Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-25 00:00:00

01.07.2014 року [PERSON] звернувся з позовом про визнання [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS], та стягнення сплаченого судового збору. Вимоги мотивовані тим, що 07.05.2014 року між [PERSON], яка діяла на підставі договору іпотеки від 18.09.2013 року, додаткової угоди про внесення змін до договору іпотеки від 23.12.2013 року та на підставі ст. 38 Закону України «Про іпотеку», [PERSON], [PERSON], [PERSON] та позивачем укладено договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS]. Право власності відповідачів на квартиру припинилось, в даному приміщенні вони не проживають, проте з реєстрації місця проживання відповідачі за вказаною адресою не зняті, що створює позивачу перешкоди у користуванні та розпорядженні своїм майном. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про розгляд справи повідомлялися в установленому порядку. В судове засідання 26.09.2014 року викликалися також через оголошення в пресі. Представник Святошинського районного відділу ГУ ДМС України в м. Києві в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, подав заяву про розгляд справи за їх відсутності. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд вирішив ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 07.05.2014 року між [PERSON], яка діє на підставі п. 6.2.1 договору іпотеки, посвідченого 18.09.2013 року приватним нотаріусом КМНО та додаткової угоди про внесення змін до договору іпотеки, посвідченого 23.12.2013 року приватним нотаріусом КМНО та статті 38 Закону України «Про іпотеку» (далі - іпотекодержатель), [PERSON], [PERSON], [PERSON] (власники майна), з однієї сторони, та з іншої сторони - [PERSON] (покупець) укладено договір купівлі - продажу квартири (а. с. 27 - 30). Відповідно до п. 1 якого іпотекодержатель передав у власність покупцю квартиру [ADDRESS]. Власникам майна вищевказана квартира належить на підставі договору дарування. Право розпорядження належить іпотекодержателю на підставі договору іпотеки (п. 2 договору). Договір посвідчений приватним нотаріусом КМНО, зареєстрований в реєстрі за №1844. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.05.2014 року, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], загальною площею 21,7 кв. м., житловою площею 11,3 кв. м. (а. с. 25-26 - копія витягу). Як вбачається з відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в м. Києва від 21.07.2014 року, [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровані в [ADDRESS] (а. с. 18 - 20). Встановлено, що відповідачі були власниками квартири [ADDRESS], у зв'язку із чим були в ній зареєстровані. Право власності на квартиру у них припинилося і вони в ній не проживають, проте з реєстрації місця проживання за вказаною адресою вони не знялися, що спонукало позивача на звернення до суду. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Між сторонами відсутні договірні зобов'язання щодо проживання [PERSON], [PERSON], [PERSON] у квартирі [ADDRESS]., останні не мають правових підстав для проживання в квартирі [PERSON]. Факт реєстрації відповідачів у квартирі, що є власністю позивача, створює останньому перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема, продажу або здачі квартири в оренду, оплати комунальних послуг в більшому розмірі. Як роз'яснено в пункті 34 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року N 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Отже, позивач має право вимагати визнання відповідачів (попередніх власників) таким, що втратили право користування житлом, внаслідок припинення права власності останніх на житлове приміщення. На підставі наведеного, суд вбачає підстави для задоволення позовних вимог про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS]. Згідно ст. 88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати у справі в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved