Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

У листопаді 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», в якому просить стягнути з відповідача на свою користь 500000,00 грн. в рахунок відшкодування за завдану моральну шкоду. Позов обґрунтовано тим, що 09.07.2020 року під час роботи у відповідача з позивачем стався нещасний випадок, в результаті якого отримав тілесні ушкодження. За висновком МСЕК від 02.11.2020 року позивача визнано інвалідом другої групи та встановлено 70% втрати працездатності. Нещасний випадок стався не з вини позивача. Моральну шкоду позивач оцінює у 500000,00 грн. Ухвалою від 25 листопада 2020 року провадження у справі відкрито, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін. 12 січня 2021 року суд постановив ухвалу, якою вирішив розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав суду усні пояснення, які відповідають змісту позовної заяви. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Згідно відзиву на позовну заяву від 23.12.2020 року просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, обґрунтовуючи це тим, що у справі відсутні докази, які підтверджують зміни у позивача психічного стану, а тому підстав заподіяння моральної шкоди позивачеві немає. Також, позивач не надав розрахунку ціни позову. 03.11.2020 року позивач написав заяву про відсутність претензій до відповідача в частині компенсації йому моральної шкоди. Крім того, відповідачем було перераховано позивачу моральну шкоду на загальну суму 24435,00 грн та оплачено листки тимчасової непрацездатності в пільговому порядку на суму - 12524,13 грн. У відповіді на відзив від 13 січня 2021 року, позивач зазначив, що наявність моральної шкоди вправі встановити суд на підставі наданих йому доказів, котрими доводиться її наявність. Позивач, після встановлення йому втрати професійної працездатності підписував декілька документів, та позивач міг механічно підписати й «Заяву», що начебто відсутні фізичні та душевні страждання. Заслухавши пояснення сторін, ознайомившись з письмовими доказами, повно та всебічно дослідивши усі обставини справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.ч. 1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК). Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Судом встановлено, що 09.07.2020 року з [PERSON] , працюючого на той час гірничомонтажником підземним дільниці монтажно-демонтажних робіт, стався нещасний випадок в 1041-ій розрізній печі шахти «Західно-Донбаська» ВСП «Шахтоуправління Тернівське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», що підтверджується актом спеціального розслідування нещасного випадку форми Н-1/П від 30.07.2020 року. Згідно копії виписного епікризу КНП «МКЛ № 16» ДМР, позивач має діагноз: травматичні ампутації 2-5 променів з дефектом кісток зап?ястя, рвано-розчавлена рана лівої кисті з суб та декомпенсованим порушенням периферійного кровообігу, забиті рани та ссадна лівого плеча та передпліччя. За наказом 3212.1 від 05.11.2020 року, позивача звільнено з роботи у зв`язку із виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я відповідно до п. 2 ст.40 КЗпП України і переведенням на другу групу інвалідності, що підтверджується копією трудової книжки [NUMBER] . Згідно зі статтею 153 КЗпП України на всіх підприємствах установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесі, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовується працівником, а також, санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів з питань охорони праці. Відповідно до статті 173 КЗпП України, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України "Про охорону праці" роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці, відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Частиною 3 ст. 13 Закону України "Про охорону праці" передбачено, що роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Частинами 3 та 4 статті 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Як вбачається з копії акту спеціального форми Н-1/П від 30.07.2020 року, нещасний випадок із позивачем стався не з його вини. Основними причинами є: організаційна, порушення технологічного процесу. Суд критично ставиться до доводів представника відповідача щодо складення позивачем заяви про відсутність моральної шкоди, оскільки докази, які містяться в матеріалах справи підтверджують її наявність. Перерахування відповідачем матеріальної допомоги позивачу, не може бути враховано як відшкодування моральної шкоди, оскільки по випискам має конкретний вид нарахування МДзаЗаявою, тобто матеріальна допомога за заявою позивача. Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів в обґрунтування перерахування позивачу коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди. Доводи наведені відпоідачем нем спростовують наявності моральної шкоди позивачу, отриманої внаслідок каліцтва, що викликало зміну умов життя та моральні страждання. За висновком МСЕК від 02.11.2020 року позивача визнано інвалідом другої групи та встановлено 70% втрати працездатності. Враховуючи, що каліцтво позивачу заподіяно у зв`язку із порушенням відповідачем вимог щодо безпеки праці, суд виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає, що розмір моральної шкоди має становити 70000,00 грн, а позов підлягає задоволенню в межах даної суми. Оскільки позивача, у відповідності до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», звільнено від сплати судового збору за подання позовної заяви, належна сума - 700 грн підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial