Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

01.07.2019 року [PERSON] звернулась до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Служба у справах дітей Овідіопольської районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, в обґрунтування якого зазначила, що 03 серпня 2012 року Овідіопольським районним судом Одеської області між нею та відповідачем шлюб було розірвано. Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Дитина мешкає з нею та повністю знаходиться на її утриманні. Відповідач аліменти не сплачує та має заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 69 700, 02 грн. Ніякої іншої матеріальної допомоги на утримання їх дитини відповідач не надавав і не надає по цей час, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною взагалі, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства». З огляду на викладене, з посиланням на ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.164-166 СК України, вона просить суд постановити рішення про позбавлення [PERSON] , 1992 р.н. батьківських прав відносно сина - [PERSON] , [INFO] . Позивач в підготовче судове засідання не з`явилась, але звернулась до суду з заявою, відповідно до якої позов підтримала та просила суд розглядати справу у її відсутність. Відповідач в підготовче судове засідання не з`явився, але звернувся до суду з заявою, відповідно до якої позов визнав. Представник третьої особи у підготовче судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Ознайомившись з позовом та заявами сторін, дослідивши надані суду письмові докази, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав. Згідно з вимогами ч.1 та ч.4 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч.1 ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.164 СК України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей. Згідно зі ст.165 СК України Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно п.16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування; медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Як встановлено судом та підтверджується письмовими доказами по справі, 03 серпня 2012 року Овідіопольським районним судом Одеської області між сторонами шлюб було розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Дитина мешкає з позивачем та повністю знаходиться на її утриманні. Відповідач аліменти не сплачує та має заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 69 700, 02 грн. Ніякої іншої матеріальної допомоги на утримання їх дитини відповідач не надавав і не надає по цей час, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною взагалі, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства». На підставі наданих доказів, суд вважає, що винна поведінка батька в ухиленні від виховання та утриманні малолітнього сина доведена належним чином та допустимими доказами. При цьому суд враховує, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, в зв`язку з чим вважає, що наявні правові підстави для задоволення позову.

Outcome: approved