Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-26 00:00:00

У серпні 2016 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позовні вимоги мотивовано тим, що з 23 жовтня 1999 року по 26 серпня 2004 року [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що після розірвання шлюбу дитина постійно проживає з нею, а відповідачем щомісячно в добровільному порядку відраховувалося 25% від заробітної плати на утримання дитини. Однак, в липні 2016 року [PERSON] звільнився з підприємства, на якому сторони працювали разом, та припинив надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. [PERSON] зазначає, що їй відомо про те, що [PERSON] працевлаштувався на інше підприємство та є платоспроможним, інших дітей не має. Заробітня плата позивача не дає можливості повністю забезпечувати фізичний, духовний розвиток дитини, розвиток творчих та пізнавальних здібностей, уподобань дитини, розвитку обдарувань. Враховуючи вищевказане, [PERSON] звернулася до суд з даним позовом та просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки - [PERSON], [INFO], в розмірі 25% з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починачи стягнення з 01.07.2016 року. Також просила покласти на відповідача всі судові витрати та рішення суду у частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання. В судовому засіданні позивач позов підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Додала, що за серпень відповідач оплатив аліменти в сумі 1 000 грн. Просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, просив стягути аліменти на утримання доньки в розмірі 1 000 грн., оскільки в нього є боргові зобов'язання, а також він має іншу дружину, яка лікується від безпліддя. Його заробітня плата становить 7 000 грн. Вислухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, з свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 18.07.2006 року, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 18.07.2006 року у Відділі РАЦС ВМУЮ Вінницької області, про що зроблено актовий запис № 1516. Після одруження [PERSON] прийняла прізвище чоловіка - [PERSON] (а.с. 3). Разом з тим, згідно рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 26.08.2004 року шлюб між [PERSON]. та [PERSON] розірвано (а.с. 4). Факт розірвання шлюбу також підтверджується свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданого 07.06.2005 року відділом РАЦС Вінницького міського управління юстиції Вінницької області (а.с. 5). З свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого повторно 02.08.2006 року відділом РАЦС по місту Жмеринка Жмеринського міськрайонного управління юстиції Вінницької області, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Сторонами підтвержено в судовому засідані той факт, що донька [PERSON] проживає разом із позивачем [PERSON]. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН "Про права дитини" в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Виходячи з положень вищевказаної статті, утримання дитини є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. А тому, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання доньки. Визначаючи розмір аліментів, які слід стягнути з відповідача на утримання дитини, суд виходить з положень ст.ст. 181, 182 СК України. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 СК України) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Виходячи із наведеного, суд вважає, що відповідач може і повинен надавати матеріальну допомогу дитині. Так, судом враховується, що донька сторін проживає разом із позивачем [PERSON], відповідач [PERSON] є працездатною особою, працює начальником відділу охорони праці в ПАТ ВКФ, інших утриманців не має. Суд не приймає до уваги твердження відповідача про те, що в нього є боргові зобов'язання та він має іншу дружину, яка лікується від безпліддя, оскільки жодних письмових доказів, які б свідчили про вищезазначене, суду не надано. Виходячи із вищевикладеного, засад розумності і справедливості, а також забезпечення інтересів неповнолітньої [PERSON], суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходів) відповідача, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до її повноліття. Щодо вимоги [PERSON] про стягнення аліментів з 1 липня 2016 року, то вона задоволенню не підлягає, з огляду на наступне. Частиною 1 ст. 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно матеріалів справи днем пред'явлення позову є 26.08.2016 р. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати (ч. 2 ст. 191 СК України). Щодних письмових доказів, які слідчили б про те, що позивач вживала заходи щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати, у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати, суду надано не було. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає за необхідне стягнення аліментів розпочати з 26.08.2016 року. Згідно ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави слід стягнути - 551,20 грн. судового збору. У відповідності до ст. 367 ЦПК України, суд допускає рішення в частині стягнення аліментів до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial