Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

У січні 2015 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою, яку уточнила та остаточно просила зобов'язати ТОВ СП «Ліфтреммонтаждніпро» здійснити перерахунок заборгованості за спожиті послуги з моменту реєстрації права власності на нерухоме майно квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування вимог зазначає, що на прилюдних торгах [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS]. Відповідно до постанови про передачу майна, постановлено передати квартиру [ADDRESS], що належить ТОВ «Дніпропетровський комбайн завод», на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER], покупцеві [PERSON] 13.02.2013 року позивачеві видано свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS]. Позивачеві стало відомо, що ТОВ «Дніпропетровський комбайновий завод», має заборгованість за користування ліфтами. 18 жовтня 2013 року позивачка звернулася до відповідача з заявою, в якій просила вважати, наявну заборгованість погашеною. Договір у письмовій формі на надання житлово-комунальних послуг з користування ліфтами мешканцями квартири [ADDRESS] укладений не з позивачем як власником квартири, як того потребує законодавство, а з ТОВ «Дніпропетровський комбайновий завод», яке не є власником, орендарем чи квартиронаймачем квартири [ADDRESS]. Не зважаючи на дані обставини, позивач оплачує фактично надані відповідачем послуги, про що свідчать копії платіжних доручень. Тому, позивачка вимушена звернутися до суду з даним позовом. У судове засідання позивачка не з'явилася, але від її представника до суду надійшла заява в якій позовні вимоги він підтримав, просив їх задовольнити, посилаючись на підстави зазначені у позові. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, але надав суду письмові заперечення на позовну заяву, в якій просив у задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки вимоги не обґрунтовані та безпідставні. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. У судовому засіданні встановлено, що на підставі акту про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна в процедурі виконавчого провадження затвердженого виконуючим обов'язки начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області 13 лютого 2013 року, [PERSON] на праві власності належить майно, що складається з: [ADDRESS] житловою площею 50,6 кв.м., загальною площею 75,8 кв.м., розташованої у житловому будинку [ADDRESS]. Право власності на вищезазначене майно за [PERSON] було зареєстровано в Державному реєстрі прав на нерухоме майно 13 лютого 2013 року. До моменту набуття [PERSON] права власності на вищевказану квартиру, квартира належала Товариству з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровський комбайновий завод». Частиною 3 ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що комунальні послуги надаються споживачам безперебійно, виключно за винятком часу перерв на, зокрема, міжопалювальний період для систем опалення, рішення про початок та закінчення якого приймається виконавчими органами відповідних місцевих рад або місцевими державними адміністраціями виходячи з кліматичних умов згідно з правилами та іншими нормативними документами. Частиною 4 даної норми визначено, що виконавець/виробник зобов'язаний проводити перерахунок розміру плати за житлово-комунальні послуги у разі перерви в їх наданні, ненаданні або наданні не в повному обсязі у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно п. 12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об'єму) квартири (будинку садибного типу) за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та/або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинку. Після придбання квартири, позивачці стало відомо, що ТОВ «Дніпропетровський комбайновий завод» має заборгованість перед ТОВ «Дніпропетровський комбайн завод» з оплати за користування ліфтами. 18 жовтня 2013 року позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій просив заборгованість, яка виникла за користування ліфтами за період користування квартирою [ADDRESS] ТОВ «Дніпропетровський комбайновий завод», вважати погашеною. Проте, до теперішнього часу відповідь на своє звернення позивачка так і не отримала. Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач - це фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. У силу вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України, визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно положень ст. 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», договір на надання житлово-комунальних послуг (крім послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою. У разі якщо балансоутримувач не є виконавцем, він укладає договори на надання житлово-комунальних послуг (крім послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) з іншим виконавцем. Договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцями цих послуг. Відповідно до ч.1 ст. 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", договір на надання житлово-комунальних послуг набирає чинності з моменту його укладення. Постановою Кабінету Міністрів України затверджено Порядок «Про затвердження Порядку проведення перерахунків розміру плати за надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення в разі ненадання їх або надання не в повному обсязі, зниження якості» від 17 лютого 2010 року. № 151. Відповідно до частин 2,3 Постанови № 151 у разі ненадання послуг або надання їх не в повному обсязі, зниження якості, зокрема відхилення їх кількісних і якісних показників від нормативних, виконавець проводить перерахунок розміру плати за фактично надані послуги шляхом зменшення розміру плати за надання послуг з урахуванням вимог, наведених у додатку. Виконавець зобов'язаний провести протягом місяця, що настає за розрахунковим, перерахунок розміру плати за надані споживачеві послуги у разі ненадання їх або надання не в повному обсязі, зниження якості незалежно від наявності заборгованості за надані послуги. Таким чином, згідно із зазначеними нормами Закону, споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Як вбачається з матеріалів справи, заборгованість перед ТОВ СП «Ліфтреммонтаждніпро» з оплати комунальної послуги за користування ліфтом квартирою [ADDRESS] виникла у попереднього власника, а саме: ТОВ «Дніпропетровський комбайновий завод», тобто до моменту набуття [PERSON] права власності на дану квартиру. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю СП «Ліфтреммонтаждніпро» про зобов'язання здійснити перерахунок заборгованості, підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки, позивачка звільнена від оплати судових витрат, суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь держави у розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved