Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

01.06.2016р. ПАТ «Банк Кредит Дніпро» звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] (третя особа - ТОВ «Деміс Канц») про стягнення заборгованості (а.с. № 3-5). В обґрунтування позовних вимог, позивач у позовній заяві посилався на те, що 01.06.2013р. між ПАТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Деміс Канц» був укладений кредитний договір № 02/010613/КЛВ. Відповідно до даного договору банк надає позичальнику строковий кредит у сумі 3 000 000 грн., а позичальник зобов'язався повернути кредитні кошти у строки, встановлені графіком, але не пізніше 20.12.2016р. включно та сплатити проценти за користування наданими кредитами із розрахунку 26% річних, в редакції змін внесених договором про зміну від 23.12.2015р. Згідно кредитного договору, у разі порушення позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених умовами договору, у т.ч. при несвоєчасному поверненні кредиту по сплаті відсотків за його використання банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати процентів за його користування, виконання інших зобов'язань за договором у повному обсязі шляхом пред'явлення вимоги. 25.04.2016р. позивачем на адресу позичальника була направлена вимога про погашення заборгованості, проте заборгованість погашена не була. Крім того, в забезпечення виконання зобов'язань, між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки № 231215-П від 23.12.2015р., відповідно до якого поручитель зобов'язався солідарно з боржником у повному обсязі відповідати перед кредитором за умовами кредитного договору, з усіма додатковими угодами до нього. Відповідно до п.2.1.1. у разі невиконання або неналежного виконання боржником зобов'язань перед кредитором на підставі вимоги кредитора, що містить розрахунок суми існуючої заборгованості, перерахувати суми, що підлягають погашенню, згідно р.1 договору на рахунки, на яких враховується балансова заборгованість боржника перед кредитором, в строк визначений у письмовій вимозі. Відповідач ухиляється від виконання взятих на себе зобов'язань, в результаті, станом на 25.04.2016р. перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 3 350 969 грн. 46 коп., яка складається з: -заборгованість за основною сумою кредиту - 3 000 000 грн., - заборгованість по сплаті процентів - 318 770 грн. 70 коп., -пеня за несплаченим кредитом - 9 824 грн. 66 коп., -пеня за несплаченими процентами - 22 374 грн. 10 коп., яку позивач просив стягнути з відповідача. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи є розписка (а.с. № 62).В наданій до суду 17.10.2016р. заяві, представник позивача Заєць П.Л. (діє на підставі довіреності від 28.12.2015р.) просив розглядати справу за правилами ч. 2 ст. 197 ЦПК України, за його відсутності та без фіксування процесу технічними засобами, проти винесення по справі заочного рішення суду не заперечував (а.с. № 75). Відповідач [PERSON] в судові засідання, призначені до розгляду на 19.09.2016р. та 17.10.2016р. повторно не з'явився, про день та час слухання справи кожного разу був повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи є поштові повідомлення (а.с. № 58, 68) та розписка представника відповідача [PERSON] (діє на підставі договору про надання правової допомоги від 01.12.2015р.- а.с. № 66) про завчасне отримання судової повістки (а.с. № 67), проте про причини своєї неявки ані відповідач, ані його представник суду не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності не надали, а також правом надання заперечень протии позову не скористалися. Представник третьої особи - ТОВ «Деміс Канц» в судове засідання, не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відповідно до вимог ст. 74 - 76 ЦПК України, про що в матеріалах справи є відповідні докази, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, з клопотанням про відкладення розряду справи до суду не звернувся. Враховуючи, належне повідомлення сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін і постановити по справі заочне рішення суду за правилами ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Розгляд справи відбувався за правилами ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 550 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Судом встановлено, що 01.06.2013р. між ПАТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Деміс Канц» був укладений кредитний договір № 02/010613/КЛВ, відповідно до якого банк відкриває позичальнику відновлювану кредитну лінію в національній валюті України з лімітом кредитування в сумі 3 000 000грн. (а.с. № 7-13). В подальшому, між ПАТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Деміс Канц» було укладено договір № 290514від 01.06.2013р., договір № 250714 від 01.06.2013р. та договір № 231215 від 23.12.2015р. про зміну кредитного договору № 02/010613/КЛВ від 01.06.2013р., якими, в тому числі було змінено відсоткову ставку за користування кредитами та термін повернення кредиту. На забезпечення виконання умов кредитного договору від 01.06.2013р. між ПАТ «Банк Кредит Дніпро»та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки № 231215-П від 23.12.2015р. відповідно до якого поручитель зобов'язався солідарно з боржником у повному обсязі відповідати перед кредитором за умовами кредитного договору та додатковими договорами до нього, які укладені та/або можуть бути укладені в майбутньому (а.с. № 27-30). Відповідно до п.1.2. договору поруки, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, в точу числі, за повернення основної суми боргу, процентів за використання кредитними коштами, відшкодування можливих збитків, за сплату штрафних санкцій, передбачених в кредитному договорі, та зобов'язань щодо страхування. Банк зі свого боку виконав свої зобов'язання та надавав грошові кошти, що підтверджується заявкою від 01.06.2013р. (а.с. № 34) та меморіальним ордером № К/678153 від 01.06.2013р. (а.с. № 33). Відповідач зобов'язання за договором зі своєї сторони не виконав та станом на 25.04.2016р. перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 3 350 969 грн. 46 коп., яка складається з: -заборгованість за основною сумою кредиту - 3 000 000 грн., - заборгованість по сплаті процентів - 318 770 грн. 70 коп., -пеня за несплаченим кредитом - 9 824 грн. 66 коп., -пеня за несплаченими процентами - 22 374 грн. 10 коп. Відповідно до п.6.2. договору поруки сторони домовились про встановлення наступного строку дії поруки : - порука діє з дати підписання договору і до повного виконання основного зобов'язання; - в разі невиконання або неповного/неналежного виконання основного зобов'язання у строки, визначені кредитним договором, ця порука діє додатково п'ять календарних років з моменту настання строку виконання основного зобов'язання; в разі повного виконання основного зобов'язання, яке забезпечене цією порукою, така порука припиняється. При розгляді судом справи враховано те, що строк пред'явлення вимоги до поручителя, встановлений ст. 559 ЦК України не сплинув, оскільки в договорі від 23.12.2015р. № 231215 про зміну кредитного договору № 02/010613/КЛВ від 01.06.2013р. зазначено остаточний термін повернення кредиту - 20.12.2016р. (а.с. № 18-24). Судом враховано й те, що шестимісячний строк для звернення з вимогами до поручителя не сплинув, навіть якщо його відраховувати від дня надіслання письмової вимоги банку 25.04.2016р. про дострокове погашення кредиту, оскільки позов до суду пред'явлено 01.06.2016р. (а.с. № 3,36). З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що строк пред'явлення вимоги до поручителя, встановлений ст. 559 ЦК України не сплинув, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 88 ЦПК України, з урахуванням задоволення позовних вимог банку у повному обсязі, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті при подачі позову судового збору в розмірі 50 265 грн., що підтверджується платіжним дорученням (а.с. №2). На підставі викладеного,

Outcome: approved