Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-30 00:00:00

У жовтні 2016 року позивач до Орджонікідзевського міського суду із вищевказаним позовом та просить суд усунути їй перешкоди у користуванні житловим будинком №17 з надвірними спорудами по вул. Чкалова в м. Покров Дніпропетровської області шляхом визнання [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування ним, мотивуючи свої вимоги наступним. Позивачу на підставі права власності належить житловий будинок №17 з надвірними спорудами по вул. Чкалова в м. Покров Дніпропетровської області. У 2006 році до позивача звернулась донька [PERSON] з проханням тимчасово зареєструвати її та її сина [PERSON] у належному їй будинку. 06.04.2006 року позивач дала свою згоду та зареєструвала у належному їй будинку свою доньку та її сина, який є онуком позивача. 11.01.2007 року донька позивача самостійно знялась з реєстрації. Онук позивача [PERSON] протягом усього часу з моменту реєстрації і до теперішнього часу зареєстрований у будинку який належить позивача ,але жодного дня не проживав та не з'являвся за місцем своєї реєстрації. Оскільки відповідач зареєстрований у будинку позивача та не бажає добровільно знятись з реєстрації, позивач змушена сплачувати за нього всі комунальні платежі, що негативно впливає на її матеріальне становище. Тому позивач була змушена звернусь із даним позовом до суду. Позивач у судове засідання не з'явилась, але надала суду письмову заяву згідно якої просить суд розгляну справу без її участі, позовні вимоги підтримає у повному обсязі та у разі повторної неявки відповідача проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, але надав суду письмову заяву згідно якої просить суд розглянути справу за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідив матеріали справи і оцінив їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги обґрунтовані, знайшли своє підтвердження та підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. Відповідно до\~ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених\~ст. 61 ЦПК України, відповідно до\~ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Судом встановлено, що позивачу на праві власності на підставі договору купівлі - продажу від 25.02.1998 року належить житловий будинок №17 з надвірними спорудами по вул. Чкалова в м. Покров Дніпропетровської області. У 2006 році до позивача звернулась її донька [PERSON] з проханням тимчасово зареєструвати її та її сина, онука позивача [PERSON] у належному позивачу житловому будинку. 06.04.2006 року позивач надала свою згоду і зареєструвала у належному їй будинку доньку [PERSON] та онука [PERSON] 11.01.2007 року донька позивача [PERSON] самостійно знялась з реєстрації. Але відповідач до теперішнього часу самостійно знятися з реєстрації не бажає. У зв'язку з чим позивач змушений сплачувати за нього всі комунальні платежі та у зв'язку з чим позивач не може отримати субсидію. Факт того, що відповідач значиться лише зареєстрованим у будинку позивача, але не проживає з моменту реєстрації, а саме з 2006 року, підтверджений актом голови квартального комітету №7 від 18.10.2016 року. На підставі\~ст. 72 ЖК України\~суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. Статтею 150 ЖК України\~визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей. Статтею 41 Конституції України\~та ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97р. відповідно до\~Закону N 475/97-ВР від 17.07.97р. "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції"\~закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1\~статті 319 ЦК України\~передбачено право власника володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном на власний розсуд. Відповідно до \~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право. При вирішенні даного спору суд також зважає на те, що відповідно до\~ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні"\~зняття з реєстрації місця проживання здійснюється відповідним уповноваженим органом з реєстрації на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням.\~\~\~ Враховуючи вищезазначені обставини, суд приходить до переконання, що відповідач може бути визнаний таким, що втратив право користування житлом, в зв'язку з чим, вимоги позивача підлягають задоволенню. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.1\~ст. 88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати.\~\~\~

Outcome: approved