Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-04 00:00:00

02.06.2014 року представник позивачки [PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся в суд із зазначеним позовом посилаючись на те, що в користуванні [PERSON] перебуває земельна ділянка площею 0,15 га в с. Колочава-Горб, 144. Частини цієї її земельної ділянки площами 0,0220 га, 0,0177 га та 0,0302 га Колочавською сільською радою Міжгірського району Закарпатської області (далі Колочавська сільська рада) були незаконно передані у власність [PERSON] на підставі рішень ради № 109 від 12.03.2010 року і № 110 від 12.03.2010 року. На вказані частини земельної ділянки було виготовлено і видано [PERSON] державні акти на право приватної власності на земельну ділянку, відповідно на земельну ділянку площею 0,0220 га серія ЯИ № 222594, площею 0.0177 га - серія ЯИ № 222593, площею 0,0302 га серія ЯИ № 534752. На одній з цих земельних ділянок площею 0,0220 га [PERSON] здійснила самочинне будівництво житлового будинку, на який Колочавською сільською радою рішенням № 23 від 10.09.2008 року було оформлено право власності. Також оформлено на [PERSON] свідоцтво на право приватної власності на нерухоме майно на вказаний самочинно збудований житловий будинок в с. Колочава-Горб, 145 - серія ЯЯЯ № 940629. Ці права [PERSON] на вказані земельні ділянки і вказаний житловий будинок пройшли державну реєстрацію. 2 05.10.2010 року [PERSON] за чотирма окремими договором дарування подарувала [PERSON] вказані три земельні ділянки відповідно площами 0,0220 га, 0,0177 га, 0,0302 га та житловий будинок в с. Колочава-Горб, 145. Право власності [PERSON] на три земельні ділянки та житловий будинок пройшли державну реєстрацію. Рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області від 07.06.2013 року рішення Колочавської сільської ради № 23 від 10.09.2008 року про оформлення права власності на житловий будинок в с. Колочава-Горб, 145, Міжгірського району Закарпатської області за [PERSON] визнано незаконним та скасовано. Це рішення набрало законної сили. Постановою Воловецького районного суду Закарпатської області від 12.12.2013 року визнано недійсним рішення Колочавської сільської ради № 109 від 12.03.2010 року про передачу у приватну власність [PERSON] земельної ділянки в с. Колочава-Горб, 145 Міжгірського району Закарпатської області. Це судове рішення не набрало законної сили, бо ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.03.2015 року провадження в справі було закрито, оскільки справу належить розглядати в порядку цивільного судочинства. Обґрунтовуючи свій позов вищезазначеними обставинами, представник позивачки з урахуванням змін до позову від 18.11.2015 р (а.с.210-214) просив суд: І. Усунути порушення та перешкоди у праві та можливості позивача [PERSON] користуватися земельною ділянкою площею 0,15 га в с. Колочава, вул. Горб, буд. 144, таким шляхом: - визнати недійсним та скасувати рішення Колочавської сільської ради № 109 від 12.03.2010 року, про безоплатну передачу у власність [PERSON] земельних ділянок загальною площею 0,0397 га, які розташовані в ур. «Біля хати» в межах с. Колочава, Міжгірського району, Закарпатська область - для обслуговування житлового будинку; - визнати недійсним та скасувати рішення Колочавської сільської ради № 110 від 12.03.2010 року, про передачу безоплатно у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,0302 га, розташована в ур. «Біля хати» в межах с. Колочава, Міжгірського району, Закарпатська область - для ведення особистого селянського господарства; - визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 222594, що виданий [PERSON] на підставі рішення Колочавської сільської ради № 109 від 12.03.2010 року та посвідчує її право власності на земельну ділянку площею 0,0220 га, що розташована в с. Колочава-Горб, 145, для будівництва та обслуговування житлового будинку; - визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 222593, що виданий [PERSON] на підставі рішення Колочавської сільської ради № 109 від 12.03.2010 року та посвідчує її право власності на земельну ділянку площею 0,0177 га, що розташована в с. Колочава-Горб, 145, для будівництва та обслуговування житлового будинку; - визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 534752, що виданий [PERSON] на підставі рішення Колочавської сільської ради № 110 від 12.03.2010 року на право власності на земельну ділянку площею 0,0302 га, що розташована в с. Колочава ур. «Біля 3 хати», для ведення особистого селянського господарства; - визнати недійсним свідоцтво на право власності на нерухоме майно, що 08.02.2010 року видане Колочавською сільською радою Міжгірського району Закарпатської області [PERSON] на підставі рішення цієї ради № 23 від 10.09.2008 року та посвідчує її право власності на житловий будинок № 145 в с. Колочава-Горб Міжгірського району Закарпатської області; - визнати недійсною та скасувати державну реєстрацію за [PERSON] права власності на: - земельну ділянку площею 0,0220 га, що розташована в с. Колочава - Горб, 145, для будівництва та обслуговування житлового будинку, на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 222594; - земельну ділянку площею 0,0177 га, що розташована в с. Колочава - Горб, 145, для будівництва та обслуговування житлового будинку, на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯИ N9 222593; - земельну ділянку площею 0,0302 га, що розташована в с. Горб, урочище «Біля хати», для ведення особистого селянського господарства, на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 534752; - житловий будинок, що розташований за адресою: село Горб N9 145, Міжгірський район, Закарпатська область, Україна, на підставі свідоцтва на право власності на нерухоме майно від 08.02.2010 року виданого Колочавською сільською радою Міжгірського району Закарпатської області [PERSON] на підставі рішення цієї ради N9 23 від 10.09.2008 року; - визнати недійсним договір дарування, що укладений 05.10.2010 року між [PERSON] та [PERSON] та 05.10.2010 року посвідчений приватним нотаріусом Міжгірського районного нотаріального округу [PERSON], за яким [PERSON] подарувала [PERSON] земельну ділянку площею 0,0220 га - призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташована на території Колочавської сільської ради - село Колочава-Горб, 145, Міжгірський район, Закарпатська область, Україна. Номер правочину- 4175551; - визнати недійсним договір дарування, що укладений 05.10.2010 року між [PERSON] та [PERSON] та 05.10.2010 року посвідчений приватним нотаріусом Міжгірського районного нотаріального округу [PERSON], за яким [PERSON] подарувала [PERSON] земельну ділянку площею 0,0177 га - призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташована на території Колочавської сільської ради - село Колочава-Горб, 145, Міжгірський район, Закарпатська область, Україна. Номер правочину-4175631; - визнати недійсним договір дарування, що укладений 05.10.2010 року між [PERSON] та [PERSON] та 05.10.2010 року посвідчений приватним нотаріусом Міжгірського районного нотаріального округу [PERSON], за яким [PERSON] подарувала [PERSON] земельну ділянку площею 0,0302 га - призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Колочавської сільської ради - село Колочава-Горб, урочище «Біля хати», Міжгірський район, Закарпатська область, Україна. Номер правочину - 4175527; 4 - визнати недійсним договір дарування, що укладений 05.10.2010 року між [PERSON] та [PERSON] та 05.10.2010 року посвідчений приватним нотаріусом Міжгірського районного нотаріального округу [PERSON], за яким [PERSON] подарувала [PERSON] житловий будинок, що розташований за адресою: село Горб № 145, Міжгірського району, Закарпатської області. Номер правочину - 4175511; - визнати недійсною та скасувати державну реєстрацію за [PERSON] права власності на: - земельну ділянку площею 0,0220 га, що розташована в с. Колочава-Горб, 145, для будівництва та обслуговування житлового будинку, на підставі договору дарування від 05.10.2010 року, номер правочину - 4175551; - земельну ділянку площею 0,0177 га, що розташована в с. Колочава-Горб, 145, для будівництва та обслуговування житлового будинку, на підставі договору дарування від 05.10.2010 року, номер правочину - 4175631; - земельну ділянку площею 0,0302 га, що розташована в с. Горб, урочище «Біля хати», для ведення особистого селянського господарства, на підставі договору дарування від 05.10.2010 року, номер правочину - 4175527; - на житловий будинок„ що розташований за адресою: село Горб № 145, Міжгірський район, Закарпатська область, Україна, на підставі договору дарування від 05.10.2010 року, номер правочину -4175511; - зобовязати [PERSON] або за її рахунок знести самочинно збудований нею житловий будинок № 145 в с. Горб Міжгірського району Закарпатської області, на земельній ділянці площею 0,15 га в с. Колочава, вул. Горб, 114, користувачем якої є [PERSON] У судовому засіданні представники позивачки [PERSON] та [PERSON] позов підтримали посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просили позов задовольнити. Представники відповідачів [PERSON] та [PERSON] позов не визнали посилаючись на те, що відповідач [PERSON] отримала земельні ділянки у власність на підставі законних рішень Колочавської сільської ради, на одній з яких і був збудований житловий будинок, якого позивач вважає самочинним будівництвом. Право власності на земельні ділянки та житловий будинок було зареєстроване у встановленому законом порядку, а потім зазначене нерухоме майно було подароване [PERSON] з дотримання вимог законодавства. Земельні ділянки, які позивач вважає такими, що перебувають у її користуванні, не належали і не належать позивачці, а тому оспорювані рішення Колочавської сільської ради є законними. Підстав для скасування рішень сільської ради, визнання недійсними державних актів на право власності на землю, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, а також договорів дарування і державної реєстрації прав немає. Просили у позові відмовити повністю. Колочавська сільська рада у своїй заяві до суду просила розглянути справу без участі її представника, просила у позові відмовити (т.1, а.с.224). Реєстраційна служба Міжгірського РУЮ у письмовому запереченні на позов від 25.01.2016 р. (а.с.241) позов не визнала, вважаючи, що підстав для скасування державної реєстрації речових прав немає, просила розглянути 5 справу без участі її представника. Приватний нотаріус надіслала на адресу суду заперечення (а.с.243), в якому позов не визнала, а з врахуванням того, що договори оспорювані дарування були укладені в 2010 році, просила застосувати позовну давність у три роки, що встановлена законом та розглянути справу без її участі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані ними письмові докази суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспоренні права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Субєктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, ЗК України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини. Судом встановлено, що за рішенням Колочавської сільської ради № 109 від 12 березня 2010 року відповідачці [PERSON], як власниці житлового будинку в с. Горб, 145, Міжгірського району Закарпатської області, було передано у приватну власність земельні ділянки № 1 та № 2 загальною площею 0,0397 га в урочищі «Біля хати», яка перебувала у її користуванні, для обслуговування житлового будинку (т.1, а.с.6). На підставі цього рішення відповідачці [PERSON] було видано державний акт № 222594 від 27 травня 2010 року на право власності на земельну ділянку площею 0,0220 га за адресою с. Колочава-Горб, 145 для будівництва та обслуговування житлового будинку (а.с.7) та державний акт № 222593 від 18 червня 2010 року на право власності на земельну ділянку площею 0,0177 га за адресою с. Колочава-Горб, 145. (т.1, а.с.12) Згідно з планами меж земельних ділянок переданих у приватну власність [PERSON], позивачка [PERSON] не є сусіднім землекористувачем. Рішенням Колочавської сільської ради № 110 від 12 березня 2010 року відповідачці [PERSON], було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0302 га в урочищі «Біля хати», яка перебувала у її користуванні, для ведення особистого селянського господарства (т.1, а.с.16). На підставі цього рішення відповідачці [PERSON] було видано державний акт № 534752 від 11 серпня 2010 року на право власності на земельну ділянку площею 0,0302 га за адресою с. Колочава урочище «Біля хати» для ведення особистого селянського господарства.(т.1, а.с.17). 6 Перед цим, за рішенням Колочавської сільської ради № 23 від 10 вересня 2008 року було вирішено оформити право власності на житловий будинок в с. Колочава по вул. Горб-145, Міжгірського району Закарпатської області за відповідачкою [PERSON] Свідоцтво про право власності на обєкт нерухомого майна зареєструвати в Міжгірському ДПТІ (т.1, а.с.21). Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15.02.2010 року, виданим комунальним підприємством «Міжгірське бюро технічної інвентаризації» Міжгірської районної ради [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок в с. Горб, 145 (т.1, а.с.23). Заочним рішенням Воловецького районного суду від 07.06.2013 року в справі № 300/161/13-ц було задоволено позов [PERSON] в інтересах [PERSON] до Колочавської сільської ради, третя особа [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення Колочавської сільської ради щодо оформлення права власності на житловий будинок, рішення Колочавської сільської ради № 23 від 10 вересня 2008 року «Про оформлення права власності» на житловий будинок в с. Колочава по вул. Горб-145, Міжгірського району Закарпатської області за відповідачкою [PERSON] було визнане незаконним та скасовано. Підставою для скасування рішення зазначено, що житловий будинок був збудований на земельній ділянці, не відведеній для цієї мети, тобто будівництво визнано самочинним (а.с.28-29). Як вбачається з матеріалів справи, земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку була передана у власність відповідачки [PERSON] за рішенням Колочавської сільської ради № 109 від 12 березня 2010 року під уже збудований житловий будинок, тобто по завершенні будівництва. Відповідно до ч.3 статті 376 ЦК України право власності на самочинного збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку під уже збудоване нерухоме майно. Вирішуючи спір щодо знесення самочинного будівництва суд керується правовою позицією Верховного суду України, висловленою у справі № 6-180 цс14 від 19 листопада 2104 року, в якій зазнається наступне. Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України обєкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї із наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; відсутній належний дозвіл на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил. За змістом частин четвертої та сьомої статті 376 ЦК України залежно від ознак самочинного будівництва особи, зазначені у цих пунктах, можуть вимагати від особи, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого обєкта або проведення перебудови власними силами або за її рахунок; приведення земельної ділянки в попередній стан або відшкодування витрат. З урахуванням змісту зазначеної норми у поєднанні з положеннями 7 статей 16, 386, 391 ЦК України позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом. Отже, за змістом статті 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Такий висновок узгоджується з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України, статті 3 ЦПК України, згідно з якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачці [PERSON] була передана для будівництва та обслуговування житлового будинку земельна ділянка, сусіднім землекористувачем якої не зазначена позивачка [PERSON] Ця обставина підтверджена планами земельних ділянок, які містяться в оспорюваних державних актах на право власності на землю, зокрема № 222594 від 27 травня 2010 року та № 222593 від 18 червня 2010 року (т.1, а.с.7, 12). Вирішуючи питання про те, чи мало місце порушення права користування позивачкою земельної ділянки суд виходить з того, що План-схема на земельну ділянку [PERSON], яка надана позивачкою в обґрунтування позову, відноситься до проектно-технічної документації, і не є документом, що підтверджує право користування чи дійсні розміри землекористування позивачки (т.2, а.с.21-24). Судом також досліджено витяг із Земельної шнурової книги колгоспу «Радянська Верховина» (т.2, а.с.49-52), в якій зазначено, що за [PERSON] рахується 0,15 га земельної ділянки, а також витяг з погосподарської книги Колочавської сільської ради, де зазначено, що за [PERSON] рахується 0,15 га земельної ділянки, з яких: пашня 0,07 га, інші сільськогосподарські угіддя 0,07 га та під побудовами 0,01 га, проте у вищеназваних документах не зазначено місце розташування земельних ділянок (т.2, а.с.2,3,4). З Архівної довідки № 37/28-1 від 29.10.2008 р. вбачається, що згідно із колгоспною земельною шнуровою книгою за 1955 рік за [PERSON], батьком позивачки, рахувалася земля колгоспного двору площею 0,50 га. Проте, ця довідка не підтверджує право землекористування позивачки на час виникнення спору (т.1, а.с.113). В судовому засіданні було допитано в якості свідка [PERSON], який стверджував, що позивач [PERSON] використовує земельну ділянку для сінокосіння, проте неправомірними діями відповідачів [PERSON], [PERSON], Колочавської сільської ради її право землекористування порушується. При цьому він посилався на земельно-шнурову книгу колгоспу «Радянська Верховина» та на погосподарську книгу Колочавської сільської ради, в якій зазначено, що площа закріпленої за позивачкою земельної ділянки становить 0,15 га. Свідок стверджував, що земельна ділянка позивачки є суцільною, в той час як представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні пояснював, що йому не відомо де знаходиться третя земельна ділянка відповідачки [PERSON] Відповідно до ч.2 статті 59 ЦПК України обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть 8 підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд враховує, що витяг із Земельної шнурової книги колгоспу «Радянська Верховина» та з погосподарської книги Колочавської сільської ради щодо розміру землекористування позивачки [PERSON] площею 0,15 га стосується загальних розмірів земельної ділянки, що була в користуванні позивачки, проте ця обставина не підтверджує місце розташування всіх трьох земельних ділянок, про які зазначено в погосподарській книзі (пашня, інші сільськогосподарські угіддя, побудови) (т.2, а.с.2,3,4). У судовому засіданні не доведено також обставин щодо ухвалення рішень органами управління колгоспу чи органом місцевого самоврядування про надання позивачці [PERSON] земельної ділянки у користування чи власність, та для якої мети, які б підтверджували правомірність записів про такі земельні ділянки у земельно-шнуровій книзі колгоспу та погосподарській книзі. Зважаючи на викладене суд визнав, що факт порушення права землекористування позивачки належними доказами не доведено. Відповідно до вимог ч.1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. З урахуванням встановлених обставин суд дійшов висновку, що рішеннями Колочавської сільської ради № 109 від 12 березня 2010 року та № 110 від 12 березня 2010 року, а також виданими на їх підставі відповідачці [PERSON] державними актами на право власності на земельні ділянки, право позивачки [PERSON] не було порушено. Крім того, суд дійшов висновку, що не порушено право позивачки і внаслідок самочинного будівництва, яке встановив Воловецький районний суд заочним рішенням від 07.06.2013 року в справі № 300/161/13-ц. З урахуванням викладеного суд визнав, що не підлягає задоволенню позов щодо визнання недійсними рішень Колочавської сільської ради про передачу у власність відповідачки [PERSON] земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, для ведення особистого селянського господарства, а також державних актів на право власності на земельну ділянку виданих на підставі цих рішень. Встановлено, що на підставі договорів дарування, що були укладені 05.10.2010 року між [PERSON] та [PERSON] та 05.10.2010 року посвідчений приватним нотаріусом Міжгірського районного нотаріального округу [PERSON], за яким [PERSON] подарувала [PERSON] земельну ділянку площею 0,0220 га, номер правочину- 4175551; земельну ділянку площею 0,0177 га, номер правочину-4175631; земельну ділянку площею 0,0302 га, номер правочину - 4175527; житловий будинок, що розташований за адресою: село Горб № 145, Міжгірського району, Закарпатської області, номер правочину 4175511. Укладені відповідачкою [PERSON] договори дарування не суперечать чинному законодавству, а тому підстав для визнання їх недійсними немає. Дослідивши надані сторонами письмові докази, та встановлені обставини справи, давши їм належну оцінку, суд визнав, що позивач не довела належними 9 доказами факт порушення її прав, що є підставою для відмови у позові.

Outcome: dismissed