Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк „ПриватБанк" звернулося до суду з позовом до відповідача і просить стягнути з останнього в користь публічного акціонерного товариства комерційного банку „ПриватБанк" 11 691 грн. 28 коп. заборгованості за кредитним договором, а саме, 7 843 грн. 20 коп. заборгованість за кредитом; 920 грн. 36 коп. заборгованість по відсотках; 1 882 грн. 32 коп. заборгованість по комісії; 1 045 грн. 40 коп. штраф та судові витрати по справі в розмірі 1378 грн. Позивач в позовній заяві посилається на ті обставини, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт від 30.06.2015 року відповідач [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 9 701 грн. 47 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. В порушення умов договору, погашення кредиту та сплата відсотків здійснювалися відповідачем неналежним чином. Станом на 13.07.2016 року заборгованість по кредиту становить 11 691 грн. 28 коп. Просив позов задовольнити. Представник публічного акціонерного товариства комерційного банку„ПриватБанк" в позовній заяві вказує про те, щоб розгляд справи проводити у відсутності представника. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги позивача визнає, не заперечує щодо задоволення даного позову. Згідно з п. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши представлені доводи представника публічного акціонерного товариства комерційного банку „ПриватБанк" та перевіривши матеріали справи суд вважає, що позов слід задовольнити. Судом встановлено, що згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.527 ч.1 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. А згідно ст. 530 цього ж кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Дослідженими у справі доказами було встановлено, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт від 30.06.2015 року [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 9 701 грн. 47 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно представленого представником позивача розрахунку станом на 13 липня 2016 року відповідач має заборгованість по кредиту 11 691 грн. 28 коп. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). В силу дії ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. Статтею 611 цього ж кодексу встановлено правові наслідки порушення зобов'язання, за змістом якої у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема неустойка. Тобто сторони у відповідності до вимог ст. ст. 1046-1048, 1054 ЦК України перебувають у договірних стосунках з приводу надання та отримання кредиту і відповідач не виконав умови кредитного договору і тому відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, вважається таким, що порушив зобов'язання. Відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України суд, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1378 грн. На підставі ст.ст. 526, 527, 530, 610, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved