Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-01 00:00:00

01.04.2015 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з зазначеним позовом до [PERSON] Обґрунтували його тим, що останній 28 серпня 2014 року близько 20 години в с. Пироги Глобинського району Полтавської області, рухаючись по автодорозі Хорол-Семенівка-Кременчук в сторону с. Яроші, керуючи автомобілем «Volkswagen Caddy», д.н.з. [NUMBER], на 63 км + 800 м вказаної дороги допустив наїзд на пішохода [PERSON] - їх матір. Остання від отриманих в ДТП тілесних ушкоджень померла. Також загинула внаслідок ДТП корова, належна матері, яку вона вела по узбіччю дороги, тримаючи на ланцюгу. Кримінальне провадження, порушене відносно [PERSON] за ч.2 ст. 286 КК України, було закрите 28 листопада 2014 року за відсутністю в його діях складу злочину. Проведена під час досудового розслідування судова автотехнічна експертиза дала висновок, що в його діях будь-яких невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які б, з технічної точки зору, знаходилися у причинному зв'язку з виникненням пригоди, не вбачається; [PERSON] не мав технічної можливості своєчасним екстреним гальмуванням запобігти наїзду на пішохода. Посилаючись на викладене та те, що власник джерела підвищеної небезпеки відповідає за спричинену шкоду незалежно від наявності вини, позивачі прохали стягнути з відповідача на їх користь по 7500 грн. (на кожну) у відшкодування матеріальної шкоди, по 100 000 грн. (на кожну) у відшкодування завданої моральної шкоди та судові витрати. Матеріальну шкоду мотивували тим, що загинула корова вартістю 15 000 грн., належна їх матері, моральну шкоду - втратою рідної людини та поведінкою відповідача, який не вибачився, не висловив їм співчуття, не надавав моральної підтримки і погасив лише частину витрат на поховання. У судовому засіданні позивачі [PERSON], [PERSON], їх представник (за довіреністю) [PERSON] позов підтримували, посилаючись на підстави та обставини, зазначені в ньому. Позивачі повідомили, що самої ДТП вони не бачили, були на місці події вже після того, як все сталося. Мати лежала на трасі, про причини ДТП нічого не говорила, скаржилася на біль у грудях та в нозі. Фельдшер надавала їй допомогу. Корова знаходилася в кюветі. Постраждалу госпіталізували до Глобинської ЦРЛ, де вона померла. Мати кожного дня виводила і забирала корову з пасовища. Корова була придбана за її гроші, її ринкова вартість складала десь 15-20 тисяч гривень. Мати проживала в одній сім'ї з [PERSON] . Її смерть і для дітей і для внуків - велика втрата. У них (позивачів) через смерть близької людини різко погіршився стан здоров»я. Відповідач [PERSON] після всього, що сталося, з ними не спілкувався. Кошти на поховання в сумі 11700 грн. відшкодувала і привезла його дочка. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з»явився, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. В заяві, адресованій суду, прохав розглянути справу у його відсутності, за участю його представника. Представник відповідача - [PERSON], у судовому засіданні позов визнав частково, лише в частині моральної шкоди. Вказав, що підстави для звернення до суду є обґрунтованими, не заперечував, що його довіритель - учасник ДТП за обставин, описаних в постанові слідчого про закриття кримінального провадження. Звертав увагу суду, що спричинення позивачам матеріальної шкоди в сумі 15000 грн. не доведено належними доказами. Витрати на поховання потерпілої [PERSON] у сумі 11700 грн. [PERSON] відшкодовано повністю, підтвердженням чого є відповідна розписка, тобто, його довірителем вживалися заходи для погашення матеріальної шкоди. Спричинення моральної шкоди представник відповідача визнав, але у розмірі 10000 грн. Посилався при цьому на відсутність вини [PERSON], на необхідність врахування вини потерпілої, адже саме порушення нею Правил дорожнього руху України перебуває у причинно-наслідковому зв'язку з подією. Також прохав врахувати матеріальний стан відповідача, який є особою непрацездатного віку, пенсіонером. Представник Страхової компанії «Брок-Бізнес», залученої до участі у справі в якості ІІІ особи без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, у судове засідання не з»явився. Компанія належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, заперечень на позов не надіслала. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали даної цивільної справи та кримінального провадження № 12014170000000377 від 2.09.2014 року, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також їх достатність і взаємний зв»язок у сукупності, встановив наступне. 28 серпня 2014 року приблизно о 20 годині, по мокрому асфальтобетонному покриттю автодороги Хорол-Семенівка-Кременчук зі сторони с. Жуки Глобинського району Полтавської області в напрямку с. Яроші цього ж району, рухався автомобіль марки «Volkswagen Caddy», державний номерний знак [NUMBER], під керуванням водія [PERSON]. У цей час на вул. Леніна в с. Пироги Глобинського району, по правому узбіччю в попутному напрямку рухалася пішохід [PERSON], яка вела за ланцюг корову, що рухалася по узбіччю попереду пішохода. На 63 км + 800 м автодороги пішохід із коровою раптово вийшли на проїзну частину дороги, перетинаючи її справа наліво по напрямку руху вищевказаного автомобіля. У результаті наїзду пішохід [PERSON] отримала тілесні ушкодження несумісні з життям від яких померла в Глобинській ЦРЛ. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 107 від 27.09.2014 року її смерть настала від травматичного шоку внаслідок множинних двосторонніх переломів ребер, груднини та нижніх кінцівок. Згідно висновку судової автотехнічної експертизи № 400 від 07.11.2014 року, у заданій дорожній обстановці водій автомобіля марки «Volkswagen Caddy», д.н.з. [NUMBER], [PERSON] не мав технічної можливості своєчасним екстреним гальмуванням запобігти наїзду на пішохода [PERSON] і у його діях будь-яких невідповідностей з вимогами Правил дорожнього руху України, які б з технічної точки зору знаходилися в причинному зв»язку з виникненням події, не вбачається. Відомості про ДТП 2.09.2014 року слідчим ВР ДТП СУ УМВС України в Полтавській області Ланіним С.П. були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12014170000000377 за ознаками кримінального порушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Цим же слідчим 28.11.2014 року винесено постанову про закриття кримінального провадження щодо [PERSON] у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Постанова ніким не оскаржувалася та є чинною. В ході досудового розслідування було також встановлено, що внаслідок наїзду вищевказаного автомобіля на місці ДТП загинула і корова, яку вела [PERSON] Автомобіль марки «Volkswagen Caddy», державний номерний знак [NUMBER], належить на праві власності [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданим Кременчуцьким ВРЕР. Згідно страхового поліса зі строком дії з 28.04.2014 року по 27.04.2015 року , цивільно-правова відповідальність [PERSON], як власника зазначеного транспортного засобу, перед третіми особами на час події була застрахована у Страховій компанії «Брок-Бізнес». Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Ч.1 ст. 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі ( право власності, інше речове право та інше) володіє транспортним засобом. Згідно ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл обов'язку доказування та зобов'язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Таких доказів відповідачем, як власником джерела підвищеної небезпеки, не надано. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Це означає, що хоча кримінальне провадження щодо [PERSON] закрите в зв'язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, він не звільняється від цивільно-правової відповідальності. Ст.ст.23, 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Ст. 1168 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується сторонами, позивачі [PERSON] та [PERSON] є доньками загиблої, а тому мають право на відшкодування моральної шкоди. Суд вважає доведеним спричинення моральної шкоди позивачам оскільки останні перенесли і переносять душевні страждання внаслідок втрати близької людини, тривалий час перебували в умовах стресової ситуації, що не могло не вплинути на погіршення їхнього самопочуття та стан здоров»я. За ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової ) шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Ч.2 ст.1193 ЦК України встановлено, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди,- також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч.4 ст. 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину. Як роз'яснено в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 (зі змінами) «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, коли іншого не встановлено законом, розмір належного з володільця джерела підвищеної небезпеки відшкодування має бути зменшений. Правила про зменшення розміру відшкодування або відмову у відшкодуванні шкоди з врахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках заподіяння шкоди майну, а також особі громадянина, однак у кожному разі підставою до цього може бути груба необережність потерпілого (знаходження в нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху і т.п.), а не проста необачність. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди», розмір відшкодування моральної шкоди може бути зменшений судом з урахуванням ступеня вини заподіювача та потерпілого. Суд вважає, що в діях потерпілої [PERSON] досудовим слідством встановлена груба необережність, оскільки її дії (відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи № 400 від 7.11.2014 року та постанови про закриття кримінального провадження) не відповідали вимогам п.п. 4.1, 4.7, 4.14 а), б), г) Правил дорожнього руху України та перебували в причинно-наслідковому зв'язку з подією. Так, ПДР України заборонено виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху, раптово виходити або вибігати на проїзну частину. Вказаними вимогами потерпіла знехтувала. Виходячи із засад розумності та справедливості, враховуючи глибину душевних страждань позивачів, викликаних невідворотністю втрати дорогої людини, тяжкість вимушених змін у їх життєвих стосунках, взявши до уваги відсутність вини позивача та грубу необережність потерпілої, матеріальний стан відповідача, який є пенсіонером і отримує невисоку пенсію, суд визначає розмір моральної шкоди до відшкодування кожному позивачу у розмірі 10000 грн. Вимога про стягнення з відповідача на користь позивачів матеріальної шкоди на загальну суму 15000 грн. (по 7,5 тис. грн. на кожну) задоволенню не підлягає з наступних підстав. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачі стверджуючи, що корова належала їх матері на праві власності, а її вартість становила 15000 грн.. Жодного доказу на підтвердження вказаних обставин не надали, тобто спричинення матеріальної шкоди та її розмір не довели. З огляду на викладене, позов задовольняється частково. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги задоволено на 9,3 % (20000: 215000 х 100 = 9.3). Надано належний доказ, що позивач [PERSON] сплатила за надану правову допомогу 2550 грн., тому підлягає до стягнення з відповідача на її користь сума пропорційна розміру задоволених вимог 237 грн. 15 коп. 2550 х 9.3% = 237.15).

Outcome: partial