Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-27 00:00:00

01 лютого 2013 року між сторонами укладено договір позики, згідно якого відповідач отримав від позивача позику в розмірі 56 550 грн., які відповідно до розписки зобов'язався повернути. Повернення позики може проходити частинами, але не пізніше 20 числа кожного місяця. Позивачем на адресу відповідача був направлений лист-претензія із вимогою повернути взяті у позику 56 550 грн. до 01 вересня 2013 року. У порушення договірних умов відповідачем [PERSON], зобов'язання щодо часткового повернення позики не виконуються, тому позивач просить стягнути з відповідача на його користь суму боргу - 56 550 грн, розмір відсотків річних від суми позики - 3718,35 грн., відсотки індексу інфляції - 43034,55 грн. та судові витрати по справі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день слухання справи сповіщений. Оцінивши докази по справі, перевіривши матеріали справи, суд встановив, що 01 лютого 2015 року позивач згідно договору позики від 01 лютого 2013 року надав [PERSON] грошові кошти в сумі 56550 грн., які відповідно до розписки (а.с.6) від 01 лютого 2013 року відповідач мав повернути. Позивачем на адресу відповідача був направлений лист-претензія (а.с.7) із вимогою повернути взяті у позику 56550 грн. до 01 вересня 2013 року. Однак, всупереч умовам договору відповідач свої зобов'язання належним чином не виконує. У відповідності до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1047 ЦК України вказує на те, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором ; якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Стаття 625 ЦК України вказує на те, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, письмова розписка є належним доказом, що свідчить про укладення сторонами договору позики. Тому суд, враховуючи викладене, норми чинного законодавства, дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Задоволення позову згідно ст. 88 ЦПК України покладає на відповідача обов'язок по сплаті судових витрат.

Outcome: approved