overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

02.06.2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом, пояснюючи, що згідно укладеного між банком та відповідачем [PERSON] договору № б/н від 06.04.2011 року, останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Станом на 31.03.2015 року відповідач має заборгованість у розмірі 47308, 46 грн., яку сплатити у добровільному порядку відмовився, просить суд стягнути з нього заборгованість примусово. Представник позивача у судове засідання не з,явився, але надав заяву, у якій просить суд розглянути справу за його відсутністю, на позові наполягає. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не зявився, належним чином був повідомлений про час слухання справи, що підтверджується розпискою про вручення йому судової повістки, заперечень проти позову не надав, тому суд вважає можливим розглянути справу за його відсутністю, оскільки в матеріалах справи є для цього достатньо підстав без особових пояснень відповідача. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 526 ЦК України, обов*язки повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК, інших актів цивільного законодавства. Матеріалами справи встановлено, що 06.04.2011 року між банком та відповідачем [PERSON] укладено договір № б/н від 06.04.2011 року, згідно якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Станом на 31.03.2015 року відповідач має заборгованість у розмірі 47308, 46 грн., яку необхідно стягнути з останнього на користь позивача. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 473,08 грн. На підставі ст. 526 ЦК України, ст. 88 ЦПК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

02.06.2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом, пояснюючи, що згідно укладеного між банком та відповідачем [PERSON] договору № б/н від 28.11.2012 року, останній отримав кредит у розмірі 4500, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Станом на 31.01.2015 року відповідач має заборгованість у розмірі 8537, 28 грн., яку сплатити у добровільному порядку відмовився, просить суд стягнути з нього заборгованість примусово. Представник позивача у судове засідання не з,явився, але надав заяву, у якій просить суд розглянути справу за його відсутністю, на позові наполягає. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не зявився, належним чином був повідомлений про час слухання справи, що підтверджується розпискою про вручення йому судової повістки, заперечень проти позову не надав, тому суд вважає можливим розглянути справу за його відсутністю, оскільки в матеріалах справи є для цього достатньо підстав без особових пояснень відповідача. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 526 ЦК України, обов*язки повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК, інших актів цивільного законодавства. Матеріалами справи встановлено, що 28.11.2012 року між банком та відповідачем [PERSON] укладено договір № б/н від 28.11.2012 року, згідно якого останній отримав кредит розмірі 4500, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Станом на 31.01.2015 року відповідач має заборгованість у розмірі 8537, 28 грн., яку необхідно стягнути з останнього на користь позивача. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 243,60 грн. На підставі ст. 526 ЦК України, ст. 88 ЦПК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-13 00:00:00

02.06.2015 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача такою, що втратила право на користування квартирою [ADDRESS], з підстав, передбачених ч. 2 ст. 405 ЦК України та зобов'язати Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області зняти відповідача з реєстраційного обліку в даній квартирі. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач за вищевказаною адресою не проживає без поважних причин з травня 2014 року та не сплачує нарахування за комунальні послуги. Позивач в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час і місце судового розгляду сповіщалась через оголошення у пресі, що відповідає положенням ст. 74 ЦПК України. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи сповіщався в установленому законом порядку. Заслухавши пояснення, допитавши свідків [PERSON], [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстровані в квартирі [ADDRESS], яка належить позивачу на праві приватної власності. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] підтвердили факт не проживання відповідача в квартирі [ADDRESS] більше року. Таким чином, судом вважається доведеним той факт, що відповідач у спірній квартирі не проживає без поважних причин понад встановлені законом строки, у зв'язку з чим втратила своє сервітутне право на житло. За таких обставин, позовна вимога про визнання відповідача такою, що втратила право на користування житловим приміщенням з підстав, передбачених ст. 405 ЦК України підлягає задоволенню. Вимога позивача про зобов'язання Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області зняти відповідача з реєстраційного обліку в квартирі [ADDRESS] задоволенню не підлягає, оскільки Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» передбачено, що однією з підстав для зняття особи з реєстрації місця проживання є судове рішення про позбавлення особи права на користування житловим приміщенням, яке набрало законної сили, що свідчить про передчасність такої вимоги.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-30 00:00:00

02.06.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, який був зареєстрований 02 серпня 2003 року міським відділом реєстрації актів громадянського стану №1 Харківського обласного управління юстиції, про що є актовий запис № 1208, посилаючись на те, що між ними відсутнє взаєморозуміння, що привело до втрати почуття кохання та поваги один до одного, шлюбно-сімейні відносини припинені, спільне господарство сторони не ведуть. Від спільного життя з відповідачем мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Сторони по справі направили суду заяви, в яких просять розглянути справу у їхню відсутність, позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, відповідач позов визнала у повному обсязі, проти розірвання шлюбу не заперечувала. Суд, дослідивши матеріали справи, та надані докази, прийшов до наступного. Судом встановлено, що сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 02 серпня 2003 року, про що є актовий запис № 1208 у міському відділі реєстрації актів громадянського стану №1 Харківського обласного управління юстиції, між ними відсутнє взаєморозуміння, що привело до втрати почуття кохання та поваги один до одного, шлюбно-сімейні відносини припинені, спільне господарство сторони не ведуть. Від спільного життя з відповідачем мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

02.06.2015 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачкою. Свої вимоги обґрунтовував тим, що він з відповідачкою зареєстрували шлюб 14 серпня 2010 року. Від даного шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO], який проживає разом з відповідачкою, матеріальну допомогу на утримання сина позивач надає. Життя з відповідачкою не склалося, приблизно два роки тому вони припинили подружні стосунки. Підставою для розірвання шлюбу є втрата почуття взаємної поваги та любові, відсутність нормального морального клімату в родині. Сімейні стосунки не підтримують, спільного господарства не ведуть, шлюб існує формально. Спір про поділ майна та проживання неповнолітнього сина не існує. З зазначених підстав просить суд не вживати заходів щодо примирення подружжя і не надавати час на примирення, та просить шлюб розірвати. У судове засідання позивач не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідачка у судове засідання не зявилася, про день, місце та час слухання справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги визнала в повному обсязі, просила справу слухати у її відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 14.08.2010 року між позивачем та відповідачкою укладено шлюб, який зареєстровано виконкомом Токівської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровській області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 10 (а.с. 5). З свідоцтва про народження серії 1-КИ № 306013 від 23.11.2010 року встановлено, що 07.11.2010 року народився [PERSON], батьками якого вказані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6). На теперішній час сторони сімейні відносини фактично припинили, спільного господарства не ведуть. Основною причиною для розірвання шлюбу стала втрата почуття взаємної поваги та любові, відсутність нормального морального клімату в родині.. Стаття 24 СК України визначає добровільність шлюбу - шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Тому, суд приходить до висновку, що відновлення сімейних стосунків неможливе, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з подружжя, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу. \~Також з відповідачки підлягає стягненню судовий збір у сумі 243,60 грн. на користь позивача, яке було ним сплачено при подачі позовної заяви до суду . На підставі ст.ст. 24, 51. 54, 55, ч. 3 ст. 56, ст. 112 Сімейного кодексу України, та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-07 00:00:00

02.06.2015 року позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 78721,66 грн. за кредитним договором № NKН0АD40306510 від 05.11.2009 року та судові витрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що 05.11.2009 року позивач та відповідач уклали кредитний договір № NKН0АD40306510, згідно якого позивач зобовязався надати відповідачу кредит у розмірі 82558,20 грн. на термін до 04.11.2014 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється щомісяця в період сплати. Відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. У випадку порушення зобовязань відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Позивач зобовязання за кредитним договором виконав, а відповідач не надав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості в звязку з чим на 19.05.2015 року має заборгованість у сумі 78721,66 грн., яка складається: 28445,24 грн. заборгованість за кредитом, 56,34 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 46233,33 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафи відповідно до договору: 250 грн. штраф (фіксована частина), 3736,75 грн. штраф (процентна складова). Представник Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в судове засідання не зявився, надав заяву в якій позов підтримав повністю і просив його задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення по справі, а справу просить слухати у його відсутність. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, про причини неявки суд не повідомив, заперечень по суті позову не надав, хоча про розгляд справи був повідомлений належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Ст. 60 ч.1 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст. 60 ч. 1 ЦПК України суд з урахуванням відсутності заперечень та відповідних доказів відповідача знаходить, що копіями кредитно-заставного договору № NKН0АD40306510 від 05.11.2009 року ( а.с.6-10), графіком погашення кредиту ( а.с.11) та додаткової угоди від 08.01.2013 року ( а.с. 13-14) підтверджено отримання відповідачем кредиту у позивача, а розрахунком заборгованості ( а.с.3-5) підтверджено розмір заборгованості, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в силу ст. ст. 526, 589, 610, 625, 1050, 1054 ЦК України. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені останнім судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-30 00:00:00

02.06.2015 року позивач звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи свій позов тим, що з 02.03.2002 року перебувала у шлюбі з відповідачем. Від сумісного подружнього життя мають дитину [PERSON], [INFO], яка мешкає з позивачем. На даний час шлюб розірвано, дитина проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні, відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Позивач в судове засідання не прибула, проте надала заяву про розгляд справи без її участі, на задоволенні позову наполягає. Відповідач до суду не зявився, хоча належним чином повідомлений про день, час та місце проведення судового засідання, причину неявки в судове засідання не повідомив, за таких обставин суд не має відомостей про причини його неявки, тому вважає потрібним відповідно до ст.224 ЦПК України, вирішувати справу шляхом ухвалення заочного рішення на підставі наявних у ній даних чи доказів. Враховуючи неявку у судове засідання повідомлених сторін, наявність заяви позивача про розгляд справи без його участі, суд приймає рішення за наявними у справі доказами, без фіксування судового засідання технічним засобом з підстав визначених ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, визнає позов таким, що підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідач є батьком неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.6), який мешкає разом з позивачем, що підтверджується довідкою КП «Жилсервіс» Первомайської міської ради Харківської області № 6027 від 29.05.2015 року (а.с. 8). Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 1/4 частину з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% від встановленого прожиткового мінімуму на дитину відповідно до її віку щомісяця, починаючи з 02.06.2015 року, що не суперечить вимогам закону, відповідає інтересам дитини та відповідача по справі. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Таким чином, позов обгрунтований, законний та підлягає задоволенню. На підставі ст.ст.180-183 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-06 00:00:00

02.06.2015 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON], зареєстрований 30 квітня 2010 року у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 256. В обгрунтування позову вказувала, що шлюбні відносини з відповідачем припинені, в зв'язку з тим, що подружжя має різні погляди на життя, тому відновлення подружніх відносин, збереження сім'ї неможливо у зв'язку із втратою почуття кохання та взаєморозуміння один до одного. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - син [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем. Позивач стверджує, що спору про місце проживання дитини та щодо спільно нажитого майна між сторонами немає. В судове засідання сторони не з'явилися. Позивач [PERSON] надала заяву з проханням розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся, причину неявки суду не повідомив, тому суд на підставі ст. 224 ЦПК України, за письмовою згодою позивача, вважає за можливе розглянути справу заочно. У відповідності до ст.ст. 110-112, 114 СК України суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім'ї та поновлення шлюбних відносин неможливо, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті права та права їх дитини. При цьому суд врахував, що регулювання шлюбно - сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. В порядку ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

02. 06. 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що між нею та відповідачем 27. 04. 2010 року укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Синельникове Синельниківського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області, за актовим записом за №50. Від даних відносин сторони дітей не мають. Сімейні стосунки з [PERSON] не склалися через непорозуміння одне одного, постійні сварки, різні погляди на життя та подальше проживання з відповідачем стало неможливим, що призвело до припинення відносин. На даний час подружжя мешкає окремо. Майнового спору не мають. З урахуванням викладеного вище, просить суд розірвати шлюб, зареєстрований між нею та відповідачем. Позивач до початку проведення судового засідання надала суду письмову заяву в якій просить розглянути справу без її участі, позов задовольнити. Відповідач до початку відкритого судового засідання надав суду письмову заяву в якій просить розглянути справу без його участі. Заявлені позовні вимоги визнає, згоден на розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши у судовому засіданні надані позивачем письмові докази встановив наступне. Факт перебування сторін у шлюбних правовідносинах підтверджується виданим 27 квітня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Синельникове Синельниківського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області Свідоцтвом про шлюб, про що 27 квітня 2010 року зроблено відповідний актовий запис за №50. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи надані письмові докази, наведені правові норми, врахувавши позиції сторін, викладені у письмових заявах, суд дійшов до висновку що вимоги позивача підлягають задоволенню як обґрунтовані та підтверджені належними доказами.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-03 00:00:00

02.06.2015 року позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем. Свої вимоги мотивує тим, що з 28.08.2009 р. вони перебувають у шлюбі зареєстрованому відділом державної реєстрації актів цивільного стану Золочівського районного управління юстиції у Харківській області, актовий запис №61, від шлюбу мають малолітню доньку- Томенко [PERSON],[INFO] Спільне господарство не ведеться. Через те, що сторони мають різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, між ними постійно виникали конфліктні ситуації. Сім`я розпалась, сторони не підтримують шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть. Шлюбні відносини припинені, разом не проживають. У судове засідання від позивача надійшла заява в якій вона позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить провадити розгляд справи за її відсутності. Відповідач в судове засідання також подав заяву в якій проти задоволення позовних вимог не заперечує, просить провадити розгляд справи за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних мотивів. Відповідно до наданого суду свідоцтва про шлюб 28 серпня 2009 р. між [PERSON] та [PERSON] укладений шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Золочівського районного управління юстиції у Харківській області, актовий запис №61. Після реєстрації шлюбу подружжя обрало спільне прізвище «Томенко»(а.с.5) 23.06.2012 року народилася [PERSON] батьками якої є [PERSON] та [PERSON](а.с.4) За час спільного проживання через взаємовідносини сторін, що склалися, враховуючи втрату ними почуття любові та поваги одне до одного, припинення фактичних шлюбно-сімейних відносин та небажання їх поновлення, збереження сімї на думку сторін стало неможливим. Спільне господарство не ведеться. Спір стосовно розподілу майна наразі відсутній. Відповідно до положень ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило інтересам одного з них, що має істотне значення. Згідно ст.105 ч.3 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього ж Кодексу. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка не заявляла клопотання про зміну прізвища тому суд вважає за можливе залишити її прізвище «Томенко».

Outcome: approved