Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-30 00:00:00

01.03.2016 року позивач [PERSON] в особі представника [PERSON] звернувся до Бориспільського міськрайонного суду з даною позовною заявою, у якій просив: - визнати недійсною довіреність від 26 грудня 2013 року, видану від імені [PERSON] на ім'я [PERSON] та [PERSON], реєстровий №259, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Перевертун О.Ю.; - визнати недійсною довіреність від 27 грудня 2013 року, видану від імені [PERSON] на ім'я [PERSON], реєстровий №4071, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коновал З.Ф.; -визнати недійсною довіреність від 28 грудня 2013 року, видану від імені [PERSON] на ім'я [PERSON] та [PERSON], реєстровий №2230, посвідчену приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Ковальовою Т.В.; -витребувати у відповідача [PERSON] належний позивачу автомобіль марки «Citroen Berlingo» державний номерний знак на теперішній час [NUMBER], номер шасі [NUMBER]; - зобов'язати [PERSON] передати [PERSON] належний йому автомобіль марки «Citroen Berlingo» державний номерний знак на теперішній час [NUMBER], номер шасі [NUMBER], а також стягнути з відповідачів понесені судові витрати( а.с.2-7) . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач на підставі свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу, є власником автомобіля марки «Citroen Berlingo» д.н.з. [NUMBER]. Зазначає, що познайомився з відповідачем [PERSON], який запропонував надати йому автомобіль в оренду. Погодившись на зазначену пропозицію, позивач уклав договір про повну матеріальну відповідальність щодо належного йому автомобіля, який був переданий [PERSON] згідно акту прийому-передачі від 03.11.2013року. Внаслідок чого, 26.12.2013 року нібито від імені позивача була видана довіреність на [PERSON] та [PERSON], якою надано право бути представником позивача з усіх без винятку питань пов'язаних з експлуатацією та відчуженням автомобіля. В свою чергу, [PERSON] 27.12.2013 року надає довіреність [PERSON] на представництво інтересів позивача з питань пов'язаних з реєстрацією та відчуженням належного останньому автомобіля. 28.12.2013 р. [PERSON] надав довіреність на [PERSON] та [PERSON], щодо питань пов»язаних з постановкою на облік, проходженням технічного огляду, користуванням та розпорядженням, належного [PERSON], автомобілем. У подальшому відповідач [PERSON] зняв належний позивачу автомобіль з обліку та продав його [PERSON], при цьому у автомобіля було змінено державний номерний знак з [NUMBER] на [NUMBER]. Оскільки відповідач [PERSON] перестав вносити орендну плату за користування автомобілем, перестав виходити на зв'язок, позивач звернувся до Деснянського РУ ГУ МВС України в м.Києві з заявою про неправомірні та злочинні дії, на підставі якої 07.03.2014 було відкрито кримінальне провадження за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.289,ч.2 ст.289 КК України. Однак, незважаючи на ухвалу Деснянського райсуду м.Києва від 21.05.2014 р. про тимчасовий доступ до належного позивачу автомобіля, [PERSON] не надав доступу для огляду автомобіля, але написав слідчому СВ Деснянського РУ ГУ МВС України в м.Києві зберігальну розписку, якою зобов'язався зберігати автомобіль та був попереджений про кримінальну відповідальність. Зазначає, що [PERSON] в порушення даного зобов'язання, зняв автомобіль з обліку та продав [PERSON] під номерними знаками [NUMBER]. У ході розслідування кримінального провадження слідчим СУ ГУ МВС України в м.Києві, з дозволу відповідача [PERSON], який зобов'язався зберігати автомобіль, був оглянутий зазначений транспортний засіб. Також зазначають, що у ході проведеного досудового розслідування була призначена почеркознавча експертиза, висновком якої встановлено, що підпис та написи в довіреності від 26.12.2013 р., складеної та посвідченої приватним нотаріусом КМНО Перевертуном О.Ю.-виконане не [PERSON], а іншою особою. Позивач вважає, що було порушено його права та інтереси, оскільки будучи введеним в оману, на підставі підробленої довіреності, належний йому автомобіль, вибув із його володіння поза його волею. За вказаних обставин, а також посилаючись на положення ст.ст. 202-203, 215, 216, 228, 236, 316, 317, 321, 387, 388 ЦК України, позивач звернувся до суду з цим позовом. У зв'язку зі смертю відповідача [PERSON], 12.04.2016 року судом прийнято заяву представника позивача [PERSON], якою співвідповідач [PERSON] виключений з числа відповідачів позовної заяви.( а.с.49). 15.04.2016 було відкрито провадження у даній цивільній справі (т.1 а.с.1). 23.05.2016 було проведено попереднє судове засідання, розглянуто та задоволено заявлені представником відповідача [PERSON] [PERSON] письмові клопотання про витребування доказів, а саме: - з Дніпровського районного відділу Державної міграційної служби у м.Києві, форму Ф-1, яка зберігається в міграційній службі та засвідчує дійсну особу [PERSON], паспорт [NUMBER], виданий Деснянським РУ ГУ МВС України в м.Києві 17 травня 2005 року; - у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Перевертун О.Ю. інформацію про те, чи, дійсно 26 грудня 2013 року ним було посвідчено довіреність, реєстровий №259 від імені [PERSON] на ім'я [PERSON] та [PERSON] на розпорядження та відчуження автомобіля «Citroen Berlingo» державний номерний знак [NUMBER]; - у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Перевертун О.Ю. - оригінал довіреності, що зберігається у справах нотаріуса, у державному нотаріальному архіві, зареєстрованої в реєстрі за №259 від 26 грудня 2013 року, виданої від імені [PERSON] на ім'я [PERSON] та [PERSON] на розпорядження та відчуження автомобіля«Citroen Berlingo» державний номерний знак [NUMBER]; - засвідчену належним чином виписку з реєстру вчинення нотаріальних дій приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Перевертун О.Ю. за реєстровим №259 від 26 грудня 2013 року з підписом [PERSON] за довіреність від 26 грудня 2013 року, видної від імені [PERSON] на ім'я [PERSON] та [PERSON] на розпорядження та відчуження автомобіля «Citroen Berlingo» державний номерний знак [NUMBER]; - з Регіонального сервісного центру МВС України у Київській області інформацію про те, коли саме та на якій підставі здійснювалась перереєстрація автомобіля «Citroen Berlingo» державний номерний знак [NUMBER] (на теперішній час державний номерний знак [NUMBER]) номер шасі [NUMBER], з 2013 року по даний час (т.1 а.с.151-154). Ухвалою суду від 23.08.2018 задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] [PERSON] та призначено по даній цивільній справі судову почеркознавчу експертизу (а.с.155-156). 30.06.2018 ухвалою суду було задоволено заяву представника відповідача [PERSON] [PERSON] та зупинено провадження до набрання законної сили судовим рішенням у кримінальній справі №753/10007/15-к по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ч.3, ч.4 ст.358, ч.2,3 ст.289 КК України, яка перебуває в провадженні Дарницького районного суду м.Києва (т.1 а.с.210-211). 26.07.2016 ухвалою Апеляційного суду Київської області апеляційну скаргу [PERSON] задоволено, ухвалу Бориспільського міськрайонного суду київської області від 30 червня 2016 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду (т.2 а.с.31, 32-35). 24.01.2017 було зупинено провадження у даній справі на час проведення експертизи (т.3 а.с.69). 25.09.2017 провадження у справі було відновлено у зв'язку з надходженням повідомлення судового експерта КНДІСЕ Кириленко Н.Д. про неможливість надання висновку судово-почеркознавчої експертизи (т.3 а.с.112). У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги та викладені в позовній заяві обставини в повному обсязі та просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та представники відповідачів [PERSON], [PERSON], щодо задоволення позову заперечували. Заперечуючи проти позову, представник відповідача [PERSON] звертає увагу суду, що до цього часу кримінальне провадження відносно [PERSON] за ч.3,4 ст.358, ч.2,3 ст.289 КК України перебуває в провадженні Дарницького районного суду м.Києва, судове провадження триває, вважає, що вирок у вказаній справі матиме преюдиціальне значення для даної цивільної справи. Вважає, що висновок експерта №531/тдд від 11.11.2014, проведеної в рамках кримінального провадження почеркознавчої експертизи не є достатнім доказом по даній цивільній справі, та оскільки оригінал висновку судом не оглядався, долучена до матеріалів справи копія висновку є недопустимим доказом. Звертає увагу, що [PERSON] є добросовісним набувачем, а також, що відсутні передбачені стю388 ЦК України підстави для витребування з володіння [PERSON] транспортного засобу, оскільки автомобіль вибув з володіння власника за його ж волею - шляхом укладення з [PERSON] договору про повну матеріальну відповідальність. Відповідач [PERSON], а також треті особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON], у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, заяв та заперечень щодо позову не направили. Суд, перевіривши повноваження представників, заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. У відповідності зі ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених особами вимог і на підставі представлених сторонами доказів, а ст. ст. 12, 81 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, позивач [PERSON] є власником автомобіля марки «Citroen Berlingo» д.н.з. [NUMBER], номер кузова/шасі [NUMBER], що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданого ВРЕР-4 УДАІ в м.Києві, копія якого долучена до матеріалів справи, а також інформацією Регіонального сервісного центру МВС України в Київській області , викладеною в листі від 08.02.2017 №31/10-601 (т.1 а.с.21, 121, т.2 а. с.75). Згідно ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.ст.317, 319 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст.321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Встановлено, що 03 листопада 2013 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір про повну матеріальну відповідальність, яким [PERSON] прийняв на себе повну матеріальну відповідальність за зберігання ввіреного йому власником [PERSON] легкового автомобіля марки «Citroen Berlingo» д.н.з. [NUMBER].(а.с.117,118).В цей же день, автомобіль марки «Citroen Berlingo» д.н.з. [NUMBER] було передано [PERSON], що підтверджується актом прийому-передачі від 03.11.2013( а.с.119 т.1). В подальшому, 26 грудня 2013 року була посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Перевертун О.Ю. за реєстровим № 259, довіреність [PERSON] на [PERSON] та [PERSON], яка дає право бути його представником у відповідних органах та організаціях незалежно від їх форм власності та підпорядкування з усіх без винятку питань пов'язаних з експлуатацією та відчуженням автомобіля (т.1 а.с.12). 28 грудня 2013 року відповідач [PERSON] довіреністю, посвідченою приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Ковальовою Т.В за реєстровим № 2230, уповноважив [PERSON] та [PERSON], незалежно один від одного, бути представниками у державних та інших підприємствах, незалежно від форми власності та підпорядкування, у тому числі у відповідних органах ДАІ України, при вирішенні питань, пов'язаних із зняттям та постановкою на облік, проходженням технічного огляду, користуватися та розпоряджатися(продати, обміняти, здати в оренду, сплачувати податок, як з власника транспортного засобу та сплатити податок від продажу, страхувати) експлуатувати, вчиняти правочини щодо користування автомобілем, що належить [PERSON]В.( т.1 а.с.11). Згідно з довідкою-рахунком ВІА № 296769 від 27.01.2014 року, [PERSON] було продано і видано автомобіль марки марки «Citroen Berlingo», при цьому було змінено державний номерний знак з [NUMBER] на [NUMBER] (т.1 а.с а.с.131). У свою чергу, [PERSON] у порушення зобов'язання по збереженню спірного автомобіля, зняв його з обліку та продав відповідачу [PERSON], що підтверджується інформацією з реєстраційної картки, внесеної до бази ДАІ (т.1 а.с. а.с.24). При цьому було змінено державний номерний знак автомобіля на [NUMBER]. Наведене також підтверджується інформацією Регіонального сервісного центру МВС України в Київській області , викладеною в листі від 08.02.2017 №31/10-601 ( т.2 а. с.75). Як слідує з матеріалів справи, за заявою [PERSON] поданою до Деснянського РУ ГУ МВС України в м.Києві було відкрито кримінальне провадження № 12014100030002269 від 07.03.2014 р. за внесенням до ЄРДР відомостей, що ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.289, ч.2 ст. 289 КК України (т.1 а.с.23). У межах даного кримінального провадження проведені почеркознавчі експертизи. Як зазначено у висновку експерта №531/тдд від 11.11.2014 року Науково- дослідного експертно- криміналістичного центру при ГУМВС України в м.Києві, підпис та написи в довіреності від 26.12.2013, яка виконана на паперовому листі формату «А-4», згідно якої [PERSON], уповноважує [PERSON] та [PERSON], бути його представниками у відповідних органах незалежно від їх форм власності та підпорядкування з усіх без винятку питань, пов»язаних з експлуатацією та відчуження автомобіля «Citroen Berlingo», д.н.з [NUMBER], номер шасі [NUMBER], в графі « Підпис», що була складена та посвідчена приватним нотаріусом КМНО Перевертуном О.Ю.-виконано не гр.. [PERSON], зразки почерку та підпису якого, надано в якості порівняльного матеріалу з іншою особою (т.1 а.с.105-109). Зазначені докази суд вважає належними, допустимими, здобутими у встановлений чинним законодавством спосіб, та достатніми, що дають можливість, проаналізувавши та оцінивши їх у сукупності, прийти до наведених у рішенні висновків. Будь-яких належних і допустимих доказів, які б спростовували такі висновки суду, відповідачами та третіми особами надано не було. Також , варто зауважити, що паспорт громадянина України за серією СН 531720 (т.1 а.с.129), який використано при проведенні нотаріальних дій від імені [PERSON] є підробленим, оскільки на фотографії зображений не гр. [PERSON], а інша особа, різні дата та місце його видачі, серія та номер паспорта, про що свідчить надана копія паспорту позивача [PERSON] (т.1 а.с.116). Наведене свідчить про те, що особа, яка від імені власника автомобіля видала довіреність від 26 грудня 2013 року, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Перевертун О.Ю. за реєстровим № 259, на ім'я [PERSON] та [PERSON], а підставі якої було в подальшому [PERSON] видано довіреність на ім'я [PERSON], яким відчужено спірний автомобіль [PERSON], а останнім - відповідачу [PERSON], була не позивачем [PERSON], а іншою особою, не виключно тією, фотознімок якої міститься на копії паспорта на ім'я позивача, що була долучена до матеріалів вчиненої нотаріальної дії приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Перевертун О.Ю. Таким чином, встановлено, що позивач [PERSON] не уповноважував [PERSON] та [PERSON] розпоряджатись його автомобілем. Відчуження автомобіля позивача було вчинено поза волевиявлення позивача на підставі підробленого паспорта на його ім'я. Наявність укладеного між позивачем та [PERSON] Договору про повну матеріальну відповідальність від 03.11.2013 та Акту прийому -передачі до договору про повну матеріальну відповідальність від 08.11.2013 (т.1 а.с.28,29) не спростовує вищенаведених висновків суду, оскільки умови укладеного договору не навали відповідачу [PERSON] права розпоряджатися належним позивачу транспортним засобом. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. При цьому, відповідно до частини третьої даної статті, однієї із загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, є волевиявлення учасника правочину, яке має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Частиною 1 статті 216 ЦК України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. З огляду на наведене, суд вважає встановленим, що [PERSON] не підписував вищезазначену довіреність від 26.12.2013, складену та посвідчену приватним нотаріусом КМНО Перевертуном О.Ю, отже її не можна вважати такою, що вчинена у формі, встановленій законом. Враховуючи, що оспорювані правочини не відповідають вимогам ч.1 ст. 203 ЦК України, суд приходить до висновку, що відповідно до частини 1 ст. 215 цього Кодексу вони є недійсними, що є підставою для задоволення позову. Щодо решти позовних вимог, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Враховуючи, що довіреності від 26.12.2013 р., від 27.12.2013 року та від 28.12.2013 року є недійсними як такі, що не відповідає вимогам ч.1 ст. 203 ЦК України, суд приходить до висновку, відповідно до частини 1 ст. 215 цього Кодексу , що свідчить про те, що майно за цими довіреностями вибуло з власності всупереч волі його власника, шляхом введення в оману та на підставі підробленої довіреності. Статтею 236 ЦК України визначено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до закріпленого у статті 387 ЦК України загального правила власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Як передбачено вимогами ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Таким чином, враховуючи ту обставину, що майно вибуло з володіння позивача не з його волі, суд вважає, що позивач, має право на витребування з незаконного володіння у відповідача [PERSON] належний позивачу автомобіль марки «Citroen Berlingo» державний номерний знак на теперішній час [NUMBER]. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Разом з тим, однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. При цьому суд також враховує, що звернення [PERSON] з окремими позовами до [PERSON] про відшкодування заподіяної шкоди як в порядку цивільного судочинства так і в межах кримінального провадження (т.1 а.с.187-188, т.3 а.с.143-145),не суперечить вимогам ст.ст.13,15,16 ЦК України, якими визначено межі здійснення цивільних прав, право на захист цивільних прав та інтересів та способи їх захисту. З урахуванням викладеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2140,80гривень (т.1 а.с.1,45-47 т.1) пропорційна до задоволених позовних вимог, зокрема, з відповідача [PERSON] слід стягнути - 1605,60гривень, а з [PERSON] - 535,20 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved