overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-04 00:00:00

01 червня 2016 року [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом до [PERSON]. Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що [PERSON], [INFO], є її та відповідача донькою та у теперішній час проживає з нею. Відповідач матеріальної допомоги не надає, не бере участі в утриманні дитини, добровільної угоди про сплату аліментів між ними не досягнуто. Просила стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно на утримання їхньої неповнолітньої доньки. Сторони в судове засідання не зявилися, позивачка надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій, крім цього, зазначила, що повністю підтримує позовні вимоги та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 74 ЦПК України, до суду не зявився, про причини своєї неявки не повідомив. Суд, на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України, враховуючи згоду позивачки і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. Дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. [PERSON], [INFO], є донькою позивачки і відповідача, у теперішній час проживає разом із позивачкою. Зазначені обставини підтверджуються дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, а саме свідоцтвом про народження (а. с. 4) та довідкою про склад сімї позивачки (а. с. 5). Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Таким чином, суд вважає вимоги позивачки обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, на підставі ст. 180 та ст. 191 СК України. Крім цього, у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 551 грн 20 коп., від сплати якого при зверненні до суду із цим позовом позивачка була звільнена. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-28 00:00:00

01 червня 2016 року [PERSON] звернулася до Сахновщинського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON], про розірвання шлюбу, зареєстрованого 25 лютого 2012 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №52. Від шлюбу вони мають малолітню доньку Аріну, [INFO]. На обґрунтування позову зазначив, що\~ внаслідок різних поглядів на життя, непорозуміння та конфліктів\~ між ними не склалися нормальні сімейні відносини, спільно не проживають, тому збереження сімї стало неможливим. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала суду письмову заяву про слухання справи за її відсутності, наполягає на розірванні шлюбу, прізвище просила залишити без змін. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву про слухання справи за його відсутності, з позовними вимогами згоден в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч. 3 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до вимог ст. 112 СК України шлюб може бути розірваний, якщо суд дійде висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Як встановлено судом, в сімї склалася конфліктна ситуація і часто виникали сварки, тому вони припинили шлюбно-сімейні відносини, спільно не проживають. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. За таких обставин суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу стали неможливими, суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, тому на підставі ст. 112 СК шлюб підлягає розірванню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

01 червня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON], з яким зареєструвала шлюб 25 листопада 1996 року, мотивуючи тим, що проживають окремо вже біля трьох років. Причиною цього є зловживання відповідачем алкогольними напоями та погіршенням матеріального стану сімї. Від цього шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Позивач у судове засідання не зявилася, але надала суду письмову заяву, в якій позов підтримала та просила його задовольнити, а справу розглянути за її відсутності. Відповідач будучи своєчасно та належним чином повідомленим за місцем реєстрації про час і місце розгляду справи у судове засідання двічі, 14.06. і 30.06.2016 р. без поважних причин не зявився. Про причини неявки суду не повідомив. Позивач у своїй заяві погодилася на постановлення судом заочного рішення у справі. Дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Статтею 24 СК передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25 листопада 1996 року. Від вказаного шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Зі змісту позовної заяви видно, що сторони вже майже три роки проживають окремо. Причиною цього є те, що відповідач зловживає спиртними напоями, що призводить до тяжкого матеріального становища сімї. Відповідач отримавши судову повістку за місцем реєстрації не скористався своїм правом приймати участь у судовому засіданні та в разі невизнання вимог надавати докази щодо їх спростування. За таких обставин, суд приходить до висновку, що збереження вказаної сімї неможливе, так як залишення позивача та відповідача у шлюбі буде протирічити інтересам цих осіб, і вбачає необхідність в задоволенні позову та розірвання шлюбу між сторонами.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

01 червня 2016 року в с.Стінка Бучацького району Тернопільської області померла [PERSON], яка за життя склала заповіт щодо усієї спадщини і призначила своїми спадкоємцями [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно, яке складається із житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться по вул.Широка,65 в с.Стінка Бучацького району Тернопільської області. Через відсутність документу, який би за життя спадкодавця посвідчував її право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, позивачі не мають змоги оформити право на спадщину в нотаріальній конторі, а тому виникла необхідність встановити право на спадкове майно в судовому порядку. В судове засідання позивачі [PERSON], [PERSON] та їх представники [PERSON] та [PERSON] не зявились, однак, остання подала суду заяву, в якій вказала, що позов підтримує і просить суд справу розглядати у її відсутності. Представник відповідача Стінківської сільської ради Бучацького району, в судове засідання не з`явився, однак подав суду заяву, в якій вказав, що позов визнає і просить суд справу розглядати у його відсутності. Дослідивши та оцінивши письмові докази, суд встановив наступні обставини: 01 червня 2016 року в с.Стінка Бучацького району Тернопільської області померла [PERSON]; Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно у виді житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, яке належало їй на праві приватної власності; Після смерті [PERSON] спадщина відкрилася за заповітом, що був складений нею 26 липня 2007 року і посвідчений секретарем Стінківської сільської ради Бучацького району, згідно якого [PERSON] усе своє майно заповіла [PERSON] та [PERSON]І в рівних частках; Осіб, які б незалежно від змісту заповіту мали право на обов'язкову частку у спадщині, немає. Суд приходить до переконання, що позов обгрунтований і підлягає до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-24 00:00:00

01 червня 2016 року Голова правління КС «Супер Кердит» [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою згідно якої відповідно до укладеного кредитного договору №СК-51/0030/15/103/06 від 30 липня 2015 року, додаткового договору №1 від 30 липня 2015 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 3450,89 грн. на умовах строковості, зворотності, платності та забезпеченості. У звязку з тим, що відповідач порушила умови договору і не надавала грошові кошти позивачу для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами згідно умов договору станом на 15 квітня 2016 року існує заборгованість в сумі 4665,87 грн., з них: заборгованість по сплаті тіла кредиту 3210,67 грн., сума несплачених відсотків 1245,08 грн., заборгованість по пені 210,12 грн. Вказану суму боргу, а також сплачений судовий збір в сумі 1378,00 грн. позивач просить стягнути з відповідача. В судове засідання представник позивача не зявився, згідно поданої заяви просить розглянути справу у їх відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. В судове засідання відповідач не зявився, згідно поданої заяви від 25 липня 2016 року просить розгляд справи проводити у її відсутність, позов визнає в повному обсязі, не заперечує, що загальна сума заборгованості становить 4665,87 грн. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У абз. 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року судам розяснено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. У п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року вказано, що за змістом ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Враховуючи повне і безумовне визнання відповідачем [PERSON] позовних вимог Кредитної спілки «Супер Кредит», а також те, що визнання відповідачем позовних вимог не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд приймає таке визнання і за вказаних обставин вважає, що позовні вимоги СК «Супер Кредит» про стягнення заборгованості в сумі 4665,87 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому на користь позивача з відповідача слід стягнути 1378,00 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

01 червня 2016 року до Тернопільського міськрайонного суду надійшла заява лікаря-психіатра Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні [PERSON] про госпіталізацію громадянки [PERSON], [INFO], жительки м. Тернопіль, вул. Золотогірська, 3/8, у психіатричний стаціонар без її згоди. В судовому засіданні лікар-психіатр [PERSON] зазначила, що після особистого огляду 31.05.2016 року лікарем-психіатром [PERSON] зроблено висновок про необхідність госпіталізації [PERSON] в психіатричний стаціонар для обстеження та лікування у звязку із наявністю в неї тяжкого психічного розладу, який обумовлює неможливість самостійно задовольняти основні життєві потреби. Крім того, [PERSON] була оглянута комісією лікарів-психіатрів Тернопільської ОККПНЛ в складі: голови комісії [PERSON], членів комісії [PERSON], [PERSON], яка підтвердила обґрунтованість рішення про госпіталізацію згідно Закону України «Про психіатричну допомогу». Комісія прийшла до висновку, що обстеження та лікування громадянки [PERSON] можливе тільки в умовах стаціонару. Згода громадянки [PERSON] на госпіталізацію відсутня у звязку із її відмовою від запропонованої госпіталізації. Громадянка [PERSON] в судовому засіданні заперечила проти її госпіталізації у психіатричний заклад Суд, заслухавши пояснення представника медичного закладу та прокурора, яка вважає, що заява до задоволення не підлягає, дослідивши матеріали справи вважає, що заява лікаря-психіатра [PERSON] є необґрунтованою та до задоволення не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Оглянувши висновок комісії лікарів-психіатрів Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні в якому лікарі прийшли до висновку, що [PERSON] знаходиться у стані тяжкого психічного розладу, потребує подальшого лікування у психіатричному стаціонарі, суд вважає, що представником медичного закладу не наведено доказів, які свідчать про те, що дана громадянка у звязку із неможливістю не може задовольняти свої основні життєві потреби. Дане твердження відсутнє і у висновку. За таких обставин суд приходить до висновку, що госпіталізація [PERSON] без її згоди до психіатричного закладу є недоцільною, а тому в заяві лікаря-психіатра [PERSON] слід відмовити. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-02 00:00:00

01 червня 2016 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], 1978 р.н., яка мешкає за адресою: [ADDRESS] Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 31.05.2016р. о 15 год. 30 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 31.05.2016р. о 15 год. 30 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра [PERSON] лікарні ОМКЦ КЗ «ДКПЛ» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора виказує маячні ідеї переслідування, поганого відношення до колег. Відмовляється від їжі. Виказує суїцидальні думки. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-02 00:00:00

01 червня 2016 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: Дніпропетровська область, Покровський район, с. Гаврилівка, вул. Леніна, буд. 22. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 31.05.2016р. об 11год. 30 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним, і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 31.05.2016р. об 11год. 30 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра [PERSON] лікарні КЗ „Покровської ЦРЛ ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що у хворого мовний контакт формальний. На питання відповідає не завжди по суті. Тривожний, напружений, негативістичний. Вважає, що його намагаються отруїти, «тому не їв», що його «підслуховують... слідкують. До чогось прислухається, оглядається. [PERSON] було поставлено попередній діагноз органічний маячний (шизофреноподібний) розлад. Є інвалідом 2 групи. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-02 00:00:00

01 червня 2016 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: м. Дніпропетровськ, Самарський район, вул. Ялинова, 71. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 01.06.2016р. о 03 год. 12 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним, і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 01.06.2016р. о 03 год. 12 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Фоменко лікарні КЗ „ОЦЕМД та МК ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий іспитує імперативні слухові обмани сприйняття. Висловлює маячні ідеї впливу. Психомоторно збуджений. [PERSON] було поставлено попередній діагноз Шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, галюцинаторно-параноїдний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-07 00:00:00

01 червня 2016 року заявник звернулась до суду з заявою про надання права на шлюб, мотивуючи заяву тим, що вона народилася 01 листопада 1998 року в селі Нерушай Татарбунарського району Одеської області та не досягла повноліття. У вересні 2015 року познайомилась з [PERSON], який народився 18.12.1996 року. Між нею та [PERSON] склались дуже теплі і щирі стосунки, любов та повага один до одного. Тому вона має намір зареєструвати шлюб з [PERSON]. При зверненні до відділу реєстрації актів цивільного стану для реєстрації шлюбу, їй розяснено, що вона не досягла шлюбного віку та не може укласти шлюб без рішення суду. Визнання права на укладення шлюбу заявникові необхідно оскільки вони з [PERSON] чекають народження дитини. Її мати [PERSON] не заперечує проти укладення шлюбу із [PERSON] Сторони в судове засідання не зявилися надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, заявник та заінтересовані особи просили заяву задовольнити. Суд, розглянувши заяви позивача і відповідача про розгляд справи у їх відсутність,

Outcome: approved