Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

У серпні 2020 року позивач [PERSON] звернувся до Оболонського районного суду м. Києва в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача фізичної особи - підприємця [PERSON] (далі - ФОП [PERSON] ) про розірвання договору та стягнення грошових коштів. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 06 травня 2020 року ним та ФОП [PERSON] було укладено договір № КІ-00064, за яким ФОП [PERSON] зобов`язався виготовити та передати у власність замовника [PERSON] віконні конструкції з ПВХ, а замовник - оплатити їх вартість у сумі 45421,00 грн. Як стверджував [PERSON] , на виконання умов договору від 06 травня 2020 року № КІ-00064 ним було сплачено відповідачеві грошові кошти у сумі 45421,00 грн. Проте у строк, визначений п. 3.2 договору, відповідач не виготовив та не передав у власність позивача придбані ним віконні конструкції з ПВХ. Кошти, отримані за договором, відповідач не повертає. З цих підстав [PERSON] просив суд розірвати договір від 06 травня 2020 року № КІ-00064, укладений між ним та ФОП [PERSON] , стягнути з відповідача на його користь грошові кошти, сплачені за вказаним договором у сумі 45421,00 грн. Відповідач відзив на позовну заяву [PERSON] до суду не подав. У судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, подав до суду заяву, в якій просив суд розглянути справу за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечував. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подав. За таких обставин та за відсутності заперечень позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до такого висновку. Згідно зі ст. ст. 1, 2 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом. Учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Відповідно до норм ЦК України діє принцип свободи договору. За приписами ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Приписами ч. 1 ст. 626, ст. 627, ч. 2 ст. 628 ЦК України унормовано, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. 06 травня 2020 року [PERSON] та ФОП [PERSON] укладено договір № КІ-00064, за яким ФОП [PERSON] зобов`язався виготовити та передати у власність [PERSON] віконні конструкції з ПВХ вартістю 45421,00 грн, а [PERSON] - оплатити замовлений виріб (а. с. 9-10). Згідно ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (ч. 1 ст. 656 ЦК України). За змістом ч. ч. 1-2 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Виходячи з системного аналізу договору від 06 травня 2020 року № КІ-00064, суд дійшов висновку, що відповідний правочин за своєю правовою природою є змішаним договором у розумінні ст. 628 ЦК України, оскільки містить елементи договорів купівлі-продажу та підряду, а тому відносини між сторонами в частині заявлених позовних вимог підпадають під дію правових норм, що регулюють правовідносини у сфері купівлі-продажу і підряду. 07 травня 2020 року [PERSON] у повному обсязі сплатив визначену договором вартість товару, що становила 45421,00 грн (а. с. 11-12). Згідно з п. 3.2 договору від 06 травня 2020 року № КІ-00064 ФОП [PERSON] зобов`язався виготовити та передати у власність [PERSON] віконні конструкції з ПВХ протягом 30 робочих днів з моменту оплати товару. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За положеннями ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якшо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Нормою абз. 3 ч. 1 ст. 664 ЦК України передбачено, що товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування. У строк, обумовлений в договорі від 06 травня 2020 року № КІ-00064, відповідач не передав покупцеві замовлені ним віконні конструкції з ПВХ. Лист від 06 липня 2020 року, надісланий ФОП [PERSON] позивачеві, суд не може вважати належним доказом на підтвердження виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, позаяк у ньому зазначено, що придбаний товар доставлявся [PERSON] 09 липня 2020 року, хоча сам лист датовано 06 липня 2020 року. Згідно з ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Абз. 1 ч. 1 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів" визначено, що споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Оскільки відповідачем за договором від 06 травня 2020 року № КІ-00064, було істотно порушено умови цього договору щодо обов`язку своєчасного виготовлення та передачі придбаного товару, зважаючи на те, що ФОП [PERSON] не передав позивачеві замовлений ним виріб, ухиляючись від виконання взятих на себе зобов`язань, суд приходить до висновку про необхідність розірвати зазначений договір. З огляду на викладене, ураховуючи приписи ч. 1 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів", [PERSON] має право на відшкодування за рахунок відповідача грошових коштів, сплачених ним на виконання умов договору від 06 травня 2020 року № КІ-00064. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити, розірвати договір від 06 травня 2020 року № КІ-00064, укладений [PERSON] та ФОП [PERSON] , стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у сумі 45421,00 грн Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 840,80 грн.

Outcome: approved