Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-05 00:00:00

Прокурор м. Жовті Води звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовною заявою в інтересах неповнолітнього [PERSON], де просить визнати нікчемним договорів купівлі продажу квартири за адресою [ADDRESS], що укладений 24 червня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] і посвідчений державним нотаріусом Жовтоводської державної нотаріальної контори [PERSON] Свої вимоги прокурор обґрунтував тим, що 24 червня 2006 року між [PERSON] та відповідачем укладено зазначений догорів. Однак, на момент його посвідчення у проданій квартирі був зареєстрований також неповнолітній [PERSON]. У подальшому, [PERSON] звернувся до Жовтоводської міської ради із заявою про надання дозволу на перепланування квартир № 72, № 73 за адресою вулиця Будьонного, 20, місто Жовті Води і 27 листопада 2008 року отримав відповідне дозвільне рішення, при цьому чотирьохкімнатній квартирі присвоєно № 72. 31 січня 2011 року [PERSON] помер. Однак, договір купівлі-продажу квартири, стороною якого являвся останній, укладений без встановленого законодавством порядку, а саме без дозволу органу опіки і піклування на відчуження майна, право користування яким належало неповнолітньому [PERSON] Прокурор у судовому засіданні, як і безпосереднього позивач, що на даний час досяг повноліття, позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити, посилаючись на обґрунтування позову. Представник відповідача адвокат [PERSON], у судовому засіданні, що проводилось раніше, позовні вимоги не визнали і заперечувала проти їх задоволення. При цьому, пояснила, що квартира за адресою [ADDRESS], придбана [PERSON] у законний спосіб. Так, 24 червня 2006 року між останнім та [PERSON] укладено догорів купівлі-продажу квартири, що посвідчений державним нотаріусом Жовтоводської державної нотаріальної контори. При цьому, нотаріусом перевірялись усі обставини, що могли б чинити перепони для посвідчення угоди. Таким чином відповідач став законним набувачем даного майна. У подальшому він став розпоряджатись, користуючись своїми правами як власник. При цьому, отримавши необхідні дозвільні документи [PERSON] здійснено перепланування і обєднана зазначеної квартири № 73 із квартирою №72 з присвоєнням перепланованій чотирикімнатній квартирі № 72. За таких обставин вважає, що відповідач є добросовісним набувачем і просить у задоволені позову відмовити. При цьому, зазначила, що неповнолітній [PERSON] постійно проживав із матірю за місцем реєстрації останньої, тому його права не порушені зазначеним правочином. Третя особа [PERSON] позовні вимоги підтримала, наполягаючи на їх задоволені. При цьому, зазначили, що квартира за адресою [ADDRESS], продана відповідачу її колишнім чоловіком, незважаючи на те що за вказаною адресою був зареєстрований і мав право проживати їх неповнолітній син [PERSON]. Також вказала, дійсно з часу розлучення між нею та [PERSON] неповнолітній (на той час) [PERSON] проживав із нею постійно за іншою адресою. За місцем реєстрації син не проживав лише у звязку із малолітством і відсутністю у квартирі умов для проживання. Представник третьої особи органу опіки та піклування Жовтоводської міської ради [PERSON] також вважав за необхідне позовні вимоги задовольнити, оскільки посвідченим 24 червня 2006 року державним нотаріусом Жовтоводської державної нотаріальної контори договором купівлі-продажу квартири № 73 за адресою Дніпропетровська область, місто Жовті Води, вулиця Будьонного, 20, порушуються права неповнолітнього на той час [PERSON] При цьому, орган опіки і піклування, під час укладення зазначеної угоди відповідного дозволу на відчуження майна, право користування яким належало неповнолітньому не давав. Третя особа [PERSON] заперечила проти задоволення позову, зазначивши що квартира за адресою [ADDRESS], придбана її чоловіком 24 червня 2006 року шляхом укладення договору купівлі-продажу. Даний договір посвідчений державним нотаріусом Жовтоводської державної нотаріальної контори. Під час укладання даної угоди їм із чоловіком було відомо, що продавець квартири має неповнолітню дитину, яка мешкає за іншою адресою разом із матір»ю і житлом забезпечена. Вже після укладення угоди стало відомо, що [PERSON] зареєстрований у придбаній її чоловіком (за їх спільні кошти) квартирі, при цьому, продавець [PERSON] запевняв, що вирішить питання про зняття з реєстраційного обліку неповнолітнього сина. У подальшому, вони разом із чоловіком [PERSON] стала користуватись даним житловим приміщенням, отримавши необхідні дозвільні документи здійснено перепланування квартири, обєднавши її із квартирою № 72 з присвоєнням перепланованій чотирикімнатній квартирі № 72. За таких обставин вважає, що відповідач є добросовісним набувачем і просить у задоволені позову відмовити. Третя особа державний нотаріус Жовтоводської державної нотаріальної контори [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що дійсно ним посвідчений 24 червня 2006 року договір купівлі-продажу квартири №73 за адресою Дніпропетровська область, місто Жовті Води, вулиця Будьонного, 20. При цьому, він не памятає чи вимагав довідку про склад сім»ї і осіб, що були прописані у вказаному приміщенні. За даною адресою ніхто не проживав, оскільки за паспортними даними [PERSON] був зареєстрований за іншою адресою, а неповнолітні діти не могли бути прописані в квартирі, так як мають бути зареєстровані за місцем реєстрації батьків. Зазначив, що продавець під час укладення договору надав рішення про розірвання шлюбу, при цьому дане майно не являлось спільним майном подружжя, оскільки отримано [PERSON] у дар. Останній зауважував, що права дитини не порушуються, оскільки неповнолітній син проживає і зареєстрований із своєю матірю. Таким чином, він при вчиненні нотаріальних дій був впевнений у забезпечені прав дитини. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, третіх осіб, думку прокурора, повно, всебічно та обєктивно дослідивши матеріали справи вважає, позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні ним правовідносини. [PERSON] з 30 липня 1994 року перебував у шлюбі із [PERSON], що розірваний 06 липня 2000 року (а.с. 27, 28, 29). Під час шлюбу, а саме 27 квітня 1995 року у них народився син [PERSON], батьками якого являються дані особи, згідно свідоцтва про народження (а.с. 30). 15 листопада 1994 року [PERSON] його матірю [PERSON] подарована квартира за адресою [ADDRESS], загальною площею 36,2 кв.м.., про що свідчить відповідний договір, витяг з реєстру прав власності (а.с. 11, 12). При цьому, [PERSON] 28 вересня 1995 року зареєстрував за даною адресою сина [PERSON], що підтверджується відповідними довідками ЖРЕД № 1, інформацією Жовтоводського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області, карткою Форми Б (а.с. 32-38). У подальшому [PERSON] звертався до суду із позовною заявою, прагнучи визнати свого малолітнього сина таким, що втратив право користуватись зазначеним житловим приміщенням. Однак, рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 24 серпня 2004 року у задоволені позовних вимог [PERSON] до [PERSON], третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Жовтоводської міської ради про визнання малолітнього [PERSON] особою утратившою право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS] залишено без задоволення. При цьому, у рішенні суду зазначено, що неповнолітній вимушено, в силу малолітства, а також у звязку із тим, що квартира є однокімнатною, площею меншою за норму встановлену законодавчо, мешкає поза місцем реєстрації (а.с. 39-40). Дане рішення суду залишено змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2004 року (а.с. 41-42). 24 червня 2006 року [PERSON], згідно договору купівлі-продажу квартири, посвідченого державним нотаріусом Жовтоводської державної нотаріальної контори і зареєстрованого в реєстрі за № 1887, продав зазначену квартиру відповідачу [PERSON], за що останнім сплачено продавцеві 5300 гривен. При цьому, у п.5 даної угоди оговорено, що внаслідок продажу квартири не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб, в тому числі неповнолітніх, малолітніх, непрацездатних дітей (а.с. 6,7). Однак, під час посвідчення угоди нотаріусом не були належним чином перевірені дані щодо реєстрації за адресою [ADDRESS], третіх осіб, у тому числі неповнолітніх дітей. \~\~Так, під час укладення договору нотаріусом витребовувались і перевірялись документи, а саме: договір дарування квартири, посвідчений 15.11.1994 року державним нотаріусом Жовтоводської державної нотаріальної контори, витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно, заява [PERSON], витяги з Державного реєстру обтяжень нерухомого майна, з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, довідка з Єдиного реєстру заборон. Наявність осіб зареєстрованих за адресою [INFO], перевірялась нотаріусом лише шляхом перевірки паспортних даних продавця, де містилась вказівка про зняття з реєстрації. При цьому, неповнолітній [PERSON] залишався зареєстрованим за вказаною адресою, хоч батько дитини-продавець запевняв покупця, що дитина забезпечена житлом і зніме сина з реєстраційного обліку. У подальшому [PERSON], отримавши правовстановлюючі документи на дане житлове приміщення, звернувся до виконавчого комітету Жовтоводської міської ради із заявою про надання дозволу на перепланування власних квартир № 72 та № 73 по вулиці Будьонного, № 20, шляхом обєднання їх в одну квартиру (а.с.18). Рішенням № 710 від 27 листопада 2008 року виконавчого комітету Жовтоводської міської ради відповідачу надано дозвіл на відповідне перепланування, згідно ескізного проекту і чотирьохкімнатній квартирі присвоєно № 72 (а.с. 17,18, 19-21, 22-23,24). Відповідні роботи проведені. 31 січня 2010 року [PERSON], що являвся продавцем квартири, помер. На даний час [PERSON]Р досяг повноліття і 21 серпня 2012 року знятий з реєстрації місця проживання за адресою [INFO], у звязку із продовженням навчання у навчальному закладі, що знаходиться у іншому населеному пункті (а.с. 127, 128). Прокурор звернувся із даним позовом в інтересах неповнолітнього [PERSON] до суду, вважаючи договір нікчемним, у звязку із недодержанням в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частиною першою третьою, пятою та шостою статті 203 ЦК України і на підставі ч.1 ст. 224 ЦК України. Статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батьки та особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки та піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовитися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.\~\~\~\~ Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, як зазначено у частині 6\~статті 203 ЦК України, у протилежному випадку такий правочин є нікчемним.\~\~ За змістом\~ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Частиною 1\~статті 224 ЦК Українивстановлено, що правочин, вчинений без дозволу органів опіки та піклування є нікчемним. При цьому, на вимогу заінтересованої особи такий правочин може бути визнаний дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідає інтересам неповнолітньої особи, тобто привів до покращення майнового стану такої особи, або вчинений з метою запобігання погіршенню його майнового стану. Під час посвідчення державним нотаріусом Жовтоводської державної нотаріальної контори 24 червня 2006 року договору купівлі-продажу квартири за адресою[ADDRESS], зазначені вимоги закону не дотримані. Так, дозвіл органу опіки та піклування Жовтоводської міської ради на продаж квартири, що являлась місцем реєстрації неповнолітнього [PERSON] і де він мав право проживати, користуючись зазначеним майном, не надавався. Даний факт підтверджений також перевіркою проведеною Дніпропропетровським обласним управлінням юстиції (а.с. 92-93) Відповідно до ч. 3\~ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоровя тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном). Однак, за твердженнями як третьої особи [PERSON] так і позивача, останній не міг в силу малолітства проживати у [INFO], до того ж площа квартири і проживання там інших осіб позбавляли б дитину належного розвитку. За таких обставин, неповнолітня дитина після розлучення батьків проживала за місцем реєстрації матері. Із вказаного свідчить, що під час укладання договору купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] були порушені права малолітньої дитини, а саме: не отримано дозвіл органу опіки та піклування на укладення відповідного договору. Пунктом 8\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»\~роз'яснено, що відповідно до частини першої\~статті 215 ЦК\~підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. При цьому, як роз'яснено у п. 5\~даної Постанови, відповідно до статей\~215\~та\~216\~\~ЦК України\~суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Таким чином, звернення до суду із позовом щодо визнання договору нікчемним відповідає видав захисту порушених прав неповнолітньої особи. \~\~\~\~\~ \~Відповідно до ст. 3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, ратифікованої\~постановою Верховної [PERSON] України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Враховуючи все вище наведене, суд вважає, що договір купівлі продажу квартири є нікчемним, з підстав передбачених\~ст. 224 ЦК України, оскільки укладений без дозволу органу опіки та піклування \~\~\~\~\~ \~При цьому, суд приймає до уваги те, що батько позивача, що здійснив продаж квартири без дозволу органу опіки і піклування, помер, а покупцем квартири є відповідач. До того ж, квартира придбана останнім за згоди третьої особи [PERSON], що разом із [PERSON] зареєстровані за вказаною адресою. Однак, суд не може прийняти доводи представника відповідача і третьої особи [PERSON], що [PERSON] є добросовісним набувачем, як на підставі для відмови у задоволенні позовних вимог. Так, за змістом ст. 388 ЦК України добросовісним вважається придбання майна не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права його відчужувати. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикація). Оскільки квартира № 73 за адресою Дніпропетровська область, місто Жовті Води, вулиця Будьонного, 20, придбана [PERSON] у [PERSON], що являвся власником майна, відповідач не може вважатись добросовісним набувачем. Також позивачем не заявляються вимоги про реституцію, відтак суд не приймає доводи представника відповідача та третьої особи [PERSON], щодо неможливості повернення відповідачем майна, придбаного у результаті укладення правочину, у звязку із здійсненням перепланування квартири. Згідно ст.ст.\~81,88 ЦПК України\~судові витрати у розмірі 107,30\~\~грн. належить віднести на рахунок відповідача.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ На підставі викладеного і ст.ст.15,\~16,\~88, 203,\~215,\~224 ЦК України,\~Закону України "Про охорону дитинства", Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей",\~\~

Outcome: approved