Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-20 00:00:00

01 жовтня 2021 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просить визнати відповідачів та неповнолітню дитину визнання [PERSON] , [INFO] , визнати такими, що втратили право користування житлом - будинком [ADDRESS] . Вказала, що вона є власницею цього будинку, в якому зареєстрована. Також в будинку зареєстровані її донька [PERSON] , її син [PERSON] , її неповнолітній онук [PERSON] . Однак відповідачі і неповнолітній онук позивачки з 2012 року в будинку не проживають, своїх речей в ньому не мають. Знятися з реєстрації в добровільному порядку вони не бажають, перешкод для їх проживання в будинку позивачка не чинить. Вони проживають за іншими адресами. Позивачка просить позов задовольнити. В судове засідання позивачка не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі. Представник позивачки адвокат Посвалюк В.В. позовні вимоги в судовому засіданні підтримала в повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи сповіщена за останнім відомим місцем реєстрації, а також шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті суду. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що дійсно він та його неповнолітній син [PERSON] , [INFO] , не проживають у будинку [ADDRESS] . Мешкають вони у іншому будинку і планують знятися з реєстрації у будинку позивачки, але на даний час їм нікуди перереєструватися. Будинок, в якому вони мешкають, ще офіційно не оформлений на них. Як тільки вони оформлять право власності на цей будинок, вони знімуться з реєстрації. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню часткового з таких підстав. Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 26 грудня 2012 року [PERSON] належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться в [ADDRESS] . В цьому будинку зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки Очеретинської селищної військово-цивільної адміністрації №10 від 01.09.2021 [PERSON] проживає в будинку [ADDRESS] одна, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , в будинку зареєстровані, але не проживають у будинку з 2012 року. Згідно зі ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. І власник, згідно зі ст. 391 ЦК України, має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм будинком. Відповідно до статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Та обставина, що відповідачі зареєстрований в будинку позивачки, порушує її права як власниці будинку, а саме: позивачка, не отримуючи ніяких доходів відповідачів, оплачує за них комунальні послуги. Крім того, вона не має можливості розпорядитися майном, яке їй належить. Відповідачі являються членами сім`ї власниці будинку - її донькою та сином, але не проживають будинку понад один рік без поважних причин, а тому вони втратили право на користування цим житлом. Щодо визнання таким, що втратив право на житло, неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , то суд зазначає таке. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Відповідно до статті 6 Сімейного кодексу України (далі - СК України) правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання (стаття 16 Конвенції). Оскільки малолітня дитина не може самостійно обирати місце свого проживання, тому факт її не проживання у будинку позивачки не є безумовною підставою для позбавлення дитини права користування цим житлом. Не можна вважати не поважною причину не проживання дитини у спірному житлі, її проживання в іншому місці, з одним із батьків, оскільки малолітня дитина в силу свого віку не має достатнього обсягу цивільної дієздатності самостійно визначати місце свого проживання. Маючи право проживати за зареєстрованим місцем проживання, за місцем проживання будь-кого з батьків, дитина може реалізувати його лише за досягнення певного віку. Не впливає на поважність причин не проживання дитини і наявність у того з батьків, з ким вона фактично проживає, права власності на житло, оскільки наявність майнових прав у батьків дитини не може бути підставою для втрати її особистих житлових прав. Визначальним в цьому є забезпечення найкращих інтересів дитини. Наведені правові висновки узгоджуються з висновками суду касаційної інстанції, викладеними у постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 711/4431/17, від 10 квітня 2019 року у справі № 466/7546/16-ц, від 27 червня 2019 року у справі № 337/1760/17, від 27 листопада 2019 року у справі № 368/750/16-ц (провадження № 61-31705св18), від 25 серпня 2020 року у справі № 206/3425/18 (провадження № 61-9122св19). За змістом частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Малолітній [PERSON] , [INFO] , не може самостійно визначати місце свого проживання, а тому сам по собі факт його не проживання у спірній квартирі не може бути безумовною підставою для визнання його таким, що втратив право користування зазначеним житлом. Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що малолітній [PERSON] , [INFO] , набув право власності або право постійного користування іншим житлом, позивачкою не надано, хоча це є її процесуальним обов`язком. Не сплата дитиною коштів за користування житлово-комунальними послугами, також не може бути підставою для визнання її такою, що втратила право користування спірним жилим приміщенням, оскільки позивачка (за доведеності понесення нею таких витрат одноособово) не позбавлена можливості ставити питання про їх відшкодування до законних представників (батьків) малолітньої дитини. Принципом 4 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, передбачено, що дитина має користуватися благами соціального забезпечення. Їй має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальні догляд і охорона мають бути забезпечені дитині та її матері, зокрема належний допологовий і післяпологовий догляд. Дитина повинна мати право на належні харчування, житло, відпочинок і медичне обслуговування. Оцінюючи поважність причин непроживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , у будинку позивачки, суд вважає, що такі причини не можливо віднести до не поважних, а тому право неповнолітня дитина не втратила право на проживання у будинку позивачки - своєї бабусі. Таким чином, у задоволенні вимоги позивачки в частині визнання [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житлом, необхідно відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в рівних частинах з кожного.

Outcome: partial