Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Перша Київська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на майно (частку у спільному майні подружжя) в порядку спадкування (а.с.3-5 т.1). Після усунення недоліків позовної заяви, ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва (суддя [PERSON]) від 26.11.2014р. відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у судовому засіданні (а.с.30 т.1). Через канцелярію суду позивачем за первісним позовом [PERSON] було подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту (а.с.65-66 т.1). Ухвалою суду від 12.02.2015р. накладено арешт на нерухоме майно, належне [PERSON], а саме: квартиру [ADDRESS]; нежиле приміщення № 1 (група приміщень № 99) (в літ.А) загальною площею 45,40 кв.м. в будинку [ADDRESS]; гаражний бокс [NUMBER] в Обслуговуючому кооперативі «Автокооператив по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Бакинський» за адресою: 04086, [ADDRESS] (а.с.73-74 т.1). Протокольною ухвалою суду від 18.02.2015р. до участі у справі в якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору залучено [PERSON], [PERSON] в особі законного представника [PERSON] (а.с.107-108 т.1). На запит суду Першою Київською державною нотаріальної конторою направлено на адресу суду копію спадкової справи № 278/2010 до майна померлої [INFO] [PERSON] (а.с.116-211 т.1). За час розгляду справи Позивач за первісним позовом - [PERSON] неодноразово уточнював та змінював розмір позовних вимог (а.с.42-44 т.1, 91-93 т.1, 79-85 т.2, 235-240 т.2, 124-127 т.3, 226-230 т.3). У березні 2015р. до суду надійшов позов [PERSON] - третьої особи з самостійними вимогами про визнання права власності на майно (частку у спільному майні подружжя) в порядку спадкування (а.с.215-217 т.1), який протокольною ухвалою суду від 03.04.2015р. прийнято до спільного розгляду з первісним позовом (а.с.51-53 т.2). За час розгляду справи третя особа з самостійними вимогами [PERSON]. неодноразово уточнювала та змінювала розмір позовних вимог (а.с.89-95 т.2, 241-246 т.2, а.с.128-131 т.3). 19.04.2016р. через канцелярію суду надійшли заяви [PERSON] (а.с.124-127 т.3) та третьої особи з самостійними вимогами [PERSON] (а.с.128-131 т.3) про збільшення та уточнення позовних вимог, в яких серед іншого вони зазначили, що просять залишити без розгляду їх позовні вимоги в частині визнання за кожним з них права власності на 1\\8 частку квартири [ADDRESS], оскільки з даного питання вже існує рішення Шевченківського районного суду м.Києва у іншій справі (справа №761/15739/15-ц) (а.с.139-143 т.3). Ухвалою суду від 03.06.2016р. позовні вимоги позивача за первісним позовом [PERSON] та третьої особи з самостійними вимогами [PERSON] в частині визнання за кожним з них права власності на 1\\8 частину квартири [ADDRESS] - залишено без розгляду (а.с.234-235 т.3). З урахуванням уточнень та письмових пояснень свої позовні вимоги [PERSON] та третя особа з самостійними вимогами [PERSON]. обгрунтовують тим, що вони є сином та донькою відповідно [PERSON], яка померла [INFO] Окрім них, спадкоємцями першої черги, які прийняли спадщину [PERSON] є [PERSON] (дочка) та чоловік [PERSON], з яким [PERSON] перебувала у шлюбі з 1991р. За час шлюбу подружжям [PERSON] було придбане наступне майно: 1)квартира [ADDRESS]; 2)нежитлове приміщення № 1 (група приміщень № 99) (в літ.А) загальною площею 45,40 кв.м. в будинку [ADDRESS]; 3)гаражний бокс [NUMBER] в Обслуговуючому кооперативі «Автокооператив по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Бакинський», розташованого за адресою: [ADDRESS]; 4)нежитлове приміщення № 1 (групи приміщень № 505) загальною площею 51,20 кв.м. у будинку за адресою: [ADDRESS]; 5)гаражний бокс [NUMBER] в Гаражному автокооперативі «Сокіл-2» по [ADDRESS]; 6)автомобіль Volkswagen Caddy Kombi, 2001 року випуску, кузов № [NUMBER]; 7)автомобіль Skoda Superb Classic 1.8 T, 2003 року випуску, кузов № [NUMBER]. Оскільки все вищезазначене майно було придбане під час перебування спадкодавця [PERSON] в шлюбі з [PERSON], воно згідно положення ст.ст.60,61 Сімейного кодексу України є спільним майном подружжя, а отже 1\\2 всього цього майна входить до складу спадщини, що залишилась після смерті [PERSON] та підлягає поділу між всіма спадкоємцями в рівних частинах по 1\\8 кожному. Окрім того, після смерті [PERSON] до складу спадщини увійшла також кв. [ADDRESS]. Так, 06.02.2014р. відповідно до вимог [PERSON], [PERSON] та інших спадкоємців їм були видані Свідоцтва про право на спадщину за законом на частки квартири [ADDRESS] - кожному по 1\\8 часток. Одночасно з цим, чоловіку [PERSON] - [PERSON] 28.01.2014р. було видано нотаріусом Свідоцтво про право власності у спільному майні подружжя на 1\\2 частку вказаної квартири [ADDRESS]. Проте, в процесі розгляду справи сторонами виявлено, що квартира [ADDRESS] не є об'єктом права спільної власності подружжя, а є особистою власністю померлої [PERSON], оскільки сума пайового внеску за вказану квартиру була сплачена повністю ще 07.10.1988р., тобто в період коли вона ще не перебувала в шлюбі з Відповідачем, суму пайового внеску було сплачено [PERSON]. - колишнім чоловіком [PERSON], з яким остання перебувала в зареєстрованому шлюбі з 25.03.1987р. по 27.12.1990р. Отже нотаріусом неправомірно було видано [PERSON] свідоцтво про право власності на 1\\2 частин даної квартири, тому таке свідоцтво не відповідає вимогам законодавства, є неправомірним та підлягає визнанню недійсним в судовому порядку. Вказана квартира повністю підлягає рівному поділу між усіма спадкоємцями, тобто по 1\\4 кожному. В ході розгляду справи було встановлено, що нежитлове приміщення № 1 (група приміщень № 99) (в літ.А) загальною площею 45,40 кв.м. в будинку [ADDRESS]; та автомобілі Volkswagen Caddy Kombi, 2001 року випуску, кузов № [NUMBER], та Skoda Superb Classic 1.8 T, 2003р. випуску, кузов [NUMBER], вже після смерті [PERSON], без відома та врахування прав інших спадкоємців, були продані Відповідачем - [PERSON] Таким чином, половина суми, отриманої від продажу вказаного майна також підлягає поділу між всіма спадкоємцями. Щодо гаражного боксу [NUMBER] в Обслуговуючому кооперативі «Автокооператив по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Бакинський», розташованого за адресою: [ADDRESS]; та гаражного боксу [NUMBER] в Гаражному автокооперативі «Сокіл-2» по [ADDRESS], [PERSON] та [PERSON]. зазначили, що оскільки Відповідачем, на думку сторін ще за життя [PERSON], були в повному обсязі сплачені пайові внески за відповідні гаражні бокси, то спадкодавець - [PERSON] як дружина Відповідача, має право на 1\\2 частин спірних гаражних боксів. Враховуючи вищевикладене, [PERSON] та [PERSON]. просили: 1)визнати недійсним та скасувати Свідоцтво про право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS], яке видане 28.01.2014р. [PERSON] державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори, зареєстроване за №2-87, бланк серії [NUMBER], скасувати державну реєстрацію права власності, яка була здійснена на підставі Свідоцтва про право власності, зареєстроване за № 2-87, бланк серії [NUMBER]; 2)визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на 1/8 частку за кожним квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] матері [PERSON]; 3)визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на 1/8 частку за кожним квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] матері [PERSON]; 4)стягнути з [PERSON] на користь [PERSON], [PERSON] грошові кошти в сумі 95 556,50 грн. кожному в якості компенсації від продажу 1/8 частки нежитлового приміщення №1 (група приміщень №99 в літері А), загальною площею 45,40 кв.м. в будинку [ADDRESS], право власності на яку належить [PERSON] та [PERSON] відповідно в порядку спадкування після смерті [PERSON]; 5)визнати за [PERSON], [PERSON] право власності на 1\\8 частку за кожним гаражного боксу [NUMBER] в Обслуговуючому кооперативі «Автокооператив по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «БАКИНСЬКИЙ», розташованого за адресою [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] матері [PERSON]; 6)визнати за [PERSON], [PERSON] право власності на 1\\8 частку за кожним нежилого приміщення №1 (групи приміщень №505) загальною площею 51,20кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] матері [PERSON]; 7)визнати за [PERSON], [PERSON] право власності на 1\\8 частку за кожним гаражного боксу [NUMBER] в Гаражному автокооперативі «Сокіл-2» по [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] матері [PERSON]; 8)стягнути з [PERSON] на користь [PERSON], [PERSON] грошові кошти в сумі 36 740,13 грн. кожному в якості компенсації від продажу 1/8 частки автомобіля марки Volkswagen Caddy Kombi, 2001 року випуску, кузов [NUMBER]; та автомобіля марки SKODA SUPERB CLASSIC 1.8 T, 2003 року випуску, кузов [NUMBER], право власності на яку належить [PERSON] та [PERSON] відповідно в порядку спадкування після смерті [PERSON]; 9)стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] сплачений судовий збір в сумі 4019,40 грн. та 1 500,00 грн., сплачених за проведення оцінки спірного майна; 10)стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] сплачений судовий збір в загальній сумі 3654,00 грн. Відповідачем за первісним позовом - [PERSON] подано суду письмові заперечення (а.с.21-23 т.2), в яких він зазначив, що, зокрема, гаражний бокс [NUMBER] в Обслуговуючому кооперативі «Автокооператив по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Бакинський» не об'єктом поділу, оскільки не є нерухомим майном і право власності на нього ніким не набувалось, окрім того, навіть якби покійна [PERSON] була б членом вказаного кооперативу, то членство не може бути передано в порядку спадкування. Щодо позовних вимог про визнання права власності на 1\\8 частину нежитлового приміщення № 1 (групи приміщень № 99) (літ.А) загальною площею 45,40 кв.м. в будинку [ADDRESS], то після оформлення всіма спадкоємцями своїх спадкових прав відповідно до переліку заявленого в заяві про прийняття спадщини майна, дане приміщення за договором купівлі-продажу продано 13.09.2014р. і гроші виручені від продажу спрямовані на погашення боргів. Водночас, до складу спадкового майна входить і квартира [ADDRESS], в якій проживає позивач і яка придбана за кредитним договором від 05.12.2007р., по якому у відповідності до довідки існує заборгованість у розмірі 220 251,81 доларів США, тобто кожен із спадкоємців приймає на себе і борги перед Райффайзен Банк Аваль відповідно до їх частки у спадковій масі. В квітні 2015 року до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON], треті особи: [PERSON], Головне управління юстиції у м. Києві про визнання квартири особистою приватною власністю (а.с.42--43 т.2), яка протокольною ухвалою суду від 03.04.2015р. прийнята до спільного розгляду з первісним позовом (а.с.51-53 т.2). Свої позовні вимоги за зустрічним позовом з урахуванням заяви про збільшення зустрічних позовних вимог за позовом [PERSON]., який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа: Головне управління юстиції у м.Києві (а.с.135-137 т.2), [PERSON] обгрунтовує тим, що в період шлюбу з [PERSON], яка померла [INFO], було набуто кооперативну квартиру [ADDRESS]. В цьому ж будинку [PERSON] на праві приватної власності належала двокімнатна квартира [ADDRESS]. На одній сходовій клітині, поряд з квартирою [ADDRESS], було виставлено на продаж однокімнатну квартиру [ADDRESS], яка була отримана у спадок продавцями [PERSON] і [PERSON] 20.11.1998р., в зв'язку з чим Позивач за зустрічним позовом запропонував дружині продати його власну двокімнатну квартиру і викупити однокімнатну квартири, що продається поряд, щоб об'єднати дві квартири разом, на що [PERSON] дала згоду. Однак, продавці [ADDRESS] поспішали з продажем, в зв'язку з чим Позивач за зустрічним позовом змушений був позичити необхідну грошову суму на придбання квартири [ADDRESS], що підтверджується розпискою. 01.03.1999р. [PERSON] придбав однокімнатну квартиру [ADDRESS], свою ж квартиру [ADDRESS] Позивач за зустрічним позовом продав 16.04.1999р. і повернув позичені для купівлі кв. [ADDRESS] кошти того ж дня - 16.04.1999р. Таким чином, однокімнатна квартира [ADDRESS] була придбана за особисті кошти [PERSON]., виручені від продажу двокімнатної квартири, що належала йому на праві приватної власності. Також, до реєстрації шлюбу з [PERSON] Позивач за зустрічним позовом проживав у квартирі [ADDRESS]. Після реєстрації шлюбу з [PERSON], який було укладено 02.03.1991р., Позивач за зустрічним позовом намагався вирішити житлове питання з колишнім чоловіком дружини - [PERSON], який продовжував проживати в квартирі [ADDRESS] і якому дана квартира належала разом з [PERSON] на праві спільної сумісної власності у зв'язку із повною сплатою пайових внесків. 22.05.1991р. [PERSON] та [PERSON]. звернулись з відповідними заявами надати їм дозвіл на обмін їх квартирами і 29.05.1991р. такий дозвіл вони отримали. Оскільки, квартира [ADDRESS] вже належала на праві приватної власності подружжю [PERSON], то 05.06.1991р. між [PERSON]. за згодою [PERSON] у відповідності до норм діючого на той час ЦК УРСР та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], за яким [PERSON] особисто придбав спірну квартиру за 7 000,00руб. Вказаний договір купівлі-продажу посвідчено Першою київською державною нотаріальною конторою та зареєстровано в реєстрі. Того ж дня, на підставі даного договору купівлі-продажу, [PERSON] було видано обмінний ордер на дану квартиру, а [PERSON] на квартиру Позивача за зустрічним позовом, яку в подальшому він приватизував разом із [PERSON]. Зазначений договір купівлі-продажу було надано до ЖБК «Ремонтник», проте із невідомих причин не було зареєстровано в БТІ м. Києва. Таким чином, квартира [ADDRESS] є особистою приватною власністю [PERSON]. Враховуючи вищевикладене, Позивач за зустрічним позовом просив: 1)визнати недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 06 лютого 2014 року до майна [PERSON], яка померла [INFO] видані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на 1\\8 частку квартири кожному; 2)визнати квартиру [ADDRESS] особистою приватною власністю [PERSON].; 3)визнати квартиру [ADDRESS] особистою приватною власністю [PERSON]. Розпорядженням Шевченківського районного суду м. Києва від 22.04.2015р. № 01-24-247 в зв'язку з припиненням повноважень судді [PERSON] проведено повторний автоматичний розподіл справи №761/28437/14-ц (а.с.58 т.2), за результатами якого головуючим суддею у справі визначено Маліновську В.М. (а.с.59 т.2), яка своєю ухвалою від 24.04.2015р. прийняла зазначену цивільну справу до свого провадження та призначила до розгляду у судовому засіданні (а.с.60 т.2). 05.08.2015р. до суду надійшла заява позивача за первісним позовом [PERSON] та третьої особи з самостійними вимогами [PERSON] про забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1\\2 квартири [ADDRESS] (а.с.128-129 т.2). Ухвалою суду від 06.08.2015р. заяву про забезпечення позову задоволено, накладено арешт на нерухоме майно, а саме - 1\\2 частину квартири [ADDRESS] (132-134 т.2). 14.09.2015р. до суду надійшла заява позивача за зустрічним позовом [PERSON]. про забезпечення зустрічного позову шляхом накладення арешту (а.с.159 т.2). Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 22.09.2015р. заяву [PERSON]. про забезпечення зустрічного позову - задоволено, накладено арешт на нерухоме майно, а саме: - 1\\8 частину квартири, яка знаходиться в буд. [ADDRESS], що належить на праві приватної власності [PERSON]; - - 1\\8 частину квартири, яка знаходиться в буд. [ADDRESS], що належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с.161-162 т.2). Третя особа за зустрічним позовом - Головне територіальне управління юстиції у м.Києві направила на адресу суду пояснення (а.с.176 т.2), в яких зазначило, що оскільки дії органів юстиції не оскаржуються та те, що визнання права власності є прерогативою суду, розгляд справи залишає на розсуд суду (а.с.176 т.2). 23.12.2015р. до суду надійшла спільна заява позивача за первісним позовом [PERSON] та третьої особи з самостійними вимогами [PERSON] про забезпечення позову (а.с.7-9 т.3). Ухвалою суду від 23.12.2015р. вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме: - нежиле приміщення № 1 (перше) (групи приміщень № 505), загальною площею 51,20 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належить відповідачу за первісним позовом [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу нежилого приміщення №1213 від 28.11.2008р., посвідченого приватним нотаріусом КМНО Горяйновою Т.К., зареєстрованого в реєстрі за №1898; - квартиру [ADDRESS] (загальна площа 90,40 кв.м.), яка належить відповідачу за первісним позовом [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності від 23.06.2009р., виданого на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення від 23.04.2009р. № 627-С/КІ (а.с.12-15 т.3). У судовому засіданні 03.06.2016р. за клопотанням представника позивача за первісним позовом [PERSON] та третьої особи з самостійними вимогами [PERSON], - [PERSON] до участі у справі в якості співвідповідача залучено неповнолітню [PERSON], законним представником якої є [PERSON] (а.с. 236-238 т.3). У цьому ж судового засіданні представником відповідача за первісним позовом [PERSON]., який є позивачем за зустрічним позовом - [PERSON] заявлено клопотання про призначення у справі будівельно-технічної експертизи для вирішення питання: - Яка дійсна ринкова вартість нежитлового приміщення № 1 (група приміщень № 99 в літері А), загальною площею 45,40 кв.м. в будинку [ADDRESS]? (а.с.233 т.3). Ухвалою суду від 03.06.2016р. у справі призначено судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам ТОВ «Незалежний Інститут Судових експертиз», на вирішення експерта поставити наступне запитання: - Яка дійсна ринкова вартість нежитлового приміщення № 1 (група приміщень № 99 в літері А), загальною площею 45,40 кв.м. в будинку [ADDRESS] станом на час відкриття спадщини - 17.11.2009р.? (а.с.239-241 т.3). На час проведення експертизи провадження у справі зупинено. 24.10.2016р. на адресу суду повернулися матеріали цивільної справи № 761/28437/14-ц з висновком експерта, складеного за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 8686 від 18.10.2016р., ухвалою суду від 25.10.2016р. відновлено провадження у справі та призначено до розгляду у судовому засіданні (а.с.48-49 т.4). В судовому засіданні 31.01.2017р. допитано свідків [PERSON] та [PERSON]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомив, що він добре знайомий з [PERSON] В 1999 році [PERSON] звернувся до нього з проханням позичити кошти на купівлю квартири [ADDRESS], яка знаходилась поруч з квартирою [ADDRESS], в якій проживав [PERSON] з сім'єю, оскільки грошей на купівлю вказаної квартири йому не вистачало та обіцяв повернути кошти одразу ж після продажу квартири [ADDRESS], яка належала [PERSON] Як вказав свідок, він позичив [PERSON] грошові кошти в сумі 8 000,00 грн. на купівлю квартири [ADDRESS], на підтвердження чого сторонами була складена розписка. У подальшому за згодою відповідача за первісним позовом він був зареєстрований в кв.[ADDRESS] з 30.08.1998 року, оскільки після розлучення з дружиною у нього не було житла і [PERSON] зареєстрував його в зазначеній квартирі. Після надання [PERSON] в позику грошових коштів на купівлю кв. [ADDRESS] за цією ж адресою, останній зареєстрував свідка в придбаній квартирі, як подальша гарантія повернення коштів. Зі слів [PERSON]. свідку відомо, що останній придбав квартиру [ADDRESS] за позичені кошти, проте особисто він при укладенні договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] присутній не був, чи передавав [PERSON] Продавцям саме ті кошти, які були позичені у свідка - не знає, чи придбавав [PERSON] у вказаний період часу інше майно свідку невідомо. У засіданні свідок оглянув примірник розписки, наданий йому для огляду представником [PERSON] та повідомив, що це саме та розписка і на ній є відмітка про повернення коштів. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила суду, що вона є сестрою колишньої власниці квартири [ADDRESS], після смерті якої спадщину оформили на племінницю [PERSON] та дочку свідка [PERSON] Після оформлення спадщини Спадкоємці вирішили продати квартиру [ADDRESS]. Добре знала [PERSON], як сусідку сестри, та в подальшому [PERSON]., відносини з зазначеними особами були дружні, сусідські. Коли Продавці квартири [ADDRESS] вирішили продати квартиру, фактично продажем займалась свідок, вона знала, що [PERSON] хоче придбати вказану квартиру та просив трохи зачекати поки продасть якусь свою квартиру, проте Продавцям треба були грошові кошти раніше і [PERSON] сказав, що позичить кошти, а потім віддасть. Гроші за продаж кв. [ADDRESS] передавав особисто [PERSON] у вказаній квартирі, що бачила свідок. В судовому засіданні представник Позивача за первісним позовом - [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, просив звернути увагу на те, що станом на листопад 2009 року курс долара США до гривні становив 7,99 грн./1 долар США, відтак 197 000,00 грн. становила близько 24 655 доларів США, тому оскільки курс долара США до гривні станом на час розгляду справи значно більший, то заявлена Позивачем за первісним позовом сума до компенсації за нежитлове приміщення № 1 (група приміщень № 99) (в літ.А) загальною площею 45,40 кв.м. в буд. [ADDRESS] повинна бути розрахована з урахуванням нинішнього курсу долара США по відношенню до гривні. Третя особа з самостійними вимогами - [PERSON]. позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Представник Відповідача за первісним позовом [PERSON]. - [PERSON] щодо задоволення первісного позову заперечила та просила задовольнити вимоги зустрічного позову. Головне територіальне управління юстиції у м.Києві в судове засідання свого представника не направило, в своїх поясненнях просило розглянути справу за відсутності представника Головного територіального управління юстиції у м.Києві, за наявними документами та доказами, враховуючи фактичні обставини справи та ухвалити рішення відповідно до діючого законодавства (а.с.176 т.2). Представник Першої Київської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, направив на адресу суду лист, в якому просив розглянути справи без представника нотаріальної контори та прийняти рішення згідно діючого законодавства (а.с.56 т.4). Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини та правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] у віці 50 років, про що 17.11.2009р. складено відповідний актовий запис № 20704, що підтверджується Свідоцтвом про смерть «Повторно» серія [NUMBER], виданим Відділом реєстрації смерті у м. Києві 07.02.2014р. (а.с.14,105 т.1), Свідоцтвом про смерть серія [NUMBER], виданим Відділом реєстрації смерті у м. Києві 17.11.2009р. (а.с.118 т.1).. З матеріалів справи вбачається, що дівоче прізвище померлої [PERSON] - «[PERSON]», що підтверджується Свідоцтвом про народження «Повторне» серії [NUMBER], виданим виконкомом Семенівської сільської ради Баришевського району 05.05.1993р. (а.с.144 т.1). 25.02.1978р. [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON], про що 25.02.1978р. Семенівською сільською радою Баришівського району зроблено запис за № 3, прізвище сторін після реєстрацію шлюбу: «[PERSON]», «[PERSON]», що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с.147 т.1). 25.03.1987р. [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON], про що 25.03.1987р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції м. Києва складено актовий запис № 477, прізвище сторін після реєстрації шлюбу: «[PERSON]», «[PERSON]», що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданим відділом РАЦС Мінського району м. Києва 25.03.1987р. (а.с.145 т.1). Вказаний шлюб було розірвано 27.12.1990р., актовий запис про розірвання шлюбу № 800 (а.с.8 т.1) 02.03.1991р. [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON], про що 02.03.1991р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції складено актовий запис за № 100, прізвище сторін після реєстрації шлюбу: «[PERSON]», «[PERSON]» (а.с.7 т.1), що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER](а.с.130 т.1, а.с.139 т.2). [PERSON], [INFO]., є сином [PERSON] від першого шлюбу з [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про народження «Повторно» серія [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві 04.02.2014р. (а.с.6,94 т.1), Свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Дніпровським РАЦС м. Києва 06.07.1979р. (а.с.146 т.1), витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00013425474 від 07.02.2014р. (а.с.7,95 т.1), витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00013417292 від 05.02.2014р. (а.с.8 т.1). [PERSON], [INFO], є дочкою [PERSON] від другого шлюбу з [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим відділом РАЦС Мінського РВК 13.06.1987р. (а.с.143,218 т.1), Свідоцтвом про шлюб «Повторне» серії [NUMBER], виданим Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м.Києві 25.09.2013р. (а.с.172,219 т.1). [PERSON], [INFO]., є дочкою [PERSON] від третього шлюбу з [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про народження серія [NUMBER], виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Радянського районного управління юстиції у м.Києві 05.09.2000р. (а.с.132 т.1). Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). За ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). Статтею 1226 ЦК України визначено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Згідно ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними (ч. 1 ст. 1278 ЦК України). Докази того, що за життя [PERSON] складала заповіт матеріали справи не містять, а отже спадкування здійснюється за законом. 24.03.2010р. до Першої київської державної нотаріальної контори звернувся [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після померлої дружини - [PERSON] (а.с.117 т.1), на підставі якої державним нотаріусом зареєстровано спадкову справу № 278/2010 щодо майна померлої [PERSON] (номер у спадковому реєстрі 49078382) (а.с.127 т.1). 14.05.2010р. до Першої київської державної нотаріальної контори звернувся [PERSON] від імені своєї малолітньої дочки [PERSON]. із заявою про прийняття спадщини після померлої матері - [PERSON] (а.с.139 т.1). 14.05.2010р. до Першої київської державної нотаріальної контори звернулись [PERSON].(син) та [PERSON].(дочка) із заявою про прийняття спадщини після померлої матері - [PERSON] (а.с.140 т.1). 28.01.2014р. державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори видано [PERSON] як чоловіку, що пережив дружину [PERSON] Свідоцтво про право власності на 1\\2 частку у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу: - квартири [ADDRESS], зареєстроване в реєстрі за № 2-87 (а.с.163 т.1, а.с. 87 т.2), та проведено державну реєстрацію права власності [PERSON]. на 1\\2 частину зазначеної квартири (а.с.176-177 т.1). 28.01.2014р. державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Кузьмич В.М. видано [PERSON] та [PERSON] Свідоцтва про право на спадщину за законом на 1\\4 частку спадщини кожному після померлої [PERSON], яке складається з 1\\2 частки квартири [ADDRESS], зареєстроване в реєстрі за № 2-89 та за № 2-91 відповідно (а.с.165-166, 167-168 т.1) та проведено державну реєстрацію права власності [PERSON]. та [PERSON]. на 1\\8 частку квартири [ADDRESS] окремо на кожного (а.с.176-177 т.1). 06.02.2014р. державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Кузьмич В.М. видано [PERSON]. та [PERSON] Свідоцтва про право на спадщину за законом на 1\\4 частку спадщини кожному після померлої [PERSON], яке складається з 1\\2 частки квартири [ADDRESS], зареєстроване в реєстрі за № 2-149 та за № 2-151 відповідно (а.с.9-10, 96,99-100,178, 180-182,220 т.1) та проведено державну реєстрацію права власності [PERSON] та [PERSON] на 1\\8 частку квартири [ADDRESS] окремо на кожного (а.с.10,97-98 т.1). 03.09.2014р., 19.02.2015р. [PERSON] звертався до Першої київської державної нотаріальної контори з заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [PERSON] на: 1\\8 частку квартири [ADDRESS] (а.с.196 т.1), 1\\8 частки нежитлового приміщення номер І (гр.прим. № 99) загальною площею 45,4 кв.м. в будинку [ADDRESS], 1\\8 частки гаражного боксу [NUMBER] в Обслуговуючому кооперативі «Автокооператив по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «БАКИНСЬКИЙ» Шевченківського району міста Києва», який розташований в [ADDRESS] (а.с.205 т.1). 19.02.2015р. [PERSON]. зверталась до Першої київської державної нотаріальної контори з заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [PERSON] на: 1\\8 частку квартири [ADDRESS] (а.с.206 т.1), 1\\8 частки нежитлового приміщення номер І (гр.прим. № 99) загальною площею 45,4 кв.м. в будинку [ADDRESS], 1\\8 частки гаражного боксу [NUMBER] в Обслуговуючому кооперативі «Автокооператив по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «БАКИНСЬКИЙ» Шевченківського району міста Києва», який розташований в [ADDRESS]. Постановами державного нотаріуса Першої київської державної нотаріальної контори Кузьмич В.М. від 03.09.2014р. та від 19.02.2015р. [PERSON] та [PERSON] відповідно відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1\\8 частку кожному квартири [ADDRESS], після померлої [INFO] [PERSON] у зв'язку з не визначенням частки померлої в праві власності на квартиру, яка була набута на ім'я чоловіка померлої [PERSON]. та ненаданням спадкоємцями правовстановлюючих документів на вказану квартиру (а.с.16, 106, 197, 210, 221 т.1). Постановами державного нотаріуса Першої київської державної нотаріальної контори Кузьмич В.М. від 19.02.2015р. [PERSON] та [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на: 1\\8 частку кожному нежитлового приміщення номер І (гр.прим. № 99) загальною площею 45,4 кв.м. в будинку [ADDRESS], та на 1/8 частку кожному гаражного боксу [NUMBER] в Обслуговуючому кооперативі «Автокооператив по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «БАКИНСЬКИЙ» Шевченківського району міста Києва», який розташований в [ADDRESS], після померлої [INFO] [PERSON] у зв'язку з невизначенням частки померлої в праві власності на нежитлове приміщення та гаражному боксі, які були набуті на ім'я чоловіка померлої [PERSON]. та ненаданням спадкоємцями правовстановлюючих документів на вказане нежитлове приміщення та гаражний бокс (а.с.207, 208, 209, 211, 222-223 т.1, 5-6 т.2); Постановами державного нотаріуса Першої київської державної нотаріальної контори Кузьмич В.М. від 06.01.2016р. [PERSON] та [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1\\8 частку кожному нежитлового приміщення № 1 (перше) (групи приміщень № 505) загальною площею 51,20 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та на 1\\8 частку кожному квартири [ADDRESS], та 1\\8 частку кожному гаражного боксу [NUMBER] в Гаражному автокооперативі «Сокіл-2» по [ADDRESS], та 1\\8 частку кожному автомобіля марки Skoda Superb B Classic 1.8 Т, випуску 2003 року, кузов № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], та 1\\8 частку кожному автомобіля марки Volkswagen Caddy Kombi, випуску 2001 року, кузов № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], після померлої [INFO] [PERSON] у зв'язку з невизначенням частки померлої в праві власності на нежитлове приміщення, квартиру, гаражний бокс та автомобілі, які були набуті на ім'я чоловіка померлої [PERSON]., ненаданням спадкоємцями правовстановлюючих документів на вказані об'єкти, та накладенням арешту на нежитлове приміщення та квартиру Шевченківським районним судом м.Києва ухвала від 23.12.2015р., номер запису про обтяження 12811159, 12810428 відповідно (а.с.77-86 т.3). Як свідчать матеріали справи арешт на зазначені вище квартиру по [ADDRESS] та на нежитлове приміщення по Печерському узвозу були накладені ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 23.12.2015р. у даній цивільній справі за заявою [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11-15 т.3). Судом встановлено, що [PERSON] була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] з 12.11.1988р. по [INFO], що підтверджується довідкою Житлово-будівельного кооперативу «Ремонтник» № 9 від 23.03.2010р. (а.с.134 т.1, а.с.88 т.2). Так, згідно наявного в матеріалах справи ордеру на жиле приміщення №12098 від 19.10.1988р. (обмінного), вбачається, що [PERSON] надано право на зайняття з сім'єю з 4 чоловік: [PERSON]., [PERSON]. (дружина), [PERSON]. (донька), [PERSON] (син дружини), жилове приміщення житловою площею 33,15 кв.м., що складається з 2 кімнат в квартирі за адресою: [ADDRESS] (а.с.141 т.2). Вказана квартира знаходиться в будинку Житлово-будівельного кооперативу «Ремонтник» (далі - ЖБК «Ремонтник»), що підтверджується всіма наявними в матеріалах справи довідками щодо сплати пайових внесків за цю квартиру. Весь пайовий внесок за квартиру №20 у сумі 6 506крб. було сплачено ще 17.10.1988р. [PERSON]. (квитанція від 17.10.1988р.- а.с.140 т.2), який був членом вказаного ЖБК і на цей час [PERSON] була його дружиною (а.с. 183-185 т.2, а.с.89 т.4). 27.12.1990р., як було встановлено судом вище, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. При цьому наявними в матеріалах справи довідками ЖБК «Ремонтник», в тому числі і тими, що надавались на запит суду з Київського БТІ, підтверджується, що [PERSON] була членом ЖБК з грудня 1990р. (а.с. 183 т.2, а.с.98-99 т.3, 207 т.3). З наявних у справі документів також вбачається, що за заявою [PERSON] від 12.12.1990р., в якій він просив перевести ордер на жиле приміщення №120098 від 19.10.88р. і пайовий внесок під №607 636 на суму 6 506 на [PERSON]., та заяви останньої від 15.12.1990р., в якій вона у зв'язку з переведенням на неї паю і квартири просила прийняти її в члени ЖБК «Ремонтник» (а.с.184-185 т.2), рішенням членів ЖБК, оформленим протоколом №25 від 18.12.1990р. надано згоду [PERSON] на перевід паю на [PERSON]. та останню прийнято в члені ЖБК (а.с.182 т.2). 02.03.1991р., як вже було встановлено судом, [PERSON]. зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на «[PERSON]». Разом з тим, щодо реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] (а.с. 99, 108, 225 т.3) на момент смерті [PERSON] ([INFO]) судом встановлено наступне. На вимогу Першої Київської державної нотаріальної контори (а.с.135 т.1) на підставі довідки, виданої ЖБК «Ремонтник» м.Києва 24.12.1992р. за № 14/147, дублікат якої виданий 25.03.2010р. за №3 (а.с.150 т.1, а.с.99 т.3), Київським міським БТІ зареєстровано квартиру [ADDRESS] на праві власності за [PERSON], реєстраційне посвідчення записано в реєстрову книгу № 8-91 за реєстровим №71/30516 від 02.04.2010р. (а.с.151 т.1), що також підтверджується Інформаційною довідкою Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна КВ-2014 № 46593 від 15.01.2014р. (а.с.152 т.1, а.с.178 т.2), Довідкою від 05.02.2016р. № 1345 (И-2016) (а.с.98 т.3). Разом з тим, в матеріалах справи є копія реєстраційного посвідчення Київського міського БТІ, згідно якого квартира [ADDRESS] ЖБК «Ремонтник» зареєстрована за [PERSON] на підставі довідки ЖБК «Ремонтник» № 14/147 від 24.12.1992р., записано в реєстрову книгу № 8 за реєстровим №71/30516 21.04.1993р. (а.с.208 т.3). Згідно листа Київського міського БТІ від 25.04.2016р. № 5281 (И-2016) встановлено, що згідно з даними цього БТІ первинна реєстрація права власності на кв.[ADDRESS] проведена 21.04.1993р. та зареєстровано за [PERSON] на підставі довідки ЖБК «Ремонтник» № 14/147 від 24.12.1992р., дублікат якої виданий 25.03.2010р. №3 та зареєстрований в БТІ 02.04.2010р. (а.с.225 т.3) Згідно дубліката довідки Житлово-будівельного кооперативу «Ремонтник» № 14/147 від 24.12.1992р. встановлено, що сума паєнакопичення на двокімнатну квартиру [ADDRESS], складає 6 506 крб. На підставі рішення виконавчого комітету Київської міської ради Народних депутатів від 26.04.1991р. № 225 [PERSON] є членом ЖБК «Ремонтник» у 27.12.1990р. № 92/4-90. Дублікат довідки виданий 25.03.2010р. за № 3 (а.с.150 т.1, а.с.99 т.3). При цьому, в матеріалах справи міститься Дублікат Довідки ЖБК «Ремонтник» № 14/147 від 24.12.1992р. з якого вбачається, що [PERSON] є членом ЖБК «Ремонтник» на підставі рішення виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 27.12.1990р. № 92/4-90, суму пайового внеску 6 506 крб. було внесено в жовтні 1988 році [PERSON]. чоловіком [PERSON], з яким вона була зареєстрована в 1987 році (а.с.86,183 т.2), що також підтверджується Квитанцією від 17.10.1988р. (а.с.140 т.2). З Довідки ЖБК «Ремонтник» від 24.12.1992р. вбачається, що [PERSON] є власником виплаченої в грудні 1990р. кооперативної квартири [ADDRESS], сума повного накоплення становить 6 506 руб. (а.с.207 т.3). Відповідно до п.5-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 18.09.1987р. «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» судам слід мати на увазі, що згідно із ст.15 Закону України "Про власність" ( 697-12 ) член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд - продавати, заповідати, обмінювати, в тому числі на інше жиле приміщення у будинку державного або громадського житлового фонду чи іншого ЖБК, на жилий будинок (частину будинку), що належить громадянину на праві власності і вчиняти відносно неї інші угоди, що не заборонені законом. Виходячи з цього, особа, якій відчужена членом ЖБК квартира, має переважне право на вступ до цього кооперативу. Згідно відповіді ЖБК «Ремонтник» № 7 від 05.08.2015р. на адвокатський запит [PERSON] від 03.08.2015р. встановлено, що в книзі протоколів, яка велася з 1989р. Головою правління ЖБК «Ремонтник» Лахно Василем Васильовичем протоколом № 25 від 18.12.1990р. були проведені збори уповноважених членів ЖБК «Ремонтник», в якому йшлося про розгляд заяви члена ЖБК «Ремонтник» [PERSON] про передачу паю та квартири [ADDRESS] на ім'я його дружини [PERSON] (згодом [PERSON]) та прийнятті її в члени ЖБК «Ремонтник». Збори дали згоду про задоволення заяви [PERSON] та прийнятті в члени ЖБК «Ремонтник» [PERSON] (а.с.181 т.2), що також підтверджується протоколом № 25 зборів уповноважених членів ЖБК «Ремонтник» від 18.12.1990р. (а.с.182 т.2), заявою [PERSON] від 12.12.1990р. про переведення ордеру на жиле приміщення № 12098 від 19.10.1988р. та пайовий внесок під № 607636 на суму 6 506 крб на [PERSON]. (а.с.184 т.2), заявою [PERSON] від 15.12.1990р. про прийняття в члени ЖБК «Ремонтник» в зв'язку з переводом паю та квартири на її ім'я (а.с.185 т.2). Так, з вищевикладеного вбачається, що [PERSON]. в період шлюбу з [PERSON] (за час шлюбу прізвище дружини визначено як «[PERSON]») 17.10.1988р. виплатив в повному обсязі пайовий внесок в сумі 6 506 крб за квартиру [ADDRESS], та в подальшому передав свою частину сплаченого паю та фактично вказану квартиру на користь дружини - [PERSON], яка в зв'язку з цим була прийнята в члени ЖБК «Ремонтник». Таким чином, виходячи з протоколу № 25 зборів уповноважених членів ЖБК «Ремонтник» від 18.12.1990р., згідно якого збори дали згоду про задоволення заяви [PERSON] про передачу паю та квартири на користь дружини та прийнятті останньої в члени ЖБК «Ремонтник», з 19.12.1990р. власником паєнакопичення за квартиру [ADDRESS] була одноособово [PERSON]., яка фактично стала власником і квартири. Як зазначив [PERSON] у Зустрічній позовній заяві, після реєстрації ним 02.03.1991р. шлюбу з [PERSON] для врегулювання житлового питання у 1991 році між ним та [PERSON]. - колишнім чоловіком [PERSON], який продовжував проживати в кв. [ADDRESS], було вчинено обмін квартирами і за згодою [PERSON] відповідно до норм діючого на той час ЦК УРСР 05.06.1991р. було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], за яким [PERSON] особисто придбав спірну квартиру за 7 000 руб. На підставі даного договору купівлі-продажу, як стверджує [PERSON], йому було видано обмінний ордер на кв.[ADDRESS], а [PERSON] на квартиру, якою до цього користувався він ([PERSON]) - [ADDRESS], яку в подальшому [PERSON]. приватизував разом із [PERSON]. Разом з тим, така позиція [PERSON] не підтверджується матеріалами справи. Так, в обмінному ордері від 05.06.1991р. жодним чином не вказано, що його видано на підставі договору купівлі-продажу, а вказано, що [PERSON] з сім'ю 4 особи ([PERSON], [PERSON]. -дружина, [PERSON] - син дружини, [PERSON]. - дочка дружини) надається право заняття в порядку обміну жилого приміщення квартири [ADDRESS]. Судом встановлено, що згідно дозволу відомства від 29.05.1991р. № 552 на підставі заяви [PERSON]. від 22.05.1991р. (а.с.143 т.2) та заяви [PERSON] від 22.05.1991р. (а.с.144 т.2), [PERSON], який проживає в окремій однокімнатній квартирі [ADDRESS], дозволено провести обмін жилої площі, яку він займає, з [PERSON]., який проживає в окремій двокімнатній квартирі [ADDRESS], при умові поселення не більше 1 чоловіка (а.с.142 т.2), в зв'язку з чим [PERSON] видано Ордер на жиле приміщення № 1314 (обмінний) від 05.06.1991р. на право зайняття в порядку обміну жилого приміщення житловою площею 33,15 кв.м., що складається з 2 кімнат в квартирі за адресою [ADDRESS] (а.с.141 т.2). Відповідно до ст. 309 ЦК УРСР наймач жилого приміщення має право обміняти приміщення, яке він займає, на приміщення, що займає інший наймач, з взаємною передачею прав і обов'язків за договорами найму. Обмін жилих приміщень у будинках державних, кооперативних і громадських організацій, а також у будинках, що належать громадянам на праві особистої власності, допускається лише за згодою наймодавця. Відмова в оформленні обміну жилого приміщення в будинках місцевих Рад депутатів трудящих, а також відмова в згоді на обмін приміщення в будинках державних, кооперативних або громадських організацій може бути оспорена наймачем в судовому порядку. Для обміну жилого приміщення потрібна письмова згода повнолітніх членів сім'ї наймача, що проживають з ним, у тому числі і тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на жилу площу (статті 289 і 292 цього Кодексу). Для обміну суміжних кімнат, зв'язаних загальним входом, або хоча б однієї з них потрібна письмова згода всіх наймачів, що проживають в них, і повнолітніх членів їх сімей. Порядок обміну жилих приміщень встановлюється Міністерством комунального господарства Української РСР (ст. 311 ЦК УРСР). Так, Порядок обміну жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду і фонду житлово-будівельних кооперативів визначався Правилами обміну жилих приміщень в Українській РСР, затвердженими постановою Ради Міністрів УРСР від 31.01.1986р. № 31 (далі - Порядок). Відповідно до п.п.4, 5 Порядку предметом обміну може бути: окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї або кількох кімнат, одноквартирний жилий будинок, на які укладено договір найму або які перебувають у користуванні члена житлово-будівельного кооперативу; частина жилого приміщення, що припадає на долю наймача (члена житлово-будівельного кооперативу) або члена його сім'ї, в тому числі суміжна кімната або частина кімнати. Обмін жилими приміщеннями може відбутися між громадянами, які проживають в одному або різних жилих будинках, розташованих як у даному, так і в різних населених пунктах. Обмін жилими приміщеннями провадиться без обмеження кількості учасників, крім випадків обміну частини жилого приміщення, при якому згода про обмін може бути тільки двосторонньою. Наймач (член житлово-будівельного кооперативу) або член його сім'ї вправі в установленому цими Правилами порядку провести обмін частини жилої площі, що припадає на його долю, з наймачем іншого жилого приміщення або з членом житлово-будівельного кооперативу за умови, що в'їжджаючий у порядку обміну вселяється як член сім'ї тих, що залишилися проживати в цьому приміщенні. Як члени сім'ї можуть вселятися: дружина, діти, батьки, дід, баба, онуки, рідні брати і сестри. Обмін частини одного жилого приміщення на частину іншого жилого приміщення не допускається (п.6 Порядку). Згода про обмін жилими приміщеннями набирає чинності з моменту одержання ордерів (додаток N 2), які видаються виконавчими комітетами міських, районних у місті, селищних, сільських Рад народних депутатів за місцем оформлення обміну жилими приміщеннями (п. 13 Порядку). Як зазначалось вище, на момент оформлення обміну житловими площами (травень-червень 1991р.) [PERSON] вже був чоловіком [PERSON] (реєстрація шлюбу 02.03.1991р.) Таким чином, виходячи з норм чинного законодавства, що діяло станом на момент обміну, суд дійшов висновку, що [PERSON] в порядку обміну житловими площами з [PERSON]. отримав дозвіл на право користування квартирою [ADDRESS] в обмін на таке право [PERSON], який взамін отримав дозвіл на користування квартирою [ADDRESS]. При цьому суд вважає, що право власності на відповідні квартири а ні у [PERSON]., а ні у [PERSON] не виникло, що також підтверджується тим, що право власності [PERSON] на кв. [ADDRESS] було зареєстровано лише в результаті приватизації вказаної квартири згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», що підтверджується Свідоцтвом на право власності на житло від 01.11.1995р., виданим Трест Київміськбуд-2 згідно з розпорядженням (наказом) від 01.11.1995р. № 339 (а.с.145 т.2), зареєстрованим БТІ м. Києва і записаним в реєстрову книгу за № 6463 21.11.1995р. Отже, дослідженими матеріалами справи підтвердженням того, що [PERSON], як новий чоловік [PERSON] вселився в квартиру [ADDRESS] (житлова площа 33,15кв.м.) як член її сім'ї, а [PERSON]. як колишній чоловік та колишній член сім'ї виселився із вказаної квартири в квартиру [ADDRESS] (житлова площа 16,24кв.м.), якою до цього користувався [PERSON], саме в порядку обміну житлових площ, які займали ці особи. При цьому щодо посилань Позивача за зустрічним позовом про виникнення в нього права власності на вказану вище квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 05.06.1991р., то суд приходить до наступного. Так, в матеріалах справи наявна копія договору від 05.06.1991р., посвідченого державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Архаровою А.О. та зареєстрованого в реєстрі за № 2с-1068 (а.с.138,87 т.4 т.2), згідно якого [PERSON] продав [PERSON] за 7000 руб., належну йому на праві приватної власності квартиру, яка знаходиться в [ADDRESS] на підставі довідки ЖБК «Ремонтник» Печерського району м. Києва № 4/38 від 04.06.1991р. (а.с.89 т.4), що також підтверджується витягом з реєстру № 2-с-1 для реєстрації нотаріальних дій (а.с.207-208 т.2, а с.107-108 т.3). З копії вказаного договору вбачається, що [PERSON]. надала свою згоду на продаж її колишнім чоловіком набутої в період знаходження в зареєстрованому шлюбі квартири в [ADDRESS] [PERSON] Закон Української РСР "Про власність" ( 697-12 ) було введено в дію з 15 квітня 1991 року, а згідно ч.1 ст.15 цього Закону член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім'ю України ( с.16 Закону). Відповідно до ст.224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. За ст. 225 ЦК УРСР право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. Якщо продавець майна не є його власником, покупець набуває права власності лише в тих випадках, коли згідно з статтею 145 цього Кодексу власник не вправі витребувати від нього майно. Статтею 227 ЦК УРСР передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Як встановлено в судовому засіданні, державну реєстрацію договору від 05.06.1991р., посвідченого державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Архаровою А.О. та зареєстрованого в реєстрі за № 2с-1068 всупереч ст. 227 ЦК УРСР проведено не було, що не заперечувалось [PERSON] З огляду на те, що факт членства [PERSON] в ЖБК «Ремонтник» саме з грудня 1990р. підтверджується всіма довідками, наявними в матеріалах справи (а.с.150 т.1, а.с. 183 т.2, а.с. 99 т.3, а.с. 202-203 т.3), суд приходить до висновку, що право продажу квартири [ADDRESS] станом на 05.06.1991р. мала тільки [PERSON], оскільки [PERSON]. на дату укладення договору від 05.06.1991р., посвідченого державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Архаровою А.О. та зареєстрованого в реєстрі за № 2с-1068, вже не був власником паєнакопичення на відповідну квартиру в зв'язку з її передачею на користь [PERSON] Враховуючи вищевикладене, оскільки, як встановлено судом, сума паєнакопичення на квартиру [ADDRESS] в розмірі 6 506 крб була сплачена в повному обсязі [PERSON] 17.10.1988р. та в подальшому 18.12.1990р. переведена на ім'я дружини - [PERSON], яка у зв'язку з цим була прийнята в члени ЖБК «Ремонтник», суд дійшов висновку, що саме [PERSON]. була власником вказаної квартири та відповідно до ст.4 Закону УРСР «Про власність» (який введено в дію з 15.04.1991р. Постановою Верховної Ради УРСР від 26.03.1991 № 885-XII) на свій розсуд мала право, зокрема, розпоряджатися належним їй майном. Таким чином, судом встановлено, що право приватної власності на квартиру [ADDRESS] виникло у [PERSON] з грудня 1990р. до реєстрації шлюбу з [PERSON](02.03.1991р.), який в порядку обміну на підставі обмінного ордеру від 05.06.1991р. набув лише права проживання та користування вказаною квартирою, в зв'язку з чим квартира [ADDRESS] не є спільною сумісною власністю [PERSON]. та [PERSON] як майно, набуте подружжям за час шлюбу, а виходячи з положень ст.22, 24 Кодексу про шлюб та сім'ю України є особистою власністю [PERSON] У зв'язку з цим Свідоцтво про право власності, видане 28.01.2014р. державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Кузьмич В.М. [PERSON] на 1\\2 частку квартири [ADDRESS] як на частку у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу, зареєстроване в реєстрі за № 2-87, - підлягає визнанню недійсним, з одночасним розподілом цієї 1\\2 частки зазначеної квартири між всіма спадкоємцями, що прийняли спадщину після померлої [PERSON], шляхом визнання права власності за [PERSON], [PERSON]., [PERSON]. та [PERSON] по 1\\8 частці за кожним вище вказаної квартири [ADDRESS] в порядку спадкування після померлої [PERSON] З урахуванням вже отриманих кожним із спадкоємців Свідоцтв про право власності на 1\\8 частку квартири [ADDRESS], та розподілом між ними судом ще 1/2 частки, право на яку було раніше зареєстровано за [PERSON], у сукупності право власності кожного зі спадкоємців: [PERSON]., [PERSON]., [PERSON], [PERSON] становить по 1\\4 частину вказаної квартири. Щодо квартири [ADDRESS], суд виходить з наступного. Як зазначив Відповідач за первісним позовом, квартира [ADDRESS] була ним придбана за особисті кошти, які були ним позичені у [PERSON] та в подальшому повернуті після продажу двокімнатної квартири [ADDRESS], що належала [PERSON] на праві приватної власності. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] зареєстрована на праві власності за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 01.03.1999р., укладеного між [PERSON] (Покупець) та [PERSON], [PERSON] (Продавці), посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Вашагашвілі Д.Д. та зареєстрованого в реєстрі за № 537, згідно якого продаж вказаної квартири було вчинено за 7 909,00 грн., зареєстровано 04.03.1999р. в Київському міському бюро технічної інвентаризації та записано в реєстрову книгу під № 71/30516 (а.с.44,179 т.2, а.с.100 т.3), що також підтверджується Інформаційною довідкою Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна КВ-2014 № 72173 від 20.08.2014р. (а.с.13,45,102,195 т.1, а.с.178 т.2, а.с.98 т.3). Згідно розписки від 26.02.1999р. [PERSON] взяв в борг у [PERSON] гроші в розмірі 8 000,00 грн. на купівлю квартири [ADDRESS], із встановленням зобов'язання [PERSON]. повернути кошти в повному обсязі не пізніше ніж через три місяці після продажу власної квартири № 1 (а.с.47 т.2). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] на праві приватної власності належала кв. [ADDRESS] на підставі Договору міни квартири на житловий будинок від 07.03.1996р., посвідченого державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Козярик Н.С. та зареєстрованого в реєстрі за № 23-849, згідно якого [PERSON] поміняв, належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS], в житлово-будівельному кооперативі «Ремонтник» відповідно до довідки за № 4/92 житлово-будівельного кооперативу «Ремонтник» Печерського району м. Києва 21.02.1996р. та реєстраційного посвідчення, виданого Київським міським бюро технічної інвентаризації 01.03.1996р. та зареєстрованого під № 71/30516, на належний [PERSON] на праві власності житловий будинок, який знаходиться в [ADDRESS] відповідно до договору дарування, посвідченого Коропською державною нотаріальною конторою Чернігівської області 29.08.1995р. по реєстру № 965 та зареєстрованого в Н_Сіверському міжміському бюро технічної інвентаризації та облкомунуправління 29.08.1995р. під № 40 (а.с.45 т.2). [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 16.04.1999р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шандибою Л.І. та зареєстрованого в реєстрі за № 2616, продав, а [PERSON] та [PERSON] купили в рівних частках квартиру [ADDRESS]. Продаж зазначеної квартири вчинено за 10 000,00 грн., які Продавець одержав від Покупців під час підписання цього Договору (а.с.46 т.2). З розписки [PERSON]. від 26.02.1999р. вбачається, що в день продажу квартири [ADDRESS], що належала Відповідачу за первісним позовом на праві приватної власності - 16.04.1999р. [PERSON] отримав від [PERSON]. грошові кошти в сумі 8000,00 грн., про що свідчить власноручний підпис [PERSON] (а.с. 47 т.2). В судовому засіданні свідок [PERSON] оглянув оригінал розписки [PERSON]., наданий йому представником відповідача за первісним позовом - [PERSON] та підтвердив, що це розписка за якою він позичав кошти [PERSON], повернення в повному обсязі яких свідок засвідчив своїм підписом у вказаній розписці. Доказів того, що у проміжок часу, зокрема: лютий-квітень 1999р. [PERSON] чи його дружина придбавали інше рухоме чи нерухоме майно, чи вкладали грошові кошти матеріали справи не містять. Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном (ст. 24 КпШС України). За ст. 25 КпШС України якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя. Вказані норми законодавства, що діяло на момент виникнення спірних правовідносин, узгоджуються з нормами чинного законодавства, зокрема ст. 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України), якою визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям. Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд України в своїй постанові від 25.11.2015р. у справі № 6-2333цс15. Так, дослідивши та надавши оцінку доказам, що містяться в матеріалах справи, зокрема договору купівлі-продажу від 16.04.1999р. належної [PERSON] на праві особистої приватної власності квартири [ADDRESS], гроші від продажу якої були спрямовані на погашення позики перед [PERSON] в сумі 8 000,00 грн., які, як встановлено з показів свідків і пояснень [PERSON]., були позичені ним на купівлю квартири [ADDRESS], розписку [PERSON]. від 26.02.1999р. на підтвердження цього факту та свідчення [PERSON], [PERSON]., а також відсутність доказів про істотне збільшення вартості спірної квартири внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, суд дійшов висновку, що квартира [ADDRESS] була придбана за особисті кошти [PERSON]., відтак є його особистою приватною власністю та не входить до складу спадщини після померлої [PERSON], відтак вимоги [PERSON] та [PERSON] в цій частині задоволенню не підлягають. Серед іншого, судом встановлено, що за час шлюбу з [PERSON] на ім'я Відповідача за первісним позовом за спільні кошти подружжя було придбано: 1) нежиле приміщення № І (група приміщень № 99) (в літ.А) загальною площею 45,40 кв.м. в буд. [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Матвеєвою О.В. від 28.07.2005р., № 531, що також підтверджується Інформаційною довідкою Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна НЖ-2014 № 7258 від 27.08.2014р. (а.с.46, 103,203 т.1); 2) нежиле приміщення № 1 (групи приміщень № 505), загальною площею 51,20 кв.м., у будинку за адресою: [ADDRESS], що підтверджується Договором № 1213 купівлі-продажу нежилого приміщення від 28.11.2008р, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горяйновою Т.К. та зареєстрованого в реєстрі за № 1898 (а.с.218-220 т.2, а.с.101103 т.3) та Актом № 1009 передачі нежилого приміщення, вбудованого у жилий будинок за адресою: [ADDRESS] від 21.01.2009р. (а.с.104 т.3), що також підтверджується Довідкою Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 05.02.2016р. № 1345 (И-2016) (а.с.98 т.3); 3) автомобіль Skoda Superb Classic 1.8 T, 2003 р.в., кузов № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] на підставі Біржової угоди купівлі-продажу від 06.08.2007р. за реєстраційним № 28-257/07, який набув чинності 20.08.2007р. (а.с.221 т.2), який був зареєстрований 21.08.2007р. на ім'я [PERSON]., що підтверджується дублікатом Свідоцтва [NUMBER] (а.с.28 т.3) - Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с.27 т.3); 4) автомобіль Volkswagen Caddy, 2001 р.в., номер кузову: [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], який був зареєстрований 10.03.2007р. на ім'я [PERSON]., що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с.29 т.3). Так, оскільки вищезазначене майно було придбано в період зареєстрованого шлюбу між [PERSON] та [PERSON], суд дійшов висновку, що вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя, де частки кожного з подружжя є рівними. Відтак до складу спадщини після померлої [PERSON] увійшла 1\\2 частка вище переліченого майна, частка якого належить кожному із спадкоємців з моменту відкриття спадщини. Доказів зворотного сторонами суду не надано та в судовому засіданні не здобуто. Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що за загальними правилами частини другої статті 372 ЦК при поділі майна, що є у спільній сумісній власності, за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. Розглядаючи спори, пов'язані зі спадкуванням частки в праві спільної сумісної власності, необхідно звертати увагу на те, що згідно зі статтею 368 ЦК ( 435-15 ) спільною сумісною власністю є не лише майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом, а й майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Частиною 5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні, 30 вересня 2014 року без згоди спадкоємців на підставі договору купівлі-продажу нежилого приміщення, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою Л.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 7123, [PERSON] передав нежиле приміщення № І (група приміщень № 99) (в літ.А) загальною площею 45,40 кв.м. в буд. [ADDRESS] у власність [PERSON] за 260 000,00 грн. (а.с.29-30 т.2). Окрім того, в судовому засіданні встановлено, що після смерті [PERSON] Відповідач за первісним позовом відчужив також і придбані в період шлюбу автомобілі, що не заперечувалось ним в судовому засіданні. Так, на підставі довідки-рахунку серія ВІА № 488403, виданої 24.05.2014р. ТОВ «Авто-Айленд» автомобіль Skoda SuperbB, кузов № [NUMBER] було продано [PERSON] за 120 000,00 грн. (а.с.231 т.3), а на підставі довідки-рахунку серія ААВ № 448760, виданої 20.06.2013р. ТОВ «Авто-Айленд» автомобіль Volkswagen Caddy, номер кузову: [NUMBER] було продано [PERSON] за 42 120,00 грн. (а.с.232 т.3). Таким чином, оскільки Відповідачем за первісним позовом всупереч інтересам [PERSON] та [PERSON] як спадкоємців [PERSON] та без їх згоди, було здійснено відчуження зазначеного майна, 1\\2 частка якого увійшла до складу спадщини після померлої [PERSON], суд дійшов висновку, що для захисту прав спадкоємців [PERSON] має сплатити компенсацію [PERSON] та [PERSON] вартості 1\\8 частки на вказане майно, яка б належала їм в порядку спадкування після померлої матері - [PERSON] Згідно Звіту № К160310 про незалежну оцінку вартості нежилого приміщення загальною площею 45,40 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS], нежиле приміщення № 1 (один) (групи приміщень 99) (в літ. А), складеного Приватним підприємством «Приват-Інвеста» 10.03.2016р., ринкова вартість вказаного нежитлового приміщення станом на 10.03.2016р. з врахуванням ПДВ складає 764 462,00 грн. (а.с.144-180 т.3). Водночас, відповідно до Висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 18.10.2016р. № 8686, складеного ТОВ «Незалежний інститут судових експертиз» визначено, що ринкова вартість нежитлового приміщення № 1 (група приміщень № 99 в літері А), загальною площею 45,40 кв.м. в будинку [ADDRESS] станом на час відкриття спадщини - [INFO] складала 197 000,00 грн. (а.с.24-46 т.4). Оскільки, як вказувалось вище відповідно до ст. 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцеві з час відкриття спадщини, суд дійшов висновку, що визначення ринкової вартості спадкового майна слід проводити саме на час відкриття спадщини - день смерті спадкодавця, тому Звіт № К160310 про незалежну оцінку вартості нежилого приміщення загальною площею 45,40 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS], нежиле приміщення № 1 (один) (групи приміщень 99) (в літ. А), складеного Приватним підприємством «Приват-Інвеста» 10.03.2016р., суд не приймає до уваги. Водночас, в судовому засіданні представник Позивача за первісним позовом - [PERSON] просив звернути увагу на те, що станом на листопад 2009 року курс долара США до гривні становив 7,99 грн./1 долар США, відтак 197 000,00 грн. становила близько 24 655 доларів США. Оскільки курс долара США до гривні станом на час розгляду справи значно більший, то заявлена Позивачем за первісним позовом сума до компенсації за нежитлове приміщення № 1 (група приміщень № 99) (в літ.А) загальною площею 45,40 кв.м. в буд. [ADDRESS] повинна бути розрахована з урахуванням нинішнього курсу долара США по відношенню до гривні. У висновку від 18.10.2016р. № 8686 зазначено, що станом на [INFO] курс НБУ складає: 799,3300 грн. / 100 доларів США, в той час як курс НБУ станом на день розгляду справи 31.01.2017р. становить 2707,9535 грн. / 100 доларів США. Таким чином, суд вважає, що заявлена [PERSON] та [PERSON] сума компенсації вартості 1\\8 частини нежилого приміщення № 1 (група приміщень № 99) (в літ.А) загальною площею 45,40 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS], має бути визначена з врахуванням коливання курсу долара США. При розрахунку компенсації вартості 1\\8 частини нежилого приміщення № 1 (група приміщень № 99) (в літ.А) загальною площею 45,40 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS], суд виходить з наступного. Згідно Висновку експерта від 18.10.2016р. № 8686, визначено, що ринкова вартість вказаного нежитлового приміщення станом на час відкриття спадщини - [INFO] складала 197 000,00 грн., що в еквіваленті з урахуванням курсу НБУ станом на [INFO] (799,3300 грн./100 доларів США) становить 24 655,81 доларів США (197 000,00 грн./7,99 грн.), що в гривневому еквіваленті станом на 31.01.2017р. (курс НБУ 2707,9535 грн. /100 доларів США) становить 667 432,78 грн. (24 655,81*27,07). До складу спадщини після померлої [PERSON] увійшла 1\\2 частина вказаного нежитлового приміщення, вартість якої з урахуванням висновку експерта від 18.10.2016р. № 8686 становить 98 500,00 грн. (197 000,00 грн./2), що з урахуванням зміни курсу НБУ по відношенню гривні до долара США станом на 31.01.2017р. становить 333 716,38 грн. (667 432,78 грн./2). Таким чином, на кожного із чотирьох спадкоємців [PERSON] припадає по 1\\8 частини вартості відповідного нежитлового приміщення - 24 625,00 грн. (98500,00 грн./4), що в еквіваленті з урахуванням курсу НБУ станом на [INFO] (799,3300 грн./100 доларів США) становить 3 082,00 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на 31.01.2017р. (курс НБУ 2707,9535 грн. /100 доларів США) становить 83 429,74 грн. (3082,00*27,07). Отже, вартість 1\\8 частини нежилого приміщення № 1 (група приміщень № 99) (в літ.А) загальною площею 45,40 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS], з урахуванням коливання курсу долара США до національної валюти України - гривні станом на 31.01.2017р. вцілому відповідає сумі - 83 429,74 грн., що підлягає стягненню з [PERSON]. на користь [PERSON], та з [PERSON]. на користь [PERSON] Водночас, згідно цінової довідки ПП «Приват-інвест» визначено, що орієнтовна ринкова вартість автомобіля Skoda Superb 1.8i Turbo (3U) Classic 5MT, 2003р.в., реєстраційний номер [NUMBER], чорного кольору з орієнтовним пробігом 190 000 км згідно даних «Бюлетня автотоварознавця» Випуск № 87 станом на 11.03.2016р. складає 201 349,00 грн. (а.с.181-192 т.3), орієнтовна ринкова вартість автомобіля Volkswagen Caddy 1.4i 16V (9K/9U) Kombi Life 5MT, 2001р.в., реєстраційний номер [NUMBER], з орієнтовним пробігом 235000км згідно даних «Бюлетня автотоварознавця» Випуск № 87 станом на 11.03.2016р. складає 92 572,00 грн. (а.с.193-204 т.3). Таким чином, вартість 1\\8 частки кожного з автомобілів, що підлягає компенсації [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] окремо, становить: 1) 1\\8 частина автомобіля Skoda SuperbB, кузов № [NUMBER] - 25 168,62 грн. (201349,00 грн./2 = 100 674,50 грн. / 4 = 25 168,62 грн.); 2) 1\\8 частина автомобіля Volkswagen Caddy, номер кузову: [NUMBER] - 11 571,50 грн. (92 572,00 грн./2 = 46 386,00 грн. /4 = 11 571,50 грн., а всього розмір компенсації вартості 1\\8 частки обох автомобілів на користь [PERSON] та [PERSON] окремо один від одного становить 36 740,12 грн., що підлягає стягненню з [PERSON]. Клопотань про призначення судової експертизи для визначення вартості 1/8 частин вказаних автомобілів сторонами у судовому засіданні не заявлялось. Щодо нежилого приміщення № 1 (групи приміщень № 505), загальною площею 51,20 кв.м., у будинку за адресою: [ADDRESS], суд дійшов висновку, що, оскільки, як встановлено судом, вказане нежиле приміщення придбано [PERSON] в період шлюбу з [PERSON] та станом на час розгляду справи перебуває у власності Відповідача за первісним позовом, відтак 1\\2 частини вказаного нежилого приміщення як спільного сумісного майна подружжя входить до складу спадщини після померлої [PERSON] За таких обставин позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] в частині визнання за кожним з них права власності на 1\\8 частину зазначеного нежилого приміщення підлягають задоволенню. При цьому Відповідач за первісним позовом, який є Позивач за зустрічним позовом - [PERSON], який є законним представником неповнолітньої [PERSON]., не позбавлений права отримати Свідоцтво про право на спадщину за законом на належні відповідно йому та неповнолітній дочці по 1/8 частці на кожного шляхом надання нотаріусу правовстановлюючого документу на зазначене вище приміщення. Щодо позовних вимог [PERSON] та [PERSON] в частині визнання за кожним права власності на 1\\8 частку гаражного боксу [NUMBER] в Обслуговуючому кооперативі «Автокооператив по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «БАКИНСЬКИЙ», розташованого за адресою [ADDRESS], та гаражного боксу [NUMBER] в Гаражному автокооперативі «Сокіл-2» по [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] матері [PERSON], суд виходить з наступного. Пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що у разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому, входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди. Згідно листа Обслуговуючого кооперативу «Автокооператив по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Бакинський» Шевченківського району м. Києва» № 1 від 18.08.2014р. (а.с.47,104, 202 т.1), № 1 від 04.03.2015р. (а.с.3 т.2) та № 1 від 04.02.2015р. (а.с.186 т.2) встановлено, що [PERSON] з 04.07.2007р. є членом вказаного кооперативу та з 04.07.2007р. як член кооперативу отримав в користування гаражний бокс [NUMBER]. Згідно Довідки Гаражного кооперативу «Сокіл-2» від 06.02.2015р. № 333/2079 встановлено, що [PERSON] є власником гаражного боксу [NUMBER] у ГАК «Сокіл-2» по [ADDRESS]. [PERSON] є членом ГАК «Сокіл-2» з 2003 року згідно рішення РВК № 1328 від 28.07.2003р. Станом на 06.02.2015р. пайовий та вступний внески сплачені в повному обсязі (а.с.188 т.2), що також підтверджується свідоцтвом [NUMBER] від 06.02.2015р. про повну сплату вступного внеску та квитанцією до прибуткового касового ордера № 05 від 06.02.2015р. (а.с.187 т.2). Дані про реєстрацію права власності на гаражний бокс в тому числі і в 2015р. в матеріалах справи відсутні. Разом з тим, Позивачем за первісним позовом [PERSON] та третьою особою з самостійними вимогами [PERSON] не надано доказів на підтвердження того, що [PERSON] була членом Обслуговуючого кооперативу «Автокооператив по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «БАКИНСЬКИЙ» та Гаражного автокооперативу «Сокіл-2», або на підтвердження того, що пайові внески чи їх частина за гаражні бокси [NUMBER] та [NUMBER] відповідно були сплачені [PERSON] в період шлюбу з [PERSON] за спільні кошти подружжя. Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] має лише право користування відповідними гаражними боксами, право власності на які не зареєстровано, відтак відповідна частина зазначеного майна не входить до складу спадщини після померлої [PERSON], а позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] в цій частині не підлягають задоволенню. Таким чином, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, на які посилались позивач за первісним позовом - [PERSON], третя особа з самостійними вимогам - [PERSON]. та Позивач за зустрічним позовом (Відповідач за первісним позовом) - [PERSON], як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про часткове задоволення первісного позову [PERSON] шляхом визнання недійсним Свідоцтва про право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS], яке видане 28.01.2014р. [PERSON], державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори Кузьмич В.М., зареєстроване за №2-87 та скасування державної реєстрації права власності, проведеної на підставі вказаного Свідоцтва; визнання за [PERSON] права власності на 1/8 частку квартири [ADDRESS], 1/8 частку нежилого приміщення №1 (групи приміщень №505) загальною площею 51,20кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] матері [PERSON]; стягнення компенсації з [PERSON] на користь [PERSON] за продаж, належної йому в порядку спадкування після смерті [PERSON], 1/8 частки нежитлового приміщення №1 (група приміщень №99 в літері А), загальною площею 45,40 кв.м. в будинку [ADDRESS], у розмірі 83 429,74грн., 1/8 часток автомобілів: - Volkswagen Caddy Kombi, 2001 року випуску, кузов [NUMBER]; - SKODA SUPERB CLASSIC 1.8 T, 2003 року випуску, кузов [NUMBER] у розмірі 36 740,13грн.; про часткове задоволення позову третьої особи з самостійними вимогами [PERSON] шляхом визнання недійсним Свідоцтва про право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS], яке видане 28.01.2014р. [PERSON], державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори Кузьмич В.М., зареєстроване за №2-87 та скасування державної реєстрації права власності, проведеної на підставі вказаного Свідоцтва; визнання за [PERSON] права власності на 1/8 частку квартири [ADDRESS], 1/8 частку нежилого приміщення №1 (групи приміщень №505) загальною площею 51,20кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] матері [PERSON]; стягнення компенсації з [PERSON] на користь [PERSON] за продаж, належної їй в порядку спадкування після смерті [PERSON], 1/8 частки нежитлового приміщення №1 (група приміщень №99 в літері А), загальною площею 45,40 кв.м. в будинку [ADDRESS], у розмірі 83 429,74грн., 1/8 часток автомобілів: - Volkswagen Caddy Kombi, 2001 року випуску, кузов [NUMBER]; - SKODA SUPERB CLASSIC 1.8 T, 2003 року випуску, кузов [NUMBER] у розмірі 36 740,13грн.; часткового задоволення зустрічного позову [PERSON]. шляхом визнання квартири [ADDRESS] особистою приватною власністю [PERSON]. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд пропорційно до задоволених вимог присуджує до стягнення з [PERSON]. на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 2 283,75грн., з [PERSON]. на користь [PERSON] - 2 283,75грн., а з відповідачів за зустрічним позовом - [PERSON] та [PERSON] суд присуджує до стягнення на користь [PERSON]. судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 3 654,00грн. в рівних частинах з кожного, тобто по 1827,00грн. з кожного. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст. 203, 215, 1216-1218, 1220 ,1223, 1226, 1261, 1268, 1270, 1278 ЦК України, ст.ст. 224, 225, 227, 309, 311 ЦК УРСР, ст.ст. 57, 60 СК України, ст.ст. 22, 24, 25 КпШС України, з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009р, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», та

Outcome: partial