заповнена 01 грудня 1980 року серії [NUMBER] , належить їй - [PERSON] . Заявник надала до суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, на задоволенні заявлених вимог наполягає. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився за невідомих суду причин. Про день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. У ст. 46 Конституції України закріплене право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно п. 6 ч. 1; ч. 2ст. 315 ЦПК України суд може встановити факт належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Крім того, згідно п. 12Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. З копії свідоцтва про народження [NUMBER] , виданого 29 вересня 1961 року (актовий запис № 114) вбачається, що [PERSON] народилась [INFO] у селі Дмитрівка Сніжнянського району Сталінської області. Указом Президії Верховної Ради Української РСР від 09 листопада 1961 року «Про перейменування Сталінської області і міста Сталіно» перейменовано Сталінську область на Донецьку область. З копії свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] , виданого 24 вересня 1983 року (актовий запис №492) вбачається, що [PERSON] , [INFO] , уклав шлюб із [PERSON] , [INFO] . Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище - [PERSON] . З копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] , вбачається, що він виданий на прізвище, ім`я, по батькові - [PERSON] , [INFO] , уродженки села Дмитрівка Сніжнянського району Донецької області.. З копії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №1413024675 від 05.02.2016 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , та фактично мешкає за адресою: [ADDRESS] . З копії трудової книжки серії [NUMBER] вбачається, що вона заповнена 01 грудня 1980 року російською мовою на прізвище ім`я, по батькові « [PERSON] (закреслено) [PERSON] , [INFO] ». Також з копії трудової книжки серії [NUMBER] вбачається, що в останній маються наступні записи: Антрацитівське виробниче об`єднання «Титан» : Запис 5. 20.04.1981 року прийнята на посаду інженера відділу головного енергетика - наказ №30 від 12.04.81 р.; Запис 6. 01.06.1982 року призначена інженером - технологом ІІ категорії відділу головного енергетика - наказ №194 від 22.06.1982 р.; Запис 7. 14.07.1984 року призначена тимчасово виконуючим обов`язки старшого інженера відділу головного енергетика - наказ №323-к від 31.07.1984 р.; Запис 8. 09.10.1984 р. переведена інженером-конструктором ІІ категорії відділу головного енергетика - наказ №447к від 30.10.1984 р.; Запис 9 та запис 10. 02.09.1985 р. знаходилась у відпустці без утримання до півтора років дитини - наказ № 200 від 21.08.1985 року. Запис 11. 05.01.1987 р. звільнена за ст.. 38 КзПП УРСР за власним бажанням за доглядом за дитиною до півтора років - наказ № 2 від 05.01.1987 р. Також у трудовий книжці [NUMBER] вбачається, що у останній мається відмітка про те, що запис №7 вважати недійним, та мається печатка Антрацитівського виробничого об`єднання «Титан». Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про відмову у призначенні 57150009869 від 27.08.2021 року [PERSON] відмовлено у призначенні пенсії оскільки за доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи з 20.04.1981 р. по 05.01.1987 р. згідно запису трудової книжки [NUMBER] , оскільки запис не посвідчений печаткою підприємства, на якому заявниця працювала. Згідно із пунктом 2.12 Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58, змiна записiв у трудових книжках про прiзвище, iм`я, по батьковi i дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнiм мiсцем роботи на пiдставi документiв (паспорта, свiдоцтва про народження, про шлюб, про розiрвання шлюбу, про змiну прiзвища, iм`я та по батьковi тощо) i з посиланням на номер i дату цих документiв. Зазначенi змiни вносяться на першiй сторiнцi (титульному аркуші) трудової книжки. Однiєю рискою закреслюється, наприклад, колишнє прiзвище або iм`я, по батьковi, дата народження i записуються новi данi з посиланням на вiдповiднi документи на внутрiшньому боцi обкладинки i завiряються пiдписом керiвника пiдприємства або спецiально уповноваженої ним особи i печаткою пiдприємства або печаткою вiддiлу кадрiв. Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пункту 1.1 Інструкції № 58, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню. Відповідно до пункту 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення. З кожним записом, що заноситься до трудової книжки на підставі наказу (розпорядження) про призначення на роботу, переведення і звільнення власник або уповноважений ним орган зобов`язаний ознайомити працівника під розписку в особистій картці (пункт 2.5 Інструкції № 58). Суд зауважує, що заявник не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто ним. З довідки № 876/1 від 10.09.2021 року, виданою установою міста Антрацит Луганської області, що входить до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 1085-р. вбачається, що у документах ВАТ «Титан» (колишнє Антрацитівське виробниче об`єднання «Титан») маються відомості про період роботи [PERSON] на Антрацитівському виробничому об`єднанні «Титан» з 20.04.1981 року по 05.01.1987 року, які відповідають записам у трудовій книжці. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. У справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Таким чином, суд вважає можливим застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про період роботи [PERSON] на Антрацитівському виробничому об`єднанні «Титан» з 20.04.1981 року по 05.01.1987 року, виданих закладом, що знаходиться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів її роботи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації її прав. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч.1ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Виходячи із висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 (п.45), «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення від 18.01.1978 у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». Отже проаналізувавши сукупність зібраних у справі доказів, суд дійшов висновку, що вони в достатній мірі підтверджують факт, що трудова книжка, заповнена російською мовою 01 грудня 1980 року, дійсно належить [PERSON] , про що свідчить відповідність у наданих документах. При цьому відсутність печатки підприємства за період її роботи на Антрацитівському виробничому об`єднанні «Титан» з 20.04.1981 року по 05.01.1987 року позбавляє її можливості реалізувати своє право на пенсійне забезпечення; виправити помилку на даний час неможливо. Наведене дає підстави вважати заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. На підставі вказаного,

Outcome: approved