Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-01 00:00:00

02.04.2014 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом посилаючись на те, що вона працювала на посаді економіста в економічному відділі ТОВ «Авто-Електромаш» з 01.10.2013 року. Як вказує позивач, їй була встановлена заробітна плата в сумі 1800,00 грн., та персональна надбавка в розмірі 300,00 грн. При звільненні 27.01.2014 року, їй не було виплачено персональної надбавки за жовтень 2013 р., заробітної плати за листопад 2013 р., надбавки в сумі 588,00 грн. за листопад і грудень 2013 р., всього 2688,00 грн. На день пред'явлення позову, сума середнього заробітку, який відповідач повинен сплати в період з 28.01.2014 р. по 02.04.2014 р., тобто за 46 днів * 98,00 грн. - середньоденна заробітна плата в розмірі 4508,00 грн. На даний час заборгованість по заробітній платі не виплачена, середній заробіток не виплачений. На підставі викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь не сплачену заробітну плату в сумі 2688,00 грн. і за затримання розрахунку в сумі 4508,00 грн. Позивач в судовому засіданні уточнила позовні вимоги, зменшивши їх, просила суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 2688,00 грн., а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 1843,00грн., пояснивши, що підприємством їй вже виплачено 2655,00грн. в рахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто-Електромаш» за довіреністю Томіліна В.В., в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила в задоволенні позову відмовити. Підтвердила, що підприємством позивачу сплачено 2655,00грн. в рахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку. Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторони, суд встановив, що [PERSON] працювала в ТОВ «Авто-Електромаш» на посаді економіста в економічному відділі, згідно наказу №114-к від 01.10.2013 року; звільнена відповідно п.1 ст.36 КЗпП України - за згодою сторін, наказ № 09-к від 27.01.2014 року, що вбачається із записів в трудові книжці, виданої на ім'я [PERSON], а також копій наказів доданих до справи. Відповідно до заяви від 03.02.2014 р., адресованої директору ТОВ «Авто-Електромаш», [PERSON] просила надати їй довідку про заборгованість з виплати заробітної плати та середньоденної заробітної плати, оскільки в день звільнення з роботи з нею не було проведено остаточного розрахунку. Листом від 19.03.2014 р. за вих.№ 60/09 ТОВ «Авто-Електромаш», повідомляло [PERSON] про необхідність явки на підприємство для отримання остаточного розрахунку після звільнення з ТОВ «Авто-Електромаш». З огляду на повідомлення Територіальної державної інспекції з питань праці у Херсонській області від 21.03.2014 р. за вих.№21-03-6/К-90, в ході проведення перевірки встановлено, що на підставі наказу № 09-к від 27.01.2014 р. [PERSON] було звільнено з займаної посади за угодою сторін, але остаточний розрахунок у сумі 1316,00 грн., з урахуванням компенсації за невикористану відпустку в день звільнення з нею не проведено, чим порушено вимоги ст.116 КЗпПУ. За час затримки виплати остаточного розрахунку середній заробіток їй не виплачений, чим порушено ст.117 КЗпПУ. За результатами перевірки керівнику підприємства внесено припис щодо усунення виявлених порушень законодавства про працю. Згідно доповнення до листа від 21.03.2014 р. за вих.№ 21-03-6/К-87 Територіальної державної інспекції з питань праці у Херсонській області від 07.04.2014 р. за вих.№21-03-6/К-87, в доповнення до відповіді, [PERSON] повідомили про те, що бухгалтерські документи щодо нарахування їй заробітної плати за листопад 2013 року головним бухгалтером підприємства ТОВ «Авто-Електромаш» на перевірку інспектору з питань праці не надано. Із відомостей про виплату грошей № ВЗП-1538, № ВЗП-1537, № ВЗП-1555 без зазначення призначення платежу, виданих ТОВ «Авто-Електромаш», вбачається, що [PERSON] 16.05.2014р. отримала грошові кошти відповідно в розмірі 1416,00 грн., 1197,00 грн. та 52,00 грн. Однак, під час судового розгляду сторони підтвердили, що кошти спрямовані на сплату середнього заробітку за час затримки розрахунку. За відомістю про виплату грошей № ВЗП-0279, виданою ТОВ «Авто-Електромаш» за січень 2014 р., вбачається, що [PERSON] нараховані до виплати грошові кошти в розмірі 1316,00 грн. При цьому позивач зазначила, що ці кошти вона одержала в рахунок заборгованості по заробітній платі за січень 2014 року 19 лютого 2014 року. Дана обставина не заперечувалась представником відповідача. Відповідно до картки рахунку №661, виготовленої ТОВ «Авто-Електромаш», співробітнику [PERSON] були видані з каси товариства наступні грошові кошти: 27.12.2013р. заробітна плата за жовтень 2013р. в розмірі 1474,00грн.; 20.01.2014р. заробітна плата за грудень 2013р. в розмірі 1416,00грн.; 19.02.2014р. заробітна плата за січень 2014 р. в розмірі 1316,00грн.; 16.05.2014р. заробітна плата за березень 2014р. в розмірі 1197,00грн.; 16.05.2014р. заробітна плата за квітень 2014р. в розмірі 1416,00грн.; 16.05.2014р. заробітна плата за квітень 2014р. в розмірі 52,00грн., а всього за даний період сплачено 6871,00грн. Суд не приймає до уваги надані позивачем в якості доказів розрахункові листи за жовтень-грудень 2013 року, оскільки відомості за ними суперечать зібраним у справі доказам. Так, з огляду на протоколи засідання госпрозрахункової комісії від 08.11.2013р., від 10.12.2013р., від 16.01.2014р. складені комісією ТОВ «Авто-Електромаш», вбачається, що у зв'язку із складним фінансовим положенням на підприємстві, значним падінням об'ємів та збиткову роботу підприємства вирішено премію за жовтень, листопад, грудень 2013р. не нараховувати та не виплачувати. Як вбачається з розрахунково-платіжної відомості ТОВ «Авто-Електромаш» [PERSON] в жовтні та грудні 2013р. було нараховано лише оплату за окладом за відпрацьовані години, а в листопаді 2013 року їй не було нараховано ані оплату за окладом, ані персональну надбавку, в графі про відпрацьовані години та дні містяться відомості про їх відсутність. Аналогічна інформація і в табелі обліку робочого часу на листопад 2013 року. Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу - [PERSON] УПФ України в м.Херсоні, в листопаді 2013 року жодних відрахувань не проводилось. Згідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцять календарних днів. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Таким чином, з досліджених судом доказів, які були надані сторонами у справі, встановлено, що позивачу в жовтні та грудні 2013 року персональна надбавка до заробітної плати підприємством не нараховувалась. В листопаді 2013 року [PERSON] не нараховувалась ані заробітна плата, ані персональна надбавка до неї, а тому за відомостями УПФУ в м.Херсоні в цей період відсутні і відрахування до пенсійного фонду. За таких обставин суд приходить до висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог щодо стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 2688,00грн. та вважає їх такими, що не підлягають задоволенню. Позовні вимоги в частині відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку також не підлягають задоволенню з огляду на наступне. За нормами ст.117 КЗпПУ - в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Судом встановлено, що на час розгляду справи у підприємства відсутня заборгованість по заробітній платі перед позивачем. На час звільнення [PERSON], яке мало місце 27.01.2014р., підприємством не було виплачено їй заробітну плату за січень 2014р. в строки, що передбачені ст.116 КЗпП України. А саме, заробітну плату за січень 2014 року позивач отримала 19 лютого 2014 року. Дана обставина не заперечувалась сторонами у справі. З огляду на ч.3 ст.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 року - в даному випадку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Тобто, оскільки звільнення відбулось в січні 2014 року, то середню заробітну плату слід рахувати за жовтень та грудень 2013 року. Розраховуючи середньоденну заробітну плату слід виходити з наступного: (1800 (заробітна плата за жовтень 2013 року) + 1728 (заробітна плата за грудень 2013 року) / (23 (кількість робочих днів у жовтні 2013 року) + 21 (кількість робочих днів у грудні 2013 року) = 80,18грн. (середньоденна заробітна плата). Розрахунок із позивачем після її звільнення (27.01.2014р.) з приводу останньої належної їй до сплати суми, яка становила 1316,00грн. - заробітна плата за січень 2014 року, відбувся 19.02.2014р., тобто із затримкою у 16 робочих днів. Отже середня заробітна плата за час затримки розрахунку становила 1282,88грн., що розраховується наступним чином: 80,18грн. (середньоденна заробітна плата) * 16 (кількість робочих днів затримки розрахунку при звільненні). Однак, як стверджувалось позивачем та представником відповідача, а також підтверджується зібраними у справі доказами, за час розгляду справи [PERSON] відшкодовано 2655,00грн. в рахунок оплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Тобто сума, яка вже їй була виплачена, перевищує ту, що підлягала виплаті в рахунок оплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. З урахуванням вищенаведеного суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed