Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-08 00:00:00

У липні 2019 року [PERSON] та [PERSON] (далі - заявники) звернулися до суду із заявою, у якій просили встановити факт, що [PERSON] , [INFO] , є їхнім сином. В обґрунтування заяви зазначали, що з 12 липня 2017 року вони перебувають у шлюбі, 23 березня 2019 року у них у результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій методом сурогатного материнства народився син [PERSON], який має генетичну спорідненість із ними (заявниками). 27 березня 2019 року сурогатна мати [PERSON] , яка народила цю дитину, надала згоду, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лавренюк С.М., на запис їх батьками новонародженого нею хлопчика [PERSON] , якого вона народила [INFO] у місті Києві у результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій методом сурогатного материнства. 05 квітня 2019 року Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві видано свідоцтво про народження [INFO] [PERSON] , у якому вони записані батьками цієї дитини, актовий запис № 1590. Заявники посилалися на те, що через зміни в законодавстві Іспанії, громадянами якої вони являються, для законної реєстрації їхнього сина [PERSON] на території Іспанії виникла потреба встановити в судовому порядку факт їхньої (заявників) спорідненості з їхнім сином [PERSON], оскільки консульська установа держави Іспанії в Україні їхнього новонародженого сина [PERSON] громадянином Іспанії не реєструє. Представник заявників [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, у якій суд просив розглянути справу за його відсутності та задовольнити заяву. Заінтересована особа Печерський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві у судове засідання теж не з`явився, подав до суду заяву, у якій просив суд розглянути справу без участі їхнього представника та ухвалити у справі рішення з урахуванням фактичних обставин згідно із вимогами чинного законодавства. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У ч. 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. За змістом ст. 496 ЦПК України іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів. Іноземні особи мають процесуальні права та обов`язки нарівні з фізичними і юридичними особами України, крім випадків, передбачених Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Судом встановлено, що [INFO] на 37 тижні вагітності сурогатна мати [PERSON] народила хлопчика вагою 3030 грамів, що підтверджується копією медичного свідоцтва про народження № 1387/1507 від 25 березня 2019 року, виданого Перетинальним центром м. Києва. Із заяви [PERSON] від 27 березня 2019 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лавренюк С.М., зареєстрованої в реєстрі за № 2553, видно, що [PERSON] надала свою згоду на те, щоб батьками народженої нею у місті Києві дитини чоловічої статі на ім`я [PERSON], який народився у результаті застосування репродуктивних технологій методом сурогатного материнства та має генетичну спорідненість з його генетичним батьком громадянином [PERSON] та його генетичною матір`ю громадянкою Іспанії [PERSON] були записані вказані особи, оскільки вони є генетичними батьками новонародженого нею цього хлопчика. 05 квітня 2019 року Печерський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві зареєстрував народження дитини та видав свідоцтво про народження [INFO] [PERSON], актовий запис № 1590, у якому батьками цієї дитини записані: батьком [PERSON] , матір`ю - [PERSON], піддані Королівства Іспанії. У ч. 1 ст. 122 СК України визначено, що дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Згідно із ст. 123 СК України у разі народження дружиною дитини, зачатої в результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій, здійснених за письмовою згодою її чоловіка, він записується батьком дитини. У разі перенесення в організм іншої жінки ембріона людини, зачатого подружжям в результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій, батьками дитини є подружжя. Подружжя визнається батьками дитини, народженої дружиною після перенесення в її організм ембріона людини, зачатого її чоловіком та іншою жінкою в результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій. Враховуючи той факт, що в актовому записі № 1590 від 05 квітня 2019 року про народження [PERSON], [INFO] , його батьками записані заявники [PERSON] , [INFO] , підданий Королівства Іспанія, та [PERSON] , [INFO] , піддана Королівства Іспанія, слід дійти висновку, що за законодавством України вони являються батьками дитини [PERSON] , [INFO] , що не потребує доказуванню. Відповідно до ст. 133 СК України якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини. За змістом п. 2 Інструкції Генерального управління реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції Іспанії від 18 лютого 2019 року № 2367 про оновлення режиму реєстрації батьківства осіб, народжених шляхом сурогатного материнства, заявки на реєстрацію в Консульському реєстрі актів цивільного стану про батьківство дітей, народжених після опублікування цього Розпорядження, не підлягають розгляду, за винятком випадків, коли існує рішення судових органів відповідної країни, яке є остаточним та вступило в законну силу. Із листа Уповноваженої особи з консульських питань посольства Іспанії в Україні від 25 квітня 2019 року вбачається, що законні підстави для запису факту про народження [PERSON] , який народився [INFO] у місті Києві, у консульському реєстрі записів акту громадянського стану відсутні, оскільки заявниками (батьками дитини) вимоги Інструкції Генерального управління реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції Іспанії від 18 лютого 2019 року не виконані, рішення судових органів держави Україна ними не надано, тому отримати іспанське громадянство дитина не може. У ст. 281 СК України встановлено, що визнання батьківства в Україні незалежно від громадянства батьків і дитини та місця їхнього проживання провадиться за законом України. Згідно із п. 6.9 Порядку застосування допоміжних репродуктивних технологій в Україні, затвердженого наказом Міністерств охорони здоров`я України від 09 вересня 2013 року № 787, у разі народження дитини жінкою, якій в організм було перенесено ембріон людини, зачатий подружжям у результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій, державна реєстрація народження дитини проводиться за заявою подружжя, яке дало згоду на таке перенесення. У цьому разі одночасно з документом, що підтверджує факт народження дитини цією жінкою, подається заява про її згоду на запис подружжя батьками дитини, справжність підпису на якій має бути нотаріально засвідчена, а також довідка про генетичну спорідненість батьків (матері чи батька) з плодом. Відповідно до ч. 1 ст. 2, ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров`я і народження дитини, її батьків чи законних опікунів або яких-небудь інших обставин. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішеннях від 26 червня 2014 року у справі "Меннессон проти Франції" (скарга № 65192/11) та у справі "Лабассе проти Франції" (скарга № 65941/11) Європейський суд з прав людини конкретно визначив, що кожна країна має право заборонити сурогатне материнство на її території. Однак суд також визнав, що заборона сурогатного материнства не може негативно впливати на дітей, народжених у такий спосіб за кордоном. У цьому контексті суд висловив позицію, що країни, де сурогатне материнство заборонене, повинні визнати родинний зв`язок між дітьми, народженими від сурогатної матері за кордоном, та їхніми біологічними батьками, інакше буде мати місце порушення прав дітей на повагу до приватного та сімейного життя, гарантованого ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, зокрема, свідоцтво про народження [PERSON], який народився [INFO] у місті Києві, копію медичного свідоцтва про народження № 1387/1507 від 25 березня 2019 року, нотаріально посвідчену заяву сурогатної матері [PERSON] про надання нею згоди зареєструвати в органах реєстрації актів цивільного стану заявників [PERSON] та [PERSON] батьками зазначеної вище, народженої нею дитини, які є її генетичними батьками, враховуючи, що для встановлення юридичного факту щодо родинного зв`язку дитини, яка народилася шляхом використання допоміжних репродуктивних технологій, заявникам у справі, подружжю [PERSON] та [PERSON] для захисту своїх прав та інтересів їхньої дитини, іншим способом, крім встановлення рішенням суду юридичного факту родинних відносин, є неможливим, суд вважає доведеним факт спорідненості дитини [PERSON], який народився [INFO] , та подружжя [PERSON] та [PERSON] , тому подана ними заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved