Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-28 00:00:00

02.04.2018 позивач звернулася до суду з позовом та просить суд встановити порядок користування автомобілем наступним чином: - у користування позивача виділити дні з понеділка по п'ятницю; - у користування відповідача - дні субота та неділя. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 08.08.2009 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 26.04.2016. Вказує, що під час шлюбу сторони придбали автомобіль марки «BMW 318», державний номер [NUMBER], 2000 року випуску. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 05.08.2016 було визнано за позивачем та відповідачем право власності по ? частині спірного автомобіля. Зазначає, що 12.09.2016 відповідач насильницьким шляхом відібрав у позивача автомобіль разом з ключами та технічним паспортом. Позивач посилається, що оскільки відповідач користується спірним автомобілем самостійно та не визнає права позивача, а тому остання змушена звернутися до суду за захистом своїх прав у спосіб , зазначений у позові, тобто шляхом встановлення відповідного порядку користування рухомим майном. Враховуючи вищенаведене, просила позов задовольнити з наведених вище підстав. 02.04.2018 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. 02.04.2018 судом направлено запити до відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в м. Києві та відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації. 18.05.2018 до суду надійшла інформація про зареєстроване місце проживання відповідача. Ухвалою суду від 21.05.2018 у справі відкрито спрощене позовне провадження. [PERSON] відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Згідно ч. 1 статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Частиною 1 статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 26.04.2016 (а.с.5-6) Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 05.08.2016 позов [PERSON] до [PERSON] про визнання майна об'єктом спільної сумісної власності, припинення права власності визнання права власності на майно та стягнення компенсації, задоволено частково. Визнано за [PERSON] право власності на ? частину автомобіля марки «BMW 318», державний номер [NUMBER], 2000 року випуску. Визнано за [PERSON] право власності на ? частину автомобіля марки «BMW 318», державний номер [NUMBER], 2000 року випуску (а.с.9-11). Вказане рішення набрало чинності та сторонами не оскаржувалося. Згідно ч.ч. 1, 4, 5 ст. 71 СК України вбачається, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Згідно роз'яснень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Таким чином, вимогами чинного законодавства встановлений спосіб поновлення порушених прав одного із подружжя щодо поділу майна придбаного у період шлюбу, у разі, якщо річ є неподільною. Виходячи зі спірних правовідносин, які склалися між сторонами вбачається, що спільне користування, як і виділ внатурі частки у спірному автомобілі є неможливим, оскільки дане рухоме майно є неподільним в силу ст. 183 ЦК України, а тому належним способом захисту порушених прав позивача є звернення до суду з позовом в порядку ст. 71 СК України та ст.365 ЦК України, а не визначення порядку користування спірним автомобілем. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України). Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст. 16 ЦК України. Способи захисту цивільних прав та інтересів, передбачених ст. 16 ЦК України не є вичерпними, тому суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги те, що між сторонами не досягнуто згоди щодо порядку здійснення права часткової власності на спірний автомобіль, тобто кожним по 1/2 його частки без пошкодження його цілісності, правові підстави для обраного позивачем способу захисту у вигляді визначення порядку користування автомобілем за відсутності підстав, з якими закон пов'язує можливість застосування судом вказаного способу захисту цивільних прав та інтересів, відсутні. За таких обставин, проаналізувавши заявлені вимоги, відповідність їх нормам матеріального права, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. Крім того, у зв'язку з відмовою у задоволенні позову, підстави для стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат в порядку ст.141 ЦПК України, відсутні.

Outcome: dismissed