Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

У червні 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що з 17 липня 2010 року до 23 червня 2014 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] [INFO] від шлюбу з відповідачем у [PERSON] народився син [PERSON] Позивач стверджувала, що вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, на даний час син мешкає з нею та перебуває на повному її утриманні, [PERSON] регулярної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. З цих підстав позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 500,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні не заперечував проти стягнення з нього на користь позивача аліментів на утримання малолітнього [PERSON] у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. З матеріалів справи вбачається, що 17 липня 2010 року між [PERSON] і [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №920 (а.с.6). Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 23 червня 2014 року шлюб між сторонами справи було розірвано. Від шлюбу з [PERSON] у [PERSON] народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 16 квітня 2013 року (а.с.7). На даний час малолітній [PERSON] постійно мешкає з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами у справі не досягнуто. Дитина перебуває на утриманні матері, відповідач [PERSON] у добровільному порядку не надає регулярної матеріальної допомоги, достатньої для належного забезпечення потреб сина та його розвитку. За приписами ч.1 та ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №78-ХІІ, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч.1 ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно зі ст.184 СК України та роз'яснень, викладених у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", якщо платних аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. З аналізу наведеної законодавчої норми та роз'яснень Пленуму Верховного Суду України вбачається, що за заявою платника або одержувача суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, але таке визначення має відбутися тільки за умови, якщо вони доведуть наявність підстав для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, передбачених ч.1 ст.184 СК України, оскільки розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону, що в подальшому дає право на державну допомогу відповідно до ст.184 СК України. Судом встановлено, що [PERSON] працює на посаді інженера-проектанта ОПС у приватному підприємстві "Системи захисту", його посадовий оклад становить 1218,00 грн. (а.с.17). Зважаючи на те, що відповідач офіційно працевлаштований, має стабільний щомісячний дохід в грошовій формі, суд не знаходить підстав для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Ч.1 ст.182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Ч.2 цієї статті Кодексу визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу. [PERSON] є молодим працездатним чоловіком, інших дітей, окрім сина [PERSON], у нього немає. У судовому засіданні відповідачем не наведено доказів на підтвердження того, що на його утриманні перебувають непрацездатні батьки. Враховуючи обставини, викладені у ч.1 ст.182 СК України, та те, що матір, на утриманні якої перебуває малолітній [PERSON], не працює (перебуває у відпустці по догляду за сином до досягнення ним трьохрічного віку), суд приходить до висновку про те, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] має становити 1/3 частину всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки, на думку суду, саме такий розмір щомісячного грошового забезпечення є необхідним та достатнім для забезпечення потреб дитини, її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. З огляду на розмір доходів відповідача, суд вважає, що стягнення з нього аліментів у меншому розмірі не зможе у повній мірі забезпечити рівень життя малолітнього [PERSON], необхідний для його фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Відповідно до норми ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Позивачем пред'явлено позов 03 червня 2014 року. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03 червня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: partial