Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-01 00:00:00

Представник Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом. В обґрунтування позову вказує, що 10 серпня 2007 року між позивачем і [PERSON] був укладений кредитний договір №3696-007/07Р за умовами якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 20000 доларів США строком до 10 серпня 2031 року зі сплатою 11,99 % річних. Позичальник зобов`язався своєчасно погашати заборгованість за кредитом шляхом внесення оплат рівними частинами до 10 числа наступного місяця, а також щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом та повернути кредит у повному розмірі у строк, визначений кредитним договором. За період користування кредитними коштами відповідачем здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту. Проте, заборгованість перед банком в повному обсязі не погашена, порушено строки внесення процентів. Станом на 06 квітня 2016 року заборгованість відповідача перед позивачем по сплаті основної суми кредиту становить 13910 доларів США, по сплаті процентів - 1874,75 доларів США. Просить стягнути з відповідача загальну заборгованість за кредитним договором у розмірі 15784,75 доларів США. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, пояснив, що у зв`язку із несвоєчасним внесенням щомісячних платежів на погашення заборгованості по кредиту, за відповідачем значиться заборгованість по кредиту та відсоткам, яка станом на 06.04.2016 року склала 15784,75 доларів США. Всі платежі, здійснені боржником були враховані при розрахунку заборгованості по кредиту. Заяву представника відповідача та копії квитанцій про часткову сплату заборгованості по кредиту, надані 22.09.2020, просить суд не приймати до уваги, оскільки вони подані з порушенням процесуальних строків на подачу доказів. Позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно за зареєстрованим місцем проживання, про причини неявки суд не повідомив. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату та час розгляду справи повідомлена своєчасно і належним чином. Остання надала до суду письмові пояснення, в яких зазначає, що позивачем не враховані суми коштів, сплачені відповідачем на погашення кредиту 08 травня 2015 року в розмірі 40 доларів США, а також суми коштів, сплачені з 08 квітня 2016 року по 06 червня 2017 року. Сплата боржником коштів у вказані періоди підтверджується копіями наданих квитанцій. Не заперечує проти слухання справи за її відсутності. Окрім того, представник позивача у відзиві та письмових клопотаннях зазначала, що має сумніви стосовно наявності відповідних правових підстав на звернення ТОВ «ВЕРДИКТ ЛІГАЛ» та їх директора Муха П.В. до суду з даним позовом в інтересах ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК», в матеріалах справи відсутні документи на підтвердження повноважень представників позивача. Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 травня 2017 року відкрито провадження у справі. Справа перебувала в провадженні судді Мазуренко В.В. Ухвалою від 08 червня 2018 року справу прийнято до провадження судді Соловйової Л.Я. та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою від 17 січня 2020 року справу прийнято до провадження суддею Алексєєвим О.В. та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. На підставі ухвали Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 серпня 2020 року здійснено заміну позивача Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» на Акціонерне товариство «ПРАВЕКС-БАНК» у зв`язку із правонаступництвом. Вислухав представника позивача, дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими такі обставини. 10 серпня 2007 року між Акціонерним комерційним банком "ПРАВЕКС-БАНК" (правонаступником якого є позивач) і [PERSON] був укладений Кредитний договір №3696-007/07Р, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 20000,00 доларів США на строк з 10 серпня 2007 року до 10 серпня 2031 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,99 % річних. Згідно п.4.1, 4.2 укладеного договору погашення заборгованості за кредитом здійснюється рівними частинами в сумі 70 доларів США щомісяця до 10 числа наступного місяця. Відсотки за користування кредитом підлягають сплаті щомісяця до 10 числа місяця, наступного за місяцем нарахування відсотків, а також у момент повернення кредиту. За невиконання позичальником умов кредитного договору передбачена сплата пені та штрафу (т.2 а.с.141-142). Також 10 серпня 2007 року між сторонами укладено іпотечний договір №3696-007/07р, відповідно до якого для забезпечення виконання зобов`язань за вказаним вище кредитним договором [PERSON] передав в іпотеку банку належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS] (т.2 а.с.143). Крім того між сторонами підписаний Додаток №1 до кредитного договору із зазначенням тарифів банку при отриманні, оформленні, обслуговуванні та повному погашенню кредиту (т.1 а.с.14-15); Додаток №2 до договору, в якому зазначені орієнтовні витрати при оформленні, користуванні і повному погашенні кредиту на придбання об`єкту нерухомості (т.1 а.с.16). На період користування кредитними коштами, встановлений орієнтовний графік щомісячних платежів по кредиту (т.1 а.с.17-22). 25 грудня 2008 року [PERSON] звернувся до банку позичальника із заявою про надання відстрочки по сплаті тіла кредиту у зв`язку з тяжким матеріальним становищем (т.2 а.с.150). Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором, станом на 06 квітня 2016 року за [PERSON] значиться загальна заборгованість в розмірі 16257,53 доларів США, з яких: 13910,00 доларів США - заборгованість по кредиту; 190,79 доларів США - пеня за несвоєчасне погашення кредиту; 1874,75 доларів США - відсотки; 281,99 доларів США - пеня за несвоєчасне погашення відсотків (т.1 а.с.26-30). Проте, позивач в позові не враховує суму нарахованої пені та не просить стягнути її з відповідача, розмір позовних вимог складає 15784,75 доларів США (13910 доларів США- кредит, 1874,75 доларів США - проценти) (т.1 а.с.3-7). Станом на 06.04.2016 Національним банком України встановлено офіційний курс гривні до долара США - 2607,72 грн за 100 доларів США (т.1 а.с.31-32). Із виписки Банку за період з 01.01.2012 по 18.06.2020 по рахунку [PERSON] за договором №№3696-007/07Р від 10.08.2007 видно, що після подачі позивачем даного позову до суду, відповідачем здійснювалось погашення заборгованості по кредиту (т.2 а.с.144-148). Копіям квитанцій, наданими представником відповідача, підтверджується поповнення боржником [PERSON] рахунку для погашення заборгованості згідно вказаного кредитного договору від 10.08.2007, а саме: 08 квітня 2016 року в сумі 70 доларів США; 10 травня 2016 року в сумі 70 доларів США; 10 червня 2016 року в сумі 50 доларів США; 07 липня 2016 року в сумі 70 доларів США; 09 серпня 2016 року в сумі 70 доларів США; 09 вересня 2016 року 70 доларів США; 07 жовтня 2016 року 50 доларів США; 09 листопада 2016 року в сумі 50 доларів США; 12 грудня 2016 року в сумі 70 доларів США; 11 січня 2017 року 70 доларів США; 09 лютого 2017 року 100 доларів США; 06 червня 2017 року 50 доларів США (т. 2 а.с.164-169). Також встановлено, що 26 квітня 2018 року представником позивача подано відзив на позовну заяву, з якого слідує що у сторони відповідача виникають сумніви стосовно наявності відповідних правових підстав на звернення ТОВ «ВЕРДИКТ ЛІГАЛ» до суду з даним позовом в інтересах ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК», а також завірення печаткою ТОВ «ВЕРДИКТ ЛІГАЛ» документів банку позивача (т.1 а.с.164-165). Окрім того, представник позивача зазначала, що в матеріалах справи відсутні документи на підтвердження повноважень представників позивача (т.2 а.с.119-120). Із матеріалів справи видно, що 15 жовтня 2015 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПРАВЕКС-БАНК" і Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КОНСАЛТИНГ» укладено договір про надання послуг №ВР-403/00/6, відповідно до якого останнє зобов`язується на замовлення і в інтересах ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» надати послуги зі стягнення заборгованості (а.с.33-42). 01 липня 2016 року укладена Додаткова угода до Договору про надання послуг №ВР-403/00/6 від 15.10.2015 року, відповідно до якої здійснена заміна сторони у зобов`язанні, що виникає із договору, а саме змінено виконавця з ТОВ «ВЕРДИКТ КОНСАЛТИНГ» на Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ ЛІГАЛ» (т.1 а.с.43-45). В судовому засіданні судом перевірені повноваження представника Пивоварова В.І. , який є належним представником позивача. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що витікають із зобов`язань за кредитним договором,а також щодо наслідків неналежного виконання зобов`язань. Частиною 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини. Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Крім цього, з положень ст. 1050 ЦК України вбачається, що якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами (з ростроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Із досліджених в судовому засіданні письмових доказів судом встановлено, та стороною відповідача не оспорювалось, що між позивачем і відповідачем було укладено кредитний договір від 10.08.2007 року і додаткові угоди до нього №1, №2. З умовами кредитного договору відповідач був ознайомлений та знав про необхідність повернення отриманих кредитних коштів у встановлені договором строки та розмірі. Відповідач виконував умови кредитного договору певний період. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частина 1 ст. 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо не виконав його у строк встановлений договором. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Так із кредитного договору видно, що відповідач отримав в кредит грошові кошти в доларах США. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Декретом № 15-93 встановлено режим здійснення валютних операцій на території України, визначено загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ України в регулюванні валютних операцій, права й обов`язки суб`єктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства. У частині четвертій статті 5 Декрету № 15-93 наведено вичерпний перелік обставин, за яких особа, яка здійснює валютну операцію, має отримати на її здійснення індивідуальну ліцензію. Декретом № 15-93 не передбачено обов`язку в отриманні індивідуальної ліцензії на передачу/отримання між фізичними особами - резидентами/нерезидентами, які перебувають в Україні, іноземної валюти в позику. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18. Із поданого позивачем розрахунку заборгованості встановлено, що в результаті порушення зобов`язань за Кредитним договором № 3696-007/07Р від 10 серпня 2007 року, починаючи з 01 серпня 2014 року у [PERSON] виникла заборгованість за кредитом; починаючи з 01 жовтня 2014 - значиться заборгованість за відсотками. Станом на 06 квітня 2016 року заборгованість [PERSON] перед Акціонерним товариством «ПРАВЕКС-БАНК» по кредиту складає 13910 доларів США; за відсотками - 1874,75 доларів США; пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 190,79 доларів США, пеня за несвоєчасне погашення відсотків - 281,99 доларів США. Разом з тим, встановлено, що відповідачем на погашення заборгованості по кредиту в період з 08 квітня 2016 року по 06 червня 2017 року було сплачено позивачу кошти в загальній сумі 790 доларів США. Вказана сума не була відображена в розрахунку заборгованості, який виконано банком станом на 06 квітня 2016 року. Уточненого розрахунку позивачем до суду не надано. На підставі ст. ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З досліджених письмових доказів, судом встановлено, що відповідач фактично отримав надані позивачем кредитні кошти, однак не виконав свої зобов`язання за кредитним договором від 10 серпня 2007 року в повному обсязі, факту наявності заборгованості не спростував. Таким чином, в судовому засіданні встановлено порушення права позивача на своєчасне отримання коштів внаслідок неналежного виконання зобов`язання відповідачем, а тому останній повинен нести відповідальність перед позивачем за неналежне виконання умов кредитного договору. Відповідно до ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі. Отже, оцінив кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, враховуючи, що обставини, на які посилається позивач, як на підстави для задоволення позову, частково знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Слід стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором, за виключенням сум сплачених відповідачем після пред`явлення позову до суду, в загальному розмірі 14994,75 доларів США (15784,75 доларів США (ціна позову) - 790 доларів США). В стягненні іншої частини позовних вимог позивачу слід відмовити. Виходячи з того, що вимоги позивача задоволено судом частково, з урахуванням приписів частини першої статті 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати з оплати судового збору підлягають відшкодуванню пропорційно розміру задоволених вимог, а саме 5865 грн (15784,75/14994,75 * 6174,34). На підставі викладеного,

Outcome: partial