Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-14 00:00:00

У березні 2019 року [PERSON] звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Так, відповідно до позовної заяви сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 27.08.2015 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачкою, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачкою не склалось через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов"язки з ведення спільного господарства та виховання дитини. Фактичне подружнє життя між сторонами припинене з січня 2018 року. 23.04.2020 року ухвалою судді Подільського райсуду м.Києва матеріали справи передано на розгляд за підсудністю до Святошинського райсуду м.Києва. 15.07.2020 року ухвалою судді і відкрито провадження у справі та призначене підготовче судове засідання. Позивач в судове засідання не з"явився, просив розглянути справу у його відсутність, при цьому позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з"явилась, просила розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги визнала та просила позов задовольнити. Дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами по справі 27.08.2015 року укладено шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис 1598 (а.с.6). Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] (а.с.5). Статтею 51 Конституції України проголошено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з приписами статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно до ч.2 ст.112 СК України, суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що причини, що спонукали сторони на розірвання шлюбу є обґрунтованими, оскільки судом достовірно встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження сім"ї не можливе, сторни з січня 2018 року не ведуть спільно господарство, бюджет окремий, сторони не підтримують шлюбних стосунків, а тому заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved