Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

01 жовтня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що він та відповідач є співвласниками в рівних частинах квартири [ADDRESS]. У 2014 році позивач звернувся до Реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції для реєстрації права власності на 1/2 частину квартири, проте державним реєстратором було прийнято рішення про відмову в державній реєстрації права власності, у зв'язку з тим, що позивачем не було надано оригіналу свідоцтва про право власності. На даний час оригінал свідоцтва про право власності знаходиться у відповідача і вона категорично відмовляється надавати йому оригінал правовстановлюючого документа. Таким чином, відсутність у позивача свідоцтва про право власності на житло порушує його права як власника та створює перешкоди у реалізації права власності. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що право власності на квартиру зареєстровано у встановленому законом порядку за обома власниками, в тому числі і за позивачем, а тому повторна реєстрація права власності не передбачена чинним законодавством. Крім того, представник відповідача надав суду для огляду в судовому засіданні оригінал свідоцтва про право власності і повідомив, що відповідач на вимогу позивача надасть це свідоцтво йому для вчинення цивільно - правової угоди щодо розпорядження своєю власністю, але він з такою вимогою до неї не звертався. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивач та [PERSON] є співвласниками в рівних частинах кв. [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 23 січня 2007 року, виданого Виконавчим комітетом Деснянської районної у м. Чернігові ради (а/с 7). Оригінал цього свідоцтва оглянутий в судовому засіданні у зв'язку з наданням його представником відповідача. Позивач у своїй позовній заяві зазначає, що він, з метою реєстрації права власності на 1/2 частину квартири, звернувся із відповідною заявою до Реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції, проте рішенням про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 21 липня 2014 року № 14568739, державним реєстратором було зупинено розгляд його заяви у зв'язку з неподанням усіх необхідних документів, а саме: оригіналу свідоцтва про право власності від 23.01.2007 року, виданого Виконавчим комітетом Деснянської районної у м. Чернігові ради. Позивачу було запропоновано у п'ятиденний строк з моменту отримання рішення надати оригінал вказаного свідоцтва (а/с 8). Як пояснив позивач, свідоцтво про право власності на спірну квартиру знаходиться у відповідача, але у зв'язку з неприязними стосунками відповідач категорично відмовляється надати йому свідоцтво про право власності на квартиру. Проте, вказані доводи позивача спростовував у судовому засіданні представник відповідача, і зазначив, що позивач не звертався до відповідача і не просив свідоцтво і вона згодна надати це свідоцтво позивачу на його вимогу. В подальшому рішенням про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 30 липня 2014 року № 14786307 позивачу було відмовлено в державній реєстрації права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], у зв'язку з неподанням оригіналу свідоцтва про право власності (а/с 9). Проте, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 46344690 від 27 жовтня 2015 року вбачається, що право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано в рівних частинах за [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 23 січня 2007 року (а/с 24-25). Факт реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] та [PERSON] з 02 квітня 2007 року також підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 14107113 від 02 квітня 2007 року, виданого Чернігівським міжміським бюро технічної інвентаризації (а/с 42). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 182 ч.1 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Враховуючи те, що право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано у встановленому законодавством порядку в рівних частинах за [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 23 січня 2007 року, тобто право власності позивача у встановленому законом порядку підтверджується правовстановлюючим документом і воно зареєстровано, тобто визнано державою, а тому підстав для задоволення позову суд не вбачає.

Outcome: dismissed