Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-24 00:00:00

02.04.2018року з вказаним позовом позивач звернулася до суду. В обґрунтування позову [PERSON] вказує, що [INFO] померла її мати, [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно, зокрема на ? частини житлового будинку [ADDRESS], загальною площею 65,8 кв.м., житловою площею 34,9 кв.м., з господарчими побудовами: сарай «Б», погріб «Г», вбиральня «Д», водоколонка І, замощення ІІ, забори №1, №2, №3, що розташовані на земельній ділянці 910 кв.м. по [ADDRESS], яка належала померлій відповідно до свідоцтва про право власності від 03.08.1985 та свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.08.1985. За життя, 02.08.1985, [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого все належне їй майно, яке на день її смерті буде їй належати, де б воно не було і з чого б воно не складалося, заповіла [PERSON]. У встановлений законом строк позивач до нотаріальної контори не звернулася, оскільки вважала, що досить заповіту, але фактично спадщину прийняла, оскільки мешкала разом зі спадкодавцем за однією адресою, доглядала матір до смерті, вступила в управління та володіння спадковим майном. Відповідач також на час смерті матері був зареєстрований разом із нею за однією адресою, є її сином та спадкоємцем першої черги за законом, але спадщину приймати не має наміру. Позивач, не маючи змоги реалізувати свої спадкові права, вимушена звернутися до суду з вище вказаною позовною заявою. Крім того, при перекладі з російської мови на українську, прізвище матері позивача вказано в паспорті та в свідоцтві про смерть як «[PERSON]», а прізвище позивача - «[PERSON]», тому необхідно встановити факт родинних відносин між позивачем та спадкодавцем. Позивач в підготовче судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи у свою відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в підготовче судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у свою відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Згідно ч. 1.4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. З огляду на ті обставини, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає доцільним ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні. Відповідно до постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ № 7 від 25 вересня 2015 року «Про узагальнення практики застосування судами законодавства,що регулює право приватної власності на житловий будинок», вирішуючи спори про захист права власності на майно, суди повинні виходити з того, що правовий режим майна визначається з урахуванням законодавства, яке було чинним на момент створення (набуття) відповідного майна. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] (а.с.16), останнім місцем проживання якої було за адресою: [ADDRESS] (а.с.18). Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, зокрема на ? частини житлового будинку [ADDRESS], загальною площею 65,8 кв.м., житловою площею 34,9 кв.м., з господарчими побудовами: сарай «Б», погріб «Г», вбиральня «Д», водоколонка І, замощення ІІ, забори №1, №2, №3, що розташовані на земельній ділянці 910 кв.м. по [ADDRESS], яка належала померлій відповідно до свідоцтва про право власності, виданого нотаріусом 03.08.1985 та зареєстрованого в реєстрі за №І-2479 (а.с.15), та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого нотаріусом 03.08.1985 та зареєстрованого в реєстрі за №І-2481 (а.с.11). Оскільки спадщина на майно [PERSON] відкрилася 1993 року, до даних правовідносин підлягають застосуванню норми Цивільного Кодексу УPCP в редакції від 18.07.1963. Відповідно до ст. 524, 534 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. За життя, а саме 02.08.1985, [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого все належне їй майно, яке на день її смерті буде їй належати, де б воно не було і з чого б воно не складалося, вона заповіла [PERSON], позивачу в справі (а.с.9,53). Відповідно до ст. 548 ЦК УPCP, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Згідно з ст. 549 ЦК УPCP (в редакції від 18.07.1963) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 549 ЦК УPCP, спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом встановлено, що [PERSON], позивач по справі, відповідно до положень ст. 549 ЦК УPCP, який діяв на момент відкриття спадщини, після смерті [PERSON], померлої [INFO], фактично вступила в управління та володіння спадковим майном останньої, так як проживала разом з нею та доглядала до дня її смерті, що підтверджується актом (а.с.8). Отже, з огляду на наведене, беручи до уваги неможливість оформлення спадкових прав у встановленому законом порядку, суд вважає, що позов [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом слід задовольнити. Щодо встановлення факту родинних відносин, то судом встановлено, що у свідоцтві про народження позивача зазначено її прізвище ім'я по-батькові російською мовою «[PERSON]», матір'ю записана «[PERSON]» - мовою оригіналу (а.с.10). В результаті перекладу, українською мовою прізвище померлої вказано як «[PERSON]», прізвище ім'я по-батькові її доньки, позивача по справі, в паспорті зазначено як «[PERSON]», інші анкетні дані позивача, вказані в паспорті (а.с.5), такі як число, місяць, рік народження, співпадають з даними у свідоцтві про народження. Вбачається, що різниця в прізвищах в одну ліітеру, при ідентичності інших даних, пов'язана з різницею в написанні та невірністю перекладу, що, згідно ст.315 ч.1, п.1 ЦПК України, дає суду підстави для встановлення факту родинних відносин, що має для позивача правове значення, при відсутності іншого порядку встановлення. Згідно ст. 142 ч.1 ЦПК України та ст.7 ч.3 ЗУ «Про судовий збір», у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову. Таким чином, оскільки відповідач визнав позовні вимоги до розгляду справи по суті, позивачу [PERSON] слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову в розмірі 704,80грн., що складає 352,40грн. На підставі ст. ст. 524, 549 ЦК Української РСР ,

Outcome: approved