Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-26 00:00:00

01.04.2014 року між ПАТ «ВБР» та [PERSON] укладено кредитний договір № IKAPUG.235304.001, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в сумі 68450 грн. строком до 31.03.2017 року з процентною ставкою за користування кредитом 15,5 % річних, що підтверджується кредитним договором № IKAPUG.235304.001 від 01.04.2014 року. 01.04.2014 року між ПАТ «ВБР» та [PERSON] укладено договір застави рухомого майна № ZXA019500.23534.002, відповідно до п.п. 35.4 якого в забезпечення виконання заставодавцем зобов`язань за Кредитним договором Заставодавець надав в заставу наступне майно: автомобіль легковий хетчбек, сірого кольору, марки Nissan Micra, 2007 року випуску, номер шасі (кузов, рама) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . Відповідно до розрахунку заборгованості за Кредитним договором № IKAPUG.235304.001 від 01.04.2014 року станом на 06.03.2019 року утворилась заборгованість в сумі 121181,83 грн., яка складається з: 63657,04 грн. - основна заборгованість; 46485,69 грн. - заборгованість за відсотками; 10697,10 грн. -комісія. 06.03.2019 року між ПАТ «ВБР» та ТОВ «Глобал Спліт» укладено Договір про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого банк відступив товариству, а товариство набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі і договору кредиту № IKAPUG.235304.001 від 01.04.2014 року, що підтверджується Договором про відступлення прав вимоги від 06.03.2019 року, додатком № 1 до Договору. В добровільному порядку вказана заборгованість відповідачем до теперішнього часу не погашена. Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст.1050 ч.2 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. Як вбачається зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (Кредитор) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) у розмірі й на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити відсотки. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно зі ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язань є його невиконання або виконання з порушенням умов, певних змістом зобов`язання. Згідно ст. 611 ЦК України, у випадку порушення зобов`язання наступають правові наслідки, установлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок однобічної відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Судом встановлено, що відповідач порушив вимоги договору, що призвело до утворення заборгованості. Таким чином, суд вважає що позов підлягає задоволенню частково та з відповідача необхідно стягнути на користь позивача станом на 06.03.2019 року утворилась заборгованість в сумі 110502,73 грн., яка складається з: 63657,04 грн. - основна заборгованість; 46485,69 грн. - заборгованість за відсотками. Що стосується стягнення заборгованості по комісії в сумі 10697,10 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до п.п. 1.6 Кредитного договору № IKAPUG.235304.001 від 01.04.2014 року відповідачем сплачується щомісячна комісія за надання кредитних ресурсів в розмірі 0,30 % від суми кредиту за договором. Відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Отже, обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії. Встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної та разової комісії за обслуговування кредиту, позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому позивач нараховував, а відповідач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок коштів кредиту, що є незаконним. У зв`язку із чим позовні вимоги в частині стягнення комісії не підлягають задоволенню. Зі згоди представника позивача, наданої у заяві, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до роз`яснень викладених в п. 36 Постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2017 року № 10, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI). Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог. Позовні вимоги задоволено у розмірі 110502,73 грн., що складає 91,19 % від ціни позову (110502,73 *100:121181,83). Відповідно платіжного доручення судові витрати позивача за подання позовної заяви складають 2102 грн.. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню грошові кошти у розмірі 1916,81 грн. (2102*91,19%) на відшкодування судових витрат.

Outcome: partial