Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-30 00:00:00

У квітні 2021 р. позивач звернулася до суду із вказаним позовом, вимоги якого обгрунтовує тим, що відповідачі, які є її донькою та онуками, починаючи з 2017 р. фактично не проживають без поважних причин у належному їй на праві власності житловому будинку [ADDRESS] , не сплачують комунальні платежі, участі в утриманні житла не беруть, будинком не цікавляться, їх особисті речі відсутні, а тому просить суд визнати їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позивач подала до суду письмову заяву в якій підтримала позов та просила його задовольнити, справу просив розглянути без її участі. Відповідачі до суду не з`явилися, подали заяви про можливість розгляду справи у їх відстуності, позов не визнали, вказавши, що постійно проживають у будинку [ADDRESS] . Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, встановив наступне. Згідно договору дарування житлового будинку, посвідченого 10.01.2001 р. приватним нотаріусом Васильківського міського нотаріального округу Тарасовою Л.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 73, [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] . У відповідності до довідки про склад зареєстрованих осіб № 240 від 12.04.2021 р. відділу з питань реєстрації місця проживання виконавчого комітету Васильківської міської ради, в будинку [ADDRESS] , зареєстрованими значаться п'ять осіб: [PERSON] , 1948 р.н., [PERSON] , 2001 р.н., [PERSON] , 1972 р.н., [PERSON] ,1991 р.н. У відповідності до довідки № 3329 та довідки № 3323 від 26.05.2021 р. відділу з питань реєстрації місця проживання виконавчого комітету Васильківської міської ради, [PERSON] , 2001 р.н., та [PERSON] , 1972 р.н., в будинку [ADDRESS] , значаться зареєстрованими з 03.05.2017 р., а [PERSON] ,1991 р.н., - з 11.08.2007 р., що підтверджується довідкою № 3332 від 26.05.2021 р. відділу з питань реєстрації місця проживання виконавчого комітету Васильківської міської ради. Відповідно до ст.ст. 41, 47 Конституції України, кожен має право на житло. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. За ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Учасники справи у заявах поданих до суду, позивач зокрема у позові, а відповідачі у заявах звернутих до суду, визнали наявність між ними родинних відносин, за якими [PERSON] є донькою позивача, а [PERSON] і [PERSON] - її онуками. Тому дані оставини не підлягають доказуванню. Членами сім`ї власника житла, згідно норм ЖК, є дружина (чоловік), їхні діти, батьки та інші особи, які з ними проживають і ведуть спільне господарство. Згідно зі ст. 405 ЦК України, ст.ст. 64, 156 ЖК, такі особи користуються житловим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їхньому заселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Водночас припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Можуть вселятся і інші особи - за погодженням власника, співвласника і / або членів його сім`ї (ч.2 ст.156, ч.1 ст.65 ЖКУ, абз.1 пп.4 п.18 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» від 2 березня 2016 № 207, далі також - ПКМУ №207). Законодавець декларує право власника, або законного користувача житлового приміщення (квартири, будинку) - захищати свої майнові права на таке, що належить, або перебуває в їхньому користуванні житло (Глава 29 ЦКУ, в сукупності зі статтею 396 ЦКУ). Одним із засобів захисту, відповідно до статті 391 ЦКУ - є право таких осіб вимагати усунення перешкод у здійсненні ними права користування та/або розпорядження своїм майном. Усунення таких перешкод в даних правовідносинах можливе шляхом визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням таких осіб на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України. Згідно ч.2 ст. 405 ЦКУ - член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові у справі № 227/1044/20 від 21.07.2021 р. вказав, що власник має права вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом усунення перешкод у користуванні власністю, виселення та у разі необхідності, зняття особи з реєстраційного обліку, проте це право залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового чи цивільного законодавства. Вирішуючи спір, суди повинні належним чином з`ясувати обставини справи та надати їм правову оцінку, з урахуванням встановлених обставин справи за допомогою "трискладового тесту" як юридичної конструкції, який є засобом перевірки необхідності втручання в права особи. Верховний Суд зауважив, що зміст "трискладового тесту" для оцінки відповідності втручання у право особи європейським стандартам правомірності такого втручання охоплює такі критерії, які мають оцінюватися у сукупності: 1) законність втручання; 2) легітимна мета (виправданість втручання загальним інтересом); 3) дотримання принципу пропорційності між використовуваними засобами і переслідуваною метою, тобто необхідність в демократичному суспільстві. Верховний Суд зауважує, що підставою для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, може слугувати лише свідома або недбала поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого жилого приміщення. З урахуванням підстав позову та наданих доказів позивачем, з огляду на наявність від відповідачів заяв - заперечень вимог позову, що є свідченням наявності у них інтересу до майна, суд, вважає, що визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщеням не буде відповідати легітимній меті та не є необхідним у демократичному суспільстві. Суд виходить з того, що позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження відсутності відповідачів у спірному житлі понад встановлений ЖК строк, саме без поважних причин, не довів свідомої або недбалої поведінки таких осіб, яка б свідчила про втрату ними інтересу до такого жилого приміщення. Крім того, позивач не надала доказів на підтвердження того, що у відповідачів існує інше постійне місце проживання, крім спірного. Лише факт несплати комунальних платежів за квартиру, на який посилається позивач, не є підставою позбавлення осіби права користування житлом. Судом не приймаються як належні докази довідки, складені депутатом Васильківської міської ради, оскільки останній не є повноважним на їх складення, а такі не є офіційними документами, що можуть бути покладені в основу рішення. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed