Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

У січні 2016 року Орган опіки та піклування Миколаївської районної державної адміністрації звернувся до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що [PERSON] є матір'ю двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які 18.09.2013 службою у справах дітей поставлені на облік як такі, що опинилися в складних життєвих обставинах. Відповідач [PERSON] не займається вихованням дітей, не створює належні умови проживання, безвідповідально ставиться до виконання своїх батьківських обов'язків. Так, в кімнатах за місцем проживання відповідача [PERSON] безлад та антісанітарія, відсутнє місце для навчання сина-школяра, відсутність запасів продуктів харчування. Безвідповідальність та недогляд з боку відповідача [PERSON] призвели до серйозних хвороб дітей [PERSON] та [PERSON], однак [PERSON] за допомогою лікарів не звераталася. Крім того, відповідач [PERSON] неодноразово була помічена в стані алкогольного сп'яніння, вживала алкогольні напої разом зі співмешканцем у присутності дітей, в будинку відповідача постійно збираються сумнівні компанії, які в присутності дітей висловлюються нецензурною лайкою. У вересні 2013 року дітей [PERSON] та [PERSON] за заявою матері [PERSON] було тимчасово влаштовано до Радсадівського соціально-реабілітаційного центру, де вони перебувають по теперішній час. За час перебуванння дітей у центрі відповідач [PERSON] жодного разу не відвідала дітей, не цікавилася їхнім здоров'ям, проживанням, забезпеченням та вихованням. У зв'язку із вказаними обставинами Орган опіки та піклування просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав по відношенню до її малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], передати малолітніх дітей Органу опіки та піклування Миколаївської районної державної адміністрації для подальшого влаштування та стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму щомісяця, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній і просив позов задовольнити. Прокурор у судовому засіданні також підтримав позов. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала; просила суд не позбавляти її батьківських прав по відношенню до її дітей [PERSON] та [PERSON], оскільки обіцяла влаштувати їх до будинку-інтернату; проти стягнення з неї аліментів на утримання дітей також заперечувала. Заслухавши в судовому засіданні представника позивача, відповідача, думку прокурора, дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого. Судом встановлено, що [PERSON] є матір'ю неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] (а. с. 5, 6, 7). З довідки про склад сім'ї та проживання № 272 від 24 квітня 2015 року, виданої виконавчим комітетом Кир'яківської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області вбачається, що діти [PERSON] та [PERSON], зареєстровані разом з матір'ю [PERSON], однак з 2013 року перебувають у дитячому будинку (а. с. 8). З 24.07.2013 по 14.02.2014 сім'я [PERSON] перебувала під соціальним супроводом, під час якого Миколаївський районний центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді сприяв сім'ї у вирішенні проблемних питань: ведення здорового способу життя, дотримання санітарно-гігієнічних норм у будинку, забезпечення необхідними речами для повноцінного життя та розвитку дітей, працевлаштування. У 2014 році сім'я [PERSON] була знята з соціального супроводу без досягнення позитивного результату. Питання подальшого перебування дітей в сім'ї та дотримання їх прав виносилось на розгляд Комісії з захисту прав дітей (а. с. 22). Відповідно до актів відвідування сім'ї від 27.08.2013 та 18.09.2013, під час відвідування сім'ї [PERSON], яка проживає: [ADDRESS], у будинку перебувала [PERSON] з дітьми, її співмешканець [PERSON], а також [PERSON], [PERSON] та їхні діти 2004 та 2010 року народження. Дорослі перебували у стані алкогольного сп'яніння, на столі знаходилася пляшка пива. У будинку не прибрано, ліжка не застелені, постіль брудна. Підлога засмічена недопалками, хаотично розкидані дитячі іграшки, одяг скинуто в одну кучу (а. с. 9,10) Під час відвідування сім'ї 11.02.2014 комісія виявила, що у будинку перебувають [PERSON], її співмешканець [PERSON], [PERSON], який не має власного житла, який зі слів [PERSON] проживає на даний час у будинку. На веранді було брудно, покриття на підлозі зірвано та зкинуте в одному місці, стіл та стілець розбиті. [PERSON] перебувала у стані алкогольного сп'яніння, спілкуватися та пояснювати ситуацію вона відмовилася. При відвідуванні сім'ї було неодноразово зафіксовано присутність у будинку сторонніх осіб, схильних до вживання алкоголю, зафіксовані факти вживання алкоголю, не дотримання санітарно-гігієнічного стану житла. На зауваження, рекомендації, поради [PERSON] та її співмешканець не реагували, покращенню матеріального стану сім'ї не сприяли. За весь час перебування дітей [PERSON] та [PERSON] у центрі соціально-психологічної реабілітації мати [PERSON] жодного разу їх не відвідала, матеріально не забезпечувала, не цікавилася станом їхнього здоров'я, успішністю у школі. За таких обставин комісія вважала недоцільним подальший супровід сім'ї та пропонувала порушити клопотання перед ССД Миколаївської РДА про позбавлення [PERSON] батьківських прав (а. с. 11). З актів обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від 08.12.2014 та 17.04.2015 вбачається, що [PERSON] проживає у будинку, який належав померлій бабусі, правоустановлюючі документи відсутні. Будинок має пічне опалення, без комунальних зручностей, перебуває у задовільному стані і придатний для проживання, але потребує проведення косметичного ремонту. У будинку дві житлові кімнати, кухня, коридор, веранда. У житловій кімнаті є окреме пічне опалення, але кімнатою не користуються - відсутня підлога. Дорослі і діти проживали разом в одній меншій кімнаті, яка має окреме пічне опалення. Комісією зафіксовано факт недотримання правил безпечного користування пічним опаленням (плита потребує ремонту) та користування несправною електроплиткою, електромережа у будинку потребує ремонту. Під час відвідування у будинку було брудно та неохайно: підлога не підметена, брудний одяг та речі хаотично розкидані по кімнатам, У будинку не дотримуються санітарно - гігієнічні норми: стіни закопчені, запилені меблі, кімнати не провітрюються (задимленість від цигарок та кіптява від пічного опалення), давно не проводилося вологе прибирання. На дитячому ліжку відсутня білизна, брудне простирадло. Підсобного господарства немає. Присадибна ділянка 0,15 га не обробляється (а. с. 12, 13). З характеристики Кир'яківської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області від 08.12.2014 вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та проживає разом зі своїм співмешканцем [PERSON] [PERSON] не працює, на обліку в центрі зайнятості населення не перебуває, має двох неповнолітніх дітей, які з вересня 2013 року перебувають у центрі соціально-психологічної реабілітації у с. Радсад Миколаївського району Миколаївської області та протягом всього часу перебування дітей у закладі не відвідувала; за місцем проживання характеризується негативно; зловживає алкогольними напоями; веде аморальний спосіб життя (а. с. 16). Двічі - 17.10.2013 та 06.02.2014 [PERSON] притягувалась до адміністративної відповідальності за ч. 1, ч. 2 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення, тобто за ухилення батьків від виконання передбачених законодавством обов'язків, щодо забезпечення необхідними умовами життя та вчинення цих самих дій повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення (а. с. 17, 18). 12.10.2015 начальником служби у справах дітей Миколаївської районної державної адміністрації направлено до Миколаївського РВ УМВС України в Миколаївській області подання про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов'язків по відношенню до своїх дітей - [PERSON] та [PERSON] (а. с. 21). Відповідно до повідомлень директора Радсадівського соціально-реабілітаційного центру від 22.09.2015 про участь батьків у вихованні та утриманні [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які перебувають у дитячому закладі з 19.09.2013, дітей за час перебування у закладі батьки жодного разу не відвідували, не забезпечили жодним предметом першої необхідності та одягом (а. с. 19, 20). Згідно з висновком Органу опіки та піклування Миколаївської районної державної адміністрації щодо позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON], [INFO], мешканки села Кир'яківка Миколаївського району Миколаївської області по відношенню до малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], Орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до її малолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON] (а. с. 4). У відповідності до ч.1 ст.3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 за № 789-XII) та ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, усі дії щодо дітей та регулювання сімейних відносин мають здійснюватися з урахуванням інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі «6» проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Статтею 51 Конституції України закріплений обов'язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Також вказаною статтею Конституції України встановлено, що сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Аналогічна норма закріплена у статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України), відповідно до якої батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" (далі - Закон) кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з положеннями ст. 11 Закону сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 12 Закону виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно з положеннями ч. ч. 1 - 5 ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 164 СК України встановлені підстави позбавлення батьківських прав. Так, відповідно до ч. ч. 1, 3, 4 вказаної статті СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім'ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст. 165 СК України). Правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені ст. 166 СК України, зокрема, особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Згідно з положеннями ст. 168 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду із заявою про надання їм права на побачення з дитиною. Суд може дозволити разові, періодичні побачення з дитиною, якщо це не завдасть шкоди її життю, здоров'ю та моральному вихованню, за умови присутності іншої особи. Відповідно до ч. ч. 1- 5 ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. При вирішенні справи про поновлення батьківських прав одного з батьків суд бере до уваги думку другого з батьків, інших осіб, з ким проживає дитина. У пунктах 15, 16, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є матір'ю малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], та не виконує батьківський обов'язок по відношенню до них, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, про їх матеріальне забезпечення, після поміщення дітей до Радсадівського соціально-реабілітаційного центру умов для повернення дітей в сім'ю не створює, дітей не відвідує, маючи можливість проводити час зі своїми дітьми не використовує такої можливості, виховним процесом не цікавиться, предметами першої необхідності та одягом не забезпечує, зловживає спиртними напоями, своєю поведінкою демонструє незацікавленість у возз'єднанні сім'ї, тому суд, дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи вважає, що позивачем повністю доведено необхідність позбавлення відповідача батьківських прав щодо її неповнолітніх дітей, у зв'язку з невиконанням відповідачем своїх батьківських обов'язків. Отже, позовні вимоги органу опіки та піклування Миколаївської районної державної адміністрації є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 5 ст. 164 СК України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 166 СК України одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення повноліття, позбавлення батьківських прав не припиняє такого обов'язку. Згідно з положеннями ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно з приписами ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З урахуванням вищевикладеного та беручи до уваги те, що відповідач є матір'ю малолітніх [PERSON] та [PERSON], матеріальну допомогу на утримання дітей не надає, внаслідок чого суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей підлягають задоволенню. У зв'язку з тим, що малолітні [PERSON] та [PERSON] залишилися без батьківського піклування, для забезпечення інтересів дітей [PERSON] та [PERSON], менш суворі заходи ніж передача дітей Органу опіки та піклування для подальшого влаштування не можуть бути застосовані, а тому їх слід передати Органу опіки та піклування Миколаївської райдержадміністрації для подальшого влаштування. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Отже, з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір у розмірі 1378 грн. Крім того, суд роз'яснює відповідачу, що відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавлений батьківських прав, має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, якщо дитина не була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом.

Outcome: approved