Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

01 грудня 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON], в якому просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором без номеру від 02.11.2012 року у розмірі 45 934 грн. 07 коп., де заборгованість за кредитом 484 грн. 25 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 37 846 грн. 89 коп., заборгованість за пенею та комісією 4\~939 грн. 40 коп., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) 500 грн. 00 коп., штраф (процентна складова) 2 163 грн. 53 коп. Крім того, у заяві позивач просить стягнути з [PERSON]\~ суму понесених судових витрат в розмірі 1600 грн. 00 коп. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 02.11.2012 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, на підставі яких відповідач при укладанні договору про надання банківських послуг дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладанні договору сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України, згідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропоновувати свої умови договору. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами банку», які викладені на офіційному сайті банку, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 Правил користування платіжною карткою. Одночасно пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невід'ємних частин договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п.1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п.1.1.2.3 до обов'язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, але відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами відповідно до умов договору та станом на 30.09.2017 року має заборгованість у загальному розмірі 45 934,07 грн. В звязку з тим, що відповідач на даний час продовжує ухилятись від виконання зобовязання і заборгованість за договором не погашена, просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 45\~934,07 грн., а також понесені судові витрати у виді оплати судового збору за подання позовної заяви до суду у розмірі 1600,00 грн. В судове засідання 31 січня 2018 представник позивача не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 62,63), надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та зазначив, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення (а.с. 39). Відповідач в судове засідання 31 січня 2018 року також не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 60,64, 68), надав до суду заяву, в якій просить розглядати справу у його відсутність, також проти позовних вимог позивача заперечував у повному обсязі, заявив клопотання про застосування до вимог позивача строки позовної давності та просив відмовити позивачу в задоволені позовних вимог, оскільки згідно виписці по картці клієнта 5211 5373 1659 9617 за період з 01.01.2000 по 26.01.2018 року останній платіж на погашення кредиту відповідачем було здійснено 22.02.2013 року. (а.с. 71). Виходячи з вищевикладеного, а також положень ч. 3 ст. 211, ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності осіб, які повинні брати участь у справі. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у\~ справі. Суд, з'ясувавши позицію позивача у справі, викладену у позовній заяві, вивчивши заперечення відповідача, які викладені у письмовій заяві, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, надавши їм належну оцінку, встановив наступне. 02 листопада 2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладеного договір шляхом підписання заяви позичальника, в якій вказано, що вона разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] договір про надання банківських послуг. (а.с.6) Відповідно до умов договору [PERSON] отримав кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Пунктом 1.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що строк позовної давності відносно вимог Банку по вимогах про стягнення кредиту, оплат відсотків за користування кредитом винагороди, неустойки - пені, штрафів, витрат Банку становить 50 років. (а.с.21). [PERSON] не виконав своїх зобов'язань за вказаним договором, внаслідок чого в нього перед Банком виникла заборгованість. Банком був наданий розрахунок заборгованості за договором від 02 листопада 2012 року, згідно якого загальна сума заборгованості становить 45 934 грн. 07 коп., з яких: 484 грн. 25 грн. - заборгованість за кредитом; 37 846 грн. 89 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 4 939 грн. 40 коп. - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 2 163 грн. 53 коп. штраф (процентна складова). Досліджуючи вказаний розрахунок, суд вважає за необхідне вказати на наступне. Як вбачається з графи «Сума погашення за наданим кредитом», відповідачем здійснювалося погашення суми кредиту в наступному порядку: 22 лютого 2013 року - 160 грн. 00 коп.; 12 червня 2014 року 10 грн. 60 коп. (а.с.4-5). Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтями 526 та 629 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту перебачені ст. 16 ЦК України. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази надаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч.3,4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК України). В обґрунтування заперечень проти позову відповідач посилався на те, що ним останній платіж за договором б/н від 02.11.2012 року було здійснено 22.02.2013 року у сумі 160 грн. 00 коп., у зв'язку з цим вважає, що позивачем пропущений строк позовної давності, на підтвердження чого додав до суду виписку по картці клієнта 5211 5373 1659 9617 від 26.01.2018 року (а.с. 72-74). В звязку із викладеним, відповідач просив суд застосувати до позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» строки позовної давності (а.с. 71). Враховуючи зазначене клопотання відповідача суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст. 267 ЦК). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст. 257 ЦК). Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Зокрема, ч.2 ст. 258 ЦК передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом, перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст. 261 ЦК). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК). Так, як вбачається з виписки по картці клієнта [PERSON], наданої ПАТ КБ «Приватбанк» до суду 26 січня 2018 року за період з 01.01.1999 по 25.12.2017 р., 12 червня 2014 року було здійснене автоматичне погашення простроченої заборгованості з карти в розмірі 10 грн. 60 коп. (а.с. 82), що не може рахуватися як дія позичальника спрямована на погашення заборгованості за власної волі. Аналогічні дані містяться і в виписці ПАТ КБ «Приватбанк» по картці клієнта [PERSON] за період з 01.01.2000 по 26.01.2018 р. (а.с. 72-74), яка надана 26.01.2018 року відповідачем до суду на підтвердження пропуску позивачем строку звернення до суду з даною позовною заявою. Отже, останній платіж за договором б/н від 02.11.2012 був здійснений відповідачем 22.02.2013 року. Як вбачається з експрес-накладної ТОВ «Нова-Пошта» № 20400069476105 від 28.11.2017 року, ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з даним позовом 28 листопада 2017 року (а.с. 40 зворотній бік), тобто після спливу передбаченого ст. 257 ЦК України трирічного строку позовної давності, оскільки вказаний трирічний строк скінчився 22.02.2016 року. Також 22.02.2014 року скінчився і строк позовної давності, передбачений п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до позовних вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Щодо встановленого в п. 1.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг строку позовної давності відносно вимог Банку по вимогах про стягнення кредиту, оплат відсотків за користування кредитом винагороди, неустойки - пені, штрафів, витрат Банку - 50 років, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч.1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Вивчивши матеріали справи, судом встановлено, що Умови та правила надання банківських послуг, пунктом 1.1.7.31 яких визначено позовну давність тривалістю в п'ятдесят років, не містять підпису відповідача, що не дає підстави вважати, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались. Крім того, у заяві позичальника від 02 листопада 2012 року домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи викладене, на вимогу відповідача, суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин передбачений ст.. 257 ЦК України трирічний строк позовної давності та передбачений п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України спеціальний строк позовної давності в один рік і відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі у звязку з пропуском ним строку позовної давності. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд відмовляє позивачу в стягненні з відповідача суми судового збору, у звязку з відмовою в задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed