Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-18 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення зі сплати аліментів відповідно до виконавчого листа Каланчацького районного суду Херсонської області від 22.03.2005 №2-402-2005 в загальній сумі 227310,60 гривень. Свої вимоги мотивує тим, що у неї з відповідачем є неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] . 22 березня 2005 року Каланчацьким районним судом видано виконавчий лист №2-402-2005 про стягнення аліментів, який було пред`явлено на виконання до відділу ДВС Долинського районного відділу ДВС ГТУЮ Івано-Франківської області. На підставі вказаного виконавчого листа з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (прибутку), але не менше неоподатковуваного прибутку громадян на дитину до її повноліття. Стягнення аліментів розпочато з 14 лютого 2005 року. Разом з тим, аліменти відповідач не сплачує. 1 квітня 2020 року відділом ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) було складено розрахунок із сплати аліментів, згідно з яким заборгованість станом на 01.04.2020 становить 107295,30 гривень. При виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Загальна сума пені за період з 01.04.2018 по 01.04.2020 року становить 227370,60 гривень. Позивачка та її представник в судове засідання не з`явилися, однак подали заяву, в якій остання просить розгляд справи проводити без її участі та участі її довірительки, позовні вимоги підтримують та наполягають на їх задоволенні. Відповідач в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив, відзиву не позов не подавав. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 27.05.2020 відкрито провадження у даній справі та призначено провести підготовче судове засідання за участю сторін. 9 червня 2020 року на електронну адресу суду надійшла заява представника позивачки про розгляд справи у їх відсутності. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Від відповідача будь-яких заяв, клопотань, письмових пояснень, жодних доказів на спростування обґрунтувань позивачки, які б мали істотне значення для вирішення справи, в тому числі відзиву на позов, не поступало, як і не повідомляв він про причини своєї неявки в судове засідання, хоча був повідомлений про розгляд даної справи. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Ухвалою суду від 19.06.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, в силу положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Відповідно до ухвали суду від 19.08.2020, враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлявся про місце і час судового засідання за зареєстрованим місцем проживання та шляхом оголошення про виклик на офіційному сайті судової влади України, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, судом розглядається справа за наявними доказами у відсутності сторін без фіксування звукозаписувальним технічним засобом. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: згідно зі світлокопією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 12.05.2003 Новопавлівською сільською радою Каланчацького району Херсонської області, у сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] , запис №3 (а.с.11). 22 березня 2005 року Каланчацьким районним судом Херсонської області видано виконавчий лист №2-402-2005 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (прибутку), але не менше неоподаткованого прибутку громадян на дитину до її повноліття, розпочинаючи з 14.02.2005 (а.с.12). Як вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00025548667, сформованого 11.02.2020 Каланчацьким районним відділом ДРАЦС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), 30 вересня 2010 року за №00021989669 реєстратором відділу РАЦС Каланчацького РУЮ Херсонської області зареєстровано в реєстрі відомості про актовий запис №2, складений 4 вересня 2010 року Новопавлівською сільською радою Каланчацького району Херсонської області про реєстрацію шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , остання після реєстрації шлюбу взяла прізвище [PERSON] . Також згідно з даних цього витягу на підставі рішення Каланчацького районного суду Херсонської області від 22.11.2016 у справі №657/1292/16-ц внесено відомості про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). Таким чином, прізвище [PERSON] , на користь якої за рішенням суду стягуються аліменти за вказаним виконавчим листом з відповідача [PERSON] на дочку [PERSON] , [INFO] , було змінено на " [PERSON] " і після розірвання шлюбу було залишено без змін. Відповідно до розрахунків зі сплати аліментів згідно виконавчого листа №2-402-2005, виданого Каланчацьким районним судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] , сума коштів, яка підлягає стягненню станом на 01.04.2020 становить 107295,30 гривень (а.с.13). Згідно з розрахунком розміру пені (неустойки) за прострочення сплати аліментів, який міститься в позовній заяві, сума пені за період 01.04.2018 по 01.04.2020 розрахована за формолою: р=(А1х1%хQ1)+(А2х1%хQ2)+........(Аnх1%хQn), де р - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, А1 - нарахована сума аліментів за перший місяць, Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць, А2 - нарахована сума аліментів за другий місяць, Q2 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за другий місяць, Аn - нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову, Qn - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за останній місяць, та становить 227370,60 гривень (а.с.1-4). При здійсненні розрахунку пені позивачка виходила з розрахунку заборгованості [PERSON] зі сплати аліментів станом на 01.04.2020, складеним старшим державним виконавцем Герило В., що описаний вище. Між сторонами виник спір з приводу стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів. Оцінка суду: суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані докази як кожний окремо, так і в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, з урахуванням якнайкращих інтересів дитини приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи з такого. Нормами ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Частиною 1 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно з пунктом 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до змісту ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Згідно зі ст. 3 частини I Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держава зобов`язана забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Як визначено в ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частини 1, 2 статті 27 частини I Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачають, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того, ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Відповідно до зазначеного, неустойка нараховується на щомісячну заборгованість від суми несплачених аліментів за кожен день за весь час прострочення по день добровільного погашення боргу або на момент стягнення. Як вбачається із постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15ц (провадження № 14-37цс18), неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Суд також звертає увагу на те, що відповідно до статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Так, за змістом статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України, неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосуванням судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 № 3, передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. Будь-яких обставин, за яких можливо було б звільнити відповідача від неустойки за прострочення сплати аліментів, суду не наведено та доказів з даного приводу не надано. Тому суд вважає, що заборгованість по аліментах виникла саме з вини відповідача і він повинен понести відповідальність, передбачену ст. 196 СК України, оскільки це буде відповідати, насамперед, інтересам дитини. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку є різним, відповідно і кількість днів прострочення також є різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Саме таке правило було враховано позивачкою при проведенні розрахунку пені. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) зроблено висновок, що правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. Аналогічний правовий висновок міститься і в Постанові Верхового Суду від 15.01.2020 у справі №334/7702/16 (провадження №61-42142св18). Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: Хp=(A1*1%*Q1)+(A2*1%*Q2)+……….(An*1%*Qn), де: Хp - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів, починаючи з першого дня першого місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати суми аліментів, починаючи з першого дня першого місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Позивачкою надано розрахунок неустойки за прострочення сплати аліментів, який узгоджується з правовою позицією, викладеною у вказаних вище постановах Верховного Суду Разом з тим, ч. 1 ст. 196 СК України передбачено, що розмір неустойки за прострочення сплати аліментів, визначений судом, не може перевищувати 100 відсотків заборгованості по аліментним платежам, однак позивачка всупереч вказаній нормі просить стягнути з відповідача неустойку (пеню) в розмірі 227370,60 грн, що перевищує 100 відсотків заборгованості по аліментах. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, а саме: з відповідача на користь позивача за період з 01.04.2018 по 01.04.2020 підлягає стягненню пеня за прострочення сплати аліментів у сумі 107295,30 гривень, тобто нарахована сума пені в розмірі 227370,60 грн обмежується 100% заборгованості по аліментах. Розподіл судових витрат: згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», зважаючи на те, що позивачка була звільнена від сплати судового збору при поданні даного позову до суду, судовий збір в розмірі 840,80 грн слід стягнути з відповідача на користь держави. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 3, 27 частини I Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ст.ст. 51, 129 Конституції України, ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 263 ЦПК України, ст.ст. 20, 141, 180, 196 СК України, ст. 549 ЦК України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» та

Outcome: partial