Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-06 00:00:00

У серпні 2018 року позивач звернулась до суду з позовною заявою до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіної Ліани Леонідівни про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, в якій просила суд ухвалити рішення, яким: -визнати протиправним та скасувати рішення від 12.12.2016 року, індексний номер 75499055, про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , зареєстрованої приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіною Ліаною Леонідівною; -скасувати в Державному реєстрі прав на нерухоме майно запис номер 17962274 про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно квартиру [ADDRESS] за ПАТ КБ «ПриватБанк», код ЄДРПОУ 14360570, здійснену приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Собко Н.В. 08.12.2016 року; -стягнути з відповідачів судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що 08.06.2005 року між позивачем та ВАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір №DNHDGK00000043, відповідно до якого позивач отримала кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 35400,00 доларів США строком до 06.06.2025 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,92 відсотки на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. 08.06.2005 року між позивачем та відповідачем-1 в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, був укладений договір іпотеки №DNHDGK00000043,\~посвідчений приватним\~нотаріусом Дніпропетровського\~міського нотаріального\~округу Поповою\~І.В.\~за реєстровим\~номером 1388. Згідно умов вищевказаного договору іпотеки, позивач передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] , загальною площею 43,90 кв.м., житловою площею 29,0 кв.м., що належала позивачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу\~від 08.06.2005\~року. Відповідно до\~умов кредитного\~договору та\~договору іпотеки,\~погашення заборгованості\~здійснюється в\~наступному порядку:\~щомісяця в\~період сплати,\~позичальник повинен\~надавати банку\~грошові кошти\~(щомісячний\~платіж)\~для погашення\~заборгованості за\~кредитом,\~яка складається\~із заборгованості\~за кредитом,\~за відсотками,\~комісією,\~а також\~інші витрати\~згідно Умов. У зв`язку\~з тим,\~що зобов`язання\~за вказаним\~договором належним\~чином не\~виконувалися,\~виникла заборгованість\~за кредитом,\~тому відповідач-1\~звернувся до\~суду з\~позовом про\~звернення стягнення\~на предмет\~іпотеки. Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04.03.2013 року по справі 0418/8245/2012 за позовом ПАТ «КБ «ПриватБанк» до [PERSON] , третя особа - Орган опіки та піклування Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, що змінено рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.05.2013 року, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №DNHDGK00000043 від 08.06.2005\~року в\~розмірі 29686,60\~доларів США,\~звернуто стягнення\~на предмет\~іпотеки -\~квартиру [ADDRESS] . У липні 2017 року позивач отримала претензію від ПАТ КБ «ПриватБанк», якою їй було висунуто вимогу щодо добровільного звільнення предмету іпотеки з одночасним зняттям з реєстраційного обліку разом із членами сім`ї; також даною претензію відповідач-1 повідомив позивача про те, що 08.12.2016 року він набув право власності на предмет іпотеки згідно зі ст. 37 Закону України «Про іпотеку», а саме на підставі договору іпотеки шляхом задоволення вимог іпотекодержателя та підтвердив цю інформацію засвідченою копією витягу\~з Державного\~реєстру речових\~прав на\~нерухоме майно\~про реєстрацію\~права власності\~від 12.12.2016\~року №\~75499055,\~сформованим та\~посвідченим приватним\~нотаріусом ДМНО\~Вдовіною Ліаною\~Леонідівною. Позивач\~вважає протиправними та\~незаконними дії відповідачів; та незважаючи на наявність рішення суду про звернення стягнення на спірний предмет іпотеки, приватним нотаріусом ДМНО Вдовіною Л.Л. 12.12.2016 року здійснено державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] , на підставі договору іпотеки №ОННВСК00000043 від 08.06.2005 року, індексний номер 75499055, номер запису про право власності 17962274, реєстраційний номер об`єкт)\~нерухомого майна 113839712101.\~Сторони договору\~не досягли\~згоди про\~можливість позасудового\~врегулювання питання\~про задоволення\~вимог іпотекодержателя,\~що випливає\~з умов\~договору іпотеки. Після завершення\~позасудового врегулювання\~будь-які\~наступні вимоги\~іпотекодержателя щодо\~виконання боржником\~основного зобов`язання\~є недійсними. Враховуючи те, що банк вже використав своє право на задоволення вимог іпотекодержателя шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, отримавши рішення суду, тобто у судовому порядку, та не повідомивши про це приватного нотаріуса, задовольнив забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, позивач вважає, що рішення нотаріуса про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно було прийнято безпідставно та підлягає скасуванню. Під час прийняття оскаржуваного рішення\~щодо реєстрації права власності на спірне майно, договору про його добровільну передачу у власність між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено не було, а в свою чергу, позивач, як іпотекодавець не надавала своєї згоди на передачу предмета іпотеки у власність іпотекодержателю. За таких обставин, ураховуючи відсутність укладеного між сторонами договору про задоволення вимог іпотекодержателя, тобто у спосіб, визначений іпотечним договором, ненадання такого договору державному реєстратору та залишення ним без перевірки наявності чи відсутності факту виконання відповідних умов правочину, з яким закон пов`язує можливість\~переходу права\~власності,\~рішення державного\~реєстратора щодо\~реєстрації права\~власності на\~спірне майно,\~власником якої\~залишався позивач,\~не можна\~вважати законними. Іпотекодержатель має\~право у\~передбачених законодавством\~випадках звернути\~стягнення на\~предмет іпотеки\~шляхом використання\~лише одного\~із способів,\~а саме:\~на підставі\~рішення суду,\~або на\~підставі виконавчого\~напису нотаріуса,\~або згідно\~із застереженням\~про задоволення\~вимог іпотекодержателя,\~що міститься\~в договорі\~іпотеки.\~Але,\~не зважаючи\~на те,\~що ПАТ\~КБ «Приватбанк»\~використав один\~із способів\~звернення стягнення,\~а саме\~на підставі\~рішення суду\~щодо звернення\~стягнення на\~предмет іпотеки,\~яким встановлений\~порядок звернення\~стягнення,\~ним було\~застосовано другий спосіб звернення стягнення, а саме згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в договорі іпотеки, що є порушенням норм законодавства, а також положень Договору іпотеки, у зв`язку з чим позивач вимушена звернутись до суду із зазначеним позовом. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] . підтримав уточнену позовну заяву в повному обсязі, просив її задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в уточненій позовній заяві. Представник відповідача АТ КБ «Приват Банк» - Гайворонський О.Г. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та зазначив, що позивач помилково дійшла висновку, що вона не погодилась на реєстрацію права власності на оспорюваний об`єкт нерухомого майна за АТ КБ «ПриватБанк». У вересні та жовтні 2016 року АТ КБ «ПриватБанк» направлялось позивачу повідомлення про намір АТ КБ «ПриватБанк» набуття права власності на предмет іпотеки, котре отримано позичальником. Юридичний факт, який полягає у бездіяльності іпотекодавця, стає передумовою для виникнення правовідносин, у яких банк може застосувати принцип мовчазної згоди, з метою реалізації предмету іпотеки для погашення заборгованості. Також, позивач не надає доказів відправлення заперечень щодо переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки. Отже, позивач надала згоду на перехід права власності на предмет іпотеки. 08 грудня 2016 року АТ КБ «ПриватБанк» за відсутності заперечень зі сторони позивача набув права власності на предмет іпотеки шляхом державної реєстрації за собою права власності на оспорюванні об`єкти нерухомого майна. У зв`язку з чим, просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Відповідач - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Вдовіна Ліана Леонідівна у судове засідання не з`явилась, надавши на адресу суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності у зв`язку з неможливістю бути присутньою своєчасно. Вислухавши представника позивача, заперечення представника відповідача, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Згідно ст.33 Закону України "Про іпотеку" - у разі невиконання або неналежного\~\~ виконання\~\~ боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет\~\~ іпотеки,\~\~ якщо\~\~ інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення\~\~ на\~\~ предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Статтею 35 вказаного Закону передбачено, що у разі\~\~ порушення\~\~ основного\~\~ зобов`язання\~\~ та/або\~\~ умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення\~\~ про\~\~ звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України "Про нотаріат" визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. В судовому засіданні встановлено, що між [PERSON] та Акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» 08.06.2005 року укладено кредитний договір №DNHDGK00000043 згідно якого банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом: надання готівкою через касу на строк до 06.06.2025 року включно, у вигляді не поновлювальної лінії у розмірі 35400,00 доларів США на наступні цілі: придбання житла у сумі 30000,00 доларів США та на сплату страхових платежів у сумі 5400,00 доларів США, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92 відсотки на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і комісією за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 0,18 відсотків від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, комісії за дострокове погашення кредиту відповідно до п.3.11. даного договору. Згідно п.1.3 договору, забезпеченням позичальником виконання зобов`язання за даним договором виступає іпотека квартири: в житловому будинку літ.А-5 квартира [ADDRESS] , яка складається: [ADDRESS] , 2-санвузол, 3-кухня, 4,5-житлові, 6-вбудована шафа, І-балкон [ADDRESS] ) (арк.с.8-9). Відповідно до договору Іпотеки №DNHDGK00000043 від 08 червня 2005 року [PERSON] передала ПАТ КБ «ПриватБанк» в іпотеку, в забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] перед іпотекодержателем майно, а саме: в житловому будинку літ. А-5 квартира [ADDRESS] , яка складається: 1-коридор, 2-санвузол, 3-кухня, 4,5-житлові, 6-вбудована шафа, І-балкон загальною площею 43,90 кв.м., житлова площа -29,00 кв.м. Предмет іпотеки знаходиться за адресою: [ADDRESS] (арк.с.10-13). Встановлено, що предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 08.06.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО Поповою І.В. по реєстру №1384 (арк.с.14). Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №7809472 від 19.07.2005 року квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі продажу ВСС №120473 реєстр 1384 від 08.06.2005 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Поповою І.В. на праві приватної власності у частці 1/1 належить [PERSON] (арк.с.15). Як вбачається з рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 березня 2013 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру загальною площею 43,9 кв.м., що розташована за адресою [ADDRESS] , яка належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 08 червня 2005 року, у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №DNHDGK00000043 від 08 червня 2005 року в розмірі 149917 грн. 33 коп. на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», шляхом реалізації предмета іпотеки через публічні торги, із встановленням початкової ціни на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій (арк.с.18-19). Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2013 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задоволено частково: рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 березня 2013 року змінено в частині шляху реалізації предмета іпотеки, в цій частині скасовано, вказано шлях реалізації предмета іпотеки шляхом надання права продажу квартири [ADDRESS] загальною площею 43,9 кв.м. Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» через застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону України «Про іпотеку», з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності та встановленням початкової ціни на підставі оцінки, проведеної об`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. В іншій частині рішення залишено без змін (арк.с.20-21). Як вбачається з направленого 12.09.2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» позичальнику - [PERSON] повідомлення, банк має намір здійснити перехід права власності до іпотекодержателя на предмет іпотеки або укласти від свого імені договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме 2-кімнатна квартира загальною площею 43,9 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що є предметом іпотеки. Якщо протягом тридцяти днів іпотекодавець не висловить намір придбати вищевказаний предмет іпотеки, Банк вправі продати предмет іпотеки будь-якій іншій особі на власний розсуд (арк.с.131). Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно право власності на об`єкт житлової нерухомості, а саме: квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] на підставі договору іпотеки зареєстровано 08.12.2016 року за ПАТ КБ «ПриватБанк» (арк.с.17,90-91,138). Встановлено, що 14.06.2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» направив претензію [PERSON] зазначивши, що 08.12.2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» отримав у власність квартиру, загальною площею 29,00 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі договору іпотеки від 08.06.2005 року, що посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Поповою І.В. та зареєстрований у державному реєстрі під номером 1388. На виконання положення ч.1 ст.109 ЖК УРСР ПАТ КБ «ПриватБанк» вимагає від [PERSON] разом із усіма членами сім`ї та іншими мешканцями протягом 30 днів з моменту отримання даної претензії, добровільного звільнення зазначеного приміщення із одночасним зняттям з реєстраційного обліку (арк.с.16). Можливість і порядок звернення стягнення на предмет іпотеки передбачені, у тому числі, й статтями 3537 Закону\~України «Про іпотеку» № 898-IV. Зокрема, частиною першою статті 35\~Закону\~№ 898-IV (тут і далі у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. За змістом статті 36\~Закону\~№ 898-IV встановлено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Договором іпотеки визначено, що у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених цим договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання кредитного договору, а в разі невиконання кредитного договору звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно умов договору іпотеки №DNHDGK00000043 від 08 червня 2005 року звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках, передбачених п.п.15.7.1,15.7.2,15.9 цього договору, відповідно до Закону України «Про іпотеку» на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що містяться в цьому договорі. Як вбачається з договору іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом: переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобов`язаний письмово повідомити іпотекодавця; продажу предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст.38 Закону України «Про іпотеку», для чого іпотекодавець надає іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд іпотекодержателя, і здійснити всі необхідні дії від імені іпотекодавця. Частиною першою статті 2 Закону\~ України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV\~передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до частини третьої статті 10 цього Закону визначено, що державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом. Частиною першої статті 10 Закону\~№ 1952-IV\~визначено, що державним реєстратором є, окрім інших, нотаріус. Згідно з частиною першої статті 11 Закону\~№ 1952-IV\~державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Відповідно до пункту 61 цього Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). У наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10, 18 Закону\~№ 1952-IV та статті 37\~Закону\~№ 898-IV\~порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства. 12.09.2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» надіслано [PERSON] повідомлення, в якому банк зазначив про те, що має намір здійснити перехід права власності до іпотекодержателя на предмет іпотеки або укласти від свого імені договір купівлі-продажу нерухомого майна. Також банк повідомив, що на протязі тридцятиденного строку з дня отримання такого повідомлення іпотекодавець вправі письмово повідомити іпотекодержателя про свій намір купити предмет іпотеки. Якщо протягом тридцяти днів іпотекодавець не висловив намір придбати вищевказаний предмет іпотеки, Банк вправі продати предмет іпотеки будь-якій іншій особі на власний розсуд (арк. с.131). Проте, матеріали справи не містять відомостей щодо отримання [PERSON] письмових вимог від іпотекодежателя, а саме рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття на нього права власності, інформацію про вартість майна, за якою відбулося зарахування вимог, оскільки ціна набуття права власності на предмет іпотеки є істотною обставиною і повинна погоджуватися з власником майна. Крім того,\~з копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, що міститься в матеріалах справи (арк.с.131), не можливо встановити його дату та останнє не містить достатніх даних, з яких можливо було б встановити направлення вимоги [PERSON] та її отримання останньою; з наданих нотаріусу документів не можливо встановити ні дату вимоги, ні дату її направлення. Суд наголошує на тому, що нотаріусу повинно бути надано не лише копію вимоги про усунення порушень, а й відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відправлення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу, проте, матеріали справи не містять доказів отримання направленої кореспонденції боржнику із вказаною письмовою вимогою. Таким чином, суд вважає, що відповідач АТ КБ «ПриватБанк» недобросовісно використав своє право та поспішно вчинив дії щодо переходу права власності. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, посилання представника відповідача щодо належного повідомлення позивача, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не обґрунтовані належними доказами, як того вимагає ст.77 ЦПК України. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що передбачено ч.ч.2,3 ст.12 ЦПК України. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За нормою ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вищевикладене, дослідивши матеріали справи та з`ясувавши її дійсні обставини, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є законними та обґрунтованими, тому підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 (вісімдесят) коп., з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved