Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-27 00:00:00

01 листопада 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] на його користь моральну шкоду, завдану вчиненням відповідачем адміністративного правопорушення, у розмірі 50000грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 24 липня 2016 року [PERSON], знаходячись на курорті «Картранка» Татарбунарського району Одеської області неподалік від бази відпочинку «Лебідь», керуючи автомобілем ГАЗ-53, перекрив рух автомобілю МАЗ, яким керував тесть позивача, відірвав бокове дзеркало та ним розбив бокове скло зазначеного автомобіля зі сторони водія, за що постановою Татарбунарського районного суду Одеської області від 24 липня 2016року був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.173 КУпАП. Зазначив також, що під час цих подій в салоні автомобіля МАЗ знаходився малолітній син позивача [PERSON], [INFO], якому уламками розбитого [PERSON] скла було спричинено легкі тілесні ушкодження. Посилаючись на те, що щоденні спогади про зазначені події, а також думки про можливі невідворотні наслідки дій відповідача у разі потрапляння уламків розбитого скла в очі чотирирічної дитини, можливе розрізання вени на шиї та інші травми, призвели до порушення звичного укладу життя [PERSON], виникнення тривоги за здоровя та життя сина, у звязку з чим у [PERSON] виникають негативні переживання, емоційна напруга, нервозність та, як наслідок, порушення сну та неприємні сновидіння, вважав, що є підстави для стягнення з відповідача відшкодування завданої моральної шкоди у згаданому вище розмірі. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Позивач зазначив, що напередодні подій між його тестем та [PERSON] була конфліктна ситуація, і відповідач 24.07.2016 року вирішив зясувати стосунки з тестем на дорозі, розбивши скло кабіни вантажівки, де сидів поруч із водієм син [PERSON] Зазначив також, що безпосередньо на місці пригоди не був, дізнався про вчинене [PERSON] від дружини, після чого одразу звернувся з дитиною до лікарні та в поліцію. Вказав, що відповідач жодної допомоги на місці не надавав та в подальшому завдану моральну шкоду не відшкодовував. Представник відповідача позовні вимоги визнав частково. Зазначив, що 24.07.2016 року [PERSON] дійсно створив конфліктну ситуацію, вирішуючи стосунки з тестем позивача, за що був притягнутий до відповідальності судом. Між тим, розбиваючи скло в кабіні, дитину не бачив, про те, що син позивача там знаходився, дізнався вже в подальшому з матеріалів справи про адміністративне правопорушення та не мав жодного наміру шкодити його здоровю. Зазначив також, що немає доказів на підтвердження факту звернення [PERSON] до лікарні, що свідчить про значне перебільшення серйозності травм дитини. Посилаючись на те, що розмір відшкодування, на якому наполягає [PERSON] не відповідає засадам розумності, доказів на підтвердження зміни звичного укладу життя позивача, його страждань, звернення до лікарів за допомогою, тощо немає, представник відповідача вважав, що [PERSON] за рахунок цієї справи бажає необґрунтовано збагатитися, і тому справедливим буде відшкодування шкоди не більше 1000 грн. Заслухавши пояснення позивача та представників сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши наявні письмові докази, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. З матеріалів справи вбачається, що постановою судді Татарбунарського районного суду Одеської області від 28 липня 2016року у справі №515/1201/16-п, яка набрала чинності 09.08.2016року, [PERSON], 13.10.1960року народження, визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП (дрібне хуліганство) та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 51 грн. (а.с.5). Зі змісту згаданого судового рішення слідує, що відповідача притягнуто до відповідальності за те, що 24.07.2016 року о 10 годині 30 хвилин він, знаходячись на курорті «Катранка» Лиманської сільської ради Тататбунарського району Одеської області, неподалік від бази відпочинку «Лебідь», керуючи автомобілем ГАЗ-53, перекрив рух автомобілю МАЗ та розбив дзеркало і бокове скло на автомобілі, крім того наніс тілесні ушкодження малолітньому [PERSON], [INFO]. З висновків лікаря судово-медичного експерта [PERSON], відображених в акті судово-медичного дослідження (обстеження) №171 від 25.07.2016року, вбачається , що у малолітнього [PERSON], 14.07.2012року народження, виявлені тілесні ушкодження у вигляді саден на внутрішній третині лівої надбрівної дуги і на спинці носа зліва та різаної рани на зовнішній поверхні нижньої третини лівого передпліччя. Зазначені тілесні ушкодження заподіяні дією гострих предметів, можливо уламками скла, заподіяні за 1-2 доби до моменту обстеження, могли бути утворені 24.07.2016року та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень (а.с.46). В судовому засіданні встановлено, що малолітній [PERSON], [INFO], є сином позивача, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЖД№319904, виданим 10.08.2012року виконавчим комітетом Лиманської сільської ради Татарбунарського району Одеської області (а.с.7). Судом також встановлено, що [PERSON] працює на посаді водія в ПАТ «Пересувна механізована колона-15 «Дунайводбуд», а також отримує дохід у фермерському господарстві «Косюрка Михайло Васильович», який протягом IV кварталу 2015 року ІІІ кварталу 2016 року, сукупно склав 33275грн.17коп. (а.с.47). Вирішуючи цивільно-правовий спір, що виник між сторонами з деліктних відносин, суд виходить з такого. Відповідно до ч.1 ст.15 Цивільного кодексу (далі ЦК) України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, згідно з п.9 ч.2 ст.16 ЦК України, є відшкодування моральної (немайнової) шкоди. За змістом ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, відповідно до ч.2 ст.23 ЦК України, полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Відповідно до ч.3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Отже, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Вказаної правової позиції дотримується, зокрема, Верховний Суд України у п.5 постанови Пленуму від 31.01.1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». З урахуванням того, що вина відповідача та протиправність його дій встановлені у судовому рішенні, що набрало законної сили, суд вважає, що завдана позивачу моральна шкода, яка полягала у фізичному болю, душевних стражданнях, порушенні звичного укладу життя, повязаних з необхідністю лікування та додаткового піклування за своїм малолітнім сином, підлягає відшкодуванню. Разом з тим, суду не надані докази, що обєктивно свідчили б про істотність заподіяної позивачу моральної шкоди і настання внаслідок протиправних дій відповідача суттєвих негативних наслідків для його психологічного та фізичного стану. Виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи характер і обсяг страждань, яких зазнав [PERSON] у звязку із вчиненням правопорушення відносно його сина, зважаючи на те, що сукупний річний дохід відповідача не перебільшує 2/3 розміру вимог позивача, суд доходить висновку про те, що відшкодування моральної шкоди у розмірі 50000 грн. є надмірним та вважає обґрунтованим визначення відшкодування заподіяної [PERSON] шкоди у розмірі 2000 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого. Відповідно до ст.79 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Частиною 1 ст. 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Судом встановлено, що при подачі позову, позивач сплатив судовий збір у розмірі 551грн. 20коп.(а.с.1). Докази на підтвердження понесення позивачем інших витрат в матеріалах справи відсутні. З урахуванням викладеного, з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог за подання до суду позовної вимоги майнового характеру з ціною позову 50000 грн. у розмірі 22грн.05коп. (2000/500000х551,20). З огляду на викладене,

Outcome: partial