Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

У жовтні 2015 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, індексації заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку. В обґрунтування позову вказала, що з 01.12.2010 року по 04.06.2015 року перебувала у трудових відносинах з ПрАТ «Азовелектросталь», де з вересня 2014 року їй не виплачували заробітну плату, після чого її було звільнено за переведенням, згідно п. 5 ст. 36 КЗпП. Так, сума заборгованості по заробітній платі перед позивачем за період її роботи з вересня 2014 року по травень 2015 року склала 9229,75 грн. Крім того, відповідач протиправно не сплачує індексацію заробітної плати, розмір якої складає 20476,75 грн. У звязку із не проведенням повного розрахунку в день звільнення на підставі ст. 117 КЗпП України просила стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні із розрахунку середньоденної заробітної плати в розмірі 65,16 грн. за 67 середньомісячних робочих днів. На підставі викладеного, позивач просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 9229,75 грн., індексацію заробітної плати та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у сумі 34072,22 грн. У грудні 2015 року позивач зменшила позовні вимоги, у звязку зі сплатою 29 вересня 2015 року заборгованості по заробітній платі просила залишити її позовну заяву в цій частині без розгляду, а також просила стягнути з ПрАТ «Азовелектросталь» індексацію заробітної плати та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 05.06.2015 року по день фактичного розрахунку 29.09.2015 року. Позивач у судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю та про підтримання позовних вимог, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач позовні вимоги визнав частково та надіслав письмові заперечення, в яких зазначив, що заборгованість по заробітній платі перед позивачем була повністю погашена 29.09.2015 року, погодився із розміром середньоденної заробітної плати [PERSON], розрахованим позивачем у розмірі 65,16 грн. Що стосується вимоги про стягнення індексації заробітної плати вказав, що за період роботи позивача виконувалось підвищення заробітної плати випереджаючим шляхом. З лютого 2014 року по день звільнення [PERSON] знаходилась на частковому або повному простої, отже, її заробітна плата індексації не підлягає. Відповідач, будучи своєчасно та належним чином повідомленим про час і місце слухання справи, у судове засідання не прибув з невідомих причин, тому за наявності письмової згоди позивача суд вважає можливим постановити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Згідно із статтею 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Основним законом України статтею 43 Конституції передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обовязки, в рівній мірі кореспондується обовязок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Судом встановлено, що позивач у період з 01.12.2010 року по 04.06.2015 року працювала у відповідача, що підтверджується записами в її трудовій книжці. За період роботи позивача йому нараховувалась заробітна плата. Згідно наданої відповідачем довідки № 3328 від 27.10.2015р. сума заборгованості по заробітній платі перед [PERSON] була виплачена 25.09.2015 року у сумі 2768,93 грн., 28.09.2015 року 1938,25 грн., 29.09.2015 року 4522,57 грн., що також не заперечується самим позивачем. Щодо заявлених вимог про стягнення суми індексації заробітної плати суд відзначає наступне. Відповідно до ст. 33 Закону України Про оплату праці в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (в редакції від 1 січня 2003 року). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів й послуг. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру. Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення, яким визначені правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення (далі - Порядок). Згідно пункту 11 Порядку додаткові витрати, пов'язані з індексацією грошових доходів громадян, відображаються у складі витрат, до яких відносяться виплати, що індексуються. Структуру заробітної плати визначено у статті 2 Закону України "Про оплату праці", якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій (частина друга статті 2 Закону України "Про оплату праці"). Суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до складу фонду додаткової заробітної плати згідно з підпунктом 2.2.7 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 р. № 5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 р. за № 114/8713. З урахуванням наведених положень, індексація заробітної плати та суми, які нараховані у зв'язку із цим, є невідємною частиною заробітної плати та відображаються в її структурі під час нарахування та виплати основного доходу. Як вже зазначено вище, згідно положень ч.3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, позивачем надано власний розрахунок суми індексації заробітної плати за період її роботи з вересня 2014 року по травень 2015 року, розмір якої становить 20476,75 грн. Тоді як відповідачем у своїх письмових запереченнях проти позову зазначено, що індексація заробітної плати [PERSON] проводилася випереджаючим шляхом. З представленого позивачем розрахунку відсутні відомості щодо останнього базового місяця, в якому за твердженням позивача відбулось останнє підвищення заробітної плати випереджаючим шляхом. Відсутність повних даних щодо розміру посадового окладу позивача та всіх складових, що входять до сум її нарахованої заробітної плати, для здійснення порівняльного аналізу правильності та обґрунтованості нарахування індексації позбавляє суд можливості здійснити правильні розрахунки та як наслідок перевірити законність позовних вимог. З огляду на зазначене і з урахуванням того, що позивач не довела та не обґрунтувала розмір суми індексації доходів, в цій частині позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Положеннями ст. 115 КЗпП України встановлено обовязок працедавця виплачувати заробітну плату працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідачем вказаних вимог закону дотримано не було, заробітна плата у встановлені строки не виплачувалася, а остаточний розрахунок при звільненні був проведений лише 29 вересня 2015 року, що підтверджується власною довідкою відповідача від 27.10.2015 року вих. № 3328. Відповідачем не було спростовано вказаних обставин. У відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. В пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» розяснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Судом було встановлено, що остаточний розрахунок по заробітній платі був проведений відповідачем лише 29 вересня 2015 року, тому розрахунок середнього заробітку має відбуватися по 29 вересня 2015 року. У звязку із порушенням строків виплати заробітної плати та всіх сум, які належать позивачу при звільнені, відповідач має сплатити середній заробіток за весь час затримки, тобто за період з наступного дня після звільнення з 05.06.2015р. по день фактичного розрахунку 29 вересня 2015 року. При розрахунку сум середнього заробітку, суд виходить з наступного. Порядок обчислення середньої заробітної плати закріплений Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», за частиною 3 пункту 2 якої середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Позивачем був наданий до суду власний розрахунок середньоденної заробітної плати за останні два календарних місяці роботи, що передували дню звільненню. Згідно наданого [PERSON] розрахунку середньоденна заробітна плата позивача становить 65,16 грн. Відповідач у своїх письмових запереченнях повністю погодився із розрахованим позивача розміром середньоденного заробітку у сумі 65,16 грн. і не заперечував цю обставину та не наполягав на її доведенні згідно вимог ст. 61 ЦПК. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Крім того, нормами ст. 10, 11 ЦПК України закріплено такі принципи цивільного судочинства, як змагальність сторін та диспозитивність цивільного судочинства, які полягають в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також за принципом диспозитивності суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Зважаючи на вказані принципи та обставини того, що суд не може вийти за межі позовних вимог позивача, який в своєму позові наполягає на розмірі середньоденного заробітку в розмірі 65,16 грн., а відповідач повністю визнає вказаний розмір, тому вказана обставина не підлягаю доведенню іншими доказами, та вважається судом встановленою у зазначеному розмірі - 65,16 грн. За даними представленого відповідачем графіку № 1 для працюючих в одну зміну з робочим днем тривалістю 8,2 години (8 годин 12 хвилин) на 2015 рік середньостатистична кількість робочих днів позивача за період з дня після звільнення з 05.06.2015р. по 29.09.2015р. складає 81 день. Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 05.06.2015р. по 29.09.2015р. складає 5277,96 грн. (81 день х 65,16 грн.). Законних підстав, передбачених статтею 117 КЗпП України, для зменшення сум середнього заробітку у суду не має, оскільки відсутній спір між сторонами про розмір заборгованості по заробітній платі перед позивачем. За таких обставин та положень закону, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає задоволенню складає 5277,96 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 487,20 гривень за вимоги майнового характеру. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності,

Outcome: partial