Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

01 квітня 2021 року [PERSON] в інтересах малолітньої [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Орган опіки та піклування Старокостянтинівської міської ради про визначення місця проживання дитини з батьком. В позовних вимогах позивач просить: визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом із позивачем за адресою [ADDRESS] .. Вимоги обгрунтовані тим, що сторони перебували в шлюбі з 27 листопада 2008 року та в них [INFO] народилася донька [PERSON] , яка після розірвання шлюбу (що підтверджується рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 23 лютого 2021 року) залишилась проживати разом із позивачем - [PERSON] . Як зазначає позивач, він проживає окремо від матері дитини, а тому місце проживання дитини має бути визначено за місцем його проживання так як це буде відповідати інтересам дитини. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 06 квітня 2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 05 травня 2021 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву, якою він просить розгляд справи проводити за його відсутності, позов підтримує, просить його задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, причини неявки суду невідомі, відзив на позов не подавала. Представник третьої особи, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, до суду не з`явився, проте подав до суду заяву про слухання справи у його відсутність, позов підтримує, просить його задовольнити. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 24 травня 2021 року постановлено провести по даній справі заочний розгляд. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] із 27 листопада 2008 року перебували у шлюбі, за час якого в них народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Однак їх шлюб не склався і вони припинили шлюбно-сімейні відносини, припинили проживати разом, вести спільний бюджет. Після того як сторони припинили своє спільне проживання, дитина залишилася проживати з батьком. 23 лютого 2021 року заочним рішенням Старокостянтинівським районним судом Хмельницької області шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. За письмовими поясненнями позивача викладених в позовні заяві, мати дитини, залишила проживати дитину спільно з батьком, однак з часом почала заперечувати щодо спільного проживання дитини зі позивачем. Постійно вказує, що має намір переїхати до іншого міста та бажає забрати доньку з собою. В той час, як дитина не бажає залишати місце проживання з батьком, змінювати школу і хоче проживати саме із батьком, оскільки у неї в квартирі є всі необхідні умови для проживання, налагоджені добрі відносини з батьком. З цього вбачається, що між батьками виник спір з приводу визначення остаточного місця проживання дитини. Частиною 1 статті 141 Сімейного кодексу України (далі СК України), визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно зі ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. В силу ч. 2 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за згодою батьками та дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою (ч. 3 ст. 160 СК України). На час подання позову [PERSON] було дванадцять років. Частинами 1, 2 ст. 161 СК України, передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Крім того, згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН Про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789X11 (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст. 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» вказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків. Згідно ст. 11 Закону України Про охорону дитинства, кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. ст. 8, 11, 15 того ж Закону кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 р., у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральності та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Виходячи з аналізу вказаних правових норм, для розлучення малолітньої дитини з матір`ю мають бути встановлені виняткові обставини, які визначені у ч. 2 ст. 161 СК України. Наявні у справі докази дозволяють встановити, що батько малолітньої [PERSON] має постійне місце проживання, постійне місце роботи та джерела існування, він створив всі умови для проживання, виховання та розвитку дитини. Даних і доказів про умови і місце проживання матері дитини, наявності за її місцем проживання належним умов для проживання і розвитку дитини, суду не надано. Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області від 11 травня 2021 року, орган опіки та піклування вважає на підставі відомостей одержаних у результаті обстеження умов проживання малолітньої дитини [PERSON] [INFO] , бесід з дитиною, [PERSON] та батьком дитини [PERSON] враховуючи інтереси малолітньої дитини, не заперечує щодо визначення місця проживання дитини [PERSON] , разом з батьком [PERSON] . З врахуванням встановлених обставин та досліджених доказів, суд вважає, що винятковими обставинами, які перешкоджають залишенню дитини з матір`ю є саме бажання дитини проживати спільно з батьком за належними умовами для її існування та розвитку, та відсутність доказів про наявність таких належних умов у матері. В зв`язку з тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд,

Outcome: approved