Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

01 грудня 2016 року до суду надійшла позовна заява [PERSON], в якій позивач просить стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати, що викликані особливими обставинами (лікування) на дитину [PERSON] у розмірі 4635,29 грн. та сплачену суму судового збору. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, мають сина [PERSON], [INFO]. За рішенням суду з відповідача стягнуто аліменти на утримання сина у розмірі 1000,00 гривень щомісячно, до повноліття дитини. У звязку з несплатою відповідачем аліментів, у останнього виникла заборгованість, яка сягає понад 15000,00 гривень. Їх спільний син з самого народження є дуже хворобливою дитиною, тому всі додаткові витрати позивач несе самостійно. 21 листопада 2016 року під час стаціонарного лікування малолітньому [PERSON] був встановлений діагноз синехія крайньої плоті та проведено операцію, 22 листопада 2016 року лікарем - стоматологом поставлено діагноз гострий катаральний гінгівіт та 23 листопада 2016 року лікарем - дерматологом встановлений діагноз атопічний дерматит у стадії діатезу. Позивач зазначає, що на лікування сина нею були витрачені кошти в сумі 9270,57 грн., з яких 833,05 грн. на придбання інгалятору та 8437,52 грн. на придбання ліків та матеріалів для проведення оперативного втручання. Позивач вважає, що сума понесених нею витрат на лікування сина, повинна бути розподілені між нею та відповідачем у рівних частинах. Враховуючи, що у досудовому порядку спір вирішити не надалося можливим, позивач була змушена звернутися до суду з вказаним позовом. У судове засідання позивач через канцелярію суду направила письмову заяву в якій просила справу розглянути у її відсутність, вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав у повному обсязі, просив справу розглянути у його відсутність, про що через канцелярію суду подав заяву. Вивчивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що сторони по справі перебували у шлюбі з 23 червня 2012 року зареєстрований Жовтневим відділом ДРАЦС Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровської області, актовий запис № 362 (а.с. 9). Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 червня 2014 року, шлюб між подружжям розірваний. У період шлюбу у сторін народився спільний син [PERSON], [INFO] (свідоцтво про шлюб, а.с. 10). На даний час малолітній син [PERSON] проживає разом з матірю, що підтверджено довідкою про склад сімї видана ЖБК «Рассвет-37» (а.с. 11). Як встановлено судом, малолітньому [PERSON] встановлений діагноз: синехія крайньої плоті та проведено операцію, що підтверджено довідкою лікаря - уролога КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня № 8» ДОР (а.с. 12). Відповідно до консультативної картки хворого [PERSON], лікарем - стоматологом встановлений діагноз гострий катаральний гінгівіт (а.с. 13). Крім того, згідно консультативного висновку лікаря - дерматолога від 23.11.2016 року малолітньому [PERSON] встановлений діагноз - атопічний дерматит у стадії діатезу (а.с. 14). Судом встановлено, на лікування малолітнього позивачем були потрачені кошти в сумі 9270,57 грн а саме: на придбання інгалятору вартістю 833,05 грн. та на придбання ліків та матеріалів для проведення оперативного втручання на загальну суму 8437,52 грн., що документально підтверджується відповідними квитанціями (а.с. 17-41). Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ст. 185 Сімейного Кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до якого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотні значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року до передбаченої ст. 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо) можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазначені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Отже, законодавцем закріплено правило, відповідно до якого той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається згаданою вище статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у звязку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Відповідно до даної норми обовязок брати участь у додаткових витратах на дитину поширюється не лише на тих батьків, хто сплачує аліменти, а й на того з батьків, до якого позов про стягнення аліментів не предявлявся. У такому випадку такий батько зобовязаний нести додаткові витрати на дитину. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, що було ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобовязуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обовязки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до\~ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із змісту ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивачка, як на підставу для задоволення позову, у повному обсязі знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд керується ст. 88 ЦПК України, Законом України «Про судовий збір», згідно якого стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved