Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

У червні 2019 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначивши, що з 06 жовтня 1984 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Шлюбні відносини між сторонами припинені з лютого 2018 року, оскільки між ними відсутнє взаєморозуміння, що фактично привело до втрати почуття поваги та любові. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем, як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливе, а тому просила шлюб розірвати. Ухвалою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2019 року відкрито провадження по зазначеній цивільній справі та визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2019 року закрито підготовче провадження і призначено справу до розгляду по суті. 03 грудня 2019 року справу розглянуто по суті з ухваленням рішення. У судовому засіданні позивач, заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, надала пояснення, аналогічні викладеним у позові. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, не надавши власних міркувань з даного приводу. Вислухавши учасників розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Вищевказані спірні правовідносини регулюються Сімейним кодексом України. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі ст.110 цього Кодексу. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, приймає до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інших обставин життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають суттєве значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 06 жовтня 1984 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського району м. Дніпропетровська, актовий запис № 1489. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Шлюбні стосунки між сторонами остаточно припинені, спільне господарство вони не ведуть. Судом приймалися заходи щодо примирення подружжя, шляхом надання строку для примирення, але безрезультатно. Суд бере до уваги положення ст. 24 СК України, яка визначає однією з основних ознак шлюбу його добровільність, передбачивши, що примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як роз`яснено у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. У ст. 17 Закону України № 3477-IV від 23 лютого 2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зазначено, що "суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права". Частина перша ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Поняття «приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є право особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28 січня 2003 року). При вирішенні спору про розірвання шлюбу суд враховує, що позивач та відповідач уже тривалий час не проживають сім`єю, мають різні погляди на життя на сімейні цінності, між сторонами припинилися шлюбні стосунки, вони перестали вести спільне господарство й проживають окремо. За таких обставин суд дійшов висновку, що примирення сторін неможливе, подальше спільне життя сторін, як подружжя, і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, що мають істотне значення, тому позовні вимоги є обґрунтованими та, відповідно до ч. 2 ст.104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України, їх шлюб необхідно розірвати. Питання розподілу судових витрат вирішено відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з урахування результату розгляду справи.

Outcome: approved