Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-29 00:00:00

у серпні 2016 року позивач звернулась до суду з даним позовом, в якому зазначила, що 25 липня 1987 року уклала шлюб з відповідачем [PERSON] В шлюбі в них народились двоє дітей. Вони мешкають спільно, ведуть спільне господарство, мають спільний бюджет, проводять спільні витрати на придбання майна в інтересах сім'ї, спільно дбають про добробут сім'ї, вкладаючи при цьому кожен свою працю. Протягом подружнього життя ними, за спільні кошти набувалось різноманітне майно: будинок, транспортні засоби, сільськогосподарські машини та техніка, меблі, устаткування та інше. Спільний сімейний бюджет формувався та формується за кошти, які заробляв кожен з них окремо, або спільно. Зокрема, чоловік позивача працював на роботі як найманий працівник, здійснював підприємницьку діяльність як фізична особа-підприємець, а також як засновник юридичних осіб-підприємницьких товариств. Вона більше займалась веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми та їх вихованням, а також допомагала чоловіку у здійсненні підприємницької діяльності. Позивач вказує, що навесні 2008 року, її чоловіком - [PERSON] за власні кошти спільно зі [PERSON] придбали у спільну часткову власність комбайн CASE IH AFX 8010 серійний номер [NUMBER] двигун № [NUMBER] за ціною 90500 Євро у ТОВ MAREP (Федеративна Республіка Німеччина). За домовленістю між [PERSON] та [PERSON] частки у праві власності на комбайн були визначені відповідно до вкладених кожним з них грошових коштів у його придбання: [PERSON] належала частка в розмірі 70 500 Євро, що становить 77,9 % від вартості комбайна, [PERSON] - частка в розмірі 20 000 Євро, що становить 22,1% від вартості комбайна. Оскільки пошуком техніки та перепискою з продавцем займався [PERSON], рахунок- фактура від 29 лютого 2008 року №144566 на придбання комбайну була виписана на [PERSON] Після перетину державного кордону України, право власності на комбайн було зареєстроване за [PERSON], про що йому Інспекцією з технічного нагляду Львівської обласної державної адміністрації було видано свідоцтво про державну реєстрацію машини серії [NUMBER] від 23 червня 2008 року. Після цього, право власності на комбайн кілька разів переходило до фізичних та юридичних осіб, та на даний час зареєстроване за приватним підприємством «Західний Буг», згідно свідоцтва про реєстрацію машини серія [NUMBER] від 20 червня 2011 року та свідоцтва про реєстрацію машини серія [NUMBER] від 17 листопада 2010 року. Позивач вказує, що сільськогосподарська машина CASE IH AFX 8010 серійний номер [NUMBER] двигун № [NUMBER] придбана в період шлюбу, за спільні кошти подружжя, в інтересах сім'ї, тому 77,9% машини, що є еквівалентом 70500 Євро, що були сплачені чоловіком належать їй та чоловіку - [PERSON] на праві спільної сумісної власності, тобто вона є одним із співвласників комбайну. Вказаний комбайни без будь-яких правочинів, без її згоди та згоди чоловіка, вибув з їх володіння, без належних на те правових підстав, в порушенні вимог законодавства та правил реєстрації були зареєстровані на [PERSON] Реєстрація машин була проведена Інспекцією Держтехнагляду на підставі неправдивих документів, оскільки [PERSON] самостійно займався питаннями розмитнення комбайнів. [PERSON] безпідставно вважає себе єдиним законним власником комбайну, але не сплатив за нього жодних коштів. На даний час власником комбайну є приватне підприємство «Західний буг», яке передало машину в оренду ТОВ «Трансторгруп». Позивач просить: визнати за [PERSON] та [PERSON] право спільної сумісної власності на 77,9 % частки у комбайні CASE IH AFX 8010 серійний номер [NUMBER] двигун № [NUMBER]; визнати недійсним свідоцтво про реєстрацію машини серія [NUMBER] від 23 червня 2008 року, видане [PERSON]; витребувати на користь законних володільців [PERSON] та [PERSON], [PERSON] з чужого незаконного володіння підприємства «Західний Буг» комбайн CASE ІН AFX 8010 серійний номер [NUMBER], двигун № [NUMBER]; зобов'язати ТОВ «Трансторгруп» повернути зі свого користування комбайн CASE ІН AFX 8010 серійний номер [NUMBER], двигун [NUMBER], передавши його співвласникам [PERSON], [PERSON], [PERSON]; стягнути на її користь судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання позову до суду. Під час розгляду справи представник позивача [PERSON] позов підтримав, просив його задовольнити у повному обсязі та надав пояснення відповідно до поданої заяви. Представник відповідача [PERSON]- [PERSON] позов визнав частково, не заперечував проти його задоволення в частині визнання права спільної сумісної власності подружжя на спірний комбайни та визнання недійсним свідоцтва про реєстрацію машини на ім'я [PERSON] Представник пояснив суду, що на початку 2008 року [PERSON] запропонував [PERSON] придбати комбайн для подальшої реалізації, оскільки у [PERSON] не вистачало грошових коштів. У лютому 2008 року відповідач [PERSON], який вклав 70500 Євро та [PERSON], який вклав 20000 Євро придбали вказаний комбайн у Німеччині. Покупкою комбайну займався [PERSON], тому рахунок-фактура в Німеччині було виписано на ім'я [PERSON] Прибувши на митницю [PERSON] звернувся до відповідача [PERSON] з проханням зайнятися розмитненням комбайну, оскільки на той час відповідач [PERSON] надавав посередницькі послуги з розмитнення техніки за обумовлену плату. [PERSON] оформив документи на митниці, використавши данні рахунку-фактури від 09 лютого 2008 року, виданих у ТОВ MAREP на ім'я [PERSON], потім поставив комбайн на облік в Інспекції Держтехнагляду на своє ім'я. В подальшому комбайн був знятий [PERSON] з реєстраційного обліку та проданий за біржовою угодою. Не заперечував, що зернозбиральний комбайн придбаний в період шлюбу за спільні гроші та є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. В решті позовних вимог просив відмовити, оскільки комбайни є неподільною річчю та частка одного зі співвласників не може бути витребувана у добросовісного набувача. Відповідач ТОВ «Трансторгруп», у судове засідання не прибув, подав письмові пояснення по суті позову, в яких зазначив, що товариству невідомі обставини, за яких був придбаний спірний комбайн та обставини його відчуження. ТОВ «Трансторгруп» користується зернозбиральним комбайном комбайн CASE IH AFX 8010 серійний номер [NUMBER] двигун № [NUMBER] на підставі договору найму зернозбиральних комбайнів від 25.08.2014 року, укладеного між ПП «Західний буг» та ТОВ «Трансторгруп». Термін дії договору продовжено до 31 грудня 2016 року. Заперечував проти задоволення вимоги позивача про витребування комбайну з чужого незаконного володіння, оскільки договір найму є чинний, ніким не скасований. Після закінчення строку дії договору комбайн буде повернуто власнику ПП «Західний буг» (а.с.84-87 т.1). Відповідач ПП «Західний буг» у судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи за відсутності свого представника та письмові заперечення проти позову. Зазначив, що підприємству невідомі обставини щодо набуття права спільної сумісної власності [PERSON] зі [PERSON] Приватне підприємство «Західний буг» є добросовісним набувачем та власником зернозбирального комбайну комбайн CASE IH AFX 8010 заводський номер [NUMBER] двигун № [NUMBER], 2004 року випуску. Машина була придбана підприємством на підставі договору купівлі-продажу №26 КТ від 08.11.2010 року, укладеного між ПП «Західний буг» та ТзОВ «Добробут». Заперечував проти задоволення позовних вимог в частині витребування зернозбирального комбайну з чужого незаконного володіння та зобов'зання ТОВ «Трансторгруп» передати комбайни [PERSON], [PERSON], [PERSON], оскільки комбайн набутий ПП «Західний буг» за оплатним договором, який ніким не оспорений та не скасований (а.с.69-73). Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, визнав позов повністю в частині визнання права спільної сумісної власності за ним, [PERSON] та [PERSON] Зазначив у письмових поясненнях по суті позову, що в період з 2003 року по 2009 рік він здійснював підприємницьку діяльність на території Злочивського району Львівської області в сфері надання послуг з переробки сільськогосподарської продукції. З метою отримання прибутку купував різноманітну сільськогосподарську техніку. В лютому 2008 року, переглядаючи у мережі Інтернет оголошення про продаж техніки в Німечинні зацікавився оголошенням щодо продажу зернозбирального комбайну CASE IH AFX 8010 заводський номер [NUMBER] двигун № [NUMBER], 2004 року, який продавався за 90500 Євро. Оскільки необхідної суми на той час в нього не було, він запропонував знайомому підприємцю [PERSON] придбати комбайн та продати, щоб отримати дохід. [PERSON] погодився, після чого ним було сплачено при придбанні комбайну 20000 Євро, а [PERSON] сплачено - 70500 Євро. Рахунок-фактура в Німеччині було виписано за місцем придбання на його ім'я. Прибувши на митницю він запропонував [PERSON] скористатися послугами [PERSON] щодо розмитнення комбану, оскільки ні він, ні [PERSON] не мали досвіду в сфері розмитнення сільськогосподарської техніки. На той час [PERSON] надавав посередницькі послуги з розмитнення за плату, та до якого раніше звертався з приводу розмитнення техніки. [PERSON] погодився, рахунок-фактуру передали [PERSON] Після розмитнення вони дізнались, що [PERSON] розмитнив комбайн та зареєстрував його в Інспекції Держтехнагляду на своє ім'я. Щоб вичерпати конфлікт вони домовились із [PERSON], що він забезпечить продаж чи перереєстрацію придбаного ними комбайну. В подальшому [PERSON] самостійно зняв комбайн з обліку та виготовив всі документи з продажу (а.с.79-80 т.1). Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про день час, та місце розгляду справи (а.с.146 т.1, а.с. 55 т.2), у судове засідання повторно не прибув, не повідомив суд про поважні причини неприбуття, заперечення проти позову не подав. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача - [PERSON], вивчивши письмові пояснення та заперечення відповідачів ПП «Західний буг», ТОВ «Трансторгруп», матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Згідно зі ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статею 355 ЦК України встановлено, що майно може належати особам на праві спільної часткової власності або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині, чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності. Аналогічне положення містить ч.3 ст. 368 ЦК України, якою передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, як передбачено ч.І ст. 61 СК України, може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту: заробітна плата, стипендія, інші доходи, одержані одним з подружжя і внесені до сімейного бюджету або внесені на його банківський рахунок у банківську (кредитну) установу. Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. З наведених норм закону випливає, що будь- яке майно набуте в період шлюбу належить до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя, якщо одним із них не доведе набуття ним особистої приватної власності на майно в період перебування їх в шлюбі. Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу, 27 липня 1987 року [PERSON] уклав шлюб зі [PERSON], після реєстрації шлюбу дружина змінила прізвище на «[PERSON]» (а.с.11 т.1). [PERSON] та [PERSON] мають двох дітей: [PERSON], [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.12-13 т.1). Як вбачається з копії рахунку, виданого ТОВ "MAREP" (Федеративна Республіка Німеччина) 29 лютого 2008 року, [PERSON] придбав у ТОВ "MAREP" комбайн CASE IH AFX 8010 серійний номер [NUMBER] двигун № [NUMBER], 2004 року випуску (а.с. 13-14 т.2). Згідно ст. 34 Закону України «Про дорожній рух», власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів. Згідно з Правилами державної реєстрації та обліку тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів, затверджених наказом Міністерства аграрної політики України від 30.04.2004 року №221 (чинні на момент реєстрації спірних комбайнів) передбачено, що трактори, самохідні шасі, самохідні сільськогосподарські дорожньо-будівельні і меліоративні машини, сільськогосподарська техніка, інші механізми, які експлуатуються в умовах вулично-дорожньої мережі загального користування в Україні, на сільськогосподарських угіддях при виконанні агротехнічних робіт, підлягають державній реєстрації в органах Держтехнагляду. Пунктом 2.2. Правил державної реєстрації та обліку тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів передбачено обов'язкову реєстрацію машин, яка здійснюється на підставі заяви власника і документів, що посвідчують його особу, правомірність придбання машини, відповідність конструкції машини технічним вимогам тощо. Документами, що підтверджують правомірність придбання машин, можуть бути будь-які з нижченаведених (оригінали або завірені в установленому порядку копії): - вантажна митна декларація на машини, що ввозяться, для оформлення юридичними, фізичними особами або посвідчення митного органу про реєстрацію увезених із-за кордону машин, вузлів і агрегатів, що мають ідентифікаційні номери та інші посвідчені в установленому порядку документи. Пунктом 2.11 зазначених Правил встановлено, на кожну зареєстровану машину видаються державний номерний знак та свідоцтво про реєстрацію машини. Пунктом 2.3 Правил передбачено, техніка, яка належать декільком фізичним особам (співвласникам) може реєструватись за особою, на яку оформлено документи, що підтверджують правомірність придбання машин при наявності письмової згоди співвласників, посвідченої нотаріально. У разі набуття сільськогосподарської техніки у спільну сумісну власність подружжя, при первинній реєстрації техніки в органах Держтехнагляду, укладенні угод про перехід права власності на транспортні засоби чи при перереєстрації техніки за новим власником, органам держтехнагляду необхідно надавати письмову згоду співвласника (другого з подружжя), посвідчену нотаріально. Сільськогосподарська техніка потребує обов'язкової державної реєстрації. Зважаючи на вартість зернозбиральних комбайнів, при укладенні будь-якої угоди необхідно отримати письмову згоду співвласника. Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію машини серії [NUMBER] від 23 червня 2008 року, комбайн CASE IH AFX 8010 серійний номер [NUMBER] двигун № [NUMBER], 2004 року випуску, зареєстрований інспекцією Держтехнагляду на ім'я [PERSON] (а.с. 189 т.1). Судом встановлено, що зернозбиральний комбайн CASE IH AFX 8010 серійний номер [NUMBER] двигун № [NUMBER], 2004 року випуску було придбано [PERSON] та [PERSON] для подальшого продажу та отримання прибутку. Під час придбання комбайну [PERSON] було сплачено спільні кошти подружжя, Враховуючи, що комбайн є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за [PERSON] слід визнати право спільної сумісної власності на зазначене майно. Також судом встановлено, що підставою для реєстрації комбайну на ім'я [PERSON] була митна декларація та сертифікат відповідності, в яких були зазначено номер рахунку, виписаного на ім'я [PERSON] 29 лютого 2008 року при придбанні комбайну CASE IH AFX 8010 серійний номер [NUMBER] двигун № [NUMBER], 2004 року випуску. Відповідачем [PERSON] не надано суду будь-які належні та допустимі докази на підтвердження факту правомірності придбання ним зазначеного зернозбирального комбайну у [PERSON] та [PERSON] Крім того, будь якої нотаріально-посвідченої згоди [PERSON], [PERSON], [PERSON] на реєстрацію машини у відповідних органах Держтехнагляду та її відчуження також не надано. Оскільки, відсутні будь-які правочини щодо правомірності відчуження комбайну на користь [PERSON], та реєстрацію машини, відповідачем без достатньої правової підстави зареєстровано вказаний комбайн на своє ім'я, тому свідоцтво про реєстрацію машини серія [NUMBER] від 23 червня 2008 року слід визнати недійсним. Вимога позивача про визнання права спільної сумісної власності на комбайн за [PERSON] не підлягає задоволенню, оскільки позивач не наділена правом заявляти вимоги в його інтересах, а відповідачем [PERSON] самостійних вимог про визнання права власності на майно не заявлено. Статею 63 Сімейного кодексу України визначено, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними». Відповідно до ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Згідно ст. 65 Сімейного кодекса України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання і договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Вимога позивача про витребування майна з чужого незаконного володіння ПП «Західний буг», зобов'язання ТОВ «Трансторгруп» повернути зі свого незаконного користування комбайн, передавши їх співвласникам [PERSON], [PERSON], [PERSON] не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що зернозбиральний комбайн CASE IH AFX 8010 серійний номер [NUMBER] двигун № [NUMBER], 2004 року випуску, за заявою [PERSON] знято з реєстрації для реалізації та відчужено за біржовою угодою СПД [PERSON] (а.с.189-190 т.1). В подальшому, комбайн відчужено за різними цивільно-правовими угодами (а.с.194-196 т.1, 199-201 т.1). На даний час власником комбайну є приватне підприємство «Західний буг», відповідно до свідоцтва про реєстрацію машини серія [NUMBER] від 17 листопада 2010 року. Власник машини ПП «Західний Буг» передало комбайн CASE IH AFX 8010 серійний номер [NUMBER] двигун № [NUMBER], 2004 року випуску в оренду ТОВ «Трансторгруп», згідно договору найму зернозбиральних комбайнів №ЗБ-25-08/14 від 25 серпня 2014 року, який було продовжено до 31 грудня 2016 року. Стаття ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права повязано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення субєктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, й розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ч.1 ст. 321 ЦК України визначено, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 183 ЦК України речі поділяються на подільні і неподільні. При цьому - подільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Статею 364 ЦК України встановлено, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Відповідно до статті 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Згідно із частиною першою статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику з розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, реституція як спосіб захисту цивільного права (частинаперша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК . Відповідно до норм ст. 388 ЦК України, право власника на витребування майна від добросовісного набувача, застосовуються, як наслідок недійсного правочину. На цей час власником спірного комбайну є приватне підприємство «Західний буг», на підставі свідоцтва про реєстрацію машини серія [NUMBER] від 17.11.2010 року. Зернозбиральний комбайн придбано ПП «Західний буг» на підставі цивільно-правової угоди, яка стала підставою для державної реєстрації машин та видачі свідоцтва про реєстрацію. Позивачем не заявлено вимоги про визнання зазначеної угоди недійсної, сторонами угода не оспорена, не визнана недійсною та не скасована, тому власник має право розпоряджатись своєю власністю на власний розсуд. Враховуючи наведене, у задоволенні вимоги позивача в частині витребування комбайну у ПП «Західний буг», зобов'язання ТОВ «Трансторгруп» повернути комбайн зі свого незаконного користування та передати співвласникам [PERSON], [PERSON], [PERSON], слід відмовити.

Outcome: partial