Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-16 00:00:00

У серпні 2019 року позивачка звернулась до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що 01.12.2012 року між Лазурненською селищною радою та фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено договір особистого строкового сервітуту для обслуговування малої архітектурної форми № 302 від 01.12.2012 року, строком на 10 років, тобто до 01.12.2022 року. Відповідно до умов даного договору згідно рішення Лазурненської селищної ради № 102 від 24.06.2011 року «Про розміщення малих архітектурних форм для провадження підприємницької діяльності у смт. Лазурне Скадовського району Херсонської області» було встановлено особистий строковий сервітут на земельну ділянку кадастровий номер 6524755500:01:063:0038, площею 0,0118 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] під розміщення спортивно-оздоровчого комплексу « [INFO] » (тіньового навісу для благоустрою території, з урахуванням сервітутного проходу для вільного пересування громадянам по території набережної та майбутньої забудови набережної відповідно до затвердженого проекту ПДП по [ADDRESS] ). 27.02.2013 року будівля «Яхт-клубу» перейшла у власність Позивача на підставі договору дарування між [PERSON] та [PERSON] . Позивач неодноразово зверталася із заявами до селищної ради з пропозиціями надати їй зазначену земельну ділянку в оренду, в сервітут, але до сих пір селищна рада не задовольнила будь-якої з її пропозицій. Крім того, 27.02.2019 року за вхідним номером № 71-2-34 була подана заява до виконавчого комітету заява про укладення договору земельного сервітуту на земельну ділянку несільськогосподарського призначення строком на 10 років, площею 0,0118 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] для вільного пересування громадянам по території набережної та забудови набережної. 21.05.2019 року Лазурненською селищною радою було прийнято рішення «Про відмову в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо формування земельної ділянки комунальної власності по [ADDRESS] метою встановлення земельного сервітуту». Дана відмова мотивована тим, що відповідно до ч. 3 ст. 123 ЗК України, у зв`язку із необґрунтованістю площі земельної ділянки та невідповідністю поданих графічних матеріалів. Проте Позивач зазначив аналогічні параметри земельної ділянки та надав аналогічні графічні матеріали, як були підставою для укладання аналогічного договору 01.12.2012 року із ФОП [PERSON] . А тому вважає, що дана відмова є необгрунтованою та такою, що порушує законні права та інтереси Позивача. Просить скасувати рішення № 750 Лазурненської селищної ради «Про відмову в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо формування земельної ділянки комунальної власності по [ADDRESS] з метою встановлення земельного сервітуту» від 21.05.2019 року. Встановити постійний на платній основі земельний сервітут на земельну ділянку площею 0,0118 га., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] для провадження підприємницької діяльності та вільного пересування громадянам по території набережної та майбутньої забудови набережної відповідно до затвердженого проекту ПДП по вул. Південна, смт. Лазурне, Скадовський район, Херсонська область. 05.08.2019 року ухвалою Скадовського районного суду Херсонської області позовна заява залишена без руху, та позивачу надано строк для усунення недоліків. 15.08.2019 року до суду від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків зазначених в ухвалі Скадовського районного суду Херсонської області від 05.08.2019 року. 16.08.2019 року ухвалою Скадовського районного суду Херсонської області відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні. 15.10.2019 року ухвалою Скадовського районного суду Херсонської області залучено до участі в справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову на стороні позивача: Головне управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі. 09.01.2020 року ухвалою Скадовського районного суду Херсонської області провадження по справі закрито, у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. 02.06.2020 року постановою Херсонського апеляційного суду ухвалу Скадовського районного суду Херсонської області від 09.01.2020 року частково скасовано у частині закриття провадження у цивільній справі про визнання незаконним рішення Лазурненської селищної ради Скадовського району Херсонської області від 21.05.2019 р. №750, а справу у вказаній частині позовних вимог направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. 02.09.2020 року ухвалою Скадовського районного суду Херсонської області закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду. 24.09.2020 року до Скадовського районного суду Херсонської області від представника позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явились, до суду надійшла заява представника позивача адвоката Лєбєдєвої Т.О. відповідно до якої просила розглянути справу за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає, проти постановлення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача Лазурненської селищної ради Скадовського району Херсонської області, в судове засідання не з`явився, відзив по справі не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом вручення судової повістки, про причини неявки суд не повідомив. Представник відповідача Виконавчого комітету Лазурненської селищної ради Скадовського району Херсонської області, в судове засідання не з`явився, відзив по справі не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом вручення судової повістки, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову на стороні позивача Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до поданої заяви просив розглядати справу за його відсутності. На підставі ст. 280 ЦПК України, зі згоди позивача, суд вважає можливим ухвалити рішення при заочному розгляді справи. Крім того, суд вважає можливим, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, судове засідання проводити без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору особистого строкового сервітуту для обслуговування малої архітектурної форми №302 від 01.12.2012 року укладеного між Лазурненською селищною радою та ФОП [PERSON] , згідно рішення Лазурненської селищної ради № 102 від 24.06.2011 року «Про розміщення малих архітектурних форм для провадження підприємницької діяльності у смт. Лазурне Скадовського району Херсонської області» було встановлено особистий строковий сервітут на земельну ділянку кадастровий номер 6524755500:01:063:0038, площею 0,0118 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] під розміщення спортивно-оздоровчого комплексу « [INFO] » (тіньового навісу для благоустрою території, з урахуванням сервітутного проходу для вільного пересування громадянам по території, набережної та майбутньої забудови набережної відповідно до затвердженого проекту ПДП по [ADDRESS] (а.с.8-9). Відповідно до договору дарування від 27.02.2013 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Херсонської нотаріальної контори Гудимовою О.Б. за №1-331, [PERSON] передав в дар, а [PERSON] прийняла в дар будівлю « [INFO] », яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці 0,044 га з кадастровим номером 6524755500:01:063:0038 (а.с.59). Позивачка неодноразово,(24.01.2017, 30.03.2017, 19.02.2018, 27.02.2019, 10.05.2019) зверталась до Лазурненської селищної ради з заявами про переукладення договору особистого строкового сервітуту для обслуговування малої архітектурної форми №302 від 01.12.2012, однак їй було відмовлено (а.с.10,11,12,13,14). 21.05.2019 року Лазурненської селищної ради було прийнято рішення «Про відмову [PERSON] в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо формування земельної ділянки комунальної власності по [ADDRESS] з метою встановлення земельного сервітуту». Дана відмова мотивована тим, що відповідно до ч. 3 ст. 123 ЗК України, у зв`язку із необґрунтованістю площі земельної ділянки та невідповідністю поданих графічних матеріалів (а.с.186). Як вбачається з наявних матеріалів сервітут встановлюється на земельній ділянці, яка перебуває у власності Лазурненської селищної ради з кадастровим номером 6524755500:01:063:0038, площею 0,0118 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] під розміщення спортивно-оздоровчого комплексу « [INFO] » (тіньового навісу для благоустрою території, з урахуванням сервітутного проходу для вільного пересування громадянам по території набережної та майбутньої забудови набережної відповідно до затвердженого проекту ПДП по [ADDRESS] ). Наразі у позивача відсутня будь-яка можливість безпосереднього проходу до належного їй спортивно-оздоровчого комплексу « [INFO] », чим порушуються їх права, як власника та його використання за цільовим призначенням. Позивач вважає, що вона мають бути забезпечена правом доступу до своєї власності і що враховуючи обставини що склалися, саме через земельну ділянку, яка належить відповідачу і необхідно встановити строковий, на платній основі земельний сервітут, оскільки встановлення сервітуту саме через зазначену ділянку є найменш обтяжливим способом. Стаття 319 ЦК України вказує на той факт, що власність зобов`язує, а діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до п.2 ч.1 ст.395 ЦК України одним із видів речових прав на чуже майно є право користування (сервітут). Згідно ст.401 ЦК України, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Тому сервітут - це право обмеженого користування чужим майном. Таким чином, підставою встановлення сервітуту є відсутність у будь-якої особи, у тому числі й у власника майна, можливості задовольнити свої потреби іншим способом, як встановлення права користування чужим майном - сервітуту. Як вбачається із матеріалів справи договором №302 від 01.12.2012 року встановлені точні межі земельної ділянки щодо якої позивачка просить встановити сервітут. Стаття 99 ЗК України визначає види права земельного сервітуту, положення якої є такими, що встановлюють підстави, за наявності яких можливе звернення з вимогою про встановлення сервітуту як то: а) право проходу та проїзду на велосипеді; б) право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху; в) право на розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм); г) право прокладати на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку; ґ) право відводу води зі своєї земельної ділянки на сусідню або через сусідню земельну ділянку; д) право забору води з природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право проходу до природної водойми; е) право поїти свою худобу із природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право прогону худоби до природної водойми; є) право прогону худоби по наявному шляху; ж) право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд; з) інші земельні сервітути. Згідно ст. 100 ЗК України, сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Встановлення зазначеного земельного сервітуту не нанесе збитків Відповідачу і не є обтяжливим для нього. Після переходу права власності на будівлю « [INFO] », що розташована за адресою: [ADDRESS] , Позивач продовжувала сплачувати орендну плату за користування земельною ділянкою, на якій розташована дана будівля, в т.ч. за земельний сервітут. Таким чином, в період з 2015 по 2019 рік, Відповідачі приймаючи грошові кошти згідно договору особистого строкового сервітуту, підтверджували факт наявності договору та правовідносин між сторонами. Частина 3 ст.402 ЦК України передбачає, що у разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. Як зазначила позивачка та підтверджується матеріалами справи, з метою укладення\~ строкового земельного сервітуту вона зверталась до власника земельної ділянки Лазурненської селищної ради. Таким чином, позивач скористався досудовим способом захисту свого права та інтересу щодо встановлення відповідного виду земельного сервітуту. Згідно ч.1 ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Цей перелік є вичерпним. Таким чином, судове рішення є окремою формою сервітуту. При цьому, підставою для такої форми сервітуту є відсутність домовленості сторін. За змістом ст. 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. Суд рахує, що позивачкою доведено, що нормальне господарське використання своєї власності неможливе без обмеження земельним сервітутом і задоволення потреб позивача, не є обтяжливим для відповідача, так як уже було встановлено у судовому засіданні, дана частина земельної ділянки вже використовувалася позивачем для проходу більше 5 років. Частина 1 ст.403 ЦК України вказує, що сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Відповідно до ч. 2 ст. 403 ЦК України сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. З урахуванням того, що можливості доступу позивача до своєї власності мають постійний характер і не можуть зникнути протягом певного часу, земельний сервітут має бути встановлений без визначення строку. Відповідно до ч.3 ст. 403 ЦК України особа, яка користується сервітутом, зобов`язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. З огляду на обставини справи вбачається, що встановлення зазначеного земельного сервітуту може нанести збитків відповідачу, а тому позивач повинен вносити відповідачу плату за встановлення земельного сервітуту. Статтею 404 ЦК України, зокрема, визначено правові підстави права користування чужою земельною ділянкою, а саме, право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту. Із матеріалів справи вбачається, що нормальне використання власності позивача неможливе без обтяжень сервітутом чужого нерухомого майна, зокрема, земельної ділянки та задоволення потреб позивача неможливо здійснити яким-небудь іншим способом. При цьому особа набуває права користування чужим майном лише в обсязі, необхідному для задоволення своїх потреб. Пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", з подальшими змінами та доповненнями, передбачено, що вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою може її власник або землекористувач. При таких обставинах та враховуючи п.22-2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року №4 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" згідно якого умовою встановлення сервітуту є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, суд вважає вимоги позивача законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. З огляду на приписи ст.ст. 98, 100 ЗК України, ст.ст. 401-404 ЦК України, враховуючи розташування земельної ділянки відповідача, те що нормальне використання позивачем їх власності неможливо без встановлення земельного сервітуту та є найменш обтяжливим способом перед іншим землевласником, при цьому задоволення потреб позивача неможливо здійснити іншим способом, суд дійшов висновку що саме через зазначену ділянку відповідача (кадастровий номер 6524755500:01:063:0038) і необхідно встановити постійний, на платній основі земельний сервітут. Відповідно до ч.1 та п.10 ч.2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Враховуючі, що сервітут на земельній ділянці, яка перебуває у власності Лазурненської селищної ради з кадастровим номером 6524755500:01:063:0038, площею 0,0118 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] під розміщення спортивно-оздоровчого комплексу « [INFO] » (тіньового навісу для благоустрою території, з урахуванням сервітутного проходу для вільного пересування громадянам по території набережної та майбутньої забудови набережної відповідно до затвердженого проекту ПДП було встановлено ще 01.12.2012 року. Після переходу права власності на будівлю « [INFO] », Позивач продовжувала сплачувати орендну плату за користування земельною ділянкою, на якій розташована дана будівля, в т.ч. за земельний сервітут. Таким чином, позивач має право вимагати встановлення сервітуту для обслуговування малої архітектурної форми. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved