Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-08 00:00:00

01 липня 2019 року [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом до [PERSON] в інтересах неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] , в обґрунтування якого посилається на те, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 21.11.1997 року, згідно з розпорядженням від 28.10.1997 року №04255, зареєстрованого в Новомосковському БТІ за 300-2, їй, її чоловікові [PERSON] та їх дочці [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] . У вказаній квартирі, окрім них, на прохання доньки, були зареєстровані їх онуки [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO]. З травня 2017 року донька позивача [PERSON] та онуки [PERSON] і [PERSON] виїхали на постійне місце проживання до Німеччини, де мешкають і на сьогоднішній день, і на територію України вони повертатися не бажають. Між тим, проживаючи за кордоном, відповідачі залишаються зареєстрованими у вказаній квартирі. Добровільно зніматися з реєстрації відмовляється, оскільки найближчим часом вони не планують приїздити на Україну. Позивач вимушена нести витрати по утриманню житла, виходячи з кількості зареєстрованих у ньому осіб, також вона не має можливості отримати житлову субсидію, що ставить її у скрутне матеріальне становище, особливо в опалювальний період. Крім того, донька [PERSON] не заперечує проти зняття з реєстрації з квартири її дітей та навіть її, але приїздити для цієї мети на Україну вона відмовляється, а тому посилаючись на вимоги ст.ст. 391,405 ЦК України, позивач в судовому порядку просить визнати відповідачів такими, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Ухвалою суду від 19 липня 2019 року відкрито провадження у справі. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, надавши суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, позов підтримали. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, на електронну адресу суду надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність, у якій одночасно зазначив, що разом з матір`ю постійно проживають за кордоном та повертатися на територію України не планують, а тому позовні вимоги визнає у повному обсязі та просить позов задовольнити (а.с.46). В свою чергу, [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] , [INFO], надіслала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов визнала. Представники третіх осіб також надали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність (а.с.37,39) На підставі ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У відповідності до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем, за наявності для того законних підстав, суд ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач, її чоловік [PERSON] та їх дочка [PERSON] являються власниками квартири [ADDRESS] , яка належить їм на підставі свідоцтва про право власності на житло від 21 листопада 1997 року, виданого згідно розпорядження від 28.10.1997 року №04255, зареєстрованого в Новомосковському БТІ за 300-2 (а.с.7). Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеним законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає суду підстави дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Згідно довідки про склад сім`ї (а.с.9), а також у відповідності до відомостей відділу адресно-довідкової роботи Управління паспортної роботи громадянства та реєстрації фізичних осіб ГУ ДМС України у Дніпропетровській області (а.с.31) у зазначеній квартирі зареєстрованими значаться відповідачі по справі - [PERSON] , [INFO], [PERSON] , [INFO], які в розумінні вимог Житлового Кодексу України, являється членами сім`ї власників, та були зареєстровані в квартирі за їх згоди. Частина 2 ст. 405 ЦК України передбачає, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Вимоги ст.156 ЖК України передбачають, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Суду подано акт № 1839, складений 17.05.2019 року головним спеціалістом відділу реєстрації та обліку громадян виконавчого комітету Новомосковської міської ради, за участю сусідів, у відповідності до якого [PERSON] , [INFO], [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстровані, але не проживає в квартирі [ADDRESS] з травня 2017 року по теперішній час (а.с.25). Так, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] разом з дітьми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO], в травні 2017 року виїхали на постійне місце проживання до країни Федеративна Республіка Німеччина, про що, зокрема, свідчить копія нотаріально посвідченої заяви батька одного з відповідачів про надання дозволу на виїзд дитини за кордон (а.с.16), довідки з місця проживання, виданої центром з обслуговування населення Баварія, Швайнфурт (а.с.20), підтвердження приналежності до школи (а.с.22) та факту навчання (а.с.21), копія свідоцтва про укладення шлюбу [PERSON] (а.с.18). В свою чергу представником органу опіки та піклування подано до суду копію листа головного лікаря КНП «НМЦПМСД» від 12.08.2019 року, згідно якого діти [PERSON] та [PERSON] , за місцем своєї реєстрації, під наглядом сімейного лікаря не перебувають (а.с.40). За даними Управління освіти виконкому Новомосковської міської ради в закладах загальної середньої освіти м. Новомосковська діти [PERSON] та [PERSON] не навчаються (а.с.41). У своїх письмових поясненнях, наданих до органу опіки та піклування, мати дітей [PERSON] підтвердила факт постійного проживання її дітей разом з нею в Німеччині з травня 2017 року (а.с.42). У відповідності до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Як випливає із зазначеної норми закону, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно при позбавлення права власності на житлове приміщення, позбавленні права користування житловим приміщенням, визнанні особи безвісно відсутньою, оголошенні фізичної особи померлою. З огляду на те, що Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року (справа № 21-1438а15). Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності до ч.2 ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Так, за ч.2 ст. 59 ЦПК України права, свободи та інтереси неповнолітніх осіб віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також осіб, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть захищати у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, піклувальники чи інші особи, визначені законом. Частиною 1 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Тому, зважаючи на подані відповідачем [PERSON] та [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] , заяви про визнання позову, суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності обставин втрати відповідачами права користування житловим приміщенням та добровільності визнання цих обставин. Отже, як зазначає у своєму позові [PERSON] , наявність реєстрації відповідачів у квартирі, заважає їй вільно розпоряджатися своєю власністю, у зв`язку з чим, суд вважає за необхідне визнати [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Даних про наявність будь-якої домовленості між позивачем та відповідачами, з приводу користування житловим приміщенням, а також доказів про поважність причин відсутності відповідачів у житловому приміщенні за місцем реєстрації суду не надано. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved