Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-24 00:00:00

01.08.2017 року заявник звернулась до суду з заявою про встановлення факту батьківства, мотивуючи свої вимоги тим, що наприкінці серпня 2004 року вона познайомилась з [PERSON] та почала з ним зустрічатись. Стосунки між ними були нелегкими, проте вони проживали разом та від сумісного проживання [INFO] року у них народився син - [PERSON]. Проте, оскільки вони проживали у незареєстрованому шлюбі, дитину заявниця зареєструвала на своє прізвище «[PERSON]» та по батькові зазначила «[PERSON]». Батько дитини завжди визнавав себе батьком, утримував її та дитину.[INFO] року [PERSON] помер. Встановлення факту батьківства має значення для реалізації її особистих немайнових та майнових прав, зокрема права на матеріальну допомогу у зв'язку з втратою годувальника. В судовому засіданні заявниця підтримала заявлені вимоги, просила їх задовольнити. Представник Фастівського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській областів судове засідання не з'явився, про день слухання справи повідомлений належним чином, надав до суду письмову заяву з проханням розглянути справу в його відсутність, заяву підтримують. Заслухавши пояснення заявника, свідка, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що[INFO] року народився [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області серія [NUMBER] від 27.05.2008 року (а.с.8). Згідно вищезазначеного свідоцтва про народження вбачається, що у графі мати записано [PERSON], а у графі батько [PERSON]. [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER], виданим Бородянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області від 25.10.2016 року (а.с.12). Судом прийнято до уваги покази свідка [PERSON], який є рідним братом померлого, який в своїх показаннях зазначив, що дійсно заявниця проживала з [PERSON] однією сім'єю з 2004 року, за час спільного проживання у них народився син [PERSON]. Впродовж всього життя [PERSON] визнавав [PERSON] своїм сином, утримував його та займався його вихованням. Згідно з положенням ст.128 СК України, за відсутності заяв, право на подання яких встановлено ст. ст. 126,127 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. У разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір'ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду (ст.130 СК України). Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» встановлено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір'ю дитини, або смерті жінки, котра вважалася матір'ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст.135 СК України. Згідно з п.15 абз.3 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтво про народження певна особа не вказана батьком дитини і можуть бути подані матір'ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття. В силу абз.1 п.15 вказаної Постанови Пленуму ВСУ суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, і вирішує їх з урахуванням обставин. Передбачених ст.53 Кодексу про шлюб та сім'ю. Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. З урахуванням викладеного, встановлених при розгляді справи обставин, суд вважає, що вимоги заявника про встановлення факту батьківства доведені і підлягають задоволенню, суду не надано будь-якого доказу в розумінні вимогст. 59-60 ЦПК України, які б суд міг покласти в основу відмови в заяві. Встановлення факту батьківства має значення для заявниці для реалізації її особистих немайнових та майнових прав, зокрема права на матеріальну допомогу у зв'язку з втратою годувальника. Виходячи з наведеного, вимоги заявника є доведеними та обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved