Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-16 00:00:00

У січні 2018 року позивачка звернулась до суду із даним позовом, в обґрунтування якого вказала, що її дочка [PERSON] та відповідач по справі [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого [INFO] року в них народилась дитина [PERSON]. [INFO] року донька позивачки померла, а дитина стала проживати із позивачкою. Відповідач з моменту смерті [PERSON] участі у вихованні дитини не приймає, а з початку 2017 року взагалі самоусунувся від виховання та утримання дитини, постійно знаходиться у стані алкогольного сп'яніння. Дитина проживає із позивачкою та її чоловіком [PERSON], а також зі старшою сестрою [PERSON] З 12.03.2017 року відповідач взагалі перестав з'являтися, на телефонні дзвінки не відповідає, дитині матеріально та психологічно не допомагає. Оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, в утриманні дитини участі не приймає, просила позбавити відповідача батьківських прав відносно дочки [PERSON], [INFO], та призначити її опікуном над малолітньою дитиною. Позивачка надала заяву про можливість слухання справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає та не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно своєї неповнолітньої дочки. Представник Органу опіки та піклування Маріупольської міської ради надав висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав та заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позов підтримав. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 20.11.2008 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб в Орджонікідзевському відділі реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис №226. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєне прізвище «[PERSON]». Встановлено, що [INFO] року у [PERSON] та [PERSON] народилась дочка [PERSON], актовий запис про народження №469, складений Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області. [INFO] року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області. За інформацією Лівобережного районного відділу надання адміністративних послуг від 20.10.2017 року, довідки про склад сім'ї, виданої КСН «Східний» встановлено, що позивачка [PERSON] зареєстрована та проживає [ADDRESS] разом із чоловіком [PERSON] та онуками [PERSON], [PERSON], [INFO]. Згідно із довідкою від 01.11.2017 року №219, виданою директором ЗОШ №68 м.Маріуполя встановлено, що [PERSON], [INFO], є ученицею 3-А класу. Відповідно до психолого-педагогічної характеристики на [PERSON], [INFO], дитина має достатній півень успішності з усіх предметів, доброзичлива, тиха, вихована, охайна, дисциплінована на уроках і під час перерви. Вихованням дитини займається бабуся [PERSON] та старша сестра [PERSON]. Вони постійно підтримують зв'язок зі школою, спілкуються з вчителями, прислуховуються до їх порад та відвідують батьківські збори. Батько дитини [PERSON] у школі з'являвся доволі рідко, декілька разів забираючи її зі школи після уроків. Зв'язок зі школою не підтримує, зацікавленості до навчання та виховання дитини не виявляє, батьківські збори не відвідує. Відповідно до висновку від 05.04.2018 року № 13-31-62 Органу опіки та піклування Маріупольської міської ради враховуючи рішення Кальміуської районної в м.Маріуполі комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Маріупольської міської ради від 15.03.2018 року є доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Згідно ч. 1 ст. 59 ЦПК України права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою ВР від 27.02.1991року № 789-ХІІв усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Дитина з моменту народження має право на піклування своїх батьків. Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. У відповідності до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч. 2 ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 165 Сімейного Кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Пунктом 15 Постанови ПВСУ № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 визначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні матір'ю, батьком обов'язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, не зважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов'язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Пунктом 16 Постанови ПВСУ № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Ухилення від виконання обов'язків по вихованню дитини знайшло повне відображення в поведінці відповідача, який тривалий час не піклується ані про фізичний, ані про духовний розвиток дочки. Таким чином, відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, які покладені на нього Конституцією України та сімейним законодавством, бо має змогу їх виконувати. При цьому судом не встановлено, що відповідачу будь-хто чи щось перешкоджало належним чином виконувати свої батьківські обов'язки. Судом встановлено, що відповідач на протязі тривалого часу ухиляється від виконання обов'язків по вихованню дитини та не проявляє батьківської турботи до неї, у зв'язку з чим, суд вважає необхідним позбавити його батьківських прав відносно дочки. Відповідно до ч. 3 ст. 166 Сімейного кодексу України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. При таких обставинах, суд вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дочки. Статтею 243 СК України передбачено, що опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Згідно ч. 3 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до ст.ст. 62, 63 ЦК України опіка або піклування встановлюються за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника. Опікуна або піклувальника призначає орган опіки та піклування, крім випадків, встановлених статтею 60 цього Кодексу. Опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов'язки опікуна чи піклувальника. Враховуючи, що судом було встановлено, що відповідач належним чином свої батьківські обов'язки не виконує, постійно нехтує сімейними цінностями, усі обов'язки щодо виховання та утримання дитини фактично виконуються бабусею та дідусем малолітньої дитини, тобто дитина фактично позбавлена батьківського піклування, суд доходить до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої дитини [PERSON] з встановленням опіки над малолітньою дитиною та призначенням її опікуном її бабусі [PERSON], що повною мірою відповідатиме інтересам малолітньої дитини, а також враховуючи, що стан здоров'я, матеріальний стан, побутові умови, дозволяє їй виконувати обов'язки опікуна малолітньої дитини. Згідно із ст. 133 ЦПК України судовий збір включено до складу судових витрат. У відповідності зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір у разі задоволення позову, покладається на відповідача.

Outcome: approved