Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

01 листопада 2016 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернуся позивач через свого представника із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що між відповідачем та ПАТ «Платинум Банк» було укладено кредитний договір №552/4222DCLRKPT від 14 серпня 2014 року, за яким у відповідача виникла заборгованість перед кредитодавцем внаслідок неналежного виконання своїх договірних зобовязань. На підставі договору факторингу від 21 липня 2015 року №20150721-Г, укладеного між ПАТ «Платинум Банк» та позивачем, останній набув права вимоги до відповідача за вказаним вище кредитним договором як новий кредитор у зобовязанні. Оскільки відповідач після направлення їй письмового повідомлення про зміну кредитора у зобовязанні наявну в неї заборгованість за кредитним договором не погасила, позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №552/4222DCLRKPT від 14 серпня 2014 року в розмірі 36167,61 гривень, а також покласти на відповідача судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача не зявився, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в тексті позову, а також в письмових клопотаннях, надісланих до суду, просив справу розглянути за своєї відсутності, наголосив на підтриманні позовних вимог та відсутності заперечень щодо розгляду справи в заочному порядку. Відповідач в судове засідання повторно не зявилась, про дату, часта місце розгляду справи повідомлялась належним чином, в звязку із чим суд вважає за можливе на підставі ст.ст.169, 224 ЦПК України здійснити розгляд даної цивільної справи в заочному порядку відповідно до Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 14 серпня 2014 року між ПАТ «Платинум Банк», як кредитодавцем, та відповідачем, як позичальником, укладено кредитний договір з можливістю перенесення платежу (рахунок) №552/4222DCLRKPT (оптимальний з перенесенням платежу), за умовами якого позичальник отримала кредит в розмірі 30754,42 гривень, зобовязавшись повернути кредитні кошти до 03 березня 2021 року щомісячними платежами відповідно до графіку погашення кредиту, сплативши 0,0001% річних за користування кредитом, а також щомісячну комісію за обслуговування кредиту в розмірі 431 гривень. У разі прострочення сплати заборгованості за даним договором позичальник зобовязалась сплатити банку пеню в розмірі 0,3% від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення. (а.с.4-10, 23-25) Із матеріалів справи також встановлено, що позичальник не виконує належним чином взяті на себе грошові зобовязання, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед кредитодавцем, розмір якої станом на 21 липня 2015 року становить 36167,61 гривень, з яких: 30754,42 гривень заборгованість за тілом кредиту, 2055 гривень заборгованість за відсотками та комісією, 3358,19 гривень пеня. (а.с.13) 21 липня 2015 року між ПАТ «Платинум Банк», як клієнтом, та позивачем, як фактором, було укладено договір факторингу №20150721-Г, за умовами якого клієнт відступив, а фактор набув права вимоги до відповідача (боржника) за кредитним договором з можливістю перенесення платежу (рахунок) №552/4222DCLRKPT (оптимальний з перенесенням платежу) від 14 серпня 2014 року. (а.с.13-22) Листами від 27 липня 2015 року ПАТ «Платинум Банк» та позивач повідомили відповідача про набуття позивачем права грошової вимоги до відповідача, а також про необхідність погашення відповідачем своєї кредитної заборгованості в розмірі 36167,61 гривень позивачу за приведеними ним реквізитами (а.с.11, 12). Правовідносини, які виникли між сторонами у справі, окрім положень зазначених вище договорів, врегульовані нормами ЦК України. Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до норм ст.ст.11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договір, який є обовязковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обовязково укладається в письмові формі (ст.ст.1054, 1055 ЦК України). Нормою ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до норми ст.1050 ЦК України, в контексті положення ст.1054 ч.2 ЦК України, якщо кредитним договором встановлений обовязок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитор має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилась зі сплатою процентів. При цьому за змістом ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, різновидом якої є пеня (ст.549 ЦК України). Нормою ст.625 ч.1 ЦК України передбачено, що боржник не звільняться від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. За змістом положень ст.ст.512-514, 516 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобовязанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобовязання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсягах і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Нормами ст.ст.1077-1079, 1082 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Згідно ст.16 ЦК України однією із форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обовязку в натурі. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Вирішуючи питання щодо позовних вимог позивача за кредитним договором з можливістю перенесення платежу (рахунок) №552/4222DCLRKPT (оптимальний з перенесенням платежу) від 14 серпня 2014 року з урахуванням на договір факторингу №20150721-Г від 21 липня 2015 року, приймаючи до уваги, що в судовому засіданні знайшли підтвердження факти укладення таких договорів із дотриманням вимог законодавства щодо порядку їх укладення, змісту та форми таких договорів, а також підтверджено факт набуття позивачем, як фактором, прав вимоги до відповідача за цим кредитним договором, та встановлено невиконання відповідачем своїх зобовязань за вказаним кредитним договором по відношенню до кредитодавця, що зумовило виникнення у відповідача кредитної заборгованості в наведеному в позові розмірі та права у позивача вимагати її стягнення на свою користь в судовому порядку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст.88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача, понесені останнім при зверненні до суду судові витрати у справі у вигляді судового збору в розмірі 1378 гривень (а.с.1). На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved