Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-27 00:00:00

У листопаді 2018 року комунальне підприємство "Павлоградське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Павлоградської міської ради звернулось до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача на свою корить заборгованість по оплаті за послуги водопостачання та водовідведення за період з 01.01.2012 року по 30.04.2018 року на загальну суму 9769,76 грн., а також судові витрати по справі. Позов обґрунтовано тим, що між позивачем та відповідачем був укладений договір № 2-1018485 про надання населенню послуг з водопостачання та водовідведення. При укладенні договору вже існувала заборгованість перед заявником, яка була включена до умов договору. Протягом тривалого часу боржник, що мешкає [ADDRESS] отримує послуги з водопостачання та водовідведення, але не сплачує за надані послуги. Згідно витягу з особового рахунку, у відповідача станом на 01.05.2018 року заборгованість складає 9769,76 грн. 14 серпня 2017 року, між сторонами укладено договір про реструктуризацію заборгованості за водоспоживання та водовідведення № 10980817 на загальну суму 6464,48 грн. на термін 14.08.2017 року по 14.08.2022 року. Укладений договір про реструктуризацію є підставою для переривання строку позовної давності. У судовому засіданні представник позивача просив позовні вимоги задовольнити, посилаючись на обставини,\~викладені\~у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позову. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 14 серпня 2017 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання населенню послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення № 2-1018485 (а.с.5). Відповідач проживає за адресою: [INFO]/26. За договором про реструктуризацію заборгованості за водоспоживання та водовідведення № 10980817 від 14.08.2017 року позивач надав відповідачу розстрочку у погашенні заборгованості за водоспоживання та відведення, що утворилась станом на 01.08.2017 року на суму 6464,48 грн (а.с.9). Згідно п.2 ч.1 ст.5, ч.1 ст.12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" комунальні послуги - це послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. У відповідності до ч.3 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається з інформації про нарахування за послуги водопостачання та водовідведення, наданого представником позивача у судовому засіданні, заборгованість відповідача за період з вересня 2016 року по лютий 2019 року складає 8950,74 грн. Зважаючи, що договір про надання населенню послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення та договір про реструктуризацію, укладені у серпні 2017 року, суд вважає, що заборгованість по оплаті за послуги водопостачання та водовідведення підлягає нарахуванню саме з цього часу. Заборгованість, що утворилась раніше у сумі 6464,48 грн, відповідач визнала, про що свідчать вищевказані договори, які є дійсними та не оспорювалися сторонами. Відповідно до ч.2 ст. 264 ЦПК України, при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. З наданої до позову виписки з особистого рахунку вбачається, що позивач нараховував плату за послуги виходячи з двох зареєстрованих осіб. Проте, з наданих відповідачем у судовому засіданні довідок про реєстрацію та склад сім'ї вбачається, що за адресою відповідача зареєстрована лише відповідач. Отже, підстав для нарахування забогованості на двох осіб у позивача не було. Проте, оскільки між сторонами було укладено договір про реструктуризацію заборгованості, в якому шляхом вільного волевиявлення сторін договору було добровільно узгоджено суму заборгованості станом на 01 серпня 2017 року, суд вважає, що ця сума підлягає стягненню, а з 01 серпня 2017 року розмір оплати за послуги слід перерахувати як на одну особу. Забогованість станом на 01.08.2017 складає 6464,48 грн, за період з 01.08.2017 по 30.04.2018 відповідач нарахував за двох осіб 3539,28 грн., а на одну особу це складає - 1769,64 грн. Також в період часу з серпня 2017 року по квітень 2018 року включно відповідач здійснював платежі у сумі 234 грн. Таким чином заборгованість за період з серпня 2017 року по квітень 2018 року включно складає 1769,64 грн - 234 грн = 1535,64 грн. Тобто підлягає стягненню з відповідача 6464,48 грн +1535,64 грн = 8000,12 грн., а в іншій частині позовних вимог слід відмовити, оскільки позивачем не доведено суду, що в період часу з серпня 2017 року по квітень 2018 року (в межах позовних вимог) за адресою відповідача проживало дві особи. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 1762 грн, тому відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: partial