Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-07 00:00:00

01 квітня 2019 року позивач звернувся до суду до відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору з відповідним позовом у якому зазначив, що 01 грудня 2016 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. було вчинено виконавчий напис про стягнення з нього на користь відповідача в безспірному порядку заборгованості за кредитним договором №NKBWRK04790777 від 29 серпня 2005 року в розмірі 40616 грн. 34 коп. за період з 29 серпня 2005 року по 12 вересня 2016 року. Вважав що виконавчий напис нотаріуса не підлягає виконанню через порушення одночасно двох вимог закону безспірності та строку. Так відповідач приховав наявність рішення суду від березня 2015 року, що набрало законної сили, яким визнано безпідставність вимог банку. Крім цього, нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис у грудні 2016 року за період з 2005 року, оскільки такий строк поза межами трирічного строку позовної давності. Посилаючись на викладене, позивач просив суд визнати виконавчий напис вчинений 01 грудня 2016 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А., зареєстрований в реєстрі за № 6461, про стягнення в безспірному порядку заборгованості за кредитним договором № NKBWRK04790777 від 29.08.2005 року в розмірі 40616 грн. 34 коп. за період з 29 серпня 2005 року по 12 вересня 2016 року таким, що не підлягає виконанню. Позивач та його представник в судове засідання подали заяви про розгляд справи за їх відсутні, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд їх задовольнити. Представник відповідача Закуренко Т.М. (за довіреністю № 4540-К-О від 23.10.2018 року) в судове засідання не з`явилась, до суд направила відзив у якому зазначила, що дії нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису є законними, а рішення суду на яке посилається позивач по справі №470/1199/14-ц, предметом якої була заборгованість за договором б/н від 31.08.2005 року, не відноситься до предмету спору за даною справою, яким є заборгованість за іншим кредитним договором № NKBWRK04790777 від 29.08.2005 року, та просила відмовити у задоволенні позовних вимог, а справу розглядати за відсутності представника банку (а.с.18-21). Третя особа по справі, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А. в судове засідання не з`явився, до суду направив заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с.78). У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази суд доходить наступного. З матеріалів справи слідує, що 29 серпня 2005 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» правонаступником якого є відповідач та позивачем було укладено кредитний договір № NKBWRK04790777, за умовами якого позивачеві було надано кредит у розмірі 5238 грн., строком до 28 серпня 2008 року зі сплатою 12% річних на суму залишку заборгованості за кредитом та комісії в розмірі 2,00% щомісяця від суми наданого кредиту (а.с.84-85). 01 грудня 2016 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. за заявою відповідача було видано виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 6461 про стягнення з позивача на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» невиплачених у строк відповідно до умов кредитного договору № NKBWRK04790777 від 29 серпня 2005 року та розрахунку заборгованості станом на 12.09.2016 року грошових коштів у сумі 40616 грн. 34 коп., з урахуванням заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3821 грн. 65 коп.; заборгованості за відсотками у розмірі 12374 грн. 50 коп.; заборгованості з комісії у розмірі 1780 грн. 92 коп. та заборгованості з пені у розмірі 22639 грн. 27 коп., за період з 29 серпня 2005 року по 12 вересня 2016 року (а.с.79-97). 22 травня 2017 року державним виконавцем Березнегуватського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області було відкрите виконавче провадження № 53940323 про стягнення з позивача на користь відповідача за вказаним виконавчим написом боргу в сумі 40616 грн. 34 коп. (а.с.6). За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування, встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок). Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм Верховний суд України 05 липня 2017 року дійшов наступного правового висновку у справі № 6-887цс 17. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Тобто нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. В позовній заяві однією з підстав оспорювання вчиненого нотаріусом напису позивач зазначає неправомірність вимог стягувача у зв`язку зі спливом строку позовної давності за вимогою про стягнення заборгованості. Вказані доводи заслуговують на увагу з огляду на наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Матеріалами справи підтверджується, що строк дії кредитного договору укладеного між сторонами закінчився 28 серпня 2008 року, останній платіж по сплаті відсотків позивач здійснив 27 червня 2007 року в сумі 390 грн. 57 коп., а сплаті пені 29 серпня 2008 року в сумі 470 грн. 32 коп., натомість виконавчий напис нотаріуса про стягнення заборгованості у безспірному порядку було видано 01 грудня 2016 року, тобто після спливу строку позовної давності. Вказане свідчить про те, що на момент звернення до нотаріуса з заявою про видачу виконавчого напису у стягувача було відсутнє право на стягнення грошових сум з боржника, через відсутність безспірної заборгованості. За такого суд доходить висновку про законність і обґрунтованість позовних вимог, та наявність підстав для задоволення позову. Щодо доводів позивача про наявність судового рішення, що набрало законної сили яке свідчить про безпідставність вимог банку, то суд їх не приймає до уваги, оскільки рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 13 січня 2015 року по справі № 470/1199/14-ц, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 03 березня 2015 року, ПАТ КБ «ПриватБанк» було відмовлено у стягненні з позивача заборгованості за іншим кредитним договором, а саме б/н від 31 серпня 2005 року (а.с.8-11). На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені та документально підтвердженні судові витрати по сплаті судового збору,

Outcome: approved