Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-05 00:00:00

У грудні 2014 року позивач [PERSON] звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON], третя особа - орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона з відповідачем по справі [PERSON] мають спільну доньку [PERSON], [INFO]. В зареєстрованому чи громадянському шлюбі з відповідачем позивач не перебувала, та разом не проживали, спільного господарства не мали. Відповідач життям доньки не цікавиться, не телефонує, не виявляє бажання піклуватись про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не бере педагогічної, моральної, матеріальної, або будь-якої іншої участі у житті і вихованні доньки.Всі питання, щодо виховання дитини, вирішуються позивачем самостійно, без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному утриманні позивача. Їхня донька займається в музичній школі, також займається професійно синхронним плаванням у ДЮСШ «Динамо», де входить до складу команди, а також з першого класу і до сьогодні навчається у спеціалізованій школі №130 з поглибленим вивченням англійської і італійської мов ім.Данте Аліг'єрі. Ці заняття потрібні неповнолітній доньці, тому що вона відвідує кожний предмет з задоволенням показує добрі результати і є перспективною дитиною. Для розвитку позивач прикладає всі свої зусилля, моральні та фінансові можливості. Кожного разу, коли дитина повинна була виїжджати за кордон на відпочинок, профілактичне лікування, чи спортивні збори і змагання, у позивача виникають проблемні питання, для офіційного дозволу на виїзд дитини за кордон. Вказані обставини порушують право дитини на нормальний розвиток. Згідно рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.11.2014 року позивачу було вирішено надати дозвіл виїжджати за кордон на змагання без дозволу батька з грудня 2014 року по січень 2016 року. У жовтні 2014 року позивач звернулася із заявою до органу опіки та піклування при Києво-Святошинській районній державній адміністрації про вирішення питання щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав, щодо неповнолітньої доньки, [PERSON]. Також, у листопаді позивач приходила з дитиною до спеціаліста опікунської ради, де спеціаліст мала бесіду з донькою, стосовно її батька. Під час вказаної бесіди донька власноруч написала заяву, що громадянина [PERSON], а саме що вона ніколи не бачила його, його батьки, бабуся і дідусь, до неї ніколи не приходили. В подальшому позивачу стало відомо, що згідно рішення Києво-Святошинського районного суду від 31.03.2014 року відповідача [PERSON] було визнано недієздатним. Вказане рішення залишено без змін, згідно ухвали Апеляційного суду Київської області від 15.01.2015 року. Однак позивач не погоджується з висновками суду щодо недієздатності відповідача, вважає, що він є фізично здоровою людиною, продовжує працювати та вести політичну активну діяльність. Тому просила позбавити відповідача [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та доповнила, а саме просила акцентувати увагу суду на те, що відповідач є депутатом Києво-Святошинської районної ради VI скликання та на підставі рішення Києво-Святошинської районної ради від 12.11.2010 року №09-01-VI скликання. Відповідач та його представник в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Прокурор Шейко Ю.О. в судовому засіданні проти позову заперечувала в повному обсязі, просила в позові відмовити, оскільки відповідач [PERSON] згідно рішення Києво-Святошинського районного суду визнаний недієздатним, вказане рішення набрало законної чинності залишено без змін відповідно до ухвали Апеляційного суду Київської області. За таких обставин, вважає, що не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків унаслідок душевної хвороби, або з інших не залежних від неї причин. Представник органу опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила в позові відмовити, з підстав, що відповідач визнаний недієздатним, а тому не позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків унаслідок душевної хвороби, або з інших не залежних від неї причин. При цьому послалася, також на висновок органу опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області,про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно, неповнолітньої [PERSON], [INFO]. За згодою позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України Суд, вислухавши думку осіб, які приймали участь у розгляді справи, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав: За ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Як встановлено судом, батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON], що відповідно підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER]. В зареєстрованому чи громадянському шлюбі сторони не перебували та разом не проживали, та спільного господарства не мали. Відповідач життям доньки не цікавиться народження, не телефонує, не виявляє бажання піклуватись про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не приймає будь-якої участі у житті і вихованні доньки. Позивач самостійно утримує дитину, оплачує навчання. Малолітня дитина [PERSON], [INFO], написала заяву на ім'я начальника служби у справах дітей та сім'ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації про те, що вона свого батька ніколи не бачила, що він не приймав участь у її вихованні. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні [PERSON], [INFO], навчається в 6-В класі спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням англійської та італійської мов № 130 ім. Данте Аліг'єрі м. Києва, що відповідно підтверджується довідкою за №313 від 30.07.2014 року спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням англійської та італійської мов № 130 ім. Данте Аліг'єрі м. Києва. (а.с. 23). Позивач [PERSON] приділяє належну увагу вихованню дочки. Постійно відвідує батьківські збори, звертається до класного керівника з питаннями, що виникають під час навчання і завжди відгукується на його зауваження та прохання, що стосується виховання та навчання її доньки. Також неповнолітня [PERSON] навчається у 5 класі Київської дитячої музичної школи № 10 по класу фортепіано і скрипки та тренується у відділенні синхронного плавання Комплексної дитячо-юнацької спортивної школи «Динамо» (тренер-викладач [PERSON])., що підтверджується відповідно довідкою від 22.08.2014 року Київської дитячої музичної школи № 10 та довідкою за №255 від 01.09.2014 року Комплексної дитячо-юнацької спортивної школи «Динамо». (а.с. 25-26). Як вбачається з матеріалів справи відповідно до довідки наданої адміністрацією навчального закладу від 13.02.2015 за №46, батько малолітньої дитини [PERSON] гр. [PERSON], в школі не з'являється, не контактує з класним керівником, не приводить та не забирає дитину, не цікавиться навчанням доньки, не відвідує батьківські збори, що підтверджується вищезазначеною довідкою за №46 від 13.02.2015 року. (а.с. 105). У характеристиці на [PERSON], учениці 6-В класу спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням англійської та італійської мов № 130 ім. Данте Аліг'єрі м. Києва зазначено, що вихованням та навчанням дитини займається її мати [PERSON], батько [PERSON] жодного разу не відвідував батьківські збори та не звертався з жодними питаннями, щодо навчання у школі його дитини, про що свідчить вищезгадана характеристика за №26 від 12.02.2015 року. Судом встановлено, що вихованням дитини займається її мати, з якою малолітня [PERSON], [INFO] постійно мешкає, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Колонщинської сільської ради від 06.08.2014 року. Позивач змушена одна матеріально забезпечувати доньку, дбати про її фізичний та духовний розвиток. Позивач створила всі необхідні умови для комфортного проживання та розвитку дитини. Згідно рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.11.2014 року позивачу було вирішено надати дозвіл виїжджати за кордон на змагання без дозволу батька з грудня 2014 року по січень 2016 року. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Як установлено судом, згідно рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31.03.2014 року, відповідач [PERSON] визнаний недієздатним та ухвалою Апеляційного суду Київської області від 15 січня 2015 рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31.03.2014 року, вказане рішення залишено без змін, що відповідно підтверджується вищевказаним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31.03.2014 року та ухвалою Апеляційного суду Київської області від 15.01.2015 року. Як вбачається з матеріалів справи комісія з питань захисту прав дитини при Києво-Святошинській районній державній адміністрації розглянула заяву позивача щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON], але враховуючи рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31.03.2014 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 15.01.2015 року, вважає недоцільним позбавлення останнього батьківських прав відносно малолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується вищезгаданим висновком від 19.02.2015 року (а.с. 11-113). Згідно до ст. 165 Сімейного кодекс України (далі - СК України) право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Статтею 141 СК України встановлено, що мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, і розірвання шлюбу між ними не впливає на обсяг їх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Стаття 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27.09.1991 року, проголошує, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Як роз'яснено у п.п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до положень п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконуєсвоїх батьківських обов'язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд виходить з того, що згідно рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31.03.2014 року відповідача [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: [ADDRESS] визнано недієздатним, вказане рішення залишено без змін,відповідно до ухвали Апеляційного суду Київської області від 15.01.2015 року, що не заперечувалось учасниками судового розгляду. Окрім того суд бере до уваги також, думку прокурора та висновок Комісії з питань захисту прав дитини при Києво-Святошинській районній державній адміністрації, про недоцільність позбавлення відповідача [PERSON], батьківських прав відносно малолітньої [PERSON], [INFO]. У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008р. по справі "Савіни проти України" зазначається "що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини." Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Виходячи зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що позивачем не було надано переконливих доказів, які спростовують встановлені судом в сукупності факти, що ускладнюють виконання відповідачем батьківських обов'язків у повному обсязі внаслідок душевної хвороби, а отже приходить до висновку, що не може позбавити батьківських прав відповідача, який не виконує своїх батьківських обов'язків унаслідок недієздатності. При цьому, позивач в судовому засіданні неодноразово наголошували на тому, що від відповідача неможливо отримати дозвіл на виїзд дитини за кордон, в тому числі у зв'язку з його недієздатністю. Однак вказана підстава не є умовою для позбавлення батьківських прав, та у разі наявності перешкод з боку відповідача, може бути вирішена судом за позовом про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без дозволу та супроводу батька. Окрім того, згідно рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.11.2014 року, позивачу було вирішено надати дозвіл виїжджати за кордон на змагання без дозволу батька з грудня 2014 року по січень 2016 року. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. У відповідності до ст. 88 ЦПК України судові витрати суд покладає на позивача у справі. На підставі ст. ст. 141, 150, 164 Сімейного кодексу України, п. 15, 16, 17 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» та

Outcome: dismissed