Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-20 00:00:00

01.07.2021 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , та на земельну ділянку загальною площею 0,72 га, що розташована за адресою: с. Соколова Балка Новосанжарського району Полтавської області, за набувальною давністю, посилаючись на те, що він з 2001 року володіє та розпоряджається зазначеним майном. В даний час позивач бажає визнати за собою право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та на земельну ділянку, що розташовані за вищезазначеними адресами, та зареєструвати їх в органах реєстрації на себе, так як він безперервно володіє нерухомим майном протягом десяти років. Зареєструвати на себе дані житловий будинок з господарськими будівлями та земельну ділянку він не має можливості так, як відсутні правовстановлюючі документи на вказане майно, що і вимусило його звернутися до суду. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 05.07.2021 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Позивач в судове засідання не з`явився, до суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги визнає у повному обсязі. Давши оцінку матеріалам справи, суд приходить до наступних висновків. Всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у зв`язку з наступним. У відповідності зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. З технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовленого ПП Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» станом на 31.03.2021 року, вбачається, що по [ADDRESS] знаходяться житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 82,2 кв.м, житловою площею 35,2 кв.м, та господарські будівлі, а саме: погріб літ. «а», вбиральня літ. «Б», сарай літ. «В», сарай літ. «Г». Замовником технічної інвентаризації є [PERSON] , відповідач по справі (а.с. 15-17). З довідки виконавчого комітету Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області № 02-34/1-257 від 12.03.2020 року вбачається, що житловий будинок з господарськими будівлями, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , належали померлому [PERSON] (а.с. 12). Згідно заповіту від 13.04.2012 року, посвідченого секретарем виконкому Соколово-Балківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області та зареєстрованого в реєстрі за № 21, [PERSON] заповів все своє майно [PERSON] (а.с. 13). [PERSON] є батьком [PERSON] , що підтверджується повторним свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 28.07.2016 року (а.с. 8). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 18.05.2016 року (а.с. 9). З повідомлення Новосанжарської державної нотаріальної контори Полтавської області № 651 від 20.05.2021 року вбачається, що після померлого [INFO] [PERSON] заведена спадкова справа № 173/2016. Подана заява про прийняття спадщини від [PERSON] на підставі заповіту. [PERSON] , дружина померлого, відмовилась від прийняття спадщини, [PERSON] , син померлого, відмовився від прийняття спадщини на користь [PERSON] . З державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ПЛ № 048607, виданого Соколово-Балківською сільською радою Новосанжарського району Полтавської області 27.12.1996 року, вбачається, що у власності [PERSON] перебувала земельна ділянка площею 0,72 га, що розташована на території Соколово-Балківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області і призначена для обслуговування будинку, ведення підсобного господарства (а.с. 20). Згідно витягів із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок № 412 та № 413 від 21.05.2021 року, площа земельної ділянки, що призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, становить 0,12 га, та площі земельних ділянок, що призначені для ведення особистого селянського господарства, становлять 0,31 га та 0,29 га (а.с. 21, 22). [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 07.08.1999 року (а.с. 10). Відповідно до розписки від 12.03.2021 року, спадкоємець після померлого [INFO] [PERSON] - [PERSON] відмовляється від оформлення спадкового майна у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями, що розташовані в [ADDRESS] , та земельної ділянки загальною площею 0,72 га, а також не заперечує, щоб вищезгадане нерухоме майно в цілому оформив [PERSON] (а.с. 14). Згідно довідки виконавчого комітету Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області № 02-34/1-1249 від 02.11.2020 року, [PERSON] з родиною дійсно з 2001 року постійно проживає за адресою: [ADDRESS] , та веде за цією адресою домашнє господарство. Постійно безперервно проживає за згаданою адресою без реєстрації місця проживання (а.с. 11). Відповідно до пункту 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини 4 статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Частиною 1 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своє власністю (частина 1). Згідно з частиною 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до частин 1 та 2 статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За змістом частини 1 статті 344 ЦК України, на яку посилається позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Таким чином, відповідно до частини 1 статті 344 ЦК України, для такого набуття необхідна сукупність умов: - наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; - законність об`єкта володіння; - добросовісність заволодіння чужим майном; - відкритість володіння; безперервність володіння; - сплив установлених строків володіння; - відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Аналізуючи поняття «добросовісність володіння» як ознаку набувальної давності за статтею 344 ЦК України, Верховний Суд України в Постанові від 06.09.2018 року, по справі № 205/1178/16-ц, прийшов до висновку, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Також у Постанові Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 645/2540/17-ц зазначено, що за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Відповідно до правового висновку, якого дійшла Велика палата Верховного Суду у постанові від 14.05.2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження №12-291гс18), правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Аналізуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved