Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк „ПриватБанк" (надалі ПАТ КБ „ПриватБанк" або Банк) 02.03.2016р звернувся до суду з даним позовом, вказуючи, що 10.06.2011р між Банком та [PERSON], відповідачем у справі, був укладений Кредитний договір № б/н, відповідно до якого останній отримав кредит у сумі 20000грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Свій позов мотивує тим, що Банк свої зобов'язання по Договору як Позичальник виконав цілком. Однак, відповідач свої зобов'язання згідно умов Договору належним чином не виконував, в результаті чого станом на 31.01.2016р у нього утворилась заборгованість перед Банком в загальній сумі 55 343,97грн, яка складається з наступного: 19172,75грн - заборгованість за кредитом; 32959,60грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 100грн - заборгованість з пенею та комісією; а також штрафи: 500грн - штраф (фіксована частина), 2611,62грн - штраф (процентна складова). Просить стягнути з відповідача на користь Банку заборгованість за Кредитним договором № б/н від 10.06.2011р у загальному розмірі 55 343,97грн, та у рахунок повернення сплаченого судового збору в сумі 1378грн. Представник ПАТ КБ „ПриватБанк" Сафір Ф.О. підтримав вимоги позову в повному обсязі та в позовній заяві просив розглядати справу без участі представника, не заперечував проти винесення заочного рішення у справі. Відповідач в судове засідання не з'явився за невідомими суду причинам, про день, час і місце слухання повідомлявся у порядку ст.76 ЦПК України. Суд, з урахуванням міркування представника позивача, згідно до ст.224 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача та постановити заочне рішення на підставі доказів, що є у справі. Відповідно до частини 2 ст.305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Суд, вивчивши та оцінивши докази по справі у їх сукупності, вважає позов обґрунтованим частково та таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. З Кредитного договору № б/н, укладеного 10.06.2011р між позивачем ПАТ КБ „Приватбанк" та відповідачем [PERSON], вбачається, що останньому наданий кредит у сумі 20000грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно наданого розрахунку заборгованості за Договором № б/н від 10.06.2011р, станом на 31.01.2016р, за [PERSON] числиться заборгованість в загальній сумі 55 343,97грн, яка складається з наступного: 19172,75грн - заборгованість за кредитом; 32959,60грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 100грн - заборгованість з пенею та комісією; а також штрафи: 500грн - штраф (фіксована частина), 2611,62грн - штраф (процентна складова). Підписання кредитного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених дійсним Договором. Відповідно до ст.ст.526, 527 ч.1 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно п.2.1.1.5.6 вказаних Умов у разі невиконання зобов'язань за Договором, на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку. Згідно до ст.610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначеним змістом зобов'язання (неналежне виконання). У відповідності із ст.ст.1049, 1054 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику (кошти в такій же сумі) у термін і в порядку, що встановлені договором; за кредитним договором банк чи інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі і на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити відсотки. Судом встановлено, що позивач виконав умови договору, а відповідач отримав за договором обумовлену суму грошей, але порушив умови договору щодо повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, у зв'язку з чим, станом на 31.10.2016р, у відповідача за Договором № б/н від 10.06.2011р склалася заборгованість, яка складається із: 19172,75грн - заборгованість за кредитом; 32959,60грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, а всього в сумі 52 132,35грн, та яку суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача, задовольнивши вимоги в цій частині частково. Крім цього, відповідно до ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014р на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14.04.2014р з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Згідно п.11 розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, яким вказане населений пункт м.Макіївка (Макіївська міська рада). Відповідно до копії паспорту (серія [NUMBER], виданого 23.02.2000р Совєтським РВ УМВС України в Догнецькій області) адреса проживання [PERSON] зазначена - м.Макіївка Донецької області. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що [PERSON] пеня нарахована починаючи з 01 серпня 2014 року по 30 листопада 2015 року включно, а тому підлягає застосуванню ст.2 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Згідно зазначеного Закону на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року. Таким чином суд вважає, що нарахування позивачем пені, саме з 01 серпня 2014 року, є безпідставним, а тому в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. Отже, у зв'язку з тим, що позивачем за період з 01.08.2014р по 30.11.2015р безпідставно, в порушенні вимог зазначеного Закону нараховані: пеня та комісія в сумі 100грн та штрафи в сумі 500грн (фіксована частина) та 2611,62грн (процентна складова), в цій частині позовних вимог необхідно відмовити. Відповідно до ст.88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1378грн.

Outcome: partial