Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-10 00:00:00

У вересні 2017 року позивач [PERSON] (далі-позивач) звернулася до Шевченківського районного в м. Києві суду з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» (далі - відповідач) про відшкодування шкоди. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що 16.11.2013 року о 17 год. 10 хв. на перехресті вул. Чопівського - Старий Бульвар у м. Житомирі відбулася дорожньо - транспортна пригода, під час якої [PERSON], керуючи автомобілем "ЗАЗ"\~д.\~н.\~з.\~[NUMBER] скоїв наїзд на пішохода [PERSON] [INFO], який отримавши тілесні ушкодження, помер в Житомирській Окружній клінічній лікарні [INFO]. За фактом ДТП було відкрито кримінальне провадження за №12013060020000768 від 17.11.2013 року за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. Постановою старшого слідчого ВР ДТП СВ Житомирського МВ УМВС України у Житомирській області капітана міліції Перегуда\~А.П., вищезазначене кримінальне провадження було закрите, у зв'язку з відсутністю в діях водія [PERSON] ознак складу злочину, передбаченого ст. 286 КК України. Внаслідок даного ДТП позивачу було завдано матеріальну та моральну шкоду. Цивільно-правова відповідальність винної особи на момент настання ДТП була застрахована в ТОВ «Страхове товариство «Домінанта». 25.10.2016 року представник позивача повідомив відповідача про настання страхового випадку та надав усі необхідні документи, останнім днем виплати позивачу страхового відшкодування було 23.01.2017 року, проте відповідач, в порушення ст. 36 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», здійснив виплату страхового відшкодування лише 21.03.2017 року. Внаслідок неналежного виконання свого зобов'язання відповідачем позивач має право на стягнення неустойки, інфляційних втрат та трьох відсотки річних, на підтвердження чого надає розрахунок, крім того, зазначає, що оскільки не є фахівцем в галузі права, то для захисту своїх прав звернувся до ТОВ «Автопоміч». Тому, позивач просив стягнути з відповідача 454,02 грн. - інфляційного збільшення суми боргу за прострочення строків виплати страхового відшкодування; 75,48 грн. - розмір відсотків за прострочення строків виплати страхового відшкодування; 4800,00 грн. - судові витрати пов'язані з оплатою правової допомоги. Ухвалою судді від 03.10.2017 року було відкрито провадження у справі. Ухвалою судді від 25.06.2018 року призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання представник позивача не з'явився, у матеріалах справи міститься заява від 28.09.2017 року, в якій зазначено, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив суд їх задовольнити і розглядати справу без його участі та проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, повно та всебічно дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Як вбачається з позовної заяви, 16.11.2013 року о 17 год. 10 хв. на перехресті вул. Чопівського - Старий Бульвар у м. Житомирі відбулася дорожньо - транспортна пригода, під час якої [PERSON], керуючи автомобілем "ЗАЗ" д. н. з. [NUMBER] скоїв наїзд на пішохода [PERSON] [INFO], який отримавши тілесні ушкодження, помер в Житомирській Окружній клінічній лікарні [INFO]. Судом встановлено, що постановою старшого слідчого ВР ДТП СВ Житомирського МВ УМВС України у Житомирській області капітана міліції Перегуда А.П., кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12013060020000768 від 17.11.2013 року за фактом ДТП було закрите, у зв'язку з відсутністю в діях водія [PERSON] ознак складу злочину, передбаченого ст. 286 КК України (а.с. 6). Цивільно-правова відповідальність винної особи на момент настання ДТП була застрахована в ТОВ «Страхове товариство «Домінанта». 17.10.2016 року представник позивача [PERSON] повідомив відповідача про настання страхового випадку, надав усі необхідні документи, та звернувся із заявою на виплату страхового відшкодування (а.с. 7-8). Позивач зазначає, що останнім днем виплати позивачу страхового відшкодування було 23.01.2017 року, проте відповідач, в порушення ст. 36 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 16111,46 грн. та пеню в розмірі 716,85 грн. лише 21.03.2017 року, що підтверджується випискою (а.с. 9). Позивач зазначає, що внаслідок неналежного виконання свого зобов'язання відповідачем має право на стягнення неустойки, інфляційних втрат та трьох відсотків річних, на підтвердження чого надає розрахунок, крім того, зазначає, що оскільки не є фахівцем в галузі права, то для захисту своїх прав звернувся до ТОВ «Автопоміч». Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування», страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 25 Закону, здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством (ч. 4 ст. 9 Закону України «Про страхування»). Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У відповідності до ч. 1 ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. За умовами п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений в договорі. Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування (п. 9.1 ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно ч. 2 ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений говором або законом. Верховний суд України у справі № 6-1003цс16 від 21 грудня 2016 року прийшов до висновку, що стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Грошовим зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачається передача грошей як предмета договору або сплата їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. Саме до таких грошових зобов'язань належить укладений договір про надання послуг, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму. Отже, можна зробити висновок, що правовідносини з виплати страхового відшкодування, які склалися між сторонами у справі на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів є грошовим зобов'язанням. Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Як вбачається з матеріалів справи, страхове відшкодування мало бути виплаченим 23.01.2017 року, проте відповідач сплатив позивачу страхове відшкодування в розмірі 16828,31 грн. лише 21.03.2017 року, що підтверджується випискою з банку. Оскільки, страховою компанією було порушено строки виплати страхового відшкодування, Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» повинно сплатити позивачу інфляційні втрати та 3% річних за весь час прострочення виплати страхового відшкодування. Згідно наданого позивачем розрахунку, заборгованість відповідача за період з 24.01.2017 року по 21.03.2017 року становить: інфляційні втрати - 454,02 грн., 3% річних - 75,48 грн. Перевівши розрахунок, суд прийшов до висновку, про стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» на користь позивача інфляційних втрат в розмірі 454,02 грн., 3% річних в розмірі 75,48 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Даючи юридичну оцінку поясненням та наданим доказам, враховуючи, що страховою компанією було порушено строки виплати страхового відшкодування, Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» повинно сплатити позивачу інфляційні втрати та 3% річних за весь час прострочення виплати страхового відшкодування, тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв'язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов'язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов'язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов'язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Позивачем надано належні та допустимі документи, в розумінні статей 137-138 ЦПК України, на підтвердження надання професійної правничої допомоги, а саме: Договір про надання юридичних послуг від 25.08.2016 року, рахунок-фактуру №26-04/05 від 26.04.2017 року, квитанцію від 27.04.2017 року, розрахунок суми винагороди за надану правову допомогу від 21.07.2017 року, витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Відповідно квитанції від 27.04.2017 року позивачем сплачено 4800,00 грн. за надання правової допомоги, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу в розмірі 4800,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640,00 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved