Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-21 00:00:00

У листопаді\~2020\~року [PERSON] ,\~ [PERSON] \~та [PERSON] \~(надалі\~-\~позивачі)\~звернулись до\~суду з\~позовом до\~ [PERSON] \~(надалі\~-\~відповідач),\~яким просили\~визнати дійсним\~укладений між\~сторонами Договір\~міни № ОН-67, посвідчений 07.06.1999 року Пологівською товарною біржою «Агропром-Інвест», за яким позивачІ свою однокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ,\~обміняли на двокімнатну квартиру за адресою [ADDRESS] , яка належала відповідачу. Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що вказаний договір міни повністю відповідав волі кожної із сторін, був виконаний належним чином сторонами, право власності за кожною із сторін було зареєстровано у встановленому законом порядку. Однак, оскільки відповідно до ст. 227 ЦК УРСР було передбачено, що договір купівлі продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин, а вищевказаний договір купівлі-продажу квартири був укладений на товарній біржі і нотаріально він не засвідчувався, то в даний час позивачі не мають можливості розпорядитися вказаним майном. Ухвалою суду від 25.11.2020 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду в спрощеному провадженні. Письмових заяв по суті справи або з процесуальних питань від сторін не надійшло. В судовому засіданні позивач [PERSON] не з`явився, інші позивачі свої вимоги підтримали та пояснили, що проживають у квартирі, яку вони придбали за спірним договором міни, вже двадцять один рік, квартиру придбали на товарній біржі згідно практики, яка на той час була розпвсюдженою. Нотаріально договір не посвідчувався, оскільки сторони вважали, зо реєстрації договору на товарній біржі було достатньо. Однак станом на час розгляду справи вони не мають можливості розпоряджатися своїм майном, оскільки подальше відчуження цієї квартири можливе виключно в нотаріальному порядку, а договір, укладений на товарній біржі, не розглядається нотаріусами як правовстановлюючий документ. Тому вони звернулись до суду з метою підтвердження своїх прав на придбане майно та приведення правовстановлюючих документів у відповідність із чинним законодавством. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала і просила його задовольнити. Підтвердила, що дійсно обміняла у 1999 році свою двокімнатну квартиру на однокімнату квартиру, яка належала позивачам. Весь після цього вона і позивача безспірно та відкрито володіють і користуються придбаним майном, спору між ними з приводу цього майна не існує. Дослядженням матеріалів справи судом були встановлені такі обставини. Згідно з розпорядженням органу приватизації № 124 від 28.12.1998 року позивачам в порядку приватизації була передана у власність в рівних частках квартира [ADDRESS] . З іншого боку, Рішенням виконавчого комітету Оріхівської міської ради народних депутатів від 05.07.1995 року № 391 відповідачу [PERSON] у власність в порядку приватизації була передана квартира [ADDRESS] . 07.06.1999 року позивачі з однієї сторони та відповідач з іншої сторони, уклали договір міни, за яким відповідач передала позивачам право власності (в рівних частках) на свою двокімнатну квартиру [ADDRESS] , а позивачі передали позивачу у власність свою однокімнатну квартиру [ADDRESS] . Вказаний договір міни був зареєстрований на Пологівській товарній біржі «Агропром-Інвест», про що записано в журналі реєстрації біржових угод (реєстр. № ОН-67). На підставі вказаного договору міни позивачі отримали в Комунальному підприємстві «Імпульс» Пологівської районної ради Запорізької області реєстраційне посвідчення від 29.06.199 року про те, що квартира [ADDRESS] зареєстрована за ними в рівних частках. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Відповідно з ч.1 ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст.1 Закону України "Про товарну біржу", товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій. Крім того, ст.2 Закону України "Про товарну біржу" встановлено, що основними принципами діяльності товарної біржі є рівноправність учасників біржових торгів, застосування вільних (ринкових) цін, публічність проведення біржових торгів. Відповідно до ст.5 ЦК України до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Враховуючи, що спірні правовідносини виникли у квітні 1999 року, для їх врегулювання слід застосовувати ЦК УРСР в редакції 1963 року. Згідно зі статтею 227 ЦК УРСР, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору стаття 47 цього Кодексу. Відповідно до ст. 241 ЦК УРСР кожен із учасників міни вважається продавцем майна, яке віддіє в обмін, та покупцем майна, яке він одержує. За змістом статей 128, 153 ЦК УРСР (1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 224 ЦК УРСР (1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК УРСР передбачалася обов`язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування. Згідно зі статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Частиною 2 ст.47 ЦК УРСР (1963 р.) передбачено, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Право позивача, як власника майна, на звернення до суду за захистом своїх майнових прав пов`язаних з правом володіння власністю не може бути обмежено позовною давністю. Як вбачається з матеріалів справи, реєстрація комунальним підприємством «Імпульс» за позивачами права власності на спірне майно на підставі договору міни, посвідченого Пологівською товарною біржою «Агропром-Інвест», а не нотаріусом, станом на червень 1999 року не суперечило чинному законодавству. Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних і фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету України будівництва, архітектури та житлової політики України від 9 червня 1998 року №121, передбачала підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих на біржі. Оскільки, сторони договору міни досягли згоди щодо всіх умов договору, що підтверджується підписами сторін, всі зобов`язання за договором сторонами виконані повністю, - позивачі на підставі статей 128, 153 ЦК УРСР і статті 49 Закону України «Про власність», який діяв на той час, набули право власності на квартиру [ADDRESS] , і правомірно володіють нею. З огляду на зазначені обставини суд вважає, що сторонами надані належні докази на підтвердження факту укладення вищевказаного договору міни, його виконання, та обставини, які свідчать про неможливість подальшого нотаріального посвідчення угоди, а відтак приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для визнання в судовому порядку дійсним договору міни спірного майна. Враховуючи наведені обставини, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved