Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

01.12.2014р. позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що житловий будинок та господарські споруди під [ADDRESS] належав його бабці - [PERSON], яка померла [INFO]. Вказує, що спадкодавець [PERSON] за життя своїм майном розпорядилася та заповіла таке саме йому (позивачу). Зазначає, що після смерті бабці [PERSON] спадщину прийняв, так як своєчасно звернувся в Мостиську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини. Однак, у зв'язку з тим, що на вказане будинковолодіння немає правовстановлюючих документів, позбавлений можливості в позасудовому порядку отримати документ про право власності на таке. З огляду на наведені обставини просить суд ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності на зазначене будинковолодіння в порядку спадкування за заповітом після смерті бабці [PERSON] Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги. Представник відповідача - Маломокрянської сільської ради Мостиського району Львівської області в судове засідання не з'явився, а надіслав заяву, в якій зазначив, що не заперечує проти задоволення позову і просить розгляд справи провести у його відсутності. Треті особи - [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, а надіслали заяви, в яких вказали, що не заперечують проти позову, на спадкове майно не претендують і просять справу розглянути у їх відсутності. Представник третьої особи - Мостиської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, проте подав копію матеріалів спадкової справи за №516/2013, заведеної після смерті спадкодавця [PERSON], а також заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності. Представник третьої особи - Реєстраційної служби Мостиського районного управління юстиції в судове засідання не з'явився, а подав заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності та вирішення спору покладає на розсуд суду. Заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що будинковолодіння [ADDRESS] відносилося до суспільної групи «колгоспний двір» та станом на 01.07.1990р. головою такого був [PERSON], а членом зазначеного двору - дружина [PERSON], що підтверджується довідкою з Маломокрянської сільської ради Мостиського району №2-18/210 від 08.12.2014року. Згідно ст.120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Частиною 2 ст.123 ЦК УРСР передбачено, що розмір частки члена двору встановлюється, виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до підп.«а» п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995року право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили право на частку в його майні. Згідно роз'яснень, викладених у підп.«г» абз.2 п.6 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного суду України №20 від 22.12.1995р., з 01.07.1990 року застосовуються загальні правила щодо спадкування частки члена колгоспного двору. Отже, виходячи з вимог ст.ст.120, 123 ЦК України в редакції 1963року, які регулювали власність колгоспного двору, та роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України, «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року №20, право власності на майно колгоспного двору (спірне будинковолодіння), станом на 15.04.1991р., в рівних частках мали [PERSON] та [PERSON], тобто кожен по 1/2 частині у вищевказаному майні. [INFO]. [PERSON] помер і за свого життя своїм майном не розпорядився. Бабуся позивача [PERSON] у відповідності до ст.529 ЦК УРСР є спадкоємцем першої черги спадкування за законом і на момент смерті чоловіка (спадкодавця) [PERSON] та після смерті останнього проживала у спірному будинковолодіння, здійснювала за таким догляд. Відповідно до ст.549 ЦК УРСР суд розцінює такі дії останньої як вступ у фактичне володіння і управління спадковим майном, тобто приходить до висновку, що [PERSON] вчинила дії, які свідчать про прийняття спадщини після смерті чоловіка. Інші можливі спадкоємці діти подружжя [PERSON], а саме [PERSON] і [PERSON] після смерті спадкодавця [PERSON] не вчинили жодних дій щодо прийняття спадщини останнього і на таку не претендують. [INFO] року померла [PERSON] (бабуся позивача), яка за свого життя склала заповіт, згідно з яким все своє майно заповіла внукові - позивачу [PERSON] Спадковим майном є відповідно спірне будинковолодіння (майно колгоспного двору). Із змісту ст.1268 ЦК України слідує, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України). Практика Верхового Суду України (п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Позивач [PERSON] у відповідності до вимог ч.1 ст.1269 та ст.1272 ЦК України прийняв спадщину, яка відкрилася внаслідок смерті [PERSON], подавши 25.11.2013р. до Мостиської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини і отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на землю (середню земельну частку). Однак не може оформити право власності на спірний житловий будинок в позасудовому порядку, оскільки бабуся за життя не встигла належним чином оформити право власності на такий. Вказані обставини підтверджуються поясненнями позивача; заявою представника відповідача; заявами третіх осіб [PERSON] та [PERSON]; представників третіх осіб Мостиської державної нотаріальної контори, Реєстраційної служби Мостиського районного управління юстиції; копією свідоцтва про смерть та заповіту [PERSON]; копією спадкової справи №516/2013р., заведеної після смерті [PERSON]; довідкою із КП «Мостиське РБТІ»; копією паспорта позивача. Оскільки у зв'язку з вищевикладеними обставинами питання про право позивача на спірне спадкове майно не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування за заповітом. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст.16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи вищенаведене та те, що спадкодавець [PERSON] була фактичним власником спірного житлового будинку, суд вважає, що є всі підстави для визнання за позивачем права власності на вищевказане спадкове майно, оскільки він є спадкоємцем за заповітом та прийняв спадщину, а інші можливі спадкоємці, яким б належало право на обов'язкову частку у спадщині, на таку не претендують. На підставі викладеного,

Outcome: approved