Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

У жовтні 2017 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 19.05.1985 року померла його мати [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина у виді житлового будинку №76 по вул.Ленській в м.Маріуполі, який належав матері на підставі свідоцтва про право власності від 01.08.1972 року та свідоцтва про право на спадщину від 01.08.1972 року. Заповіту матір не залишала. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті матері був позивач та його брати [PERSON] та [PERSON]. Свою 1/3 частку у спадковому майні позивач прийняв шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Брати позивача свої частки у спадщині не встигли прийняти, оскільки померли. Відповідачі, які є спадкоємцями першої черги за законом після смерті його братів до нотаріальної контори з приводу прийняття спадщини не звертались та на спадщину не претендують, проте відмовитись від спадщини на користь позивача не мають можливості, оскільки пропустили передбачений законом шестимісячний строк. Позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини у виді 2/3 частини домоволодіння №76 по вул.Ленській в м.Маріуполі, однак йому було відмовлено та розяснено, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обовязкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Оскільки відповідачі не претендують на спірні частки у спадщині, позивач вимушений був звернутись до суду з даним позовом. Просив визнати за ним право власності на 1/3 частку домоволодіння №76 по вул.Ленській в м.Маріуполі в порядку спадкування за законом після смерті брата [PERSON], померлого 28.05.2001 року; визнати за ним право власності на 1/3 частку домоволодіння №76 по вул.Ленській в м.Маріуполі в порядку спадкування за законом після смерті брата [PERSON], померлого 07.03.2008 року Представник позивача [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги, надав заяву про можливість слухання справи за його відсутністю та відсутністю позивача, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, в яких вказали, що позовні вимоги визнають та не заперечують проти їх задоволення. Суд, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що житловий будинок №76 по вул.Ленській в м.Маріуполі належав матері позивача [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 01.08.1972 року та свідоцтва про право на спадщину від 01.08.1972 року. 19.05.1985 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії ІІІ-НО №471771, виданим Іллічівським відділом РАЦС м.Маріуполя. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] були її діти [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. З матеріалів справи вбачається, що позивач надав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті матері та 04.07.2017 року отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частину домоволодіння №76 по вул.Ленській в м.Маріуполі. На земельній ділянці №76 по вул.Ленській в м.Маріуполі розташовані житловий будинок літ.А-1, тамбур літ.а-1, тамбур літ.а1-1, загальною площею 72,4 кв.м., в тому разі житловою 33,4 кв.м., літня кухня літ. Б-2, убиральня літ.В-1, сарай літ.Г-1, гараж літ.Д-1, сарай літ.Е-1, огорожа №1-3, вимощення І. 28.05.2001 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-НО №554421, виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Іллічівського районного управління юстиції м.Маріуполя. 07.03.2008 рок помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-НО №262116, виданим Іллічівським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області. Відповідно до ст. 524 ч.1 ЦК України (редакція 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом та заповітом. У відповідності до ст. 548 ЦК України (редакція 1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України (редакція 1963 року) спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину , якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Судом встановлено, що фактично спадщину у вигляді 2/3 частини домоволодіння №76 по вул.Ленській в м.Маріуполі після смерті [PERSON] прийняли її сини [PERSON] та [PERSON], але свої спадкові право у встановленому законом порядку не оформили, оскільки померли. В матеріалах справи маються спадкові справи №449/2001 та №1212/2008 до майна померлих 28.05.2001 року [PERSON] та 07.03.2008 року [PERSON] відповідно, з яких вбачається, що 07.06.2001 року та 21.12.2001 року [PERSON] були видані свідоцтва про право на спадщину на автомобіль ВАЗ2106 та 1/2 частину квартири [ADDRESS], 335 іменних акцій у ВАТ «ММК імені [PERSON]», грошовий внесок в філії Іллічівського Ощадбанку України, а також 14.11.2008 року [PERSON] було видане свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке складається з страхової суми 7000 грн., 23.10.2008 року були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на легковий автомобіль ВАЗ-2107 та квартиру [ADDRESS]. З заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на частку домоволодіння №76 по вул.Ленській в м.Маріуполі спадкоємці першої черги за законом до нотаріальної контори не звертались. Таким чином, відповідно до письмових матеріалів справи вбачається, що до складу спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON], померлого 28.05.2001 року увійшла 1/3 частина домоволодіння №76 по вул.Ленській в м.Маріуполі, до складу спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON], померлого 07.03.2008 року увійшла 1/3 частина домоволодіння №76 по вул.Ленській в м.Маріуполі. Згідно ст. 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зі змісту ч. 1 ст. 1222 ЦК України слідує, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Відповідно до вимог ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ч.3 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Таким чином, судом встановлено, що відповідачі не бажають приймати спадщину у вигляді частини будинку №76 по вул.Ленській в м.Маріуполі після смерті [PERSON] та [PERSON], в звязку з чим, позивач звернувся до суду з даним позовом, оскільки позбавлений можливості оформити свої спадкові права на все спадкове майно. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] знайшли своє підтвердження наданими суду письмовими доказами та підлягають задоволенню.

Outcome: approved