Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

у липні 2015 року орган опіки та піклування Гадяцької районної державної адміністрації в інтересах малолітнього [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, вказуючи, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків щодо утримання сина [PERSON], [INFO], не займається його вихованням та розвитком, не піклується про його життя та здоров'я, не дбає про створення побутових умов проживання. В зв'язку з ухиленням матері від виконання обов'язків щодо утримання сина, орган опіки та піклування звернувся з позовом до суду. В судовому засіданні представник служби у справах дітей Гадяцької районної державної адміністрації Мусіяненко В.В. позов підтримала, суду пояснила, що [PERSON] неналежним чином виконує свої обов'язки, нею не створені житлово - побутові умови для належного розвитку дитини. При перевірці комісією встановлено, що в будинку брудно, стеля просіла і загрожує обвалом, дитяче харчування, одяг, іграшки, предмети гігієни в обмеженій кількості і не забезпечують належного розвитку та виховання дитини. В будинку відсутнє опалення, плита, земельна ділянка не оброблялась, на зауваження комісії мати реагує агресивно, не робить ніяких висновків, її мати та співмешканець зловживають спиртним, що загрожує життю і здоров'ю дитини, тому вважає, що її слід позбавити батьківських прав. Відповідач [PERSON] позов не визнала, суду пояснила, що вона в міру своїх матеріальних можливостей створює необхідні умови для розвитку свого сина: купляє продукти харчування, але з незначним запасом, своєчасно водить до лікаря, прибирає, купає, весь необхідний мінімум для дитини цього віку у неї є. Скаржилась, що житло дійсно старе і аварійне, але більше їй проживати ніде. На звернення до міської ради у наданні соціального житла їй відмовлено, окрім соціальних виплат іншої допомоги вона ні від кого не отримує, тому організовує свій побут відповідно до одержаних доходів. На даний час співмешканець матері помер і вони наводять порядок в оселі власними силами. Представник РЦ соціальних служб для молоді пояснив суду, що [PERSON] народила дитину неповнолітньою, тому була взята під соціальний супровід. В ході супроводу рекомендації служби не виконувала, в помешканні було брудно, продукти харчування були відсутні, при відвідуванні мати та її співмешканець були постійно в нетверезому стані, що загрожувало життю і здоров'ю дитини, на зауваження [PERSON] реагувала агресивно, ображала членів комісії, належних висновків не робила, тому соціальний супровід було припинено та повідомлено службу у справах дітей про необхідність розглянути питання про доцільність позбавлення батьківських прав. Свідок [PERSON] показала суду, що знає [PERSON] як хорошу матір, яка з великою турботою відноситься до свого сина, піклується про нього. На жаль, вона не має належних побутових умов і підтримки ні від рідних, ні від держави. Часто опиняється в скрутному становищі, але при цьому вживає заходи, щоб дитина була доглянута і нагодована. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] показали суду, що у них по сусідські дійсно проживає [PERSON], яка в міру своїх можливостей забезпечує свою дитину продуктами харчування, інколи вони допомагають їй. Вказали, що як мати вона належним чином піклується про сина, він завжди знаходиться під її наглядом, нагодований, охайний. Сім'я знаходиться у край складних побутових умовах, так як будинок старий, стеля просіла, але вона як може, так і підтримує оселю, взагалі потребує надання соціального житла. Вони, як сусіди, зверталися до міської ради з даного питання, однак ніякої реакції з даного приводу не було. Просили не позбавляти її батьківських прав, так як вона виконує свої материнські обов'язки, проте є малозабезпеченою. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] в м.Сімферополь, його батьками вказані: мати - [PERSON], батько - [PERSON] Відомості про батька записані на підставі заяви матері відповідно до ст. 135 СК України. Відповідно до висновку органу опіки і піклування Гадяцької райдержадміністрації від 9 липня 2015 року встановлено, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків щодо утримання дитини, його виховання та розвитку, не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, його підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, не створює умов для проживання, виховання і розвитку дитини, тому вирішено доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] щодо малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Згідно актів обстеження умов проживання сім'ї [PERSON] встановлено, що вона проживає в будинку [ADDRESS], санітарний стан житлового приміщення незадовільний, продукти харчування в обмеженій кількості або ж відсутні, дитячий одяг в обмеженій кількості. Умови для проживання дитини не створені. [PERSON] проживає в будинку разом з матір'ю [PERSON] та її співмешканцем, які зловживають спиртними напоями. Інших доказів щодо неналежного виконання своїх обов'язків позивачем не надано. Підставою для позбавлення батьківських прав позивач вказав ч. 1 ст. 164 СК України за якою мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Суд критично відноситься до наданих позивачем доказів щодо ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Представник позивача та третьої особи стверджують, що вся сім'я живе на кошти, які [PERSON] отримує як соціальну допомогу. Так, органами соціального захисту населення жодного разу не зафіксовано факту нецільового використання коштів, які [PERSON] отримує як одинока мати та як допомогу при народженні дитини. Сусіди стверджують, що жодного разу не бачили її в нетверезому стані, вона постійно, хоч і в незначній кількості закуповує продукти харчування для дитини, мати та її співмешканець підтверджували, що ніколи не брали у неї коштів на спиртне і вона ніколи б їх не надала. З огляду на викладене факт нецільового використання коштів не доведений в судовому засіданні. У позові та висновку органу опіки та піклування вказано, що [PERSON] не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування. Поміж тим, в матеріалах справи мається рапорт дільничного педіатра [PERSON] з якого вбачається, що дитина деякий час втрачала у вазі на перших місяцях життя, однак після переведення на штучне вигодовування набрала фізіологічну вагу і на даний час розвивається згідно віку. Неодноразово комісійно оглядалася лікарями вдома, дитина розвивається згідно свого віку, мати відвідує вчасно поліклініку, проведено щеплення. При оглядах мати і дитина одягнені чисто, охайно, за медичною допомогою на протязі 2014- 2015 років не зверталися. Вказує, що матеріальні умови проживання погані. В матеріалах справи відсутні будь - які дані про наявність захворювань у дитини, погані показники аналізів, які б свідчили про недостатнє чи неякісне харчування. З актів обстеження вбачається, що продукти харчування в обмеженій кількості, однак відповідач пояснює це тим, що через отримання нею незначних коштів від держави вона закуповує незначну кількість продуктів без запасів, через що комісія і не могла бачити їх в достатній кількості. Таким чином, позивачем не доведено факту неналежного медичного догляду за дитиною, її лікуванням та харчуванням. Щодо не створення [PERSON] умов для проживання дитини, суд вважає необхідним звернути увагу на наступні обставини. В ході судового розгляду встановлено, що [PERSON] народила дитину, будучи неповнолітньою. Батьки розлучені, зв'язку з батьком немає, мати зловживає спиртним, не працює, ніякої допомоги їй в утриманні не надає, власного житла ніколи не мали. Проживають у будинку, що їм не належить, зареєстровані у знайомої особи на їх прохання. Також судом встановлено, що умови проживання сім'ї є вкрай примітивними, стеля будинку знаходиться в аварійному стані, відсутнє водо- та газопостачання, сім'я користується плитою, яка опалюється дровами, капітальний та поточний ремонт житла давно не проводився. Однак суд не вважає, що зазначені умови є настільки поганими, щоб вони становили небезпеку для життя і здоров'я дитини та вимагали відібрання її від матері. Немає жодних свідчень того, що внаслідок таких умов, дитина мала якісь хвороби, пов'язані з неохайністю чи не доглянутістю. В ході розгляду справи встановлено, що [PERSON] одержує допомогу від держави, але очевидно, що цих коштів недостатньо аби поліпшити якимось чином матеріальне становище. Крім того, її звернення до органів міської ради щодо поліпшення житлових умов, надання соціального житла залишились безрезультатними. На думку суду органи, які повинні займатись опікою та піклуванням дітей і сімей, які опинилися в складних життєвих умовах, в даному випадку зосереджували свої зусилля на підготовці документів про незадовільність побутових умов, замість того, щоб надати допомогу в розв'язанні цих проблем. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.89 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Так, у Принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Європейський суд з прав людини неодноразово повторював, зокрема справа «Савіни проти України» що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (справа "Ньяоре проти Франції" (Gnahore v. France),N40031/98,п.59,ECHR2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (справа "Скоццаріта Дж'юнта проти Італії" (Scozzari & Giunta v. Italy), NN 39221/98і41963/98, п.148,ЄСПЛ2000-VIII). У додатку до Рекомендації Комітету Міністрів, прийнятою 16 березня 2005 року, перелічено основні принципи забезпечення прав дітей, які передбачають, що сім'я є природним середовищем для розвитку і забезпечення добробуту дитини, і головну відповідальність за виховання та розвиток дитини покладено на батьків; - наскільки це можливо, мають вживатися профілактичні заходи з підтримки дітей і сімей з урахуванням їхніх особливих потреб; - встановлення опіки над дитиною має залишатися винятком, і головною метою такого заходу є захист інтересів дитини. Стаття 164 Сімейного Кодексу України містить обмежений перелік підстав для відібрання дітей від їхніх батьків. Це - не забрали дитину з пологового будинку або протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування, ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками чи наркоманами, вдаються до будь яких видів експлуатації дитини, засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. [PERSON] довела, що вона не вчиняла жодної із цих дій, а її умови проживання, хоч і є примітивними, однак не становлять небезпеки для дитини. Її неспроможність забезпечити дитину кращими умовами пояснюється відсутністю належного матеріального забезпечення та підтримки в забезпеченні житлом органами місцевого самоврядування. Пунктами 15,16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. З огляду на наведені вище факти та їх аргументацію в законодавчому аспекті суд приходить до висновку, що єдиною провиною відповідача є неналежні побутові умови, в яких проживає вона з дитиною, що не є підставою для позбавлення батьківських прав. Інші доводи не свідчать про її ухилення від виконання батьківських обов'язків, тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed