Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-01 00:00:00

01.07.2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі представника Сафір Ф.О. звернулося до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 25654,51 грн. В обґрунтування своїх вимог представник позивача зазначив, що 15.02.2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (в подальшому юридична особа змінила назву на ПАТ КБ «ПриватБанк») та відповідачем був укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого банк надав останньому кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту з можливістю односторонньої зміни кредитодавцем розміру ліміту, а відповідач зобов'язався щомісячно частинами повертати кредит, а також щомісячно сплачувати проценти за користування ним в розмірі 36 % річних від суми залишку заборгованості за кредитом. Взяті на себе зобов'язання, відповідно до умов кредитного договору, Банк виконав у повному обсязі. Проте, відповідач, незважаючи на це, порушив його, оскільки, своєчасно не погашав кредит та не сплачував проценти за користування ним, внаслідок чого станом на 31.05.2016 року утворилася заборгованість по кредитному договору в розмірі 41890,14 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 6995,96 грн. та заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 34894,18 грн. Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 23.11.2011 року з [PERSON] на користь Банку було стягнуто сума заборгованості у розмірі 17933,46 грн., різниця становить 23956,68 грн., а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500 грн. штраф ( фіксована частина ); - 1197,83 грн. (процентна складова ). Отже, на підставі викладеного, просив стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 25654,51 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності та повне підтримання позовних вимог, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, судом про розгляд справи повідомлявся належним чином, за місцем реєстрації, про що свідчать судові повістки, які надсилалися рекомендованим листом з повідомленням. Суд вважає за можливе, згідно ст. 224 ч.1 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши та оцінивши письмові докази по цивільній справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15.02.2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (в подальшому юридична особа змінила назву на ПАТ КБ «ПриватБанк») та відповідачем був укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого банк надав останньому кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту з можливістю односторонньої зміни кредитодавцем розміру ліміту, а відповідач зобов'язався щомісячно частинами повертати кредит, а також щомісячно сплачувати проценти за користування ним в розмірі 36 % річних від суми залишку заборгованості за кредитом (а.с.10 ). Своїм підписом у заяві позичальника відповідач підтвердив, що заява разом із пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 23.11.2011 року з відповідача на користь банку стягнуто заборгованість за вищевказаним кредитним договором станом на 31.05.2011 року в розмірі 17933,46 грн., з яких 6995,96 грн. - заборгованість за кредитом, 9607,34 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, а також штрафи - 500 грн. ( фіксована частина ), 830,16грн. - ( процентна складова ( а.с. 6 ). Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Підстави припинення зобов'язання передбачені ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Зокрема, відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Аналогічні умови містить й кредитний договір. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом. Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України (п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». Отже, наявність судового рішення про стягнення кредитної заборгованості, за відсутності реального виконання боржником свого зобов'язання, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту. Аналогічна правова позиція щодо правомірності нарахування процентів за користування кредитом та пені після ухвалення судового рішення про задоволення вимог кредитора до його фактичного виконання, висловлена в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі за № 6-1206цс15. З матеріалів справи вбачається, що судове рішення боржником не виконане. Враховуючи те, що рішенням суду від 23.11.2011 року стягнуто з відповідача тіло кредиту, проценти та штрафи за користування кредитом станом на 31.05.2011 року у розмірі 17933,46 грн. та різниця заборгованості становить 23956,68 грн., а Умови та Правила надання споживчого кредиту не передбачають можливості повторного нарахування судових штрафів в разі наступного звернення із позовною заявою до суду за тим же кредитним договором, тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, лише в частині стягнення заборгованості по процентам у розмірі 23956,68 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню понесені останнім судові витрати, а саме 1378 грн. судового збору.

Outcome: partial