Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

представник позивача просить суд стягнути із відповідача на користь позивача ПAT КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 8023,56 гри. за кредитним договором № KIKRRM06900016 від 15.03.2012 року, яка складається з наступного: 2886,93 грн. - заборгованість за кредитом, 1,81 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 787.50 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом, 3489,06 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, штрафи: 500 грн. (фіксована частина), 358,26 грн. (процентна складова), судові витрати у розмірі 243 грн. 60 коп. судовий збір, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № KIKRRM06900016 від 15.03.2012 року [PERSON] 15.03.2012 року отримав кредит у розмірі 3149,84 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. У зв'язку із зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 10.07.2014 року має заборгованість - 8023,56 грн., яка складається з наступного: 2886,93 грн. - заборгованість за кредитом; 1,81 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 787,50 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 3489,06 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафи відповідно до пункту 2.4.5.5 умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина) та 358,26 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до п. 9 ст. 110 ЦПК України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред'являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного пою заняття (роботи). Отримання позивачем інформації щодо місяця реєстрації відповідача ускладнюється тим, що відповідно до ст. 5 Закону України "Про захист персональних даних" - персональні дані є інформацією з обмеженим доступом; відповідно до ст. 14 поширення персональних даних без згоди суб'єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише (якщо це необхідно) в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» надання відомостей про місце проживання особи та її персональні дані здійснюється виключно у випадках, передбачених Податковим кодексом України та законами України, або за згодою самої особи. Конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб'єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом, визначених законом, і лише (якщо не необхідно) в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Також обмеження можливості отримання позивачем відповідної інформації закладено в Законі "Про інформацію" і не вимагати додаткових доказів у силу правової природи нормативно - правового акту - Закону. Виходячи з вищенаведених норм, позивач не має права на отримання даних від Державної міграційної служби України щодо місця проживання відповідача, тому позов подається за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання відповідача, а саме: до Кагарлицького районного суду Київської обл., так як останнім відомим ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» місцем реєстрації відповідача є [ADDRESS]. Представник позивача в судове засідання не з'явився та подав до суду заяву, в якій позовні вимоги позивача підтримує та просить розгляд справи проводити у відсутність представника позивача і не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений завчасно, про що об'ява у газеті «Урядовий кур'єр» № 181 від 02.10.2014 року, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином, а тому суд вважає ухвалити заочне рішення на підставі наявних в справі матеріалів. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе, на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України, розглянути справу за відсутності осіб, які беруть участь у справі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти яких не заперечує представник позивача, подавши до суду заяву та позовні вимоги позивача задовольнити частково. В судовому засіданні суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що 15.03.2012 р. між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредит договір № KIKRRM06900016, згідно якого остання отримала від банку кошти у кредит в розмірі 3149 грн. 84 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитним коштами в розмірі 0,12 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачем укладено договір споживчого кредитування, що вбачається із заяви позичальника та Умов надання кредиту фізичним особам. Згідно вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору. Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовується положення про договір позики. У ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення поверненої чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому, за договором або законом. Таким чином суд прийшов до висновку про невиконання боржником своїх зобов'язань, в зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 4 534 грн. 50 коп., яка складається з наступного: 2886 грн. 93 коп. - заборгованість за кредитом; 1 грн. 81 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 787 грн. 50 коп. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом, а також штрафи відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 358 грн. 26 коп. - штраф (процентна складова), тому суд в цій частині вимог позивача задовольняє та стягує з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 4 534 грн. 50 коп. Щодо пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в сумі 3489 грн. 06 коп., то вказана вимог позивача підлягає до частково задоволення з наступних підстав. Згідно ч. 2 ст. 258 ЦК встановлена спеціальна позовна давність в один рік вимог, у тому числі, про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно до п. 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Згідно правового висновку Верховного Суду України у справі про стягнення заборгованості за договором позики від 04.09.2014 р. вбачається, що Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 3 вересня 2014 року ухвалив постанову у справі № 6-100цс14, предметом якої був спір про стягнення заборгованості за договором позики. Суд зробив правовий висновок про те, що за правилами п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання не може перевищувати одного року. Виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Частиною третьою статті 551 ЦК України, зокрема, передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Згідно ст.. 360-7 ЦПК України передбачено обов'язковість судових рішень Верховного Суду України, а саме: рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення пені, суд, з урахуванням вимог ч. 2 ст. 258 ЦК, не може взяти до уваги розрахунок відповідача, згідно якого пеня нарахована за строк понад один рік, та не враховано вимоги ст. 258 ЦПК. Таким чином, спеціальна позовна давність щодо стягнення неустойки обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням до суду, а починається окремо за кожен день, за який вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. За таких обставин, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня за несвоєчасне повернення кредиту, за останній рік, починаючи з 26.08.2013 року, а не з 18.06.2012 року, як про це просить позивач. А за п.5.1 умов, при порушенні позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених заявою та даними Умовами, банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку пеню в розмірі 0,02 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки платежу. Таким чином, розмір пені, відповідно до наданих банком розрахунків, з 26.08.2013 року по 25.08.2014 року становить 270 грн. 10 коп. (2 886,93 (тіло кредиту) + 1,81заборгованість за відсотками) + 787,50 (заборгованість за комісією) = 3676,24 грн. * 0,02% * 365 днів = 408,80 грн.), тому суд в цій частині вимог позивача задовольняє частково та стягує з відповідача на користь позивача 270 грн. 10 коп. пені за несвоєчасне повернення кредиту, а в іншій частині стягнення пені відмовляє. Відповідно до ст. 88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд прису джує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві про порційно до розміру задоволених позовних вимог, а тому суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial