Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-10 00:00:00

01 березня 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] сільської ради Олександрівського району Донецької області, про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 31 липня 2016 року в с.Степанівка Олександрівського району Донецької області помер [PERSON]. У звязку з його смертю на території [PERSON] сільської ради Олександрівського району Донецької області відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку (з надвірними побудовами та господарськими спорудами), який знаходиться за адресою: вул. Калинова (колишня вул. Калініна), буд. 14, с. Степанівка Олександрівського району Донецької області. Вказаний житловий будинок було побудовано батьками спадкодавця: батьком [PERSON] та матірю [PERSON] (дів. [PERSON]) [PERSON], у період часу, починаючи з 1956 року по 1991 рік, які на час звернення з цим позовом обидва померли: мати 16.12.2008 року, а батько 02.02.2015 року. На момент смерті [PERSON] разом проживали його сини [PERSON] та [PERSON], що підтверджується даними книги погосподарського обліку (номер обєкта 0179-1), які фактично прийняли спадщину після батька по першій черзі спадкування за законом, але, не оформили її, оскільки померли: [PERSON] 08.04.2016 року, а [PERSON] 31.07.2016 року. Позивач - [PERSON] доводиться двоюрідним братом спадкодавця (четверта ступінь спорідненості) по лінії матері. У встановлений законом строк [PERSON] подав нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спірне домоволодіння, але, приватним нотаріусом Олександрівського районного нотаріального округу Донецької області йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки, не можливо встановити ступінь родинних відносин зі спадкодавцем та відсутність у заявника правовстановлюючих документів на спадкове майно. В подальшому, питання доведеності ступеня спорідненості позивача зі спадкодавцем було вирішено шляхом отримання відповідного витягу з органів ДРАЦС громадян про шлюб, щодо підтвердження дошлюбного прізвища матері позивача. При цьому зазначив, що їх ступінь споріднення походить від баби [PERSON], яка 14.05.1949 року одружилася та змінила прізвище на «Гришаєва», та мала двох дітей [PERSON], [INFO], (матір спадкодавця) та [PERSON] (матір позивача). У свою чергу [PERSON] одружується з [PERSON] (батьком спадкодавця), змінює дівоче прізвище на «Кравченко», та від шлюбу народила двох синів [PERSON], який помер 31.07.2016 року, (спадкодавця) та [PERSON], який помер 08.04.2016 року (рідний брат спадкодавця). [PERSON] одружується з [PERSON], змінює дівоче прізвище на «Крапівіна», та від цього шлюбу народила сина [PERSON]. Про те, що [PERSON] значиться головою домогосподарства, а [PERSON] та [PERSON] інші члени домогосподарства, свідчить виписка з погосподарської книги [PERSON] сільської ради Олександрівського району Донецької області, номер обєкта - 0179-1. Спірний будинок було збудовано у 1956 році, тобто, до 05.08.1992 року. Після закінчення будівництва, житловий будинок має відповідний технічний стан, що підтверджується технічним паспортом на житловий будинок від 22.08.2016 року, а реєстрація його за даними погосподарського обліку [PERSON] сільської ради Олександрівського району Донецької області свідчить, що вказаний будинок було прийнято в експлуатацію, та за життя він належав на праві власності саме [PERSON] Позивач посилається на ст. 1265 ЦК України, за якою у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Оскільки, спадкоємці першої - четвертої черги відсутні, а позивач є спадкоємцем пятої черги, тому, просить задовольнити його позовні вимоги. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та наполягали на їх задоволенні. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Олександрівського району Донецької області звернувся до суду з заявою про визнання позову в повному обсязі та просить розглянути справу без участі їх представника. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно копії свідоцтва про народження позивача - [PERSON], який народився 23.09.1974 року, його батьками записані - [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). 11 серпня 1973 року [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], одружилися, та дружині присвоєно прізвище «Крапівіна», про що свідчить копія свідоцтва про одруження серії І-НО №397130, виданого 11.08.1973 року (а.с. 8). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії І-ЯК № 1332495, виданого 22 липня 1967 року, дівоче прізвище матері заявника - [PERSON], яка народилась 27.10.1952 року, її батьками були [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9). Згідно копії Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00017662409 від 14.02.2017 року, виконавчим комітетом Золотоколодязької сільської ради Добропільського району Донецької області, 14.05.1949 року було зареєстровано шлюб, за номером актового запису № 6 між [PERSON] Прокофієм Єлисейовичем та [PERSON]. Спільне прізвище після державної реєстрації шлюбу - [PERSON] (а.с. 10) Відповідно до посвідки про народження № 2117609, [PERSON] народилась 21.02.1939 року, її батьками були [PERSON] та [PERSON]. Отже, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], є рідними сестрами по метері [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про одруження серії І-УР № 660589 від 15.08.1959 року, [PERSON] одружилась з [PERSON]. Спільне прізвище після реєстрації шлюбу [PERSON]. Від шлюбу народила двох синів [PERSON] (свідоцтво про народження серії ІІ-УР № 718051, від 18.02.1960 року) та [PERSON] (свідоцтво про народження серії ІІ-АГ № 129681, від 12.05.1968 року). Отже, [PERSON], [PERSON] і [PERSON] - є двоюрідними братами. За даними книг погосподарського обліку, номер об'єкта погосподарського обліку 0179-1, власником домогосподарства № 14 по вул. Калініна, с. Степанівки, Олександрівського району Донецької області, є [PERSON], [INFO], який помер 02.02.2015 року (свідоцтво про смерть серії І-НО № 823851, видане виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Олександрівського району Донецької області, від 03.02.2015 року). Членами домогосподарства є його сини: [PERSON], [INFO], який помер 31.07.2016 року (свідоцтво про смерть серії І-НО № 952823, видане виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Олександрівського району Донецької області, від 01.08.2016 року) та [PERSON], [INFO], який помер 12.04.2016 року (свідоцтво про смерть серії І-НО № 940671, видане виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Олександрівського району Донецької області, від 08.04.2016 року).Відповідно до довідок [PERSON] сільської ради Олександрівського району Донецької області, за вих. №№ 119,332 від 30.01.2017 та 16.02.2017 року, на момент смерті дійсно були зареєстровані та фактично проживали за адресою спірного домоволодіння. 09.09.2015 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON]. Заведена спадкова справа № 73/2015. Спадщину після смерті свого батька прийняв, але не встиг оформити своїх спадкових прав, та помер 08.04.2016 року. Спадщину після смерті [PERSON] прийняв його рідний брат, [PERSON], щодо майна якого заведена спадкова справа № 74/16, але не встиг оформити своїх спадкових прав, так як 31.07.2016 року помер. [PERSON], який відповідно до ст. 1265 ЦК України, є спадкоємцем свого померлого двоюрідного брата - [PERSON], за пятою чергою спадкування за законом, 14.09.2016 року звернувся до приватного нотаріуса Олександрівського районного нотаріального округу Донецької області [PERSON], з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті спадкодавця. Постановою приватного нотаріуса Олександрівського районного нотаріального округу Донецької області від 08.02.2017 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на цілу частину житлового будинку з надвірними побудовами та спорудами № 14, розташованого по вул Калинова (Калініна), с. Степанівка, Олександрівського району, Донецької області, у звязку з неможливістю встановити факт родинних відносин та відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок. Відповідно технічного паспорту та довідки-характеристики від 22 серпня 2016 року, домоволодіння по вул. Калинова (раніше Калініна) № 14, с. Степанівка Олександрівського району складається із: житлового будинку літ.«А-І» (1956 року побудови), загальною площею 38,6 кв.м, житловою 27.2 кв.м, із верандою літ. «а», сіньми літ.«а», ганком літ.«а», господарських споруд: літня кухня літ.«Б», сіни літ. «б», погріб літ. «В», сарай літ.«Г», літня кухня літ. «Д» з сіньми літ.«д», сарай літ «Е», убиральня літ «Ж», сарай літ. «З», душова літ.«И», погріб літ. «п/г», сарай літ «Л», колодязь літ «К», огорожа №1, ворота №2, загальною вартістю 83593 грн., згідно з матеріалами, інвентаризаційна справа № 02/1840 (а.с.29-34). Так, ст.41 Конституції України визначено, що право власності набувається у порядку, визначеному законом. У 1957 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року №8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити, або збудувати, для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до пяти, як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року, підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його, з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, не передбачала обов'язкової реєстрації (інвентаризації) будинків і домоволодінь у сільських населених пунктах (п.4, 6 Інструкції), однак, передбачала її проведення, в тому числі, й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Обов'язок власників забезпечити державну реєстрацію прав власності на об'єкти нерухомого майна введено лише Інструкцією, затвердженою наказом Держкомітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09 червня 1998 року, №121. Згідно з абз. 52 п.3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року №127, не належать до самочинного будівництва: індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року. Відповідно до ч. 8 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється. Оскільки, діюче законодавство не передбачає прийняття в експлуатацію побудованих до 05 серпня 1992 року будинків та господарських будівель і споруд, для визнання права власності на нерухомість, яка відповідає певним будівельним нормам, суд бере до уваги наданий позивачем технічний паспорт, що був виготовлений на підставі технічної інвентаризації, станом на 1988 рік. Отже, за наявності на збудоване до 5 серпня 1992 року домоволодіння технічного паспорту та відповідних записів у погосподарських книгах, суд вважає доведеним факт його належності на праві власності [PERSON]. Враховуючи те, що після смерті [PERSON] фактично прийняли спадщину його сини, які також померли, а єдиним спадкоємцем після них є [PERSON], який своєчасно звернувся з заявою про прийняття спадщини, суд вважає за необхідне визнати права власності на дане домоволодіння за спадкоємцем в порядку спадкування.

Outcome: approved