Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-06 00:00:00

01 листопада 2013 року [PERSON] звернувся в суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Донецька компанія інновацій «Технічні пластичні маси» (далі ТОВ «ДКІ «Технічні пластичні маси» про поновлення на роботі формувальником, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 02 жовтня 2013 року до дня поновлення на роботі, стягнення моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн.. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що працював у відповідача з 04 березня 2013 року формувальником. Після його виходу на роботу з відпустки 30 вересня 2013 року, керівник зміни почав до нього необґрунтовано чіплятись, вимагав виконувати роботу, яка не входить до його посадових обов'язків та потребує спеціального навчання, оскільки пов'язана з керуванням джерелом підвищеної безпеки. Коли він 02 жовтня 2013 року прийшов на роботу біля 19-30 год., то був недопущений до роботи в першу нічну зміну, яка починається о 20-00 год., начальником зміни [PERSON], який повідомив, що він начебто звільнений з підприємства за власним бажанням. На заперечення, що він ніяких заяв про звільнення не писав і бажає працювати, начальник зміни відповів, що це вказівка головного інженера не допускати до роботи і запропонував терміново залишити територію підприємства. У видачі для ознайомлення з мотивованим наказом або розпорядження про не допуск до роботи або звільнення йому було відмовлено. Наступного дня, 03 жовтня 2013 року, коли він прибув на роботу для з'ясування причин звільнення, отримання копії наказу, трудової книжки та розрахунку, керівництво відмовилось з ним розмовляти та заявило, що начебто всі документи йому вислано поштою, яку він отримає найближчим часом. Не дочекавшись поштових відправлень, позивач звернувся з декількома письмовими заявами на ім'я директора, але відповіді не отримав. 14 жовтня 2013 року він звернувся до прокуратури Будьоннівського району м. Донецька, а 15 жовтня 2013 року і 21 жовтня 2013 року до Донецької територіальної інспекції праці. 21 жовтня 2013 року з приводу заяви до прокуратури він був допитаний слідчим СВ Будьоннівського РВ, який пообіцяв після перемов з керівництвом вирішити його питання позитивно. Однак станом на 30 жовтня 2013 року порушення його трудових прав досі не усунуто, прибувши о 14-00 год. в черговий раз на підприємство, мотивованого наказу про звільнення, трудової книжки та розрахунку він не отримав. Крім того, позивач у позові вказує, що відповідач своїми протиправними діями завдав йому моральну шкоду, яку він оцінює в 10 000,00 грн., оскільки принижуючи його, вимушує звертатись за захистом до уповноважених органів і суду. За відсутності роботи та зарплати, невідомого майбутнього він опинився в тяжкому матеріальному і моральному стані. Для організації свого життя в таких складних умовах вимагається від нього значних зусиль та дуже суттєвих нервово-психічних страждань. 11 листопада 2013 року позивач звернувся до суду із заявою про уточнення підстав та збільшення позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача на відшкодування моральної шкоди 15000,00 грн., та додатково зазначив, що після його звернення в суд і спробам вирішити спір мирним шляхом в позасудовому порядку шляхом допуску його до роботи або видачі мотивованого наказу, відповідач наказом № 27-КИ-00000094 від 06 листопада 2013 року звільнив його за прогул без поважних причин з 21 жовтня по 05 листопада 2013 року, зазначивши в наказі, що останнім днем роботи вважається 06 листопада 2013 року. Даний наказ він вважає незаконним та таким, що порушує його трудові права, оскільки по перше, він не був допущений до роботи з 02 жовтня 2013 року без законних підстав, без видання відповідного наказу та досі не поновлений на роботі; по друге, підстави його звільнення викладені в мотивувальній частині наказу про звільнення не відповідають дійсності; в третє, відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП, прогул розуміється як відсутність робітника на роботі без поважних причин більш як три години, за таких обставин відповідачу стало відомо про обставину, яку він визнав як прогул, саме 02 жовтня 2013 року, а тому наказ про звільнення видано з порушенням ст. 148 КЗпП із пропуском місячного строку. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, пояснив, що 01 жовтня 2013 року, приблизно о 19-20 год., він на вимогу начальника зміни [PERSON] сів за кермо навантажувача, яким випадково пошкодив ворота. 02 жовтня 2013 року начальник зміни [PERSON] не допустив його до роботи, повідомивши, що його звільнено за власним бажанням і запропонував звернутись до головного інженера [PERSON]. 03 жовтня 2013 року, до початку зміни, він прийшов до головного інженера [PERSON], надав йому пояснювальну записку щодо обставин пошкодження воріт та підстав не з'явлення на роботу, але той вимагав з нього відшкодування шкоди за пошкоджені ворота та повідомив, що його звільнено за власним бажанням і всі документи йому надіслані поштою. В нього не виникло сумніву в тому, що його звільнили за власним бажанням, оскільки при прийомі на роботу, як це заведено на підприємстві відповідача, він разом із заявою про прийом написав і заяву про звільнення. Не дочекавшись документів поштою, 11 жовтня 2013 року він прийшов на роботу з метою поговорити з директором, однак потрапив до головного інженера [PERSON], через якого передав заяву на ім'я директора. Приходив він на роботу і 14 жовтня 2014 року, але знову потрапив до [PERSON], з яким конструктивної бесіди не відбулось. 21 жовтня 2013 року, коли він в черговий раз з'явився на підприємство і зустрівся з [PERSON] в його кабінеті у присутності Гололобової Н.О., йому було запропоновано сплатити 7100,00 грн. і звільнитись за власним бажанням, інакше його звільнять за прогули. Він приходив на підприємство відповідача і 30 жовтня 2014 року, за пропозицією співробітника міліції, який повідомив йому що все з відповідачем владнано, однак знову потрапив до головного інженера [PERSON], який вимагав сплатити суму шкоди. Ніким з керівництва відповідача йому не пропонувалось забрати трудову книжку, отримати розрахункові чи приступити до роботи. На лист відповідача від 31 жовтня 2013 року і телеграму від 04 листопада 2013 року, з вимогою з'явитись на підприємство і надати пояснення про причини не виходу на роботу він не відреагував, оскільки на той час вже звернувся до суду із позовом, і вирішив чекати на рішення суду. Трудову книжку досі не забрав у відповідача, оскільки вважає це недоцільним. Він є індивідуальним членом Донецької обласної профспілки «Відродження», про що відповідачу ним не повідомлялось, однак після звільнення він звернувся до профспілки для захисту його інтересів в суді. Представники позивача [PERSON] і [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримали в повному обсязі, вважають, що його звільнення 06 листопада 2013 року відбулось з порушенням строку, оскільки звільнення за дисциплінарні проступки можливо лише на протязі одного місяця з часу його виявлення, а відповідачу стало відомо, що позивач не виконує свої робочі обов'язки з 02 жовтня 2013 року. Всі акти і доповідні у відношенні позивача є сфабрикованими. Не допуск [PERSON] до роботи з 02 жовтня 2013 року був безпідставним, тому позивач не виходив на роботу з поважних причин, що не може бути підставою для звільнення його за ч. 4 ст. 40 КЗпП України. Представники відповідача Гололобова Н.О. і Міснянко С.М. позовні вимоги [PERSON] не визнали в повному обсязі, суду пояснили, що 02 жовтня 2013 року [PERSON] від роботи не відстороняли і не звільняли. Ще 01 жовтня 2013 року, коли він в робочій час самовільно сів за кермо навантажувача [PERSON] і пошкодив ворота цеха, повідомив начальнику зміни [PERSON], що відшкодовувати нічого не буде. 02 жовтня 2013 року, коли [PERSON], до початку зміни, запропонував [PERSON] надати письмові пояснення щодо обставин пошкодження воріт, то позивач вирішив, що його притягнуть до відповідальності і самовільно покинув територію підприємства, не приступаючи до виконання своїх трудових обов'язків. Про ці обставини зазначив в доповідній начальник змін [PERSON] від 02 жовтня 2013 року на ім'я директора. [PERSON] ніхто не відсторонював від роботи і не звільняв за власним бажанням, оскільки згідно Правил внутрішнього розпорядку відсторонення працівника від роботи можливо тільки на підставі наказу, який не видавався, крім того підприємство було заінтересоване в роботі позивача, щоб той надав пояснення та відшкодовував шкоду. Твердження позивача про те, що він писав заяву про звільнення разом із заявою про прийняття на роботу при оформленні є неспроможною, оскільки [PERSON] про це почав говорити тільки в судовому засіданні, а в раніше написаних ним заявах і позові він стверджував, що заяви про звільнення за власним бажанням не писав. Оскільки позивач не з'являвся на роботі з 02 жовтня 2013 року до 21 жовтня 2013 року, то підприємство було позбавлено можливості отримати від нього пояснення щодо причин відсутності і не могло застосовувати будь-які дисциплінарні заходи. 21 жовтня 2013 року [PERSON] з'явився на підприємстві без наміру працювати, зустрівшись із головним інженером спробував з'ясувати суму завданої шкоди та обговорював підстави свого звільнення, тобто він 21 жовтня 2013 року знав, що не звільнений з підприємства. Головний інженер [PERSON] намагався в той день отримати пояснення від позивача та виправдувальні документи щодо відсутності на робочому місці з 02 жовтня 2013 року по 21 жовтня 2013 року, однак [PERSON] від пояснень відмовився, попросив п'ять хвилин на обміркування власних дій, вийшов за межі території підприємства і більше не повернувся. 22 жовтня 2013 року ТОВ «ДКІ «Технічні пластичні маси» з метою отримання пояснень від [PERSON] щодо причин відсутності на роботі направило листа з вимогою з'явитися на підприємство для надання пояснень. Також, 22 жовтня 2013 року на підприємство по пошті надійшов лист [PERSON] датований 11 жовтня 2013 року, в якому він вимагав надати йому копію наказу про звільнення, пояснення щодо підстав звільнення, причини не здійснення з ним остаточного розрахунку та невидачі трудової книжки. 30 жовтня 2013 року позивач вдруге з'явився на підприємстві, до виконання трудових обов'язків не приступив, вимоги головного інженера [PERSON] надати пояснення про причини відсутності на роботі проігнорував і залишив територію ТОВ «ДКІ «Технічні пластичні маси». 31 жовтня 2013 року підприємство отримало другий лист [PERSON] датований 28 жовтня 2013 року. Того ж дня ТОВ «ДКІ «Технічні пластичні маси» повторно направило лист [PERSON] з вимогою з'явитись на підприємстві та надати пояснення про причин відсутності, а 04 листопада 2013 року вимога направлялась телеграмою. Однак позивач на підприємстві 05 листопада 2013 року для надання пояснень про причини відсутності на роботі не з'явився, виправдувальних документів не надав, що було сприйнято відповідачем як відмова від надання пояснень та виправдувальних документів і 06 листопада 2013 року [PERSON], враховуючи його відсутність на підприємстві з 21 жовтня 2013 року по 05 листопада 2013 року звільнено за прогул на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України. На думку ТОВ «ДКІ «Технічні пластичні маси» [PERSON] без поважних причин було здійснено у повній відповідності до вимог закону, то його позовні вимоги про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди не підлягають задоволенню. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що він працював разом із позивачем на підприємстві відповідача, і до того часу, як прийняли водія [PERSON], він та [PERSON] виконували обов'язки водія навантажувача. З 30 вересня 2013 року по 13 жовтня 2013 року він знаходився у черговій відпустці, а 14 жовтня 2013 року звільнився з підприємства відповідача. Як саме було завдано шкоди воротам він не бачив. 14 жовтня 2013 року він зустрічав [PERSON] біля кабінету головного бухгалтера, коли приїхав за розрахунком, і той йому розповів, що його звільнили а документи відправили поштою. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що 01 жовтня 2013 року бачив, як приблизно о 19-00 год. начальник зміни [PERSON] дав ключ від навантажувача [PERSON] і заставив сісти за кермо, і той керуючи навантажувачем пошкодив ворота цеха. Наступного дня він зустрів [PERSON] з пакетами біля входу у роздягалку, а потім прийшов [PERSON] і повідомив, що [PERSON] звільнено за пошкодження воріт і за його гроші їх будуть чинити. Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду показав, що працює на підприємстві відповідача в якості водія навантажувача з 01 жовтня 2013 року. В той день, коли в кінці зміни він підійшов до начальника зміни і запитав що робити, почув удар і побачив, що навантажувач пошкодив ворота, а за його кермом знаходився [PERSON]. Доповідну про пошкодження воріт він написав 02 жовтня 2013 року за пропозицією [PERSON]. З 02 жовтня 2013 року позивача [PERSON] на роботі не бачив. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що 01 жовтня 2013 року в кінці денної зміни [PERSON] пошкодив ворота навантажувачем. В телефонному режимі головний інженер [PERSON] сказав йому, щоб [PERSON] написав пояснення, що він і запропонував [PERSON] зробити перед початком зміни 02 жовтня 2013 року, але той відмовився, сказав що в нього мала зарплата, нічого відшкодовувати він не буде та пішов. Коли почалась зміна [PERSON] на робочому місці не було. Зателефонувавши на прохідну дізнався, що позивач пішов з території підприємства. З цього приводу він написав доповідну, та в наступні дні намагався з'ясувати по телефону, чому позивач не виходить на роботу. 02 жовтня 2013 року він [PERSON] від роботи не відстороняв, ключі від шафи з одягом [PERSON] йому не віддавав. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що 01 жовтня 2013 року, в другій половині дня, йому дзвонив [PERSON] і повідомляв, що [PERSON] сівши самовільно за навантажувач пошкодив ворота, на що він запропонував йому написати доповідну на ім'я директора та відібрати пояснення у [PERSON]. Наступного дня оглянув ворота, зателефонував до спеціалізованої фірми, яка 07 жовтня 2013 року прислала спеціалістів які їх відремонтували. Після цих подій [PERSON] побачив тільки 21 жовтня 2013 року, коли той приходив до нього в кабінет, де йому було запропоновано при Гололобовій Н.О. надати пояснення з приводу пошкодження воріт та причин неявки на роботу. Однак позивач пояснень не надав, попросив п'ять хвилин щоб зателефонувати, вийшов за прохідну та не повернувся. Наступного разу [PERSON] прийшов до нього 30 жовтня 2013 року, відбулася аналогічна бесіда, він вимагав пояснення з приводу завданої шкоди і неявки на роботу, на що той відмовився. Також, оскільки йому було жалко [PERSON], пропонував йому, якщо не бажає працювати звільнитись за власним бажанням, без будь яких умов щодо відшкодування шкоди. Того дня [PERSON] йому не повідомляв, що буде записувати їх бесіду на технічні засоби і дозволу він на це не давав. Більше [PERSON] він не бачив. До роботи може не допусти тільки директор за наказом, і факту не допуску [PERSON] до роботи не було. Свідок [PERSON] суду показала, що на початку жовтня 2013 року чергова їй повідомила, що [PERSON] було пошкоджено ворота. 22 жовтня 2013 року нею було отримано лист від [PERSON], в якому він повідомляв, що начебто його звільнили з 02 жовтня 2013 року, але 21 жовтня 2013 року в кабінеті [PERSON] потрапила на кінець бесіди із [PERSON], коли той говорив, що нічого він писати і пояснювати не буде, вийшов з кабінету поспілкуватись по телефону і більше не повернувся. Знає, що 30 жовтня 2013 року [PERSON] знову приходив на підприємство, бо вона його бачила, коли він виходив з кабінету головного інженера, після чого підписувала наданий їй Гололобовою Н.О. акт. 31 жовтня 2013 року вона отримала ще одного лита від [PERSON]. 04 листопада 2013 року директор її попереджала, щоб вона нікуди не йшла, оскільки телеграмою для бесіди був викликаний [PERSON], але той так і не з'явився. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог, вважає в позовних вимогах [PERSON] необхідно відмовити з наступних підстав. Згідно Статуту, затвердженого протоколом № 3/2013 загальних зборів учасників від 08.08.2013 року, ТОВ «ДКІ «Технічні пластичні маси» є юридичною особою, і у відповідності до п. 8.15 директор товариства користується правом найму на роботу та звільнення всіх працівників товариства, приймає до них заходи заохочення та покарання. Наказом ТОВ «ДКІ «Технічні пластичні маси» № 34-ки-0000094 від 04 березня 2013 року [PERSON] прийнято на роботу 04.03.2013 року формувальником, з окладом 2060,00 грн.. В наказі про прийняття на роботу відображено про ознайомлення працівника з Правилами внутрішнього трудового розпорядку і посадовою інструкцією. Розділом 6 Правил внутрішнього трудового розпорядку ТОВ «ДКІ «Технічні пластичні маси» (далі Правила) визначено, що працівник несе відповідальність за порушення трудової, технологічної та виробничої дисципліни, в тому числі за прогул. За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано догана або звільнення. Для застосування дисциплінарного стягнення роботодавець повинен зажадати від працівника письмового пояснення проступку, відмова працівника надати пояснення не може бути перешкодою для застосування стягнення. Крім того, розділом 7 Правил передбачено, що відсторонення працівників від роботи допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння, відмови або ухилення від обов'язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони, в інших випадках передбачених законом. Рішення про відсторонення працівників від роботи приймається директором Товариства за письмовою пропозицією головного інженера та оформляється наказом, який доводиться до відома відстороненого працівника під підпис. Згідно довідки ТОВ «ДКІ «Технічні пластичні маси» від 03 лютого 2013 року за вих.. № 21 на підприємстві відсутній будь-який внутрішній локальний нормативний акт, який регламентує документальну фіксацію відвідування території підприємства робітниками та іншими особами та відсутня офіційно затверджена форма журналу реєстрації осіб, які прибули або покидають територію підприємства. Начальник дільниці [PERSON] в доповідній від 01 жовтня 2013 року на ім'я директора ТОВ «ДКІ «Технічні пластичні маси» зазначив, що 01 жовтня 2013 року [PERSON] пошкодив ворота, самовільно сівши за кермо навантажувача, при цьому [PERSON] заявляв про те, що компенсувати шкоду не буде. Обставини пошкодження 01 жовтня 2013 року [PERSON] воріт цеху стрілою навантажувача також підтверджуються доповідною водія навантажувача [PERSON]. В доповідній від 02 жовтня 2013 року на ім'я директора ТОВ «ДКІ «Технічні пластичні маси», начальник дільниці [PERSON] вказує, що він до початку робочого часу викликав [PERSON] і запропонував надати письмові пояснення щодо самовільного керування навантажувачем, яке призвело до пошкодження воріт та повідомив, що написав доповідну директору про цей випадок і [PERSON] прийдеться компенсувати завдану шкоду. [PERSON] злякався, почав скаржитись на маленьку зарплату, відповів, що компенсувати шкоду не буде і покинув територію підприємства не приступивши до роботи. З табелю обліку робочого часу за жовтень і листопад місяці 2013 року вбачається, що останній раз [PERSON] виходив на роботу 01 жовтня 2013 року. 14 жовтня 2013 року і 15 жовтня 2013 року позивач [PERSON] звернувся до прокуратури Будьоннівського району м. Донецька та територіальної інспекції праці із скаргами на неправомірне звільнення його з підприємства відповідача за власним бажанням, відсторонення від роботи без наказу, не видачу трудової книжки та не проведення розрахунку. 15 жовтня 2013 року позивач [PERSON] направив лист, датований 11 жовтня 2013 року, на ім'я директора ТОВ «ДКІ «Технічні пластичні маси» з вимогою надати йому відповідь, з якого числа і на якій підставі він звільнений, чому не видана йому трудова книжка та не проведено розрахунок. В листі він зазначав, що 02 жовтня 2013 року начальник зміни передав йому зі слів головного інженера, що він звільнений за власним бажанням, а наказ, трудову книжку і розрахункові йому направлені поштою. 21 жовтня 2013 року комісією ТОВ «ДКІ «Технічні пластичні маси» складено Акт про результати розслідування факту завдання шкоди [PERSON], в якому було рекомендовано запропонувати [PERSON] компенсувати шкоду підприємству у розмірі 7070,00 грн. добровільно, а у випадку відмови звернутись до суду. 21 жовтня 2013 року головним інженером [PERSON], на ім'я директора ТОВ «ДКІ «Технічні пластичні маси» складено доповідну, відповідно до якої 21 жовтня 2013 року, після неодноразових телефонних дзвінків, на підприємство з'явився [PERSON], надати пояснення щодо завданої шкоди і причин відсутності на роботі з 02 жовтня 2013 року відмовився, та зазначив, що просто хотів показатись на роботі, попросив п'ять хвилин обдумати свої дії, вийшов з підприємства, постояв у входу двадцять хвилин розмовляючи по телефону і більше не повернувся. Факт відмови [PERSON] від надання письмових пояснень з приводу його відсутності на роботі з 02 жовтня 2013 року по 21 жовтня 2013 року та завдання шкоди підприємству, засвідчено Актом про відмову надання пояснень від 21 жовтня 2013 року складеного старшим бухгалтером Гололобовою Н.О. і підписаного головним інженером [PERSON] та заступником директора по загальним питанням [PERSON]. Того ж дня, 21 жовтня 2013 року, за вих.. № 193 [PERSON], за підписом директора [PERSON] надіслано рекомендованого листа з вимогою з'явитись на підприємство для надання пояснень з приводу не виходу на роботу з 02 жовтня 2013 року та надати виправдувальні документи, бо в іншому випадку він буде звільнений за прогул. Даний лист згідно повідомлення [PERSON] отримав особисто 25 жовтня 2013 року. 22 жовтня 2013 року, за вхідним номером 24а/10 від 22.10.2013 року, заступник директора ТОВ «ДКІ «Технічні пластичні маси» по загальним питанням [PERSON] отримала лист [PERSON], датований 11 жовтня 2013 року, з вимогою надати йому відповідь з якого числа і на якій підставі він звільнений, чому не видана йому трудова книжка та не проведено розрахунок. Про отриманий лист [PERSON] повідомила в доповідній записці директора [PERSON] в якій також вказала про пошкодження 01 жовтня 2013 року [PERSON] воріт цеху і відмову ним 02 жовтня 2013 року надати пояснення з цього приводу. Того ж дня, директору [PERSON] надана доповідна старшого бухгалтера Гололобової Н.О. про отримання листа від [PERSON], в якій вона зазначила, що заяв про звільнення від [PERSON] не надходило, документи на звільнення не готувались, письмові пояснення про причини неявки на роботу, лікарняні [PERSON] не надавались. Начальником дільниці [PERSON] 22 жовтня 2013 року складена доповідна записка на ім'я директора [PERSON] про відсутність на робочому місці 22 жовтня 2013 року робітника [PERSON], який не з'являється на роботі з 02 жовтня 2013 року і нез'ясованості причини його відсутності. 29 жовтня 2013 року позивачем [PERSON] надіслано листа, датованого 28 жовтня 2013 року, на ім'я директора ТОВ «ДКІ «Технічні пластичні маси», в якому він вимагає допустити його до роботи і оплатити час вимушеного прогулу або видати наказ про звільнення. Також в листі позивач зазначає, що ним вже надавались пояснення які від нього вимагають, в тому числі 11 жовтня 2013 року письмові, в яких він повідомляв про суть конфлікту, в якому його провини немає. 30 жовтня 2013 року головним інженером [PERSON], на ім'я директора ТОВ «ДКІ «Технічні пластичні маси» надано доповідну, про те, що 30 жовтня 2013 року, на підприємстві з'явився [PERSON], який виправдувальних документів з приводу відсутності на роботі не надав, відмовився від пропозиції приступити до роботи і компенсувати шкоду, після чого покинув територію підприємства.. Даний факт відмови [PERSON] від надання пояснень про причини відсутності на роботі з 02 жовтня 2013 року по 30 жовтня 2013 року та завдання шкоди підприємству засвідчено Актом про відмову надання пояснень від 30 жовтня 2013 року, складеного Гололобовою Н.О. і підписаного головним інженером [PERSON] та заступником директора по загальним питанням [PERSON]. 31 жовтня 2013 року, за вхідним номером 35/10 від 31.10.2013 року, заступник директора ТОВ «ДКІ «Технічні пластичні маси» по загальним питанням [PERSON] отримала лист [PERSON], датований 28 жовтня 2013 року, з вимогою допустити його до роботи і оплатити час вимушеного прогулу, або видати наказ про звільнення. Про даний лист вона вказала в доповідній директору [PERSON] і зазначила про те, що 02 жовтня 2013 року [PERSON] не звільняли, він самостійно покинув роботу, документи не можуть бути надіслані поштою, оскільки вони видаються під підпис. З приводу даного листа старшим бухгалтером Гололобовою Н.О. також на ім'я директора [PERSON] 31 жовтня 2013 року надана доповідна, в якій вона зазначила, що заяви про звільнення від [PERSON] не надходило, письмових пояснень про причини неявки на роботу з 02 жовтня 2013 року і лікарняних [PERSON] не надавались. 31 жовтня 2013 року начальник дільниці [PERSON] склав доповідну на ім'я директора [PERSON] про відсутність на робочому місці 31 жовтня 2013 року робітника [PERSON] і неможливість з'ясувати причини його відсутності. Крім того, 31 жовтня 2013 року, за вих.. № 207 [PERSON], за підписом директора [PERSON] і головного бухгалтера [PERSON] надіслано рекомендованого листа, який він отримав 06 листопада 2013 року, з вимогою з'явитись на підприємство для надання пояснень з приводу не виходу на роботу з 02 жовтня 2013 року та надати виправдувальні документи, ознайомитись з наказом про відшкодування шкоди, бо в іншому випадку він буде звільнений за прогул. 04 листопада 2013 року [PERSON] надсилалась телеграма, яку він отримав особисто вранці 05 листопада 2013 року, з вимогою з'явитись 05 листопада 2013 року до ТОВ «ДКІ «Технічні пластичні маси» для пояснення причин неявки на роботу. 05 листопада 2013 року начальником дільниці [PERSON] складена доповідна записка на ім'я директора [PERSON] про відсутність на робочому місці 05 листопада 2013 року робітника [PERSON], який не виходить на роботу з 02 жовтня 2013 року і неможливість з'ясувати причини невиходу. Старшим бухгалтером Гололобовою Н.О. 05 листопада 2013 року на ім'я директора надана доповідна, в якій вона повідомляє, що [PERSON] на вимогу з'явитись на підприємство 05 листопада 2013 року для надання пояснень з приводу відсутності на роботі з 02 жовтня 2013 року не з'явився, і неможливість з'ясувати причини його відсутності. Факт неявки позивача [PERSON] на підприємство 05 листопада 2013 року для надання пояснень про причини відсутності на роботі з 02 жовтня 2013 року по 05 листопада 2013 року засвідчено Актом про відмову надання пояснень від 05 листопада 2013 року, складеного Гололобовою Н.О. і підписаного головним інженером [PERSON] та заступником директора по загальним питанням [PERSON]. Згідно Наказу № 37-ки-0000094 ТОВ «ДКІ «Технічні пластичні маси» від 06 листопада 2013 року [PERSON] звільнено 06 листопада 2013 року за прогул без поважних з 21 жовтня 2013 року по 05 листопада 2013 року, згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України. З Журналу реєстрації наказів по особистому складу ТОВ «ДКІ «Технічні пластичні маси» вбачається, що [PERSON] звільнено з підприємства за прогул наказом № 37ки-94 від 06 листопада 2013 року і будь-яких інших наказів за період з 01 жовтня 2013 року по 06 листопада 2013 року у відношенні [PERSON] підприємством не видавалось. ТОВ «ДКІ «Технічні пластичні маси» листами за вих.. № 213 та 214 від 06 листопада 2013 року, які [PERSON] отримав 09 листопада 2013 року, повідомило йому про звільнення за прогул та запропонувало з'явитись на підприємство для отримання розрахунку і трудової книжки або повідомити про рахунок для переводу грошових коштів і надати згоду для пересилки трудової книжки. 27 грудня 2013 року [PERSON] звернувся із заявою до ТОВ «ДКІ «Технічні пластичні маси» про надання низки документів та вислати безспірну суму заробітної плати і відпускних за вересень 2013 року поштовим переводом на домашню адресу. Із складеного 27 грудня 2013 року заступником фінансового директора Рябцевою В.В., заступником директора по загальним питанням [PERSON], старшим бухгалтером Гололобовою Н.О. Акту вбачається, що прибувши 27 грудня 2013 року на підприємство [PERSON] передав заяву про надання документів і пересилки грошових коштів Гололобовій Н.О. і відмовився отримати свою трудову книжку, розписатись в наказі про звільнення, особистій карточці і журналі видачі трудових книжок. Згідно довідки ТОВ «ДКІ «Технічні пластичні маси» № 22 від 03 лютого 2013 року розрахунок [PERSON] надіслано поштовим переводом, у відповідності до його заяви від 27 грудня 2013 року, що підтверджується копією чеку від 27 грудня 2013 року. Вирішуючи справу по суті, щодо наявності підстав для звільнення позивача [PERSON] за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, суд відзначає наступне. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Таким чином, крім встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи є встановлення поважності причин відсутності. Згідно наказу № 37-ки-0000094 ТОВ «ДКІ «Технічні пластичні маси» від 06 листопада 2013 року [PERSON] звільнено 06 листопада 2013 року за прогул без поважних з 21 жовтня 2013 року по 05 листопада 2013 року на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України. В наказі, підставами для звільнення зазначені табелі обліку робочого часу за жовтень і листопад 2013 року, доповідні записки начальника дільниці [PERSON] від 02, 18, 22, 31 жовтня 2013 року про неявку позивача [PERSON] на роботу, журнал реєстрації наказів по підприємству за період з 01 жовтня по 05 листопада 2013 року, доповідні головного інженера [PERSON] від 21 і 30 жовтня 2013 року, доповідні записки старшого бухгалтера Гололобової Н.О. від 22 і 31 жовтня 2013 року і 04 листопада 2013 року, доповідні заступника директора [PERSON] від 22 і 31 жовтня 2013 року, Акти про відмову надання пояснень про причини неявки на роботу від 21 і 30 жовтня 2013 року і 05 листопада 2013 року, копії листів № 193 від 21 жовтня 2013 року і № 207 від 31 жовтня 2013 року, копія телеграми № 210/1 від 04 листопада 2013 року, листи [PERSON] від 11 і 28 жовтня 2013 року. Всі ці докази досліджені під час розгляду справи, і у суду не виникло сумніву у їх достовірності, а твердження позивача і його представників, що всі ці докази є сфабриковані, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, тому суд їх вважає безпідставними. Суд вважає, що позивачем не надано належних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження своїх позовних вимог. Звертаючись з позовом до суду 01 листопада 2013 року, [PERSON] зазначав, що його 02 жовтня 2013 року начальник дільниці [PERSON] не допустив до роботи, у зв'язку із звільненням за власним бажанням, хоча заяву про звільнення за власним бажанням він не писав. Він з'являвся на роботу: 03, 11, 14, 21 і 30 жовтня 2013 року, для з'ясування підстав звільнення, надавав пояснення щодо інциденту із пошкодженням воріт, подавав заяви на ім'я директора з вимогами надати пояснення про причини звільнення. Однак, вже у судовому засіданні позивач почав стверджувати, що не сумнівався у своєму звільненні за власним бажанням 02 жовтня 2013 року, бо при прийнятті на роботу, за практикою, яка існує на підприємстві відповідача, він одразу написав і заяву про звільнення за власним бажанням. Крім того, згідно пояснень позивача в судовому засіданні, йому 21 жовтня 2013 року було відомо, що його не звільнено, оскільки в той день головний інженер [PERSON] пропонував йому варіанти звільнення, в залежності від його поведінки. Свідок [PERSON] в суді показав, що про звільнення [PERSON] і надіслання йому відповідачем документів поштою знає тільки зі слів самого [PERSON], крім того, він з 30 вересня 2013 року по 13 жовтня 2013 року знаходився у черговій відпустці, а 14 жовтня 2013 року звільнився з підприємства. Свідок [PERSON] в суді показав, що 02 жовтня 2013 року він зустрів [PERSON] з пакетами біля входу у роздягалку, а потім прийшов [PERSON] і повідомив, що [PERSON] звільнено за пошкодження воріт. Однак в судовому засіданні показання [PERSON] спростовувались як самим [PERSON], так вони і не знайшли свого підтвердження за допомогою будь-яких інших об'єктивних даних. Наданий позивачем через канцелярію суду диск із записом бесіди позивача [PERSON] і головного інженера [PERSON] від 30 жовтня 2013 року, судом не прийнято як доказ, у зв'язку з його недопустимістю, оскільки даний запис було здійснено без попередження про здійснення запису. Не приймаються до уваги пояснення [PERSON], що він був не допущений до роботи головним інженером [PERSON], оскільки відсторонити від роботи згідно Правил, може тільки директор Товариства у визначених конкретно випадках за наказом, який не видавався, що підтверджується дослідженим в судовому засіданні журналом реєстрації наказів по підприємству відповідача. Також, суд не погоджується з твердженням позивача і його представників про порушення строків притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності. Відповідно до ч.1 ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці, а згідно до ч. 1 ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Посилання позивача про те, що про скоєння прогулу відповідачу стало відомо 02 жовтня 2013 року і саме з цього часу слід відраховувати встановлений законом місячний строк для застосування стягнення, є помилковим, оскільки питання звільнення за скоєний один прогул чи декілька, належить саме власникові підприємства, а прогул позивачем продовжувався до 06 листопада 2013 року. Крім того, починаючи з 21 жовтня 2013 року, коли позивач з'явився на підприємство і йому достовірно було відомо, що він не звільнений за власним бажанням, відповідач намагався отримати пояснення позивача [PERSON] про причини неявки на роботу у відповідності до діючого законодавства, і звільнив його тільки після декількох спроб отримати такі пояснення. В судовому засіданні позивач зазначав, що вимоги відповідача викладені в листі від 31 жовтня 2013 року і телеграмі від 04 листопада 2013 року з'явитись на підприємство і надати пояснення про причини неявки ним було проігноровано, оскільки на той час він звернувся із позовом до суду і чекав на його рішення. До теперішнього часу позивач з власної вини не отримав трудову книжку у відповідача, не глядячи на своєчасну пропозицію з'явитись на підприємство і отримати книжку особисто або надати згоду на її пересилку. Сума розрахунку була одразу перерахована позивачу поштовим переводом, після надання останнім відповідної заяви. У зв'язку з тим, що позивачем [PERSON] не доведено суду поважність причин відсутності його на роботі з 21 жовтня 2013 року по 05 листопада 2013 року, то в задоволенні його позовних вимог про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди необхідно відмовити. На підставі ст.ст. 40, 148, 148 КЗпП України,

Outcome: dismissed