Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що на відповідно до укладеного договору від 27.01.2014 року з органом доходів і зборів про добровільну участь у системі загальнообовязкового державного соціального страхування, строком дії до 26.01.2015 року на підставі заяви про взяття на облік як страхувальника, поданої до Криворізької міжрайонної дирекції Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та у порядку ст. 47 Закону № 2240, фізична особа [PERSON] набула право на соціальні послуги, в тому числі на отримання санітарно-курортного лікування в спеціалізованих оздоровчих закладах у межах асигнувань установлених бюджетом Фонду на зазначені цілі та в порядку і на умовах визначених правлінням Фонду. На підставі п.п. 4.3, 4.5 розділу 4 Порядку отримання застрахованими особами і членами їх сімей санаторно-курортного лікування, що сплачується за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності затвердженого Постановою правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності 25.02.2009 року № 12 фізична особа [PERSON]І у жовтні 2014 року отримала путівку № 381228 за рахунок коштів Фонду на суму 5817,00 терміном заїзду з 10.11.2014 року при цьому перерахувала грошові кошти в розмірі 20 % її вартості на суму 1163,40 гривень на транзитний рахунок органу Фонду, а саме Криворізької МрВД. Разом з тим, з 01.11.2014 року з підстав дострокового розірвання Договору № 59, відповідач втратила статус застрахованої особи у розумінні ст. 2 Закону України № 2240, а відповідно і право на отримання соціальних пільг. Про факт припинення дії Договору № 59 на момент використання отриманої путівки з рахунок коштів Фонду, відповідач не повідомила, грошові кошти на суму 4653,60 гривень в добровільному порядку на вимогу Криворізької МрВД станом на 14.02.2015 року не повернула у звязку з чим, позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] грошові кошти у розмірі 4653,60 гривень. У судове\~\~засідання сторони не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені, надали заяви про продовження розгляду справи за їх відсутності, представник позивача [PERSON] на позовних вимогах наполягала, відповідач [PERSON] проти позовних вимог заперечувала ( а.с. 61-62 заяви ). Будучи присутньою в судовому засіданні 14.04.2016 року, представник позивача [PERSON] на позовних вимогах наполягала, та посилаючись на те, що на час отриманої путівки за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової працездатності, відповідач не повідомила Фонду те, що вона з 01.11.2014 року з підстав дострокового розірвання Договору № 59, втратила статус застрахованої особи у розумінні ст. 2 Закону України № 2240, а відповідно і право на отримання соціальних пільг. Просила суд стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 4653,60 гривень. Відповідач [PERSON], будучи присутньою в судовому засіданні 14.04.2016 року, проти позову заперечувала та посилаючись на те, що нею дійсно було припинено підприємницьку діяльність з 24.10.2014 року, 27.10.2014 року була подана декларація платника єдиного податку (ліквідація єдиного податку), все це було внесено до реєстру і якби працівники Фонду перевірили, вони б їй розяснили те, що вона втратила право на отримання санаторно-курортної путівки за рахунок Фонду і вона б відмовилася від її отримання, однак працівники Фонду цього не зробили, крім того нею сплачено Єдиний податок за 12 місяців 2014 року, тому на її думку позивач не має права вимагати з неї вказані в позові кошти, просила в задоволені позову відмовити. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно ч.2\~ст. 197 ЦПК України\~\~розгляд справи проводиться без здійснення фіксування процесу за допомогою звукозаписувального засобу. Дослідивши наявні у справі докази, прийнявши до уваги пояснення сторін в судовому засіданні 14.04.2016 року, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. У відповідності до частини 1\~статті 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування з тимчасової втрати працездатності та витратам, зумовленими похованням» від 18.01.2001 року № 2240\~(надалі Закон № 2240) який втратив чинність з 01.01.2015 року у зв'язку з набуттям чинності\~загальнообовязкове, викладеного у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообовязкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» від 28.12.2014 року, з метою забезпечення відновлення здоров'я застрахована особа та члени її сім'ї (а також особа, яка навчається у вищому навчальному закладі) мали право на отримання санаторно-курортного лікування (оздоровлення в спеціалізованих оздоровчих закладах (в тому числі дитячих) у межах асигнувань, установлених бюджетом Фонду на зазначені цілі, та в порядку і на умовах, визначених правлінням Фонду. Пунктом 4.5 розділу 4 «Порядку отримання застрахованими особами і членами їх сімей санаторно-курортного лікування, що сплачується за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності», затвердженого Постановою правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності 25.02.2009 року № 12 (надалі\~Порядок № 12), передбачено виділення застрахованій особі путівки в двомісний номер з частковою оплатою в розмірі 20 відсотків її вартості на підставі рішення комісії (уповноваженого) із соціального страхування. 27.01.2014 року [PERSON] уклала договір № 59 з Криворізькою центральною обєднаною державною податковою інспекцією ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування у зв'язку із тимчасовою втратою працездатності та витратами зумовленими похованням зі строком дії до 26.01.2015 року (а.с. 5-7 копія договору, копія заяви). Судом встановлено, що у відповідності до наведених вище норм законодавства України та на підставі наказу від 27.10.2014 року [PERSON] як застрахованій особі на добровільних засадах було виділено путівку № 381228 терміном заїзду з 11.11.2014 року вартістю 5817,00 грн., з частковою оплатою в розмірі 20 % її вартості (а.с.9, 10 - копія наказу, копія накладної). Відповідно до квитанції від 27.10.2014 року № 6721/з7 відповідач [PERSON] оплатила 20 % вартості путівки у розмірі 1163,40 гривень (а.с. 8- копія квитанції). Відповідно до листа Міністерства доходів і зборів України, 27.10.2014 року відповідно до отриманої інформації від державного реєстратора щодо припинення ФОП [PERSON] підприємницької діяльності, стан платника було змінено з "0" - платник податків за основним місцем обліку на "11" - припинено, але не знято з обліку. На підставі визначеного дію договору припинено з 01.11.2014 року (а.с. 11- копія листа). Пунктом 6.4. Порядку № 12 та статтею 32 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування з тимчасової втрати працездатності та витратам, зумовленими похованням» передбачена відповідальність застрахованої особи за незаконне одержання з її вини соціальної послуги.\~\~\~\~ Правовідносини між сторонами виникли у період чинності Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування з тимчасової втрати працездатності та витратам, зумовленими похованням». Санаторно-курортна путівка відповідачеві [PERSON] була видана відповідно до вимог як\~Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування з тимчасової втрати працездатності та витратами, зумовленими похованням» від 18 січня 2001 року №2240, так і затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності №12 від 25 лютого 2009 року «Порядку отримання застрахованими особами і членами їх сімей санаторно-курортного лікування, що сплачується за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності», тобто в установленому актом цивільного законодавства порядку. Згідно положень\~стаття 32 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування з тимчасової втрати працездатності та витратами, зумовленими похованням» від 18 січня 2001 року №2240\~\~\~застрахована особа несе відповідно до закону відповідальність за незаконне одержання з її вини (підроблення, виправлення в документах, подання недостовірних відомостей тощо) матеріального забезпечення та соціальних послуг за цим Законом. Аналогічні положення передбачені і п.6.4 Порядку отримання застрахованими особами і членами їх сімей санаторно-курортного лікування, що сплачується за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. Загальні підстави для виникнення зобов'язань у звязку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами\~глави 83 ЦК України. Стаття 1212 ЦК України\~регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Відповідно до ч.1-ч.2 ст.1212\~ЦК України\~особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно набуте, згодом відпала Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у звязку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених\~статтею 11 ЦК України). Об'єктивними умовами виникнення зобовязань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом\~статті 1212 ЦК України\~безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту, тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обовязків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч.2 ст. 11 ЦК України. Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна,\~статтю 1212 ЦК України\~можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. \~\~З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та законними і такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved