Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-10 00:00:00

У грудні 2013 року банк звернувся до суду з вищезазначеним позовом, обґрунтування якого посилався на те, що 29 травня 2008 року між АКІБ "УкрСиббанк" (правонаступником якого є позивач) та [PERSON] було укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав грошові кошти, зобов'язавшись повернути їх у порядку та на умовах, визначених договором. Зобов'язання [PERSON] за кредитним договором були забезпечені договором поруки, укладеним з [PERSON] Відповідачі неналежно виконують свої зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим у позивача виникло право вимагати повернення заборгованості у судовому порядку. Позивач просить суд стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість у сумі 1 594 304,87 грн. з урахуванням відсотків за користування кредитними коштами та неустойки, а також компенсацію судових витрат (а.с. 2-5, 44, 45). Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 серпня 2014 року позовні вимоги задоволені частково: стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк»» заборгованість по кредитному договору № 11353611000 від 29 травня 2008 року в сумі 1 594 304,87 грн. (основна заборгованість - 1 158 641,97 грн., відсотки - 364 071,40 грн., пеня за порушення строків погашення основної заборгованості - 40 348,65 грн., пеня за порушення строків повернення відсотків - 31 242,88 грн.), судовий збір у сумі 3 654,00 грн., разом - 1 597 958,87 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с.83-84). В апеляційній скарзі ПАТ «УкрСиббанк», посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, ставить питання про скасування рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог до [PERSON], та просить ухвалити в цій частині ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі (а.с.76-78). Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом 1 інстанції встановлено, що 29 травня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" (правонаступником якого є позивач) та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11353611000, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 200 000,00 доларів США під 15,0 % річних строком до 27 березня 2017 року. У цей же день кредитні кошти фактично було надано. Позичальник неналежно виконував свої зобов'язання з повернення кредиту та відсотків за ним, і у нього станом на 23 грудня 2013 року утворилася заборгованість у сумі 1 594 304,87 грн., яка складається з: основна заборгованість - 1 158 641,97 грн.; відсотки - 364 071,40 грн.; пеня за порушення строків погашення основної заборгованості - 40 348,65 грн.; пеня за порушення строків повернення відсотків - 31 242,88 грн. На забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором, 29 травня 2008 року, між банком та [PERSON] було укладено договір поруки № 11353611000/П, відповідно до умов якого остання прийняла на себе зобов'язання відповідати за повне та своєчасне виконання [PERSON] усіх зобов'язань перед Позивачем за кредитним договором за № 11353611000 від 29 травня 2008 року (а.с. 23-24). Задовольняючи частково позовні вимоги, суд 1 інстанції виходив із того, що [PERSON] не виконав умов договору щодо повного та своєчасного повернення кредитних коштів, у зв'язку з чим виникла заборгованість за кредитом у розмірі 1594304,87 грн., яка підлягає стягненню з позичальника. Ці висновки суду ніким не оспорюються Відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо солідарного стягнення заборгованості з поручителя [PERSON], суд першої інстанції посилався на ч.1 ст. 559 ЦК України та виходив із того, що порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Однак, із вказаним висновком суду у повній мірі погодитись не можна. Із договору поруки № 11353611000/П від 29 травня 2008 року, зокрема п.п. 1.1, 1.3, 1.4 вбачається, що поручитель [PERSON] зобов'язується перед банком відповідати за невиконання усіх зобов'язань за кредитним договором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкції, передбачених умовами основного договору, як солідарний боржник. Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Таким чином, припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо. Як убачається з додаткової угоди №3 до Договору про надання споживчого кредиту № 11353611000 від 29 травня 2008 року зміна умов кредитного договору відбулась лише в частині збільшення суми щомісячного платежу, і не передбачала зміни таких суттєвих умов кредитного договору, як мета, сума, умови та порядок видачі і погашення кредиту, види забезпечення та відповідальність сторін. Ця додаткова угода також не передбачала збільшення розміру процентної ставки та терміну повернення кредиту, які встановлені вищевказаним кредитним договором (процентна ставка - 15% річних, строк дії договору - до 27 березня 2017 року), з умовами якого поручитель був ознайомлений під час укладання договору поруки № 11353611000/П від 29 травня 2008 року. Таким чином, зміна щомісячного розміру платежу не призвела до збільшення обсягу відповідальності поручителя, оскільки фактично була проведена реструктуризація заборгованості, яка утворилась за період з грудня 2008 року по липень 2009 року. За таких обставин, рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за кредитом із поручителя [PERSON] не відповідає фактичним обставинам справи, ухвалено з порушенням норм матеріального права і тому не може залишатись без змін. Відповідно до ч. 4 ст. 554 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Із матеріалів справи вбачається, що позичальник [PERSON] перестав виконувати свої зобов'язання за кредитним договором у березні 2012 року (а.с.26, 29), а досудову вимогу до поручителя банк направив лише 31 грудня 2013 року, (уже після пред'явлення позову). Таким чином, посилання [PERSON] у своїх запереченнях (а.с.77-80), на те, що порука припинилась - підтверджуються матеріалами справи, і є підставою для відмови у задоволенні позову. Таким чином, рішення суду на підставі п.3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підлягає зміні у частині мотивів відмови у задоволенні позову.

Outcome: partial