Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

01 березня 2017 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до [PERSON]. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом та за договором міни частки житлового будинку він є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Разом з будинком йому перейшли у власність і земельні ділянки площею 0,25 га та 0,04 га за цільовим призначенням - будівництво і обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства. Питання про відчуження земельних ділянок не було вирішено належним чином. Посилаючись на викладене, просив визнати за нею право власності на вказані земельну ділянку. Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися. Позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутності, крім цього, вказав, що повністю підтримує заявлені вимоги та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач про причини своєї неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 74 ЦПК України. Суд, на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. Дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № [NUMBER] від 24 лютого 2017 року (а. с. 7), за позивачем [PERSON] зареєстровано право приватної власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 липня 2001 року та на підставі договору обміну частки житлового будинку на квартиру від 09 серпня 2001 року. Згідно з державними актами на право приватної власності на землю (а. с. 12, 13), попередньому власникові [PERSON] на підставі рішення Дмитрівської сільської ради №6 від 27 лютого 1993 року було виділено земельні ділянки площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку та господарських будівельта площею 0,04 га - для ведення особистого підсобного господарства за вказаною вище адресою. Викладене також підтверджується довідкою № 150/04.03 від 17 лютого 2017 року за підписом голови Куцурубської сільської ради об'єднаної територіальної громади Очаківського району Миколаївської області (а. с. 15), з якої вбачається, що земельні ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських будівель площею 0,25 га тадля ведення особистого підсобного господарства площею 0,04 га передавались у власність саме відповідачеві [PERSON]. Відповідно до ст. 30 ЗК України в редакції 1992 року, який діяв на час укладення договору купівлі-продажу, при переході права власності на будівлю та споруду переходило у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності на земельну ділянку, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі. Згідно п. 1 ст. 120 ЗК України, який діє з 01 січня 2002 року, при переході права власності на будівлю та споруду право власності на земельну ділянку може переходити на підставі цивільно-правових угод. 20 лютого 2017 року нотаріусом позивачеві було відмовлено у державній реєстрації права власності на вказані земельні ділянки через відсутність правовстановлюючих документів на ім'я позивача (а. с. 14). Проаналізувавши викладені обставини, суд бере до уваги той факт, що внаслідок відсутності правовстановлюючих документів на право власності на спірні земельні ділянки на ім'я позивача порушується право останнього на належне оформлення у встановленому законом порядку нерухомого майна й іншого шляху реалізувати своє право власності у нього немає. Обставин, які б вказували, що попередній власник набув право власності на спірні земельні ділянки неправомірно, або, що на неї, окрім позивача, претендують інші особи, в суді не встановлено. Таким чином позов [PERSON] є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Судові витрати суд відносить на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved