Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-27 00:00:00

У грудні 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтувавши свої вимоги тим, що їй на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], на підставі договору купівлі - продажу АЕІ № 502881 від 14.02.2002 року, зареєстрованого в БТІ м. Слов'янська 18.02.2002 року та договору дарування ВРО № 976688 від 22.03.2012 року, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 04.05.2012 року. В зазначеній квартирі зареєстрована її донька [PERSON] , але з 2011 року у ній не проживає. У зв'язку з чим, просить суд визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS]. Позивач [PERSON], в судове засідання не з'явилася, про час, дату та місце розгляду справи у суді повідомлялася належним чином, надала заяву про розгляд позову за своєї відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити (а.с.29). У судове засідання представник позивача адвокат Овчаренко О.О., який діє на підставі договору на надання юридичних (адвокатських) послуг від 05.11.2017 року (а.с.21), в судове засідання не з'явився, надав заяву, відповідно до якої позов просив задовольнити (а.с.28). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час, дату і місце судового засідання повідомлялася належним чином, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, не заперечувала проти позовних вимог [PERSON] Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що квартира в житловому будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] належала в рівних частках на праві приватної власності [PERSON] та [PERSON], що підтверджується договором купівлі - продажу від 14.02.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Слов'янського районного нотаріального округу Донецької області Семейко О.І., записано у реєстраційну книгу за № 3034/14 (а.с.10). [PERSON] за договором дарування від 22.03.2012 року, посвідченим державним нотаріусом Другої слов'янської державної нотаріальної контори Донецької області Грецькою Т.П., зареєстрованого у реєстрі № 217, подарував [PERSON] належну йому 1/2 частку квартири за [ADDRESS] (а.с.11). Відповідно до довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 01-30/960 від 14.10.2017 року,за адресою [ADDRESS], зареєстрована [PERSON] (а.с.8). Вирішуючи питання стосовно визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням суд виходить з наступного. "Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод" 1950 року, ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, зокрема ст. 1 Протоколу №1 від 1952 року, передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів. Так, відповідно до ч.4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків встановлених Конституцією України та законом, є однією із загальних засад цивільного законодавства (п.2 ч.1 ст. 3 ЦК України. Непорушність права приватної власності і недопущення протиправного позбавлення власності визначено також серед конституційних основ правопорядку у сфері господарювання (ч.2 ст. 5 Господарського кодексу України). Згідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Судовий захист права власності здійснюється шляхом розгляду позовів про визнання права власності, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право власності та іншим способом, що встановлений законом або договором. Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07.02.2014 року №5, оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316-319 ЦК України). Згідно зі ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном за власним розсудом. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно вимог закону, зокрема ст. 405 ч.2 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом в разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] надала акт обстеження матеріально - побутових умов домогосподарства від 07.12.2017 року (а.с.30), з якого вбачається, що [PERSON], за адресою: [ADDRESS], фактично не мешкає з 2011 року. Вищевказане підтвердили сусіди : [PERSON], [PERSON] У зв'язку з чим, суд приходить до висновку, що строк, передбачений ч. 2 ст. 405 ЦК України, що передбачає втрачання права користування житлом члена сім'ї, на момент подання заяви до суду вже сплинув, відповідач у спірному будинку не мешкає, тому наявні підстави для визнання відповідача таким що втратив право користування житловим приміщенням. Таким чином, наведені доводи, аналіз доказів та їх належна оцінка переконують суд в тому, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved