Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

У липні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з [PERSON], посилаючись на те, що сімейне життя з відповідачем не склалося, фактично шлюбні відносини припинені. З квітня 2012 року сторони проживають окремо. На даний час сторони спільне господарство не ведуть. Від шлюбу мають спільну дитину - [PERSON], [INFO]. Позивач вважає, що подальше збереження шлюбу та спільне життя з відповідачем не можливе, бажає шлюб з відповідачем розірвати. 07.10.2015 року на адресу суду надійшла зустрічна позовна заява відповідача [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що проти розірвання шлюбу не заперечує, але з метою захисту інтересів неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], вважає за необхідне звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів в розмірі ? частки від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та стягнення додаткових витрат щомісячно у розмірі 360, 00 грн. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив задовольнити позов, щодо зустрічних позовних вимог не заперечував. Представник відповідача позовні вимоги визнав. Зустрічні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 09 серпня 1997 року Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з філією Державного Центру розвитку сім'ї, актовий запис № 948 . Від шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Харківського районного управління юстиції у м. Києві від 26.11.1999 р., актовий запис № 1294. Сторони тривалий час не підтримують подружніх стосунків. В судовому засіданні сторони не заперечували щодо розірвання шлюбу, за таких обставин суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до положення ч.1, ч. 2 статті 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї (ст.150 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що неповнолітня донька сторін - [PERSON], [INFO], проживає та після розірвання шлюбу проживатиме з позивачем за зустрічним позовом [PERSON] Згідно ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як роз'яснено в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно із ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 8 Закону України „Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно до ст. 185 Сімейного кодексу України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) Відповідно до ч. 2 ст. 185 Сімейного кодексу України, розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Відповідно до роз'яснень п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006 року № 3, звернуто увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 Сімейного кодексу України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються від дня пред'явлення позову. Суд враховуючи викладене, а також встановлені обставини в судовому засіданні, щодо місця роботи [PERSON] ( Управління зв'язку та інформатизації штабу Головного управління Національної гвардії України, на посаді старшого офіцера, м. Київ, вул. Народного ополчення, 9а), матеріального становища, також те, що зустрічні позовні вимоги відповідачем були визнані, приходить до висновку, що вимоги за зустрічним позовом підлягають задоволенню в повному обсязі та вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача на утримання дитини аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07 жовтня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття та додаткові витрати у розмірі 360 (триста шістдесят),00 грн. щомісячно. У відповідності до п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів на утримання дитини у межах суми платежу за один місяць. Суд також вважає необхідним стягнути з відповідача за зустрічним позовом на користь держави судові витрати в розмірі 487 грн. 20 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved