Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-22 00:00:00

Сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 30.08.2008 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.6), мають спільних дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.10-11). [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] та взяті на облік як особи, переміщені з тимчасово окупованої території разом з матір'ю - [PERSON] за адресою [ADDRESS] (а.с.13-15). Малолітня [PERSON], [INFO], є інвалідом дитинства та потребує постійного лікування, що підтверджується копією медичного висновку ВКК від 05.09.2014 року №257, виписками із медичної картки, копією індивідуальної програми реабілітації дитини-інваліда №9 від 27.03.2018 року, довідкою ЛКК Костянтинівського районного центру первинної медично-санітарної допомоги №147 від 30.03.2018 року, випискою з медичної карти №107 Центру реабілітації дітей з органічними ураженнями нервової системи м.Бахмут (а.с.12, 38-44). Як вбачається з наданих позивачкою медичних документів, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] проходили лікування у Центрі реабілітації Дитячої центральної поліклініки м.Макіївка у 2016 році (а.с.37-38). Як вбачається з висновку Органу опіки та піклування Костянтинівської райдержадміністрації від 27 березня 2018 року, орган опіки та піклування вважає доцільним дати дозвіл матері [PERSON] на виїзд малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] на тимчасово окуповану територію Україні без супроводу батька [PERSON], [INFO] (а.с.61). Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Згідно зі ст.150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У статті 141 Сімейного кодексу України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини. Згідно із частинами 1 і 3 статті 151 Сімейного Кодексу України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Згідно з частиною 1 статті 154 Сімейного Кодексу України батьки мають право на самозахист своєї дитини. Частиною 3 ст. 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України та порядок розв'язання спорів у цій сфері визначено в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-XII. Частина 2 ст. 3 зазначеного Закону визначає, що правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України. Зазначені правила затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57. Згідно п. п. 3, 4 даних Правил, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється, зокрема: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Пунктом 22 ч. 1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, встановлено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон. Згідно з п.2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27 січня 1995 року виїзд за межі України громадян України, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або в супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред'явлення оригіналу або нотаріально посвідченої копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Пунктом 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, що за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно з пунктом 5.1.1 «Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей» в'їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57. Відповідно до п.5.1.2 вказаного Тимчасового порядку виїзд з неконтрольованої території громадян України які не досягли 16-річного віку, здійснюється за умови пред'явлення свідоцтва про народження дитини, будь-якого документа, визначеного статтею 5 Закону України "Про громадянство України" або статтею 2 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" особи (осіб), у супроводі якої (яких) громадяни України, які не досягли 16-річного віку виїжджають з неконтрольованої території, та дозволом фізичної особи. Встановлені судом обставини свідчать про те, що малолітні [PERSON] та [PERSON], на даний час мешкають разом з матір'ю, батько дітей зв'язку з ними не підтримує. Позивач, як мати дітей, має переважне право перед іншими особами на особисте виховання і на самозахист своєї дитини, її позовні вимоги стосуються отримання дозволу на переміщення в межах території України в м.Макіївку Донецької області, яка є тимчасово неконтрольованою (окупованої) територією з метою лікування та реабілітації дітей. Приймаючи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог як таких, що ґрунтуються на законі та узгоджуються із батьківськими правами та обов'язками, покладеними на позивача як на матір, оскільки в даному випадку надання дозволу на виїзд дітей до тимчасово неконтрольованої території України - до м.Макіївка Донецької області, без згоди та супроводу батька, відповідає їх інтересам.

Outcome: approved