Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-05 00:00:00

У листопаді 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів, у якому зазначає, що рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 25 березня 2008 року на її користь з відповідача було стягнуто аліменти на утримання дітей дочок [PERSON] та [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі по 140 грн. на кожну дитину щомісячно. На даний час діти потребують значно більшого догляду та коштів, оскільки збільшились потреби на їх розвиток. Також вказала, що працює бібліотекарем, одержує мінімальну заробітну плату. Крім того, на її утриманні перебуває ще третя дитина дочка [PERSON]. У зв'язку з цим позивач просить суд збільшити розмір аліментів, який було встановлено рішенням суду від 25 березня 2008 року, з 140 грн. до 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ними повноліття. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, надіслала письмову заяву, в якій просить розгляд справи провести за її відсутності, вказує, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до\~змісту ч.\~7\~ст.\~128,\~п.\~4\~ч.\~8\~ст.\~128,\~ч.\~3\~ст.\~130\~ЦПК України\~у разі\~ненадання учасниками\~справи інформації\~щодо їх\~адреси судова\~повістка надсилається\~фізичним особам,\~які не\~мають статусу\~підприємців,\~за адресою\~їх місця\~проживання чи\~місця перебування,\~зареєстрованою у\~встановленому законом\~порядку.\~Днем вручення\~судової повістки\~є,\~зокрема,\~день проставлення\~у поштовому\~повідомленні відмітки\~про відмову\~отримати судову\~повістку чи\~відмітки про\~відсутність особи\~за адресою\~місцезнаходження,\~місця проживання\~чи перебування\~особи,\~що зареєстровані\~у встановленому\~законом порядку,\~якщо ця\~особа не\~повідомила суду\~іншої адреси. Якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сімї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії. Як убачається з повідомлення Лютарської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області № 538 від 13 листопада 2018 року, місце проживання [PERSON] зареєстроване у [INFO]. Надіслана [PERSON] судова повістка повернулася до суду із повідомленням про причини повернення «за зазначеною адресою відсутній, мама відмовилася від одержання». Такі дані вказані у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, яке повернулося до суду у звязку з неможливістю вручення судової повістки на 06 лютого 2019 року на 09 год. 00 хв. Іншої адреси свого місця проживання чи перебування [PERSON] суду не повідомив. Тому у зв'язку з відсутністю [PERSON] за адресою місця реєстрації та відмовою повнолітнього члена його сімї від отримання судової повістки суд вважає, що останній повідомлений належним чином. Відтак, суд вважає за можливе розглянути справу по суті за відсутності учасників справи. Також від відповідача [PERSON] надійшли до суду письмові пояснення, у яких він заперечив проти позову та вказав, що являється інвалідом другої групи довічно, ніде не працює, витрачає кошти на лікування, а тому згідний сплачувати аліменти в розмірі, встановленому попереднім рішенням суду. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у звязку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Суд, зясувавши позиції сторін, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом обєктивно встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано у 2008 році. Від шлюбу вони мають двох дочок - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про розірвання шлюбу серія 1-БВ № 030951, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Ізяславського районного управління юстиції Хмельницької області 12 червня 2008 року, свідоцтвом про народження [PERSON] серія 1-БВ № 143205, виданим Білівською сільською радою Ізяславського району Хмельницької області 07 квітня 2003 року, свідоцтвом про народження [PERSON] серія 1-БВ № 162773, виданим тією ж сільською радою 27 квітня 2004. Згідно з рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 25 березня 2008 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання двох дітей дочок [PERSON] та [PERSON] у розмірі по 140 грн. щомісячно на кожну дитину до їх повноліття. З довідки Білівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області від 29 жовтня 2018 року № 1003 вбачається, що неповнолітні діти сторін [PERSON] та [PERSON] перебувають на утриманні позивача. Також після винесення рішення суду про стягнення аліментів у [PERSON] народилася ще одна дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія 1-БВ № 252782, виданим виконавчим комітетом Білівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області 20 жовтня 2015 року. Згідно з довідкою про склад сімї Лютарської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області від 14 січня 2019 року № 81 відповідач [PERSON] проживає разом із матірю похилого віку. За змістом довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серія АВ № 1108648 від 22 листопада 2018 року [PERSON] встановлено другу групу інвалідності в звязку з загальним захворювання довічно. У відповідності до довідки Ізяславського відділу обслуговування громадян [PERSON] управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 29 січня 2019 року № 19183/02.02-07 [PERSON] перебуває на обліку в управлінні та одержує пенсію по інвалідності у наступну розмірі: у червні-липні 2018 року по 1376,05 грн., у серпні 2018 року 1381,05 грн., у вересні-жовтні 2018 року по 1386,05 грн., у листопаді 2018 року 1372,05 грн., а всього за вказаний період 8277,3 грн. Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України). Згідно з положеннями ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» для дітей віком від 6 до 18 років встановлено прожитковий мінімум з 1 січня 2019 року у розмірі 2027 грн. Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто з 01 січня 2019 року не менше, ніж 1013,5 грн. (2027:2=1013,5). За змістом ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15 травня 2006 року роз'яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з розясненнями, наданими судам у п. 23 цієї Постанови, відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Таким чином, системний аналіз норм сімейного законодавства дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов'язані неухильно дотримуватися свого обов'язку щодо утримання та виховання дитини. Суд вважає, що позивачем доведено наявність передбачених ст. 192 СК України підстав для збільшення розміру аліментів, оскільки після ухвалення рішення Ізяславського районного суду від 25 березня 2008 року змінився матеріальний та сімейний стан [PERSON] у звязку з народженням ще однієї дитини. Також суд враховує доводи позивача, що в звязку із збільшенням вікових потреб дітей, витрати, які несе мати на їх утримання, значно перевищують розмір сплачуваних відповідачем аліментів, в звязку з чим її матеріальне становище погіршується. Аналізуючи наявні у справі докази, враховуючи зміну життєвих стандартів, приймаючи до уваги гарантований та встановлений державою мінімальний розмір аліментів, необхідний та достатній для забезпечення гармонійного розвитку дитини, суд вважає, що розмір аліментів, які стягуються з [PERSON], підлягає збільшенню до 50 % відсотків прожиткового мінімуму для дитини на кожну дитину щомісячно, що буде законним та справедливим і відповідатиме інтересам сторін, а що головне - дітей. Як зазначено вище, ч. 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частиною 1 статті 161 ЦПК України, яка передбачає перелік вимог, за якими може бути видано судовий наказ, визначено, що судовий наказ може бути видано, зокрема, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не повязана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб. Водночас, згідно з правилами ч. 2 цієї статті, особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або в спрощеному позовному провадженні на свій вибір. Таким чином, чинне законодавство України передбачає можливість стягнення аліментів в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в позовному провадженні. Відтак, позивач вправі вимагати у позові про зміну розміру аліментів визначення їх у такий спосіб. Наявність у відповідача другої групи інвалідності у звязку з захворюванням та здійснення ним витрат на лікування не можуть слугувати підставою для відмови у зміні розміру аліментів на підставі ст. 192 СК України, а тому його доводи відхиляються судом. Тому позов підлягає до задоволення у повному обсязі. Також на підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України, оскільки обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, судовий збір слід компенсувати за рахунок держави. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ст.ст. 180 - 184, 191, 192 Сімейного кодексу України, п.п. 17, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15 травня 2006 року,

Outcome: approved