Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

У вересні 2015 року Київський обласний центр зайнятості ( далі по тексту - позивач, ЦЗ) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] ( далі по тексту - відповідач, [PERSON].), третя особа: Інститут підготовки кадрів державної служби зайнятості України ( далі по тексту - третя особа, ІПКДСЗУ) про стягнення коштів за навчання. Свої вимоги позивач мотивував тим, що між ІПКДСЗУ, позивачем та відповідачем відповідно до Порядку відбору осіб на навчання за програмами підготовки бакалаврів і перепідготовки спеціалістів в ІПК ДСЗУ за рахунок коштів Фонду загальнообов'язкого державного соціального страхування України на випадок безробіття (далі по тексту - Фонд), затвердженого наказом Державного центру зайнятості від 10.08.2009 № 56 був укладений договір від 28.08.2010 року № УПБ-10/ОЦЗ/04 про підготовку фахівця з вищою освітою та його подальше працевлаштування в органах державної служби зайнятості (далі по тексту - договір). Відповідно до пункту 2.6 договору відповідач була ознайомлена з вартістю навчання, про що свідчить її особистий підпис в договорі. В подальшому [PERSON] була зарахована на 1-й курс заочної форми навчання до ІПК ДСЗУ наказом ІПК ДСЗУ № 215 від 25.08.2010 року за напрямом управління персоналом та економіка праці за кошти Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття. При цьому, строк надання освітньої послуги з 28 серпня 2010 року по 30 січня 2015 року. Наказом ІПДЗСУ від 31.10.2014 року № 272 «Про випуск студентів» відповідача відраховано зі складу слухачів, у зв'язку із закінченням строку навчання та отриманням диплому бакалавра. Відповідно до п. 4.4 договору передбачено, що особа після закінчення навчання в ІПК ДСЗУ повинна відпрацювати в державній службі зайнятості не менше трьох років. Пунктом 5.2. та підпунктом 5.2.2. договору передбачено, що відповідач відшкодовує до Фонду вартість навчання та компенсує всі інші витрати, пов'язані з навчанням у випадку відмови після закінчення навчання в ІПК ДСЗУ від роботи в органах державної служби зайнятості України. Позивач зазначає, що листом від 16 червня 2015 року за № 1861/08/12-15 відповідачу було запропоновано з'явитись до позивача в строк до 03 липня 2015 року з метою подальшого вирішення питання про працевлаштування. Разом з тим, відповідач повідомила, що договірні зобов'язання вже закінчились, вона вже працевлаштована в державній установі «Урядовий контактний центр», у зв'язку з чим відмовляється з'являтись до позивача та повертати кошти за навчання. В подальшому, позивачем повторно був надісланий лист від 17.08.2015 року відповідачу щодо працевлаштування в органах державної служби зайнятості та направлено перелік вакансій по Київській обласній службі зайнятості, а також попереджено про відповідальність за невиконання зобов'язань за договором. Таким чином позивач вказує, що в повному обсязі дотримався своїх зобов'язань за договором, натомість відповідач, в порушення умов договору, своїх зобов'язань не виконував, та не виконує в теперішній час, у зв'язку з чим позивач просив стягнути з відповідача кошти за навчання у сумі 17 700 грн. 00 коп. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив задовольнити позов. Відповідач та його представник в судове засідання не з'явились, про дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Відповідач надав суду заперечення проти позову (а.с. 34-37), в яких зазначила, що укладений з позивачем договір вже припинив свою дію, а у направленні на роботу від 21.11.2014 року, яке було виписано під час дії договору не зазначено на яку посаду та коли [PERSON] мала би прибути для відпрацювання. Вказаний факт, на думку відповідача, свідчить про те, що позивач не сприяв у працевлаштуванні [PERSON], не було закріплено місце роботи за призначенням з конкретним посадовим окладом, на якому відповідач мала працювати після закінчення навчання, що є грубим порушенням з боку позивача. Крім того, відповідач зазначила, що договором не було передбачено вартості навчання, у зв'язку з чим остання не зобов'язана відшкодовувати вартість навчання, що на момент укладання договору не була визначена. Представник третьої особи в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити. Свідок [PERSON], яка працює начальником відділу по роботі з персоналом Київського обласного центру зайнятості в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] навчалась за направленням в ІПК ДСЗУ та зобов'язана була відпрацювати певний період часу в державній службі зайнятості. Під час проходження практики [PERSON] була повідомлена про наявність вакансій, однак повідомила, що відпрацьовувати не бажає, при цьому остання зазначала, що її не влаштовує заробітна плата. Після закінчення навчання [PERSON] направлялись листи з правом вибору вакансії, однак вона надала відповідь, що не вважає за необхідне з'являтись задля подальшого працевлаштування. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечувала, суд, на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення представника позивача, третьої особи та свідка, вивчивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 28 серпня 2010 року між ІПКДСЗУ, Київським обласним центром зайнятості та [PERSON] було укладено договір № УПБ-10/ОЦЗ/04 про підготовку фахівця з вищою освітою та його подальше працевлаштування в органах державної служби зайнятості (а.с.4-5). Відповідно до п. 1.1. предметом договору є підготовка за кошти Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття фахівця з вищою освітою та його подальше працевлаштування в органах державної служби зайнятості. Згідно п.4.4. передбачено, що [PERSON] зобов'язана прибути після закінчення навчання в інститут в ЦЗ та відпрацювати в державній службі зайнятості не менше трьох років. В свою чергу, ІПКДСЗУ зобов'язаний надати [PERSON] освітню послугу на рівні державних стандартів вищої освіти, забезпечити дотримання прав учасників навчального процесу відповідно до законодавства та з урахуванням того, що [PERSON] навчається в Інституті за кошти Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, інформувати ЦЗ та [PERSON] (під особистий підпис) про вартість навчання, видати документ державного зразка про підготовку в разі успішного закінчення повного курсу навчання (п.п.2.1, 2.3, 2.4, 2.6 договору). Як вбачається з вказаного договору відповідач ознайомлена з вартістю навчання відповідно до п.2.6 договору, про що свідчить її особистий підпис. (а.с. 5) Пунктом 5.1. передбачено, що за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством та цим договором. Згідно з п. 5.2. договору, [PERSON] відшкодовує до Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття вартість навчання та компенсує всі інші витрати, пов'язані з її навчанням у наступних випадках, зокрема відповідно п.п. 5.2.2. відмова після закінчення навчання в ІПК ДСЗУ від роботи в органах державної служби зайнятості України. Відповідно до Наказу № 215 від 25.08.2010 року ІПКДСЗУ [PERSON] зараховано студентом першого курсу заочної форми навчання за напрямами за кошти Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття (а.с. 6). Наказом № 272 від 31.10.2014 року [PERSON] відраховано зі складу студентів ІПКДСЗУ у зв'язку з закінченням терміну навчання та отримання диплому бакалавра. При цьому, як вбачається з листа від 16 червня 2015 року № 1861/08/12-15 позивач був повідомлений про необхідність прибути до Київського обласного центру зайнятості у віддіу по роботі з персоналом та повідомлений, що неявка до зазначеної у листі дати вважатиметься відмовою зі сторони [PERSON] виконувати свої зобов'язання за договором, у зв'язку з чим буде подано позов до суду для стягнення коштів за навчання. (а.с. 8). Листом від 21.07.2015 року № 2333/08/12-15 відповідачу було повторно повідомлено про зобов'язання прибути до Київського обласного центру зайнятості та направлено перелік наявних вакансій по Київській обласній службі зайнятості (а.с.10.) Разом з тим, згідно заяв [PERSON] від 09.07.2015 р. та від 03.08.2015 р. вона відмовилась від працевлаштування в службі зайнятості, чим порушила умови договору, і в зв'язку з цим зобов'язана відшкодувати кошти за навчання. Відповідно до витягу з додатку №1 до наказу ІПК ДСЗУ від 19.04.2010 року № 75 "Вартість навчання за заочною формою навчання (прийом 2010 року)" та листа ІПК ДСЗУ від 31.08.2015. №2966 вартість навчання одного студента за спеціальністю "Управління персоналом та економіка праці" за весь строк навчання становить 17700 грн. Відповідно до ст. 626, 627 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, Таким чином, в зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором заборгованість відповідача перед позивачем за надані освітні послуги становить 17700,00 ( сімнадцять тисяч сімсот) гривень. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позов Київського обласного центру зайнятості до [PERSON], третя особа: Інститут підготовки кадрів державної служби зайнятості України, про стягнення коштів за навчання підлягає задоволенню шляхом стягнення з [PERSON] заборгованості за Договором № УПБ-10/ОЦЗ/04 на надання освітньої послуги від в сумі 17700,00 гривень. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати по справі слід покласти на відповідача. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 525, 526, 530, 611, 625, 626,627,629, ЦК України, та

Outcome: approved