Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

У серпні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом про захист порушеного авторського права та стягнення з відповідача грошової компенсації за порушення авторського права. В обґрунтування пред'явлених вимог вказав, що він є автором збірки творів образотворчого мистецтва «[INFO]», що підтверджується Свідоцтвом [NUMBER] від 20 жовтня 2015 року, виданим Державною службою інтелектуальної власності. 09 серпня 2016 року представник позивача у магазині «[INFO]», що знаходиться у [ADDRESS] де підприємницьку діяльність здійснює відповідач, придбав нашивку на липучці [INFO], на якій було відтворено твір образотворчого мистецтва автором якого є позивач. Посилаючись на те, що йому належить виключні авторські права на вказаний твір мистецтва, однак відповідач здійснюючи свою господарську діяльність порушив таке право позивача, просив суд задовольнити пред'явлені вимоги. У судове засідання позивач та його представник не з'явилися, про час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином. Від представника позивача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача у заочному порядку. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що у 2013 році позивач створив збірку творів образотворчого мистецтва під назвою «[INFO]». За заявою позивача Державною службою інтелектуальної власності України позивачу видано свідоцтво про реєстрацію авторського права на збірку творів образотворчого мистецтва «[INFO]» [NUMBER] від 20 жовтня 2016 року (а.с. 16). Відповідно до статті 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» автор - фізична особа, яка своєю творчою працею створила твір. Нормами частини 2 статті 11 цього ж Закону встановлено, що авторське право на твір виникає внаслідок факту його створення. За відсутності доказів іншого автором твору вважається фізична особа, зазначена звичайним способом як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства). Авторство позивача також підтверджується наявними в матеріалах справи примірниками творів образотворчого мистецтва на яких зазначено авторський підпис позивача як автора, його ім'я та прізвище (а.с. 13-14). Між тим, 09 серпня 2016 року представник позивача у магазині «[INFO]», що знаходиться у [ADDRESS] де підприємницьку діяльність здійснює відповідач, придбав нашивку на липучці [INFO], на якій було відтворено твір образотворчого мистецтва автором якого є позивач. Реалізація зазначеного товару підтверджується наданою представником позивача копією накладної від 09 серпня 2016 року (а.с. 9). Крім того, факт розповсюдження зазначеного товару підтверджується дослідженим у судовому засіданні відеозаписом, який наданий на матеріальному носії представником позивача в ході розгляду справи. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач посилається на те, що відповідач у своїй господарській діяльності неправомірно, порушуючи його виключні авторські права розповсюджує товар, саме нашивку на липучці [INFO] на якій нанесено зображення твору образотворчого мистецтва, який входять до збірки творів «[INFO]», право на які належать позивачеві. Згідно ст. 15 Закону України "Про авторське право і суміжні права", до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) належать: виключне право на використання твору; виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами. Судом встановлено, що позивач є автором творів, які виступають предметом спору. Реалізація примірників товарів, на яких зображені об'єкти авторського права, підтверджується товарним чеком, копія якого містяться в матеріалах справи та відеозаписом придбання вказаних товарів. Згідно п. г) ч. 1 ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права», за захистом свого авторського права позивач, в свою чергу, має право звернутись в установленому порядку до суду з позовом про виплату компенсацій, виходячи з факту порушення авторських прав відповідачем. При цьому суд, згідно п. г) ч. 2 ст. 52 ЗУ «Про авторське право і суміжні права» має право постановити рішення про виплату компенсації у розмірі від 10 до 5000 мінімальних заробітних плат. Згідно роз'яснення п. 42 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 04 червеня 2010 року «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав», відповідно до пункту "г" частини першої статті 52 Закону N 3792-XII суб'єкт авторського права і (або) суміжних прав позивач має право вимагати виплату компенсації замість відшкодування збитків або стягнення доходу. При вирішенні відповідних спорів судам слід мати на увазі, що компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав, а не розміру заподіяних збитків. Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права і (або) суміжних прав. Для визначення суми такої компенсації, яка є адекватною порушенню, суд має дослідити: факт порушення майнових прав та яке саме порушення допущено; об'єктивні критерії, що можуть свідчити про орієнтовний розмір шкоди, завданої неправомірним кожним окремим використанням об'єкта авторського права і (або) суміжних прав; тривалість та обсяг порушень (одноразове чи багаторазове використання спірних об'єктів); розмір доходу, отриманий унаслідок правопорушення; кількість осіб, право яких порушено; наміри відповідача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» мінімальний розмір заробітної плати становить 1450 грн. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що суми компенсації в розмірі 20 мінімальних заробітних плат буде достатньо для відновлення майнових авторських прав позивача. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума компенсації в розмірі 29 000,00 грн. Враховуючи, що суд задовольняє позов, відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у вигляді сплати суми судового збору у розмірі 551 грн. 20 коп. підлягають стягненню з відповідача на його користь.

Outcome: approved