Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

01 лютого 2017 року перший заступник керівника Кобеляцької місцевої прокуратури [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] районної державної адміністрації Полтавської області, [PERSON] управління Держгеокадастру у Полтавській області, [PERSON] в якому прохав визнати незаконними та скасувати розпорядження голови [PERSON] районної державної адміністрації від 27.01.2012 №28 «Про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки», розпорядження від 19.10.2012 № 360 «Про розгляд та затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення фермерського господарства та передачі земельної ділянки в оренду». Визнати недійсним договір оренди землі від 14.10.2014 укладений між [PERSON] управлінням Держземагенства в Полтавській області та [PERSON] щодо оренди земельної ділянки загальною площею 41,16 га у тому числі ріллі - 41,16 га, кадастровий номер 5323481400:00:001:0016 розташованої із земель запасу державної власності сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів на території Клюсівської сільської ради Новосанжарського району та скасувати його державну реєстрацію. Зобов'язати [PERSON] повернути [PERSON] управлінню Держгеокадастру у Полтавській області земельну ділянку площею 41,16 га, кадастровий №5323481400:00:001:0016 загальною вартістю 767556,83 грн. Вирішити питання судових витрат. В обґрунтування поданого позову позивач послався на те, що надання дозволу на розробку проекту землеустрою та його затвердження щодо відведення [PERSON] земельної ділянки без проведення торгів (аукціону) здійснені всупереч вимогам статті 7 Закону України «Про фермерське господарство» та статтей 123, 124, 134 Земельного кодексу України, норми якого виключають можливість надання юридичній особі фермерському господарству земельної ділянки без проведення земельних торгів, оскільки на момент прийняття оскаржуваних розпоряджень [PERSON] РДА фермерське господарство «[PERSON]М.» вже набуло статусу юридичної особи. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] РДА [PERSON]в судовому засіданні проти позову заперечував, вказав на безпідставність позову, просив відмовити в його задоволенні з підстав, викладених в письмових запереченнях проти позовної заяви (т.1 а.с. 229-232). Представник відповідача [PERSON] управління Держгеокадастру у Полтавській областів судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. До суду направив письмові заперечення проти позову, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог (т.2 а.с.4-9) та застосувати строки позовної давності, надавши про це відповідне клопотання (т.2 а.с. 3). Відповідач [PERSON] та її представник, адвокат [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечували, просили відмовити в його задоволенні. Просили застосувати строки позовної давності, надавши відповідну заяву (т.2 а.с.50-53). Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] 10.01.2012 року звернулася до [PERSON] РДА з письмовою заявою з проханням надати дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки орієнтовною площею 41,16 га ріллі із земель запасу державної власності на території Клюсівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області для ведення фермерського господарства, з подальшою передачею в оренду (т.1 а.с.177). Як вбачається з рішення Клюсівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області від 04 січня 2012 року, [PERSON] надано висновок щодо дозволу на розроблення проекту землеустрою на відведення земельної ділянки із земель державної власності на території Клюсівської сільської ради орієнтовною площею 41,16 га для ведення фермерського господарства (т.1 а.с.178 - 180). Згідно розпорядження голови [PERSON] районної державної адміністрації від 27.01.2012 року, [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки орієнтовною площею 41,16 га ріллі із земель запасу державної власності сільськогосподарського призначення, що знаходяться за межами населених пунктів на території Клюсівської сільської ради, для ведення фермерського господарства, з подальшою передачею в оренду. (т. 1 а.с.176). В матеріалах справи наявна копія проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] для ведення фермерського господарства за межами населеного пункту с. Клюсівка на території Клюсівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області (т.1 а.с.197-216). Згідно розпорядження голови [PERSON] районної державної адміністрації Полтавської області № 360 від 19.10.2012 року, затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 41,1600 га ріллі із земель запасу державної власності сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів на території Клюсівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області [PERSON] для ведення фермерського господарства. Надано в оренду гр. [PERSON] земельну ділянку загальною площею 41,1600 га ріллі із земель запасу державної власності сільськогосподарського призначення, що знаходяться за межами населених пунктів на території Клюсівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, терміном на 10 років для ведення фермерського господарства. (т.1 а.с. 181). В подальшому між [PERSON] управлінням Держземагенства у Полтавській області та [PERSON] 14 жовтня 2014 року укладено договір оренди землі (кадастровий номер 5323481400:00:001:0016) загальною площею 41,1600 га, у тому числі ріллі 41,1600 га для ведення фермерського господарства, яка знаходиться за межами населених пунктів на території Клюсівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області. Договір укладено на термін 49 років (т.1 а.с.189-191) та зареєстрований Реєстраційною службою [PERSON] районного управління юстиції Полтавської області 03.04.2015 року (т.1 а.с. 194-196). Частини 1, 2 статті 124 Земельного Кодексу України (в редакції від 13.01.2012 року чинна на час спірних правовідносин) передбачали, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу. Абзац 15 частини 2 статті 134 Земельного Кодексу України (в редакції чинній на 13.01.2012 року) передбачав, що не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі: передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів, для сінокосіння і випасання худоби, для городництва. Частини 1 3 статті 7 Закону України «Про фермерське господарство» (редакція від 17.07.2011 року чинна на час спірних правовідносин) передбачали, що для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради. Заяву громадянина про надання земельної ділянки у власність або в оренду районна або міська державні адміністрації або орган місцевого самоврядування розглядають у місячний строк і в разі її задоволення дають згоду на підготовку землевпорядною організацією проекту відведення земельної ділянки. Проект відведення земельної ділянки погоджується та затверджується відповідно до закону. Земельні ділянки для ведення фермерського господарства передаються громадянам України у власність і надаються в оренду із земель державної або комунальної власності. Дослідивши надані сторонами докази, оцінивши їх в сукупності та встановивши їх відповідність нормам чинного, на час їх виникнення, законодавства, суд прийшов до висновку, що [PERSON] районна державна адміністрація Полтавської області, [PERSON] управління Держгеокадастру у Полтавській області, [PERSON] діяли на підставі закону та в межах свої повноважень. Закон не передбачав необхідності проведення земельних торгів у 2012 році для отримання земельної ділянки для ведення фермерського господарства, за заявою ще не створеного фермерського господарства так і уже зареєстрованого в установленому законом порядку. Підстави для визнання незаконними розпорядження голови [PERSON] районної державної адміністрації від 27.01.2012 №28 «Про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки», розпорядження від 19.10.2012 № 360 «Про розгляд та затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення фермерського господарства та передачі земельної ділянки в оренду» відсутні. Відповідно відсутні підстави і для визнання недійсним договору оренди, оскільки його недійсність позивач повязує з незаконністю розпоряджень, на підставі яких його укладено, що не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду. Відповідачі [PERSON] управління Держгеокадастру у Полтавській області, [PERSON] та її представник, адвокат [PERSON] прохали застосувати строки позовної давності, надавши про це відповідні заяви. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу). Відповідно до висновку Верховного суду України, викладеного у Постанові від 19.04.2017 року справа №405/4999/15-ц, у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила. Таким чином, положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів. Як підставу для застосування строку позовної давності відповідачі вказують, що розпорядження голови [PERSON] районної державної адміністрації від 27.01.2012 №28 «Про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки», розпорядження від 19.10.2012 № 360 «Про розгляд та затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення фермерського господарства та передачі земельної ділянки в оренду» були направлені [PERSON] РДА до прокуратури району для перевірки 24.04.2012 року за перший квартал 2012 року та 05.11.2012 року за жовтень 2012 року (т. 2, а.с. 43-44). Спростувати їх отримання відповідач не зміг, пославшись на той факт, що журнал вхідної кореспонденції прокуратури зберігається на протязі трьох років, після чого знищується. З огляду на положення статті 261 ЦК України, статті 45 ЦПК України, з урахуванням тієї обставини, що у справі, яка переглядається, прокурор не зазначив для захисту інтересів якого органу він звернувся, тоді як орендодавцем спірної земельної ділянки є [PERSON] управління Держгеокадастру у Полтавській області, суд приходить до висновку що у прокурора виникло право на звернення до суду 05 листопада 2012 року, тому строк позовної давності сплив 05 листопада 2015 року. Згідно з ч. 3 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Тобто, положення ЦК України про позовну давність застосовуються лише у випадку обґрунтованості позову. У разі, якщо вимоги позову є необґрунтованими, то суд має відмовити в його задоволенні за необґрунтованістю. Враховуючи, що існують дві самостійні підстави для відмови у позові як пропущення строку позовної давності та необґрунтованість позову, суд відмовляє у позовних вимогах за їх необґрунтованістю та безпідставністю. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed