Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-26 00:00:00

У жовтні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний банк «Траст-капітал» (далі - позивач) звернулося до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позовні вимоги, з урахуванням заяви про уточнення, обґрунтовані тим, що 03 квітня 2007 року між ЗАТ «АКБ «Траст-капітал», правонаступником якого є ПАТ «АКБ «Траст-капітал» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 18/КФ-07 із змінами та доповненнями, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит в сумі 1,2 млн. доларів США, зі сплатою 14% річних. 26 листопада 2009 року у забезпечення наданого кредиту між відповідачем та позивачем було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським В.С., реєстровий № 7553. Згідно договору іпотеки відповідачем було передано у заставу (іпотеку) майнові права на нерухоме майно - нежиле приміщення [ADDRESS] (будівельна адреса - будинок [ADDRESS]) загальною площею 99,4 кв.м. Вартість предмету визначена п.1.3. Договору іпотеки за згодою сторін та складає 399250,00 грн. Згідно оцінки, здійсненої суб'єктом оціночної діяльності, вартість майнових прав станом на 16 серпня 2016 року складає 399093,98 грн. Додатковою угодою № 02 від 17.04.2008 року збільшено розмір кредиту - в сумі 1,75 млн. доларів США ліміту кредитної лінії, Договором № 7 про внесення змін та доповнень від 26.11.2009 року встановлено, що кредит, наданий згідно Кредитного договору має бути погашений до 08 жовтня 2010 року (п.1.5, 3.4.3 Кредитного договору). Позивачем були виконані умови Кредитного договору, про що свідчать меморіальні ордери про перерахування банком на рахунок позичальника кредитних коштів на суму 1754 000,00 доларів США. У 2009 році ЗАТ «АКБ «Траст-капітал» було реорганізовано у ПАТ «АКБ «Траст-капітал». Протягом 2010-2014 років відповідач неодноразово звертався до позивача із заявами направленими на врегулювання боргу у позасудовому порядку. 06 серпня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено угоду про визнання боргу за кредитним договором за наданим кредитом в сумі 340000,00 доларів США, в порядку ст.259 ЦКУ позовну давність збільшено до 08.10.2015 року. 02 жовтня 2015 року між позивачем та відповідачем було укладено угоду про визнання боргу за кредитним договором за наданим кредитом на суму 340000,00 доларів США та процентів за його користування в сумі 237955,08 доларів США, всього на загальну суму 577955,08 доларів США, в порядку ст.259 ЦКУ позовну давність збільшено до 01 грудня 2017 року. Заборгованість, яка утворилася в розмірі 15890,57 доларів США відповідачем у добровільному порядку не погашена. 25.01.2012 року позивачем надсилалося попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки від 24.01.2012 року, яке залишено без задоволення. Тому, з урахуванням заяви про уточнення, позивач просив суд стягнути на користь ПАТ АКБ «Траст-капітал» частину заборгованості [PERSON] - процентів за користування наданим кредитом за період з 10 серпня 2015 року по 09 грудня 2015 року в загальному розмірі 15890,57 доларів США за кредитним договором № 18/КФ-07 від 07 липня 2009 року, укладеного між ПАТ «АКБ «Траст-капітал» (на той час ЗАТ «АКБ «Траст- сапітал») та [PERSON], шляхом звернення стягнення на майнові права, згідно із договором іпотеки, посвідченим Войтовським В.С., приватним нотаріусом Київського міського - нотаріального округу, реєстровий № 7553, а саме: нежиле приміщення М 100 (літ. А) за адресою: [ADDRESS] (будівельна адреса - будинок [ADDRESS]), загальною площею 99,4 кв.м. Встановити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження" і дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку». Початкова ціна продажу - 39 093,98 грн., що становить еквівалент 15890,57 доларів США, яка визначена на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна; стягнути з відповідача понесені судові витрати. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. У судове засідання відповідач не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заперечення на позовну заяву не подав. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, надані докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 03 квітня 2007 року між ЗАТ «Акціонерний комерційний банк «Траст-капітал» та відповідачем було укладено Кредитний договір № 18/КФ-07 із змінами та доповненнями, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит в сумі 1200000,00 доларів США, зі сплатою відсотків у розмірі 14% річних, строком до 08.10.2010 року (а.с. 7-10). 26 листопада 2009 року у забезпечення наданого кредиту між відповідачем та позивачем було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським В.С., реєстровий № 7553. Згідно договору іпотеки відповідачем було передано у заставу (іпотеку) майнові права на нерухоме майно - нежиле приміщення [ADDRESS] (будівельна адреса - будинок [ADDRESS]) загальною площею 99,4 кв.м. Вартість предмету визначена п.1.3. Договору іпотеки за згодою сторін та складає 399250,00 грн. (а.с. 31-38). Пунктом 1.1. договору іпотеки передбачено, що предмет іпотеки передається в іпотеку як забезпечення виконання в повному обсязі зобов'язань відповідача за кредитним договором щодо вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом, сплати процентів, сплати неустойки (штрафу, пені) у розмірі та випадках, передбачених Кредитним договором, витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги за основним зобов'язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки. Пунктом 2.1.8. договору іпотеки визначено, що предмет іпотеки не обтяжений будь-якими зобов'язаннями з боку третіх осіб, крім тих, що передбачені цим договором. Пунктом 1.2. договору предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору про виконання внутрішніх опоряджувальних робіт на будівництві житлового будинку по [ADDRESS] від 16.10.2006 року, додатковою угодою №1 про внесення змін до цього ж договору від 17.01.2008 року, договору про відступлення права вимоги від 22.02.2008 року. Відповідно договору №16-10 на виконання внутрішніх опоряджувальних робіт на будівництві житлового будинку по [ADDRESS] від 16.10.2006 року, ТОВ «ГДП Укрбудпромсервіс» доручає, а дочірне підприємство «Профорієнтир» приймає на себе зобов'язання по проведенню внутрішніх опоряджувальних робіт, пов'язаних з будівництвом житлового будинку по [ADDRESS] (а.с. 39-40). Відповідно договору про відступлення права вимоги від 22.02.2008 року, дочірне підприємство «Профорієнтир» передало, а [PERSON] прийняв на себе всі права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав і стає стороною за договором №16-10 на виконання внутрішніх опоряджувальних робіт на будівництві житлового будинку по [ADDRESS], сторони визначили вартість прав вимоги за цим договором в 460758,40 грн., які відповідач сплатив, що підтверджується квитанцією №15 від 22.02.2008 року (а.с. 43-45). Відповідно акту №2 про передачу-приймання (майнових прав на приміщення) від 27.05.2008 року ТОВ «ГДП Укрбудпромсервіс» здійснило оплату підряднику [PERSON] шляхом передачі нежитлового приміщення (майнових прав на приміщення) [ADDRESS], а підрядник прийняв вказане приміщення (а.с. 48). Пунктом 3.1.7 Договору передбачено, що у випадку невиконання позичальником умов Договору та/або «Кредитного договору» про надання забезпечення за Договором та/або «Кредитним договором», а також у разі витрати забезпечення виконання зобов'язань за Договором та/або «Кредитним договором» або погіршення його умов (стану забезпечення, умов його зберігання), банк набуває право вимоги на дострокове повернення кредиту та нарахування процентів, комісій у порядку встановлених Договором. Згідно оцінки, здійсненої суб'єктом оціночної діяльності ТОВ «ЄСП Оцінка-Капітал», вартість майнових прав на нерухоме майно - нежиле приміщення [ADDRESS] (будівельна адреса - будинок [ADDRESS]) станом на 16 серпня 2016 року складає 399093,98 грн. (а.с. 53-54). Позивачем було виконано умови кредитного договору, а саме видано відповідачу 1160000,00 доларів США, що підтверджується меморіальним валютним ордером №596 від 27.11.2009 року (а.с. 71). Протягом 2010-2014 років відповідач неодноразово звертався до позивача із заявами направленими на врегулювання боргу у позасудовому порядку. 26 серпня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено угоду про визнання боргу за кредитним договором за наданим кредитом в сумі 340000,00 доларів США, в порядку ст.259 ЦКУ позовну давність збільшено до 08.10.2015 року (а.с. 77). 02 жовтня 2015 року між позивачем та відповідачем було укладено угоду про визнання боргу за кредитним договором за наданим кредитом на суму 340000,00 доларів США та процентів за його користування в сумі 237955,08 доларів США, всього на загальну суму 577955,08 доларів США, в порядку ст. 259 ЦКУ позовну давність збільшено до 01 грудня 2017 року (а.с. 79). Позивачем надсилалося відповідачу письмову вимогу про усунення порушень кредитного договору із попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки від 24.01.2012р., що підтверджується свідоцтвом від 10.10.2016 року, виданим приватним нотаріусом Київського міського округу Щербак Т.В., реєстровий № 2099 (а.с. 74, 84). Отже, у судовому засіданні встановлено, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором № 18/КФ-07 03.04.2007 року належним чином не виконує, в результаті чого виникла заборгованість. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України). Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором, або законом. Згідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. В узагальненнях судової практики розгляду цивільних справ, що виникають з кредитних правовідносин Верховного Суду України від 07.10.2010 із змінами і доповненнями, внесеними повідомленням Верховного Суду України від 01.12.2011 зазначено, що відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателю на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Так, відповідно до ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право, у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Крім того, ч.ч. 1, 2 ст. 590 ЦК України, передбачено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 591 ЦК України реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом. Якщо сума, одержана від реалізації предмета застави, не покриває вимоги заставодержателя, він має право отримати суму, якої не вистачає, з іншого майна боржника в порядку черговості відповідно до статті 112 ЦК України, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п.п. 2 п. 3 ст. 592 ЦК України, передбачено, що заставодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, а якщо його вимога не буде задоволена, - звернути стягнення на предмет застави в інших випадках, встановлених договором. Поруч з наведеним, відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо не встановлено договором або законом, або розірвання договору; Крім того, ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі: 1) рішення суду, 2) виконавчого напису нотаріуса або 3) згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (тобто шляхом позасудового врегулювання). При цьому правовою підставою для передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання є договір про задоволення вимог іпотекодержателя (або застереження в іпотечному договорі). Згідно зі ст. 5 Закону України «Про іпотеку», предметом іпотеки також може бути об'єкт незавершеного будівництва, майнові права на нього, інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуте ним у власність відповідне нерухоме майно у майбутньому. Правовою підставою для визнання (набуття) права власності позивача як іпотекодержателя на нерухоме майно (майнові права), яке є предметом іпотеки, є те, що відповідно п.4.2.2.1 договору іпотеки право власності не передане в іпотеку майно переходить до іпотеко держателя, якщо протягом 30 календарних днів іпотекодавець не задовольнить вимогу іпотеко держателя про усунення/порушень або виконання порушеного основного зобов'язання та умов цього договору в якій зазначається про звернення стягнення шляхом передачі від іпотекодавця до іпотекодержатея права власності на предмет іпотеки. Як роз'яснив Пленум ВССУ у п. 39 Роз'яснень, суди мають виходити з того, що з урахуванням цих норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 17 ЦКУ має право вимагати застосування його судом. Також Верховним Судом України у постанові від 11.12.2013р. по справі № 6-124цс13 зазначено, що відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України "Про іпотеку", іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом права власності на предмет іпотеки. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо), належить виключно позивачеві. Звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом (ч. 1 ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»). Обтяжувач, який звертається до суду з вимогою звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до моменту подання відповідного позову до суду письмово повідомити всіх обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження цього ж рухомого майна, про початок судового провадження у справі про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються: 1) загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження; 2) опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача; 3) заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; 4) спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону; 5) пріоритет та розмір вимог інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, які підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження; 6) початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження. Якщо інше не передбачено рішенням суду, реалізація предмета забезпечувального обтяження проводиться шляхом його продажу на публічних торгах у порядку, встановленому законом. Боржник вправі до дня продажу предмета забезпечувального обтяження на публічних торгах повністю виконати забезпечену обтяженням вимогу обтяжувача разом з відшкодуванням витрат, понесених обтяжувачем у зв'язку з пред'явленням вимоги і підготовкою до проведення публічних торгів. Таке виконання є підставою для припинення реалізації предмета забезпечувального обтяження на публічних торгах. Статтею 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження: 1) передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання в порядку, встановленому цим Законом; 2) продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах; 3) відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги; 4) переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші або цінні папери; 5) реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса. Якщо інше не встановлено цим Законом, обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов'язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Повідомлення повинно містити таку інформацію: 1) зміст порушення, вчиненого боржником; 2) загальний розмір не виконаної боржником забезпеченої обтяженням вимоги; 3) опис предмета забезпечувального обтяження; 4) посилання на право іншого обтяжувача, на користь якого встановлено зареєстроване обтяження, виконати порушене зобов'язання боржника до моменту реалізації предмета обтяження або до переходу права власності на нього обтяжувачу; 5) визначення позасудового способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, який має намір застосувати обтяжувач; 6) вимогу до боржника виконати порушене зобов'язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження (ст. 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»). Також, ст. 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження може бути припинене боржником або третьою особою шляхом виконання порушеного боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або тієї частини цього зобов'язання, виконання якої було прострочене, разом з відшкодуванням обтяжувачу витрат, понесених у зв'язку з пред'явленням вимоги та/або звернення стягнення. Таке виконання може бути здійсненим у будь-який час до моменту продажу обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження або до переходу права власності на нього до обтяжувача. У цьому разі обтяжувач не вправі вимагати від боржника або іншої особи, яка виконала зобов'язання, сплати інших сум. Якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов'язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов'язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача. До закінчення процедури звернення стягнення обтяжувач зобов'язаний вживати заходи щодо збереження відповідного рухомого майна згідно з вимогами, встановленими статтею 8 цього Закону. Якщо боржник, у володінні якого знаходиться предмет забезпечувального обтяження, не виконує обов'язок щодо передачі предмета забезпечувального обтяження у володіння обтяжувача, звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду. Крім того, ст. 30 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов'язанням шляхом продажу предмета забезпечувального обтяження третій особі. При цьому обтяжувач зобов'язаний у порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, повідомити боржника та інших обтяжувачів відповідного рухомого майна про свій намір реалізувати таке право із зазначенням обраного ним способу, місця та часу проведення процедури продажу. Обтяжувач вправі продати предмет обтяження будь-якій особі-покупцю або на публічних торгах. Договір купівлі-продажу предмета забезпечувального обтяження укладається обтяжувачем від імені боржника і є правовою підставою для набуття покупцем цього предмета права власності на відповідне рухоме майно. Покупець предмета забезпечувального обтяження набуває право власності на відповідне рухоме майно без будь-яких забезпечувальних та публічних обтяжень, а також інших договірних обтяжень з нижчим пріоритетом. Протягом десяти днів із дня продажу предмета забезпечувального обтяження обтяжувач-продавець відповідного рухомого майна зобов'язаний надати боржнику та всім обтяжувачам, на користь яких було встановлене зареєстроване обтяження цього рухомого майна, письмовий звіт про результати продажу. У разі невиконання боржником обов'язку передати кредиторові у власність або у користування річ, визначену індивідуальними ознаками, кредитор має право витребувати цю річ у боржника та вимагати її передання відповідно до умов зобов'язання (ч. 1 ст. 620 ЦК України). Системний аналіз положень ст.ст. 590, 591 ЦК України, дає підстави для висновку, що загальним порядком звернення стягнення на предмет застави є стягнення на підставі судового рішення шляхом його продажу з публічних торгів, а тому, в судовому засіданні знайшло своє підтвердження порушення прав позивача, тому позов підлягає задоволенню. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Даючи юридичну оцінку наданим по справі доказам, враховуючи те, що відповідач зобов'язання за кредитним договором № 18/КФ-07 03.04.2007 року належним чином не виконує, в результаті чого виникла заборгованість, а відповідно п. 3.1.7. договору іпотеки передбачено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється банком у випадках невиконання або неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені останнім, які складаються з судового збору в розмірі 6826,41 грн.

Outcome: approved