Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-28 00:00:00

У серпні 2014 року позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON], яка діє від свого імені та імені неповнолітнього [PERSON], [PERSON], де третя особа Служба у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у м.Дніпропетровську ради, про виселення. В обґрунтування позову посилаючись на те, що 05 березня 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №DNG0GA00002179, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу [PERSON] кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 46 640,00 доларів США строком до 06.03.2017. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є позивач, і відповідач [PERSON] 05 березня 2007 року уклали договір іпотеки нерухомого майна №DNG0GA00002179, згідно з яким відповідач [PERSON] надала в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS], загальною площею 45,10 кв.м., житловою площею 27,40 кв.м. В порушення умов кредитного договору відповідач зобов'язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконував, тому позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20.12.2012 було частково задоволені позовні вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки. Однак після прийняття рішення про звернення стягнення на передану в іпотеку квартиру всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. До теперішнього часу відповідач не звільнив квартиру, а тому позивач просив суд виселити відповідача, та інших осіб, які зареєстровані або проживають у квартирі, розташованої за адресою: [ADDRESS] та стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати. В судовому засіданні представник позивача Далія С.О. надав пояснення аналогічні змісту позовних вимог, на задоволенні позову наполягав. Відповідач [PERSON] у судовому засідання позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Крім іншого, зазначила, що на момент укладання договору іпотеки в квартирі малолітні діти зареєстровані не були. Рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки вона не оскаржувала. На теперішній час в квартирі проживають та зареєстровані вона, її чоловік [PERSON] та їх діти - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], про що свідчить довідка ЖЕКу. Відповідач [PERSON] у судовому засідання позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Представник 3-ї особи Служби у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради Батушан О.Ф. у судовому засіданні просив вирішити справу відповідно до чинного законодавства в інтересах дітей. В судове засідання 22 грудня 2014 року представник позивача Далія С.О., представник 3-ї особи Батушан О.Ф., відповідач [PERSON] не з'явилися. Оскільки всі сторони по справі надали свої пояснення з приводу заявлених позовних вимог, надали пояснення при дослідженні письмових матеріалів справи, суд вважає за можливе закінчити розгляд справи за відсутності не з'явившихся учасників процесу. Суд, вислухавши представника позивача, відповідачів, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 05 березня 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №DNG0GA00002179, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу [PERSON] кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 46 640,00 доларів США строком до 06.03.2017. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є позивач, і відповідач [PERSON] 05 березня 2007 року уклали договір іпотеки нерухомого майна №DNG0GA00002179, згідно з яким остання надала в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS], загальною площею 45,10 кв.м., житловою площею 27,40 кв.м. В порушення умов кредитного договору, відповідач [PERSON] свої зобов'язання не виконує, допустила прострочення повернення кредиту і сплати відсотків за його користування, внаслідок чого за нею виникла заборгованість, яка не погашена. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Договором застави передбачено, що у випадку порушення Застоводавцем (Позичальником) зобов'язань за кредитним договором, або за договором застави, Заставодавець зобов'язаний передати предмет застави Заставодержателю в заклад. Як передбачено ст.ст.572, 575 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом, як передбачено ст.590 ЦК України. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 20 грудня 2012 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON], де третя особа управління-служба у справах дітей Амур-нижньодніпровської районної у місті ради про звернення стягнення задоволені частково, а саме звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру [ADDRESS]. Рішення суду не оскаржувалося та набрало чинності. Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. У ч.ч. 2 і 3 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» законодавець установлює певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч. 3 ст. 109 ЖК України. Вимога про добровільне звільнення житлового приміщення може бути направлена разом з вимогою, передбаченою ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку». Як роз'яснено у п.43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Частиною 4 ст.9, ст.109 Житлового кодексу України, ст.ст.39, 40 Закону України "Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. Примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Враховуючи, що рішенням суду звернено стягнення на предмет іпотеки, а також, направлення позивачем 10 червня 2014 року на адресу відповідачів [PERSON], [PERSON] вимоги про добровільне звільнення нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS], не виконання цієї вимоги, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог. Судом також встановлено, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які і підлягають виселенню. Частиною 1 статті 217 ЦПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Враховуючи зимовий період, проживання малолітніх дітей, суд вважає за необхідне відстрочити виконання рішення суду строком на три місяці. З урахуванням результату розгляду справи та відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів [PERSON] та [PERSON] слід стягнути на користь позивача судовий збір в сумі по 121,80 грн. з кожного.

Outcome: approved