Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-30 00:00:00

У травні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на дочку [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частки його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначала, що 11 вересня 2009 року вона та [PERSON] уклали шлюб. Заочним рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 11 липня 2018 року шлюб між ними розірвано. Від цього шлюбу вони мають дочку [PERSON] , [INFO] . Із січня 2018 року вона разом із дочкою переїхала з міста Макіївка Донецької області до міста Бровари Київської області. Відповідач планував переїхати до них пізніше, проте згодом повідомив, що не планує переїжджати та подав до суду позов про розірвання шлюбу. Із вказаного часу [PERSON] життям дочки не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання дитини їй добровільно не надає, витрат на лікування, оздоровлення та розвиток здібностей дочки не несе, чим ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Домовленості щодо утримання дитини ними не досягнуто, неодноразові звернення до відповідача про надання їй матеріальної допомоги на утримання дочки результатів не дали, тому вона змушена звернутися до суду з цим позовом. Місце роботи, посада і розмір заробітку відповідача їй не відомі, інші особи на його утриманні не перебувають, він є працездатною особою, отримує дохід, має нерухоме майно, стан його здоров`я дозволяє йому працювати. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, у якій просила суд розглянути справу за її відсутності та задовольнити позовні вимоги повністю. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про причини неявки суд він не повідомив, відзив на позов та заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що з 11 вересня 2009 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у шлюбі. 11 липня 2018 року заочним рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області за позовом відповідача шлюб між ними розірвано. Від цього шлюбу сторони мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , яка проживає із матір`ю у місті Бровари Київської області та перебуває на повному її утриманні. Відповідач [PERSON] із січня 2018 року своїх батьківських обов`язків належним чином не виконує, матеріальної допомоги на утримання дочки позивачу не надає. Домовленості щодо утримання дитини, батьком, який проживає окремо, сторони не досягли. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки чи інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За змістом ч. 1 ст. 12 цього ж Закону на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України закріплено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст. 141 СК України). Відповідно ч. ч. 2, 3 ст. 150, ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За змістом ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідач [PERSON] належним чином покладених на нього законом батьківських обов`язків щодо утримання малолітньої дочки [PERSON] не виконує, матеріальної допомоги на утримання дитини позивачу він не надає, домовленості щодо утримання дитини, батьком, який проживає окремо, сторонами не досягнуто, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню. У ч. 1 ст. 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішень у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" у справах про стягнення аліментів позивачі від сплати судового збору звільняються. Виходячи з наведеного, із відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved