Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-17 00:00:00

01.10.2018 року позивач [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON], яка діє в своїх інтересах та як законний представник неповнолітнього [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради про визнання\~ особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на наступні обставини. Він, [PERSON], є власником квартири [ADDRESS]. У зазначеній квартирі зареєстровано 7 осіб, а фактично проживає троє: він, його мати [PERSON] та його донька [PERSON]. У вказаному житловому приміщенні було зареєстровано, як члена сімї, його сестру [PERSON] та племінників: [PERSON], [PERSON], [PERSON], які вже понад пять років у зазначеній квартирі не проживають. У 2013 році відповідача без будь-яких поважних причин забрали свої речі та залишили квартиру, однак не знялись з реєстраційного обліку. Будь-які домовленості з відповідачами про збереження за ними житлового приміщення понад один рік відсутні. Факт їх реєстрації створює цілий ряд незручностей, а саме: за них сплачуються комунальні послуги, неможливо оформити субсидію та розпорядитися житлом на власний розсуд. В добровільному порядку вирішити спір неможливо, оскільки невідоме фактичне місце проживання відповідачів. [PERSON] та племінники: [PERSON], [PERSON], [PERSON] вже понад пять років у зазначеній квартирі не проживають, їх особистих речей в квартирі немає, участі в оплаті за комунальні послуги відповідачі не приймають, житлом не цікавляться, даний факт підтверджується Актом № 135 від 14 вересня 2018 року про фактично проживаючих осіб. Таким чином, враховуючи, що відповідачі більше одного року без поважних причин не користуються вказаним житловим приміщенням, а з його боку жодних перешкод у користуванні цим житлом не чинилося, факт їх реєстрації перешкоджає йому, як власнику будинку вільно користуватися та розпоряджатися належним йому майном. Просив суд визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою № 12 в будинку № 8 по вулиці Карбишева в м. Біла Церква ( а. с. 2-5 ). Ухвалою судді 23 жовтня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у вищезазначеній цивільній справі. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 15 годину 30 хвилин 13 листопада 2018 року ( а. с. 25-26 ). Ухвалою суду від 11 грудня 2018 року постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 10 годину 00 хвилин 18 січня 2019 року ( а. с. 62-63 ). В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON], яка діє на підставі Договору про надання правничої ( правової ) допомоги від 12 листопада 2018 року ( а. с. 39 ) та Ордеру, серія КС № 294327 від 12.11.2018 року ( а. с. 41 ), кожний окремо підтримали позовні вимоги, надали пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві та просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Позивач додав, що реєстрація відповідачів в належному йому на праві власності квартирі перешкоджає та порушує вільно розпоряджатися своєю власністю, оскільки він має намір продати належне йому майно. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, про час, дату та місце слухання справи були повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи свідчать наявні поштові повідомлення та оголошення ( а. с. 66-68 ). Третя особа Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради в судове засідання не зявилася, 11.12.2018 року за вх. № 40722 судом отримано лист від 06.12.2018 року за вих. № 1774 про розгляд справи за відсутності представника ( а. с. 57 ). Свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] дійсно багато років не проживають адресою: [ADDRESS]. Їм відомо, що в 2013 році відповідачі зареєструвалися за вищевказаною адресою лише для того щоб продати квартиру, оскільки були неповнолітні особи, то необхідний був дозвіл на продаж органом опіки та піклування. Відповідачі жодного дня не проживали за місцем прописки. Після продажу квартири, з 2013 року відповідачі виїхали на постійне місце проживання до Італії.\~ Більш до України не приїжджали. Заяв та клопотань на адресу суду від відповідачів не надходило та і не надходило від відповідача і відзиву на позовну заяву [PERSON].\~ Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Ухвалою суду від 18.01.2019 року постановлено проводити заочний розгляд у зазначеній цивільній справі. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи,\~ що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин,крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири на праві власності, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], що підтверджується наявним в матеріалах справи свідоцтвом на право власності на житло за № 27727 від 20 грудня 1999 року ( а. с. 15 ) та договором дарування частини квартири від 31 серпня 2007 року ( а. с. 16 ). Згідно довідки про місце проживання та склад сімї за № 5887 від 14.09.2018 року, виданої управлінням адміністративних послуг Білоцерківської міської ради\~ убачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровано 7 членів сімї: [PERSON] з 1999 року, [PERSON] з 1999 року, [PERSON] з 2013 року, [PERSON] з 2013 року, [PERSON] з 2013 року, [PERSON] з 2007 року та [PERSON] з 2013 року ( а. с. 9). Відповідно до Акту № 135 про фактично проживаючих осіб від 14 вересня 2018 року убачається, що [PERSON]А, [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON]Ю, [INFO] зареєстровані у [INFO], але з 2010 року по теперішній час не проживають, даний акт складений та підписаний позивачем [PERSON], мешканцями будинку ( сусідами ) [PERSON], [PERSON] та начальником КП БМР ЖЕК № 1 [PERSON] ( а. с. 10 ). З рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області за № 737 від 27 листопада 2018 року\~ «Про надання до суду висновку про вирішення судового спору щодо визнання неповнолітньої дитини такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням» вбачається, що у вирішенні питання про визнання [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS], зазначений орган покладається на розсуд суду ( а. с. 58-59 ). З Акту обстеження умов проживання від 13.11.2018 року, який затверджений начальником служби у справах дітей Білоцерківської міської ради [PERSON] та підписаний головним спеціалістом служби у справах дітей Білоцерківської міської ради [PERSON] вбачається, що обстеження умов проживання за вищевказаною адресою було проведено у присутності [PERSON]. Зазначена квартира на праві приватної власності належить [PERSON]. За вищевказаною адресою малолітні та неповнолітні діти не проживають. За цією адресою проживають: [PERSON], [INFO] власник зареєстрований але не проживає, [PERSON], [INFO] мати власника зареєстрована і проживає. [PERSON], [INFO], яка була зареєстрована за адресою: [INFO] зналася із реєстрації з зазначеної адреси та 27.09.2018 року зареєструвалася за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вулиця Кобзаря, будинок 26, що підтверджується наявною в матеріалах справи карткою реєстрації особи. Звертаючись з вищезазначеною позовною заявою позивач наголошує на тому, що реєстрація відповідачів у вищезазначеній квартирі порушує його права вільно користуватися та розпоряджатися власністю, а також через реєстрацію місця проживання відповідачів за вказаною адресою нараховуються надмірні кошти за комунальні послуги, чим порушуються його права, крім того, останній має намір продати вищезазначену квартиру. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Стаття 13 Конвенції гарантує кожному, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі. А статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. У той же час, у пункті 36 рішення від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов і Купчик проти України», Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обовязків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке, відповідно до практики Суду, включає не тільки право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Така сама правова позиція викладена Європейським судом з прав людини й у пункті 50 рішення від 13 січня 2011 року у справі «Чуйкіна проти України» та інших рішення Суду. У свою чергу національне законодавство України встановлює наступне. Статтею 41 Конституції України передбачено, що\~ кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно із ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що вони є сусідами позивача [PERSON] та підтвердили те, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] дійсно більше десяти років не проживають адресою: [ADDRESS]. Крім того, свідок [PERSON], яка є матірю відповідачки [PERSON] пояснила, що її донька з онуками\~ в 2013 році зареєструвалися за вищевказаною адресою лише для того щоб продати квартиру, оскільки були неповнолітні особи, то необхідний був дозвіл на продаж органом опіки та піклування. Відповідачі жодного дня не проживали за місцем прописки. Після продажу квартири, з 2013 року відповідачі виїхали на постійне місце проживання до Італії.\~ Більш до України не приїжджали. Особисті речі відповідачів відсутні. Також, свідок [PERSON] додала, що її донька [PERSON] разом з онуками повертатися до України не збирається. Згідно із ч. 2 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сімї разом з батьками або в сімї одного з них та на піклування батьків. Вимогами Сімейного кодексу України передбачено, що місце проживання дитини визначається місцем проживання її батьків, або одного з батьків. Частиною 2 ст. 29 ЦК України визначено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання. Встановлено, що на час розгляду судом зазначеної цивільної справи, [PERSON], [INFO] достиг повних шістнадцять років. Отже, як встановлено в судовому засіданні [PERSON] разом із своєю матірю [PERSON], братом [PERSON] та сестрою [PERSON] багато років не проживають за адресою: [INFO], жодного дня не проживали у вказаній квартирі, реєстрації була потрібна відповідачу [PERSON] з метою продажу належній їй на праві власності квартири, виїхали за межі України та діти проживають разом з матірю, а отже\~ відповідачі вільно обрали собі місце проживання. Такими чином, позивачем [PERSON] у справі доведено що відповідачі втратили статус члена сім'ї власника, більше року не проживають у спірній квартирі, витрат по утриманню квартири не несуть. Враховуючи встановлені у справі фактичні обставини та наведені норми матеріального права, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову [PERSON] та визнання [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно ч. 5 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до вимог ст. 133, ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Згідно із п. 1 ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Оскільки позивач не наполягав на стягненні з відповідачів судові витрати понесені при зверненні до суду, то суд вважає понесення таких витрат віднести за рахунок позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved