Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-19 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. Позивачка [PERSON] , звернулась в суд із позовною заявою про визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням до відповідачів [PERSON] , [PERSON] Просить визнати [PERSON] , [PERSON] , такими, що втратили право на користування житловим будинком в [ADDRESS] . Свої позовні вимоги обґрунтували наступним. Вона є власником житлового будинку, який розташований в [ADDRESS] . У житловому будинку, зареєстрована її дочка [PERSON] , [INFO] , а з 19.07.2013 року її син, а її онук, [PERSON] , [INFO] . Однак її дочка [PERSON] та її син [PERSON] більше року за вказаною адресою не проживають. На даний час вона не може оформити субсидію, тобто не може користуватися своєю власністю, оскільки в належному їй на праві власності житловому будинку зареєстрована її дочка [PERSON] та її син [PERSON] . Заяви (клопотання) учасників справи. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилась, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. До початку розгляду справи від позивачки [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. В судове засідання відповідачі [PERSON] , [PERSON] не з`явились, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. До початку розгляду справи відповідачі [PERSON] , [PERSON] подали заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги визнають, не заперечують щодо задоволення. Процесуальні дії у справі. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. В силу ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів . На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є власником житлового будинку, що розташований в [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія [NUMBER] , виданого 27.07.2012 року виконавчим комітетом Берегометської селищної ради Вижницького району Чернівецької області, копією Витягу про державну реєстрацію прав №34983060, виданого 27.07.2012 року ДКП «Вижницьке РБТІ», бланк серії CEE №647395. З копії будинкової книги для прописки громадян, що проживають в будинку [ADDRESS] вбачається, що у житловому будинку, який розташований в [ADDRESS] з 03.07.1995 року зареєстрована - [PERSON] , [INFO] , з 19.07.2013 року - [PERSON] , [INFO] . З акту обстеження матеріально-побутових умов від 17.07.2019 року вбачається, що комісією Берегометської селищної ради здійснено обстеження житлового будинку [PERSON] Комісією встановлено, що [PERSON] [INFO] , пенсіонерка, не працює. На даний момент в будинку, що за адресою [ADDRESS] , окрім неї, зареєстровані її чоловік - [PERSON] , [INFO] , дочка - [PERSON] , [INFO] , син - [PERSON] , [INFO] , дочка - [PERSON] , [INFO] , онука - [PERSON] , [INFO] , онук - [PERSON] , [INFO] . Даний факт підтверджується витягом з будинкової книги зазначеного будинковолодіння. Зі слів опитаних членів сім`ї та сусідів, встановлено, що [PERSON] , [INFO] та її син [PERSON] , [INFO] більше одного року в будинку, що за адресою [ADDRESS] , не проживають, даним будинком не користуються, оскільки виїхали у Республіку Італія на постійне місце проживання, при цьому не знявшись з реєстрації. При вирішенні справи судом застосовано наступні норми права. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до ст. 72 Житлового кодексу Української PCP, визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Виходячи із змісту роз`яснень, викладених у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 12 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" з наступними змінами, при вирішення спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно з`ясовувати причини відсутності особи у жилому приміщенні понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Згідно ст. 405 ч.2 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч.2,3 ст. 156 ЖК УРСР за згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 ЖК Української РСР. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 ЖК Української РСР. Відповідно до положень Житлового кодексу до членів сім`ї власника житлового приміщення віднесено дружину (чоловіка) власника житла (якщо стосовно цього житла в подружжя не виникло право спільної власності), їхніх дітей та батьків, а також інших осіб, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть з ним спільне господарство (частина друга статті 64 і частина перша статті 156 Житлового кодексу УРСР). Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи ці вимоги закону, суд вважає, що позивачкою [PERSON] доведено, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] понад один рік без поважних причин не проживають в [ADDRESS] , а тому суд приходить до висновку, що [PERSON] , [PERSON] необхідно визнати такими, що втратили право на користування цим житлом. На підставі викладеного, позовні вимоги [PERSON] , про визнання [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, а саме, житловим будинком, який розташований в [ADDRESS] , підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] необхідно стягнути на користь позивачки [PERSON] судовий збір в сумі 384,20 грн.; з відповідача [PERSON] необхідно стягнути на користь позивачки [PERSON] судовий збір в сумі 384,20 грн.

Outcome: approved