Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

02.02.2016р. позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, вимоги якого були змінені в порядку, передбаченому ст. 31 ЦПК України, та просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь аліменти на утримання позивача, в тому числі пов'язане з її навчанням, у розмірі 3500,00грн., починаючи з моменту подачі позову і та до закінчення терміну навчання. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач [PERSON] є батьком позивача, після розірвання шлюбу позивач залишилась проживати з матір'ю [PERSON] У 2007 році між [PERSON] та [PERSON] була досягнута усна домовленість, згідно якої [PERSON] зобов'язався подарувати позивачу на вісімнадцятиріччя автомобіль «Мерседес», що мало бути компенсацією за аліменти з дня народження позивача. Сподіваючись на виконання вищевказаної обіцянки, позивач прийшла курси в ПП «Автошкола «Сігма 1», отримала відповідне свідоцтво та посвідчення водія, за що позивач сплатила власні кошти в розмірі 1400,00грн. На день звернення до суду відповідач не виконав взятої на себе обіцянки та відчужив вищезазначений автомобіль 28.02.2015р., у зв'язку з чим позивач змушена звернутися з даним позовом про стягнення аліментів. З 11.08.2012р. позивач ніде не працює та навчається на денній формі навчання факультету економіки, менеджменту і права Київського національного торгівельно-економічного університету, отримує стипендію у розмірі 916,00грн. на місяць. На протязі учбового місяця проїзд позивача з місця проживання до місця навчання та у зворотному напрямку складає 800,00грн., на придбання продуктів харчування протягом навчального дня позивач щотижня витрачає по 350,00грн., що складає в місяць суму приблизно 1400,00грн. Для придбання одягу, взуття, літератури та канцелярських приладь, поповнення мобільного рахунку позивач щорічно витрачає приблизно 20000,00грн. Крім того, витрати на придбання засобів особистої гігієни в середньому на місяць складають 500,00грн. Крім того, позивач витрачає кошти на організаційні внески за участь у конференціях у розмірі приблизно 300,00грн. та на придбання підручників у розмірі 200,00-300,00грн. на семестр. На ремонт та купівлю електронних приладів, які використовуються для навчання, позивач протягом року витрачає 700,00грн. Після навчання позивачу необхідний літній відпочинок, на який позивач витрачає приблизно 7000,00грн. Крім цього, позивач в 2013 році зверталась за медичною допомогою та витралила 2000,00грн. на своє лікування, в 2014 року витратила на своє лікування та придбання ліків 1000,00грн. Всі матеріальні витрати, пов'язані з навчанням позивача несе її матір - [PERSON], середній заробіток якої складає 5000,00-6000,00грн., яка також витрачає на оплату комунальних послуг 2300,00-2500,00грн. Відповідач є засновником та генеральним директором ТОВ «ГЛЕД», його середній заробіток з 2008 по 2012 рік складав 5000,00грн. У зв'язку з вищенаведеним, позивач потребує значної матеріальної допомоги з боку відповідача на покриття витрат, пов'язаних з її навчанням, а відповідач має достатній дохід для того, щоб надавати позивачу матеріальну допомогу, однак добровільно виконувати всій батьківський обов'язок не бажає. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі з викладених у позові підстав. Додатково позивач пояснила, що останні 4-5 років лише матір займалась її вихованням та утриманням, відповідач ніякої допомоги не надавав. Позивач навчається на бюджетній, денній формі навчання та отримує стипендію в розмірі 916,00грн. на місяць, які витрачає на проїзд до навчального закладу. На день позивач витрачається на їжу та проїзд 60,00грн. Крім того, позивач купує підручники, типові збірники, які коштують по 70,00 грн. на кожний семестр, витрачає по 100,00грн. на участь у наукових конференціях два - три рази на семестр, також несе витрати по сплаті за Інтернет та літній відпочинок. У 2016 році позивач отримує ступінь бакалавра та буде вступати до магістратури. Представник позивача додатково зазначив, що утримувати дитину є обов'язком батька. Між батьками позивача була досягнута домовленість, відповідно до якої матір утримує дитину, батько - передає дитині майно, проте докази такої домовленості відсутні. Батько з моменту народження позивача не допомагав. Сума в розмірі 3500,00 грн. не завелика, оскільки відповідач має накопичення, статки, будує будинок, в 2015 році продав автомобіль марки «Мерседес», може бути засновником не одного підприємства, тому має можливість сплачувати аліменти. Доказів інвалідності відповідач не надав, захворювання яке в нього виявлено, мають 70-80% громадян України. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, в задоволенні позову просив відмовити та пояснив, що сума на проїзд позивача до навчального закладу зазначена невірно, відповідач залишив позивачу та її матері два автомобілі. Бібліотека ВУЗу, в якому вчитися позивач, укомплектована необхідними підручниками. Зазначив, що з 2012р. не проживає з донькою, проте завжди, коли мав таку можливість, допомагав їй, надав кошти по два рази на місяць. В 2015-2016 р.р. не надавав допомоги по аліментам. 2,5 місяців перебував в лікарні. Відповідач є засновником та учасником ТОВ «ГЛЕД» на 50%, фірма не має прибутку. У 2014 році відповідач був звільнений, доходів не має та на даний час не має можливості фінансово допомагати доньці. Третя особа в судовому засіданні просила позов задовольнити та зазначила, що відповідач, як батько, має зобов'язання перед дитиною, яка потребує матеріальної допомоги. Доказів того, що ТОВ «ГЛЕД» є банкрутом - немає. Крім того, відповідач у 2015 році продав автомобіль. Третя особа отримує 5000,00-6000,00грн. на місяць, сплачує комунальні платежі та утримує доньку. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 20.08.1994р.(а.с. 4), від якого мають спільну дитину - позивача [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Рушенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24.02.2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с 10). Позивач проживає разом з матір'ю [PERSON], що не заперечується сторонами, та навчається на 4 курсі денної форми навчання факультету економіки, менеджменту і права Київського національного торговельно-економічного університету, закінчує навчання за навчальними планами бакалавра в червні 2016 року (а.с. 11). Позивач [PERSON] одержує стипендію в розмірі 925,00грн. на місяць, що підтверджується відповідною довідкою (а.с.44, 54) та фактично отримує стипендію в розмірі 916,75грн. (а.с.12). Відповідач проживає окремо від доньки, що не заперечується сторонами у справі. Статтею 199 СК України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Позивачем підтверджені витрати пов'язані з навчанням в розмір 200,00грн. за участь у конференціях (а.с.15). На підтвердження позовних вимог стороною позивача також надані чеки та квитанції за придбання продуктів харчування, одягу, взуття, косметичних засобів, діагностики та ремонту мобільного телефону, придбання зарядного пристрою, оплати відпочинку, а також витрати матері позивача по сплаті за житлово-комунальні послуги (а.с. 13-14, 16-19, 25-26). При цьому власником дисконтної картки за чеками про придбання взуття вказана інша, ніж позивач особа. Відповідно до копії рахунку №475930 від 17.04.2013 р. позивачем витрачено на діагностику, пов'язану з лікуванням 624,00 грн. (а.с. 22), відповідно до копії рахунку №480957 від 07.05.2013 р. позивачем витрачено на діагностику, пов'язану з лікуванням 355,99 грн. (а.с. 23), в 2014 році позивач хворіла на ОРВІ (а.с.24). Отже, підтверджене позивачем лікування відноситься до періоду за 1,5-2 роки до звернення до суду з даним позовом. При цьому, до відносин між батьками і донькою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 Сімейного кодексу України (ст.201 СК України), отже додаткові витрати на дитину, визначені ст. 185 СК України, не є витратами, пов'язаними із навчанням повнолітньої доньки відповідача. Тому, суд приходить до висновку, що витрати позивача на лікування, придбання одягу, взуття, косметичних засобів, діагностики та ремонту мобільного телефону, придбання зарядного пристрою, оплати відпочинку, а також витрати матері позивача по сплаті за житлово-комунальні послуги, не є пов'язаними з навчанням позивача витратами. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» (п. 20) роз'яснено судам, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Як убачається з копії трудової книжки відповідача [PERSON], оригінал якої був оглянутий в судовому засіданні, відповідач з січня 2002 року по квітень 2014 року обіймав посаду директора ТОВ «ГЛЕД» та з червня 2012 року по березень 2014 року - директора ТОВ «Юридична група «ФОРЕСТІ» за сумісництвом (а.с.46-47). Після звільнення в квітні 2014 року позивач не працевлаштований. Відповідач [PERSON], згідно його пояснень, є засновником (учасником) ТОВ «ГЛЕД», його частка становить 50%. Згідно фінансових звітів, ТОВ «ГЛЕД» у 2015 році було неприбутковим підприємством (а.с.66-73). Згідно довідки про доходи [PERSON], останній в ТОВ «ГЛЕД» з вересня 2015 року по лютий 2016 року включно, доходів не отримував (а.с.65), відсутність доходів відповідач пояснив тимчасовою неприбутковістю підприємства. Доказів того, що відповідач є учасником інших підприємств, про що зазначив у своїх поясненнях представник позивача, суду не надано. Що стосується письмових пояснень [PERSON], долучених до матеріалів справи за клопотанням сторони позивача (а.с.55-58), то викладена в них інформація не є допустимим доказом в розумінні ст.59 ЦПК України. Крім того, реалізація позивачем, згідно цих пояснень, автомобіля у 2015 році не є доказом фінансової спроможності відповідача щодо надання позивачу матеріальної допомоги на час розгляду даної справи, а те, що відповідач побудував після розірвання шлюбу будинок (згідно цих же пояснень) не підтверджує будь-який фінансовий стан відповідача на даний час. Таким чином, судом встановлено, що відповідач з квітня 2014 року офіційно не працевлаштований, тривалий час не отримує дохід, як засновник (учасник) ТОВ «ГЛЕД», та потребує лікування у зв'язку з хворобою (а.с.48, 59-64). Зазначені обставини у їх сукупності дають підстави для висновку про те, що відповідач якщо й має дохід то дуже незначний і не має можливості надавати матеріальну допомогу позивачу. Крім того, позивач навчається на бюджетній основі в Київському національному торгівельно-економічному університеті та отримує стипендію, грошей на гуртожитки та проїзд до іншого міста не витрачає. Отже, позивачем не надано суду доказів наявності додаткових витрат у зв'язку з навчанням, як і доказів потреби в отриманні матеріальної допомоги у зв'язку з навчанням. За таких обставин, коли [PERSON] навчається за рахунок бюджетних коштів, отримує державну стипендію та не довела в суді обставин, які свідчили б про те, що вона потребує матеріальної допомоги у зв'язку з навчанням, а відповідач не має можливості, на час розгляду даної справи, надавати матеріальну допомогу позивачу, суд не вбачає визначених законом підстав для задоволення позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed