overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-31 00:00:00

01.04.2016 року головний лікар Берегівської обласної психіатричної лікарні звернулася в суд з заявою про госпіталізацію до психіатричного закладу в примусовому порядку [PERSON]. Заява мотивована тим, що остання 31.03.2016 року поступила в Берегівську обласну психіатричну лікарню за направленням лікарів-психіатрів Хустської РЛ [PERSON], [PERSON] В, [PERSON], у звязку з тим, що в неї наявний тяжкий психічний розлад, який обумовлює небезпеку для неї та оточуючих. Згода [PERSON] на госпіталізацію відсутня. Оскільки [PERSON] страждає психічним захворюванням та виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї та оточуючих, тому необхідне рішення суду про її госпіталізацію до психіатричного закладу в примусовому порядку. Представник обласної психіатричної лікарні [PERSON] в судовому засіданні заяву підтримала та пояснила, що за направленням лікарів-психіатрів Хустської РЛ [PERSON], [PERSON] В, [PERSON], громадянка [PERSON] була доставлена до обласної психіатричної лікарні для обстеження та лікування. Остання страждає на маячний розлад, що являє собою безпосередню небезпеку для неї та оточуючих. ЇЇ згода на госпіталізацію на даний час відсутня. Доставлена в судове засідання [PERSON] пояснила, що психічним розладом не хворіє та непотрібно її госпіталізовувати. Заслухавши пояснення представника обласної психіатричної лікарні, думку прокурора, який вважає за доцільним задовольнити заяву та думку особи, щодо якої розглядається питання про надання психіатричної допомоги в примусовому порядку, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Із заяви головного лікаря Берегівської обласної психіатричної лікарні вбачається, що [PERSON] виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї та оточуючих і згідно висновку комісії лікарів психіатрів страждає на маячний розлад, що являє собою безпосередню небезпеку для неї та оточуючих. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановлені в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього чи оточуючих. Оскільки [PERSON] добровільно не погодилася на госпіталізацію в психіатричний заклад та виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї та оточуючих, тому суд вважає за необхідне госпіталізувати [PERSON] в психіатричний заклад в примусовому порядку. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-26 00:00:00

01.04.2016 року до Ковпаківського районного суду м.Суми надійшла позовна заява [PERSON] про розірвання шлюбу, яку вона обґрунтовує тим, що з 01.12.2007 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, подружжя мають неповнолітніх синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спільне життя між ними не склалося внаслідок втрати почуття любові, відсутності поваги і взаєморозуміння. Шлюбні відносини між ними припинені з червня 2015 року, спільне господарство не ведуть. За таких обставин подальше збереження шлюбу вважає за неможливе, тому просить суд розірвати шлюб. В судове засідання сторони не з'явилися, але позивачка надала заяву про розгляд справи без її участі, відповідач повідомлений належним чином, про причини не явки суд не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з таких підстав. Судом було встановлено, що сторони з 01.12.2007 року перебувають в шлюбі, який зареєстрований Ковпаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції, актовий запис № 2627 (а.с.5) Подружжя мають неповнолітніх синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. (а.с. 6-7). Згідно ст. 110 ч. 1 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно ст. 112 ч. 2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Подружні стосунки між сторонами припинені з червня 2014 року, їх сім`я фактично розпалася, спільне господарство не ведуть, внаслідок чого подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, а тому шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. на користь позивачки.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-08 00:00:00

\~\~\~\~01.04.2016 року заявник звернулась до суду із заявою про визнання [PERSON] безвісно відсутньою. В обґрунтування вимог заяви посилається на те, що згідно свідоцтва про право власності від 26.11.1996 р. кв.№46 по вул. Севастопольська,66 в м.Миколаєві належала [PERSON] та її доньки [PERSON] по ? частки за кожним. [PERSON] на початку 2000 р. виїхала за межі України. Вона весь час була поряд з [PERSON] та допомагала їй. 01.04.2015 року [PERSON] передала, а [PERSON] прийняла безоплатно у власність нерухоме майно ? частку зазначеної квартири. Посилаючись на те, що [PERSON] відсутня в Україні майже 15 років, заявник просила суд визнати [PERSON] безвісно відсутньою. Заявник та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити Вислухавши пояснення заявника та його представника, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Згідно висновку за матеріалами перевірки заяви [PERSON] від 12.01.2007 р. Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області,при здійсненні виходу за адресою:[ADDRESS], при допиту свідків встановлено, що [PERSON] Відповідно до Договору дарування частки квартири від 01.04.2015 року, [PERSON] передала, а [PERSON] прийняла безоплатно у власність нерухоме майно ? частку квартири [ADDRESS]. Згідно повідомлення Центрального РВ ММУ від 19.05.2015 року, вжитими заходами, встановити проживання чи місцезнаходження (реєстрації), чи місце роботи громадянки [PERSON]. [INFO], не виявилось можливим. За даним фактом відкрито кримінальне провадження. 18 вересня 2015 року [PERSON] померла. Відповідно до\~ст. 43 ЦК України\~фізична особа може бути судом визнана безвісно відсутньою, якщо протягом одного року за місцем її постійного проживання не має відомостей про місце її перебування. Факт відсутності відомостей про місце перебування [PERSON] за адресою:[ADDRESS], та її виїзд до Турецької Республіки у 2001 році підтвердили допитані у судовому засіданні свідки [PERSON],[PERSON] та [PERSON] Таким чином, зібрані у справі докази та їх оцінка вказують на наявність підстав для визнання [PERSON] безвісно відсутньою. На підставі вищевикладеного, ст. ст. 246-250 ЦПК України,\~\~-

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-27 00:00:00

01.04.2016 року ПАТ « Державний ощадний банк України» від імені якого діє філія - Кіровоградське обласне управління АТ «Ощадбанк» звернувся до суду з позовом до відповідача, де просить стягнути з відповідача заборгованість за договором в сумі 5373,79грн., а також судовий збір 1378,00 грн. 04.10.2016 року від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, де останні просять стягнути з відповідача лише судові витрати в сумі 1378 грн. 00 коп., оскільки станом на 03.10.2016 року заборгованість по кредитному договору становить 0,00грн. Відповідно до\~ст. 79 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати і звільнення від сплати встановлюються законом. \~ Відповідно до статті 89 ЦПК у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред'явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення всіх понесених ним у справі витрат з відповідача. Визнання відповідачем позову не є підставою для звільнення його від сплати судових витрат. Таким чином, враховуючи те, що порядок звернення до суду за судовим захистом урегульовано ЦПК. Подання заяви до суду має відбуватись із дотриманням певних умов. Зокрема, частиною п'ятою статті 119 ЦПК передбачено, що до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору. Отже, якщо сплата судового збору згідно з вимогами закону є обов'язковою та сплата судового збору здійснюється в порядку і розмірі, встановленому Законом України «Про судовий збір», тому позивачем було сплачено судовий збір в сумі 1378,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 25.03.2016 року (а.с.1),який згідно ст.89 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-03 00:00:00

01.04.2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що він з 28.04.2007 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. В період спільного проживання у шлюбі у них народився син - [PERSON], [INFO]. Сімейно-шлюбні відносини у сторін припинилися, через втрачене взаєморозуміння, тривалий час спільного побуту не ведуть, тому позивач вважає, що сім'я з відповідачем розпалась остаточно, і не може бути відновлена, та просить суд розірвати шлюб. У судове засідання сторони не з'явились, до суду надали заяви про розгляд справи у їх відсутність: позивач [PERSON] надав заяву, згідно якої на позові наполягає, відповідач [PERSON] проти розірвання шлюбу не заперечує, (а.с.13,14 - заяви). Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити без участі сторін та без здійснення фіксування процесу за допомогою звукозаписувального засобу (ч.2 ст. 197 ЦПК України). Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 28 квітня 2007 року, про що Саксаганським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області зроблено актовий запис № 232 ( а.с. 7 - копія свідоцтва про шлюб). В період спільного проживання у шлюбі у них народився син: [PERSON], [INFO] ( а.с. 8 - копія свідоцтва про народження). Сторони не підтримують сімейно-шлюбних відносин, не ведуть спільного побуту, тому шлюб суперечить їх інтересам, інтересах дитини і його слід розірвати. Відповідно до ст. ст. 105,110,112 СК України, якщо суд встановив, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення, він приймає рішення про його розірвання. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідач просила залишити їй прізвище [PERSON], суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу залишити їй прізвище -. [PERSON] На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-12 00:00:00

01.04.2016 року позивач - [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача\~ - Тютюнниківської сільської ради Чуднівського району Житомирської області про визнання права власності на земельну ділянку\~ в порядку спадкування за законом, мотивуючи свої вимоги тим, що брат позивача [PERSON]помер 07.02.2015 року і після його смерті відкрилась спадщина на земельні ділянки площею 1,3686 га. та 0,2788 га., що розташовані на території Тютюнниківської сільської ради,\~ Чуднівського району, Житомирської області. Позивач звернувся із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом до Чуднівської державної нотаріальної контори Житомирської області, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва у звязку з помилкою в площі земельних ділянок допущеною в державному акті на право власності на земельну ділянку. Позивач - [PERSON] у судове засідання не з'явився, у тексті позовної заяви міститься клопотання позивача про розгляд справи за його відсутності. Відповідач - Тютюнниківська сільська рада Чуднівського району Житомирської області не забезпечила участь свого представника у судовому засіданні, 30.05.2016 року та 22.06.2016 року до суду надійшли заяви за підписом сільського голови [PERSON], згідно якої Тютюнниківська сільська рада позов визнає у повному обсязі і просить розглядати справу без участі представника сільської ради. На підставі статей 158, 169 Цивільного процесуального кодексу України (надалі по тексту \~ ЦПК України) суд вважає можливим розглядати справу за відсутності сторін та ухвалити рішення у справі на підставі наявних в ній доказів. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Суд дійшов обґрунтованого висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб. Враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, суд задовольняє позов в повному обсязі. На підставі наведеного вище та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-17 00:00:00

01.04.2016 року позивач звернувсь до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи вимоги тим, що 27 серпня 1977 року Вільненською сільською радою Макарівського району Київської області між ним та відповідачкою укладено шлюб. Від подружнього життя неповнолітніх дітей не мають. Спільне подружнє життя не склалося через різні характери та погляди на життя. Більше 8 років шлюб існує лише юридично, оскільки вони не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбні відносини. За таких обставин, позивач вважає, що збереження шлюбу та подальше спільне життя суперечить інтересам сім'ї та унеможливлює примирення з відповідачкою. Таким чином, позивач просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачкою. В судове засідання позивач не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, надав суду заяву в якій позовні вимоги підтримує, просить слухати справу без його участі. Відповідач в судове засідання не з'явилась, через канцелярію суду надала заяву, в якій позовні вимоги визнає, просить слухати справу у її відсутність, після розірвання шлюбу просить залишити прізвище «[PERSON]». Суд, дослідивши матеріали справи, заяву відповідачки, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 27 серпня 1977 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що Вільненською сільською радою Макарівського району Київської області зроблено актовий запис № 5 (а.с.6). Частиною третьою статті 105 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з позовної заяви, сторони не підтримують шлюбних відносин, позивач примирення не бажає, заперечує проти подальшого збереження шлюбу. Суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, подальше спільне життя подружжя буде суперечити їхнім інтересам, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу та задоволення позову. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище «[PERSON]». Згідно частиною другою статті 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Враховуючи зазначене, відповідно до статей 105, 110, 112, 114 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

01.04.2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ними 25.11.1989 року, посилаючись на те, що спільне життя між сторонами не склалось, сторони мають несумісні характери, між ними виникають непорозуміння, позивач втратив почуття любові та поваги до відповідача, сімейно-шлюбні відносини протягом десяти місяців між ними припинено і сім`я фактично розпалась, в добровільному порядку через відділ державної реєстрації актів цивільного стану відповідач не бажає розірвати шлюб, а тому позивач змушений звернутися до суду. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Позивач у судове засідання не зявився, до суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій одночасно зазначив про те, що позов підтримує повністю та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином в порядку ст.ст.74, 76 ЦПК України, причини незявлення суду не повідомила. На підставі статей 158, 169, 224 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Сторони перебувають у шлюбі, який було зареєстровано 25.11.1989 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ТП № 136095, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чуднівського районного управління юстиції у Житомирській області від 04.03.2016 року, про що складено актовий запис №45 (а.с.4). Судом встановлено, що спору між подружжям про поділ майна на даний час не існує. Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України\~у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Таким чином, виходячи з наведеного вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню, оскільки шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сімї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. На підставі наведеного вище та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-22 00:00:00

01.04.2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача з вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 07.12.2015 року по 29.03.2016 в розмірі 9594 грн, який просила суд розглянути у її відсутність. В поданих запереченнях відповідач позов не визнав. Дослідивши докази по справі суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Суд встановив, що згідно наказу відповідача №348/к від 07.12.2015 року, позивач з 07.12.2015 року був звільнений з роботи за згодою сторін (а.с.3-4) Відповідач на момент звільнення працівника з роботи вчасно не здійснив виплату позивачу заборгованість із заробітної плати в розмірі 3010,37 грн, яку виплатив 29.03.2016 року (а.с.12). Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Відповідно до ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцять календарних днів. У відповідності до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України - підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Оскільки відповідач, в порушення вимог ст.ст.115, 116 КЗпП України, не виплатив позивачу на момент звільнення належну грошову суму у вигляді заробітної плати в розмірі 3010,37 грн - суд стягує з відповідача на користь позивача середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні працівника з роботи за період з 08.12.2015 року по 29.03.2016 року в розмірі 7701,75 грн (66 робочих днів Х 122,25 грн - середньоденний заробіток позивача), із утриманням податку та обовязкових платежів із вказаної суми і ці обставини є підставами для часткового задоволення позову. При частковому задоволенні позову суд виходить з того, що позивач невірно зазначив у позові кількість робочих днів, за які необхідно стягнути середній заробіток (78 робочих днів), без врахування того, що його робочий тиждень становив чотири дні. Судові витрати по справі необхідно покласти на відповідача.

Outcome: approved