Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-14 00:00:00

02.06.2015р. позивачка [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, який в в подальшому вточнила і який мотивує тим, що 31.05.2014р. в смт. Михайлівка на подвірї будинку №31 по вул..Степова, її сестра [PERSON], діючи з прямими умислом, нанесла їй тілесні ушкодження струс головного мозку, забиття та пошкодження лівої сторони обличчя, у звязку з чим вона змушена була звернутись до лікарні, де проходила стаціонарне та амбулаторне лікування. На це лікування вона понесла витрати в сумі 13 399,16 грн., які зобовязана відшкодувати відповідачка. Також своїми протиправними діями відповідачка спричинила їй моральну шкоду, яка полягає в тому, що вона зазнала фізичного болю, їй було заподіяно тілесні ушкодження, через які вона вимушена була лікуватись, було порушено звичний для неї спосіб життя, вона вимушена була докладати додаткових зусиль для відновлення свого здоровя та захисту своїх порушених прав. Моральну шкоду оцінює в 6000,00грн. Просить стягнути з відповідачки на її користь матеріальну шкоду в сумі 13 399,16 грн. та моральну шкоду в сумі 6000,00грн., усього 19\~399,16грн. Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 19 серпня\~\~2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 15 жовтня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 16.11.2016р. вказані судові рішення скасовані, справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції. Під час нового судового розгляду позивачка заявлений позов підтримала повністю з підстав, викладених в позовній заяві, та додатково суду пояснила, що 31.05.2014р. на подвірї їх батьківського будинку у неї виник конфлікт із її сестрою [PERSON], в ході якого остання нанесла їй удар шматком цеглини в область голови, спричинивши струс головного мозку, забиття ока, синці на обличчі. Вона викликала швидку допомогу та звернулась в міліцію. За фактом її побиття вносились відомості до ЄРДР, проводилось досудове розслідування, яке закінчилось закриттям кримінального провадження. Але потім за вказівкою прокурора постанова слідчого про закриття провадження скасована і досудове розслідування триває до теперішнього часу. Тілесних ушкоджень [PERSON] вона під час цих подій не наносила. Після побиття вона два чи три тижні перебувала на стаціонарному лікуванні, потім лікувалась амбулаторно. На це лікування вона понесла витрати. Також внаслідок травми у неї знизився зір і вона вимушена була звернутись за лікуванням до офтальмолога та невролога, проходила медичне обстеження. В липні 2015р. їй було проведено операцію з заміни хлусталика ока в клініці «Візус», на що вона також витратила свої кошти. Загальний розмір витрат, які вона здійснила у звязку з своїм лікуванням, становить 13\~399,16грн. Це витрати на придбання ліків та лікарських засобів 781,82грн., за консультацію в ТОВ «Візус» -170,00грн., придбання ліків 311,55грн., на проїзд до м.Токмак та проведення судово-медичної експертизи 221,11грн., вартість операції по заміні хрусталіка 9950,00грн., вартість МРТ -395,00грн., вартість обстеження -180,00грн., вартість призначених інєкцій -1389,68грн. В результаті побиття вона також перенесла фізичні та душевні страждання, зазнала фізичного болю, приниження, хвилювання, вимушена була лікуватися, у звязку з чим змінився звичний спосіб її життя та вона вимушена була докладати додаткових зусиль для його організації. Моральну шкоду оцінює в 6000,00грн. Просить позов задовольнити повністю. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали в повному обсязі, просять в позові відмовити. Відповідачка пояснила, що 31.05.2014р. між нею та її сестрою [PERSON] дійсно виник конфлікт з приводу орендної плати за користування паєм. [PERSON] поводилась агресивно, перша вдарила її «сапою» в область руки, після чого вона, захищаючись, підняла з землі невеликий шматок цеглини та вдарила ним [PERSON] в область голови, в результаті чого подряпала їй ніс, жодних кровотеч у неї не було, де вона взяла стільки крові як на фото, не знає. Крім того, [PERSON] задовго до цих подій мала проблеми із зором, і лікування, яке вона проходила в 2015р., ніяк не повязано із заподіяними їй тілесними ушкодженнями 31.05.2014р. Представник відповідачки додатково пояснив, що на даний час не існує жодного рішення суду чи компетентного органу про притягнення [PERSON] до відповідальності у звязку з конфліктом 31.05.2014р., тобто відсутні будь-які юридичні підстави для визнання відповідачки винною та покладання на неї відповідальності за матеріальну та моральну шкоду. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає позов частково обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.3,4 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно з ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено і не оспорюється сторонами, що 31 травня 2014 року приблизно о 05 годині 30 хвилин ранку на подвірї будинку за адресою: Запорізька обл., смт.Михайлівна, вул.Степова,31, між [PERSON] та [PERSON] на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків стався конфлікт. На підставі ст. 61 ЦПК України у звязку з визнанням її сторонами ця обставина не підлягає доказуванню під час вирішення даної справи. В ході вказаного конфлікту [PERSON] нанесла [PERSON] один удар шматком цеглини в область голови, спричинивши рану та садно на обличчі, струч головного мозку, які згідно висновку експерта №92 від\~08.07.2014р. кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоровя, утворились від дії тупих твердих предметів з обмеженою травмуючою поверхнею, не суперечать обставинам, на які вказала протерпіла (арк..42-43 т.2). Факт нанесення такого удару [PERSON] в судовому засіданні також не заперечувала, у звязку з чим ця обставина відповідно до ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Відомості за фактом побиття [PERSON] за її заявою були внесені до ЄРДР 31.05.2014р. за № 120140802900000284 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, і розпочато досудове розслідування (арк.32 т.2). Постановою слідчого СВ Михайлівського РВ ГУМВС України в Запорізькій області від 30.09.2014р. вказане кримінальне провадження було закрито у звязку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення (арк..66-67 т.2) Постановою першого заступника прокурора Запорізької області від 15.12.2015р. постанова слідчого від 30.09.2014р. скасована, матеріали повернуті для організації подальшого розслідування (арк..69 т.2). Постановою слідчого СВ Михайлівського ВП Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області від 06.04.2016р вказане кримінальне провадження було закрито у звязку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення (арк..74-75 т.2) Постановою першого заступника керівника Енергодарської місцевої прокуратури від 14.02.2017р. постанова слідчого від 06.04.2016р. скасована, матеріали повернуті для організації подальшого досудового розслідування (арк..77 т.2). На даний час досудове розслідування по вказаному факту триває. Також судом встановлено, що за заявою [PERSON] за фактом її побиття [PERSON] 31.05.2014р. біля 06.00год. на подвірї будинку №31 по вул.. Степова смт.Михайлівка 31.05.2014р. до ЄРДР за № 120140802900000285 були внесені відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, і розпочато досудове розслідування (арк.196 т.1). Згідно з висновком експерта №85 від 03.06.2014р. під час огляду [PERSON]П у неї виявлена рана на правій верхній кінцівці, яка утворилась від дії тупого твердого предмету з обмежуючою травмуючою поверхнею, не суперечить обставинам, на які вказала потерпіла (31.05.2014р. близько 06.00год. під час зясування стосунків із сестрою [PERSON] остання вдарила сапою в область правої руки). Вказане пошкодження кваліфікується як легке тілесне ушкодження з короткочасним розладом здоровя (арк..70 т.2). Постановою слідчого СВ Михайлівського РВ ГУМВС України в Запорізькій області від 30.09.2014р. кримінальне провадження за заявою [PERSON] було закрито у звязку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення (арк..202-203 т.1) На даний час вказана постанова не скасована і є чинною. Також судом встановлено, що з 31.05.2014р. по 06.06.2014р. [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні в Міжрайонному ортопедо-травмологічному центрі КУ «Дніпрорудненська міська лікарня» з діагнозом закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, ушиби, садна мяких тканин обличчя, травма в побуті 31.05.2014р. (арк..50-51, 60-64 т.2). З 09.06.2014р. по 13.06.2014р. [PERSON] лікувалась амбулаторно (арк..50 т.2). Згідно з лікарськими рекомендаціями під час стаціонарного лікування [PERSON] призначено таке лікування: дексалгін, діакарб, аспаркам, гліцин, лізин з фізрозчином, солкосерил, гліатон, нейровітан, біфрен (арк..51,62 т.2). Згідно з наданими квитанціями та чеками [PERSON] придбала вказані медичні препарати 31.05.2014р. на загальну суму 107,04грн., 02.06.2014р. на 66,75грн., 479,68грн., 30,88грн. (арк..7-8 т.1). 25.06.2014р. [PERSON] пройшла медичне обстеження в клініці сучасної офтальмології ТОВ «Візус» у звязку зі скаргами на погіршення зору , більше на ліве око, встановлено діагноз початкова катаракта, пресбіопія, гіпертонічна ангіопатія сітчатки, часткова атрофія ЗН. Рекомендовано додаткове обстеження, електростимуляція, окуляри Панкова, октан-катахром, окювайт комплит. За проведення обстеження [PERSON] сплатила 170,00грн. (арк..10-11 т.1). Згідно з фіскальним чеком [PERSON] придбала препарат окювайт комплит вартістю 311,55грн. (арк..11звор.) Згідно копії з амбулаторної карти [PERSON] остання зверталась до лікаря офтальмолога КУ «Дніпрорудненська міська лікарня» 02.07.2015р. за скаргами на зниження зору (арк.. 53 звор.) 09.07.2015р. [PERSON] пройшла медичне обстеження в клініці сучасної офтальмології ТОВ «Візус» у звязку зі скаргами на погіршення зору, встановлено діагноз незріла катаракта ОС, початкова катаракта ОД, синдром «сухого ока», змішана ангіопатія сітчатки ОИ. Рекомендовано ФЕК, ІОЛ на ОS, потім ОД, камерна анестезія, ускладнений варіант, додаткове обстеження. За проведення обстеження [PERSON] сплатила 180,00грн. (арк..54-55 т.1). Згідно рахунку-фактури № СФ-0000057 від 09.07.2015р. [PERSON] оплатила ФЕК катаракти (без вартості хрусталика) та повну діагностику хворого в загальній сумі 3750,00грн. (арк..55 т.1). Згідно рахунку №21 від 09.07.2015р. [PERSON] придбала інтраокулярну лінзу вартістю 6200,00грн. (арк..56 т.1). Згідно копії з амбулаторної карти 10.07.2015р. [PERSON] зверталась на прийом до лікаря невролога КУ «Дніпрорудненська міська лікарня» зі скаргами на періодичні головні болі, рекомендовано МРТ, 23.07.2015Р. рекомендоване лікування: гліатон 1000мл. №15 (арк..59,65звор.,84 т.1) Згідно протоколу дослідження МРТ від 14.07.2015р. у [PERSON] діагностовано МР-ознаки енцефалопатії (арк..64 т.1). Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру №518 від 14.07.2015р. [PERSON] оплатила послуги з діагностики з використанням МРТ в сумі 395,00грн. (арк..59 т.1) Згідно з інформацією КУ «Дніпрорудненська міська лікарня» від 10.04.2017р., [PERSON] на обліку у лікаря офтальмолога вказаної лікарні не перебувала та не перебуває, зверталась до лікаря офтальмолога лікарні 13.04.2014р. зі скаргами на зниження зору, діагноз гіперметропія слабого ступеня, початкова катаракта обох очей, рекомендоване обстеження; 25.06.2014р. зверталась до центру «Візус», діагноз початкова катаракта, гіпертонічна ангіопатія сітчатки обох очей, рекомендоване оперативне лікування катаракти; 24.03.2015р. зверталась до лікаря офтальмолога КУ «Дніпрорудненська міська лікарня», діагноз міопічний астигматизм правового ока, початкова катаракта обох очей, анізокорія, гіпертонічна ангіопатія сітчаток обох очей, рекомендовано оперативне лікування катаракти лівого ока; 18.10.2016р. була на медичному огляді, діагноз початкова катаракта, ангіопатія сітчаток, міопія слабого ступеня обох очей (арк..1 т.2). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є чоловіком відповідачки [PERSON], [PERSON] це сестра дружини, з якою у дружини 31.05.2014р. мав місце конфлікт в с.Михайлівка з приводу грошових коштів за пай. Про цей конфлікт він знає зі слів дружини, котра, коли приїхала додому, була з забинтованою рукою і розповіла, що [PERSON] вдарила її сапою по руці, а вона, захищаючись, вдарила її камінцем по носу. Свідок [PERSON] в суді пояснила, що вона мешкає в с.Михайлівка, по вул..Степова,37, по сусідству з родиною сторін, батьки їх померли, сторони є сестрами, очевидцем жодних конфліктів між ними вона не була. 31.05.2014р. біля 06.00год до неї прийшла [PERSON], обличчя якої було в крові, вона попросила викликати швидку з її телефону. Потім вона дала надії можливість витерти кров і та пішла додому. Ніна сказала, що її вдарила сестра [PERSON]. Що насправді між ними відбулось, вона не бачила і не знає. [PERSON] в той день не бачила. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона мешкає в с.Михайлівка, по вул..Степова,29, по сусідству з родиною сторін. Не памятає дату, але це було 3-4 роки тому, рано вранці їй подзвонила сусідка [PERSON] і попросила прийти до неї. Вона прийшла і бачила, як на зустріч їй вийшла [PERSON], обличчя (лоб, око, ніс) у неї було в крові. Ніна сказала, що її вдарила сестра [PERSON]. Потім вона бачила як [PERSON] забрала швидка. Через деякий час до неї додому прийшла [PERSON] і у неї на руці була кров, вона допомогла обробити рану, викликала швидку, коли приїхали обробили рану та забрали її до лікарні. Свідок [PERSON] пояснила, що вона мешкає в с.Михайлівка, по вул..Степова,41, по сусідству з родиною сторін, [PERSON] знає тривалий час, вони були подругами. Не памятає точну дату, десь 4 роки тому, рано вранці їй подзвонила сусідка [PERSON] і попросила прийти до неї. Вона пішла, і бачила, як з подвіря [PERSON] вийшла [PERSON] з окривавленим обличчям. Вона не зрозуміла звідки у неї кров чи з лоба, чи з носа, чи з ока, крові було багато. [PERSON] сказала, що її вдарила сестра [PERSON]. Вони викликали [PERSON] швидку. Вона особисто не бачила, коли приїхала швидка, пішла. В той день [PERSON] вона не бачила. Суд вважає, що між сторонами виникли деліктні зобовязання, повязані з відшкодуванням матеріальної та моральної шкоди, які регламентуються нормами Цивільного кодексу України. Так, згідно з ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у звязку з знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Згідно з ст.1166 ЦК України майнова шкода, заподіяна майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. \~Відповідно до ч.1 ст.1195 ЦК України, фізична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя фізичній особі, зобовязана відшкодувати потерпілому заробіток /дохід/, втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, придбання ліків, стороннього догляду тощо. Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; у душевних стражданнях , яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч.1 ст.1167 ЦК України). Згідно з розясненнями Верховного Суду України, що містяться в постановах Пленуму ВСУ №6 від 27.03.1992р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» та №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування матеріальної та моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою та протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. При цьому, слід врахувати, що у деліктних (не договірних) правовідносинах діє презумпція заподіювача шкоди, згідно з якою саме відповідач доводить відсутність своєї вини у заподіянні шкоди, а позивач повинен довести наявність шкоди та її розмір. Крім того, відповідно до п.7 постанови Пленуму ВСУ №14 від 18.12.2009р. «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до ч.4 ст.61\~ЦПК\~при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов'язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Інші прийняті в рамках кримінальної справи чи справи про адміністративне правопорушення постанови оцінюються судом згідно з положеннями ст.212\~ЦПК. Зясувавши повно, всебічно та обєктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозвязку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд вважає встановленим та доведеним, що саме в результаті протиправних винних дій відповідачки [PERSON] позивачка [PERSON] отримала легкі тілесні ушкодження і їй спричинена матеріальна шкода, яка полягає у здійсненні витрат на лікування у звязку з отриманими тілесними ушкодженнями. При цьому, суд виходить з того, що відповідачка [PERSON] в судовому засіданні не оспорювала того факту, що між нею та її сестрою [PERSON] 31.05.2014р. приблизно о 06.00год на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків мав місце конфлікт, в ході якого вона дійсно нанесла [PERSON] один удар фрагментом цеглини в область обличчя, в результаті чого могли виникнути певні тілесні ушкодження. Вказані обставини відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягають доведенню іншими засобами доказування. Разом з тим, жодних доказів тому, що під час цих подій [PERSON] перебувала в стані необхідної оборони і її дії були правомірними, відповідачка та її представник, на яких в даному випадку покладається обовязок доведення відсутності вини відповідачки в заподіянні шкоди позивачці, в порушення вимог ст.10,60 ЦПК України суду не надали і судом під час судового провадження не встановлено. Доводи відповідачки та її представника про те, що відповідачка [PERSON] перебувала в стані необхідної оборони, оскільки 31.05.2014р. між нею та [PERSON] мав місце обоюдний конфлікт, під час якого [PERSON] також нанесла [PERSON] один удар сапою в область правої руки, що спричинило їй легкі тілесні ушкодження, і [PERSON] також зверталась з цього приводу до лікарні та правоохоронних органів, суд не бере до уваги через таке. Так, дійсно матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] звернулась із заявою про притягнення [PERSON] до відповідальності за те, що 31.05.2014р. вона приблизно о 06.00год. під час обоюдного конфлікту спричинила їй легкі тілесні ушкодження рану на правій верхній кінцівці, і за цією заявою були внесені відомості до ЄРДР, проводилось досудове розслідування, під час якого факт отримання вказаного тілесного ушкодження було підтверджено висновком судово-медичної експертизи [PERSON] №85 від 03.06.2014р. Разом з тим, кримінальне провадження за заявою [PERSON] було закрито постановою слідчого від 30.09.2014р. Підставою закриття стала відсутність в діянні складу кримінального правопорушення. Постанова слідчого про закриття провадження заявницею [PERSON] не оскаржувалась і на даний час є чинною. Крім того, суд враховує, що позивачка [PERSON] наявність конфлікту в зазначений день та час між нею та [PERSON] не заперечує, лише заперечує факт нанесення нею удару сапою по руці [PERSON] і спричинення відповідно виявленого у неї в подальшому тілесного ушкодження. При цьому, розглядаючи справу в межах заявлених вимог і заперечень сторін, беручи до уваги, що безпосередньо [PERSON] не звертається до суду з позовом про відшкодування спричиненої їй в результаті протиправних дій [PERSON] шкоди, суд вважає доцільним вказати на те, що наявність у [PERSON] тілесних ушкоджень, отриманих 31.05.2014р. під час конфлікту з [PERSON] не впливає на висновок суду про те, що саме в результаті її протиправних дій [PERSON] отримала легкі тілесні ушкодження. В даному випадку суд виходить з того, що в матеріалах даної цивільної справи відсутні достовірні, обєктивні відомості про те, що саме [PERSON] була ініціатором конфлікту і саме її протиправні дії, вперш за все, були направлені на порушення прав іншої сторони [PERSON], яка вимушена була захищатись шляхом спричинення шкоди тому, хто посягає, тобто перебувала в стані необхідної оборони. Жодними належними та допустимими доказами ці обставини не підтверджуються. Пояснення свідка [PERSON] суд не бере до уваги, оскільки він є чоловіком відповідачки і може давати субєктивні пояснення на її користь. Крім того, він не був очевидцем конфлікту між сторонами, знає про нього лише зі слів дружини. Також суд не бере до уваги доводи відповідачки та її представника про те, що вина [PERSON] не встановлена обвинувальним вироком суду, досудове розслідування по кримінальному провадженню за заявою [PERSON] на даний час ще триває. Суд виходить з того, що відсутність такого вироку не виключає цивільно-правової відповідальності особи за наслідки своїх протиправних, винних, кримінально-караних діянь. За відсутності такого вироку суд, згідно з розясненнями Пленуму ВСУ, дає оцінку усім наявним доказам відповідно до положень ст.212\~ЦПК і лише за наявності обвинувального вироку суду чи постанови про накладання адміністративного стягнення не може обговорювати вину відповідача. В даному випадку суд враховує, що відповідачка [PERSON] не заперечувала факту вчинення нею діяння, яке могло спричинити тілесні ушкодження [PERSON], і суд вважає, що в момент вчинення таких діянь, наносячи удар фрагментом цеглини в область обличчя іншої особи, [PERSON] не могла не усвідомлювати їх протиправний характер, бажала настання відповідних негативних наслідків, тобто діяла умисно. Отже, з урахуванням усіх обставин справи і наявних докзів, підстав для звільнення [PERSON] від обовязку відшкодувати спричинену з її вини позивачці [PERSON] матеріальну та моральну шкоду суд не знаходить. Також суд вважає доведеним факт заподіяння позивачці [PERSON] матеріальної шкоди, яка в даному випадку полягає у витратах на лікування, які здійснила позивачка у звязку з відновленням свого здоровя. Суд приходить до такого висновку через те, що [PERSON] після подій 31.05.2014р. знаходилась на стаціонарному лікуванні в закладі охорони здоровя з 31.05.2014р. по 06.06.2014р., потім до 13.06.2014р. продовжувала лікуватися амбулаторно саме з приводу отриманих травм під час подій 31.05.2014р. Так, згідно з медичними документами, які буди досліджені судом, 31.05.2014р. у [PERSON] були виявлені поверхневі садна, набряки та гематоми в ділянці спинки носа, лоба, встановлений діагноз - струс головного мозку, ушиби, садна мяких тканин обличчя, і вона в подальшому, з 31.05.2014р. по 13.06.2014р., отримувала лікування саме у звязку з цими тілесними пошкодженнями. Виникнення у [PERSON] вказаних тілесних ушкоджень саме в результаті подій 31.05.2014р. та від дій [PERSON] підтверджується також висновком судово-медичної експертизи [PERSON] №92 від 08.07.2014р., згідно з яким у позивачки [PERSON] були виявленні легкі тілесні ушкодження рана на лобі на межі росту волосся, на спинці носа зліва рубець, садна на обличчі, струс головного мозку. Вказані тілесні ушкодження утворились від дії тупих предметів з обмеженою травмуючою поверхнею і не суперечать терміну та обставинам, на які вказала потерпіла (31.05.2014р. [PERSON] нанесла удар каменем в область голови). Ці ж обставини фактично підтверджуються поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], які бачили [PERSON] безпосередньо після вказаних подій з пошкодженим обличчям. Будь-яких доказів, які б спростували отримання зазначених тілесних ушкоджень [PERSON] під час інших подій, сторонами суду не надано і судом не встановлено. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні фактично не заперечувала, що після нанесення нею удару камінцем, у [PERSON] утворилась рана на носі, пішла кров. Тобто в даному випадку її пояснення узгоджуються з відомостями, що містяться в медичних документах та висновку судово-медичної експертизи [PERSON] Разом з тим, суд вважає недоведеним доводи позивачки [PERSON] про те, що в результаті протиправних дій [PERSON] 31.05.2014р. вона отримала травму ока, це в подальшому потягло зниження зору та необхідність лікування і оперативного втручання, здійснення витрат на це, які вона також просить стягнути з відповідачки. В даному випадку суд виходить з того, що з наданої [PERSON] медичної документації вбачається, що вона проходила обстеження 25.06.2014р. в клініці офтальмологіїї ТОВ «ВІЗУС», їй було встановлено діагноз початкова катаракта, гіпертонічна ангіопатія сітчатки ока. В подальшому, 02.07.2015 вона звернулась до лікаря офтальмолога КУ «Дніпрорудненська міська лікарня» зі скаргами на зниження року і їй було рекомендовано обстеження. 09.07.2015р. вона знов пройшла медичне обстеження в клініці офтальмологіїї ТОВ «ВІЗУС», встановлено діагноз незріла катаракта, змішана ангіопатія сітчатки ока, рекомендована операція по заміні хрусталіка, яка і була проведена в даній клініці. Однак жодних відомостей про те, що зниження зору у [PERSON] і його лікування було викликано саме внаслідок протиправних дій [PERSON] 31.05.2014р., в матеріалах справи немає. Зокрема, в медичній документації ТОВ «ВІЗУС», в амбулаторній карті відсутні посилання на те, що лікування зору у [PERSON] повязано із отриманою нею травмою ока чи будь-якими іншими тілесними ушкодженнями. Жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що зниження зору знаходиться в прямому причинно-наслідковому звязку з протиправними діями [PERSON] 31.05.2014р., позивачка, на яку в даному випадку покладається обовязок довести наявність шкоди та її розмір, в порушення вимог ст.10,60 ЦПК України суду не надала. Доводи позивачки про те, що зниження зору у неї було виявлено під час лікування в стаціонарі 02.06.2014р., у звязку з чим вона була оглянута лікарем офтальмологом, та підтверджено експертом під час судово-медичної експертизи, суд не бере до уваги, оскільки при надходженні до лікарні 31.05.2014р. у позивачки лікарями не було констатовано травми ока та скарг на погіршення зору тощо. 02.06.2014р., під час стаціонарного лікування позивачка дійсно оглядалась лікарем офтальмологом через скарги на дискомфорт в лівому оці, встановлений діагноз лівобічний прозопарез, анізокорія зліва більше, ніж справа, ангіопатія сітківки лівого ока, гострий коньюктивіт лівого ока. Аналогічний діагноз був їй встановлений і під час подальшого обстеження [PERSON] в клініці ТОВ «ВІЗУС». Зазначене також було відображено експертом у висновку судово-медичної експертизи №92 від 08.07.2014р. Але жодних висновків про те, що у [PERSON] за результатами подій 31.05.2014р. виявлені такі тілесні пошкодження як травма ока, погіршення зору, судово-медичним експертом не зроблено. І, як вже зазначалось, жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що погіршення зору у [PERSON] і подальше відповідне лікування виникло саме через протиправні дії [PERSON] 31.05.2014р., суду не надано. При цьому слід врахувати, що згідно інформації КУ «Дніпрорудненська міська лікарня» [PERSON] зверталась до лікаря офтальмолога даного медичного закладу зі скаргами на погіршення зору і їй також був встановлений діагноз гіперметропія, початкова катаракта ще 13.04.2014р., тобто до подій 31.05.2014р. за участю з [PERSON] Також не знайшов свого належного підтвердження причинно-наслідковий звязок між протиправними діями [PERSON] 31.05.2014р. та необхідністю медичного обстеження [PERSON] за допомогою МРТ в липні 2015р., за що вона сплатила 395,00грн., які також просить стягнути на свою користь. Таким чином, суд вважає, що витрати, які [PERSON] здійснила на медичне обстеження, придбання лікарських препаратів, операцію у звязку з погіршенням зору (арк.10, 11звор., 55,56 т.1), на медичне обстеження за допомогою МРТ (арк..59,64 т.1), подальшим придбанням призначеного препарату «Гліятон» (арк..84 т.1) не підлягають стягненню на її користь з відповідачки [PERSON] через відсутність достовірних, беззаперечних відомостей про знаходження таких витрат у прямому причинному звязку з протиправними винними діями [PERSON] 31.05.2014р. Суд вважає, що стягненню з відповідачки [PERSON] на користь позивачки [PERSON] підлягають витрати на лікування, здійснені позивачкою у звязку з такими тілесними ушкодженнями як струс головного мозку, ушиби, садна мяких тканин обличчя, які отримані нею в результаті протиправних винних дій [PERSON] 31.05.2014р. і які зафіксовані медичною документацією [PERSON] Вирішуючи питання про розмір відшкодування витрат на лікування, суд бере до уваги як належні та допустимі докази копію медичної картки стаціонарного хворого №2125/304 на [PERSON], в якій зазначені діагноз, рекомендації лікарів, призначене лікування, а також рецепти на призначені лікарські препарати та фіскальні чеки на оплату призначених лікарських препаратів. Так, суд бере до уваги фіскальні чеки ТОВ ФП Аптека 216 від 31.05.2014р. на суму 107,04грн., від 02.06.2014р. на суму 479,68грн., чек Аптека 124 від 02.06.2014р. на суму 66,75грн., чек-043035 від 02.06.2014р. на суму 30,88грн. (арк..7 т.1). Суд вважає, що вказані документи повністю підтверджують факт здійснення позивачкою витрат на своє лікування відповідно до призначення лікарів на загальну суму 684,35грн., яка і підлягає стягненню в даному випадку з відповідачки. Підстав для стягнення витрат в сумі 49,32грн. за чеком АТБ-Маркет на придбання продуктів харчування (арк..7 т.1) суд не знаходить, оскільки він не підтверджує здійснення позивачкою витрат на своє лікування в зазначений судом період або витрат на посилене харчування у звязку з таким лікуванням, стягнення яких також передбачено ст.1195 ЦК України. Також суд не знаходить законних підстав для стягнення на користь позивачки витрат, здійснених нею на проведення судово-медичної експертизи в сумі 221,11грн. та проїзд до м.Токмак та назад для участі в такій експертизі в сумі 32,34грн. (арк..9 т.1), оскільки жодних належних доказів правомірності здійснення таких витрат позивачка суду не надала. Так, суд виходить з того, що судово-медична експертиза [PERSON] була призначена в межах кримінального провадження №120140802900000284 постановою слідчого і доручена Токмацькому відділенню СМЕ Запорізького обласного бюро СМЕ. В межах кримінального провадження така експертиза проводиться за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються експертним установам з державного чи місцевого бюджету (ст.122 КПК України). Жодних даних про те, що така експертиза проводилась саме на замовлення [PERSON], на підставі укладеного між нею та експертною установою відповідного договору, що, в свою чергу, передбачав би здійснення нею оплати за таку експертизу, в матеріалах справи немає і судом не встановлено. Питання ж про розподіл здійснених потерпілою [PERSON] в межах кримінального провадження витрат на проїзд до експертної установи повинно вирішуватись в порядку ст.122,124 КПК України судом у разі ухвалення обвинувального вироку. Оскільки досудове розслідування по кримінальному провадженню №120140802900000284 за заявою [PERSON] на даний час триває, підстав для стягнення на її користь витрат на проїзд до залученого слідчим експерта суд не знаходить. Суд також вважає встановленим та доведеним, що протиправними винними діями [PERSON] позивачці [PERSON] спричинена моральна шкода, яка полягає у фізичному болю та душевних стражданнях, яких вона зазнала у звязку з ушкодженням свого здоровя, оскільки отримала тілесні ушкодження, у звязку з чим погіршився стан її здоровя, вона два тижні знаходилася на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, тимчасово втратила свою працездатність. Ці обставини викликали у позивачки і відповідний психоемоційний дискомфорт, вона хвилювалася і нервувала. Суд вважає, що в даному випадку порушився звичний спосіб життя позивачки та вона вимушена була докладати додаткових зусиль для його організації. Визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідачки на користь позивачки, суд відповідно до ст.23 ЦК України враховує характер правопорушення умисне спричинення тілесних ушкоджень, глибину та тривалість фізичних і душевних страждань потерпілої, погіршення її здібностей та позбавлення можливості їх реалізації, а саме те, що позивачка отримала легкі тілесні ушкодження, два тижні знаходилась на лікуванні, не працювала у звязку з тимчасовою непрацездатністю. Також суд враховує, що тілесні ушкодження були спричинені під час обоюдного конфлікту, який виник між сторонами на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, що [PERSON] також отримала під час цього конфлікту легкі тілесні ушкодження і їх спричинення позивачкою [PERSON] не виключається. Крім того, суд враховує вік та майновий стан відповідачки [PERSON], яка є людиною похилого віку (70 років), пенсіонеркою. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд також виходить з того, що не може бути точних критеріїв майнового виразу фізичного і душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз і його визначення не піддається математичним формулам. Тому, виходячи з вищевказаних обставин, принципу розумності, виваженості і справедливості, суд вважає необхідним стягнути з відповідачки [PERSON] на користь позивачки [PERSON] моральну шкоду в сумі 300,00грн., задовольнивши позовні вимоги в цій частині частково. Визначену позивачкою суму відшкодування моральної шкоди в розмірі 6000,00грн. суд вважає перебільшеною і такою, що не відповідає вимогам ст.23 ЦК України та конкретним обставинам даної справи. На підставі вищевикладеного, позов [PERSON] слід задовольнити частково. Відповідно до ст.88 ЦПК України, виходячи з того, що позивачка була звільнена від сплати судового збору за подання даного позову, суд вважає необхідним стягнути з відповідачки на користь держави судовий збір за вимогами про стягнення матеріальної шкоди, які є майновими, судовий збір пропорційно задоволеним вимогам в сумі 12,42грн, виходячи з такого розрахунку: заявлені позовні вимоги на суму 13\~399,16грн., задоволено позовні вимоги на суму 684,35грн., що становить 5,1% від заявлених вимог (684,35грн х100% : 13399,16грн); при подачі даного позову в червні 2015р. необхідно було сплатити судовий збір в сумі 243,60грн.; 5,1% від цієї суми становить 12,42грн. (243,60грн. х 5,1% : 100%). За задоволені позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, які є немайновими, стягненню підлягає судовий збір в сумі 243,60грн., а усього 268,44грн. (243,60грн + 12,42грн).

Outcome: partial