Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-09 00:00:00

Представник позивачів - адвокат Дереза М.Е. звернувся до суду з вказаним позовом та заявлені вимоги мотивує тим, що у 1998 році померла [PERSON] та після її смерті відкрилася спадщина на все належне їй майно, в тому числі на земельну частку (пай) розміром 7,42 умовних кадастрових гектар. Згідно складеного за життя [PERSON] заповіту, все своє майно вона заповіла племіннику [PERSON] , який фактично прийняв спадщину шляхом догляду за спадковим майном. У грудні 2009 року [PERSON] помер та після його смерті спадщину прийняли позивачі [PERSON] та [PERSON] . Проте при їх зверненні до нотаріуса з проханням видати свідоцтво про право на спадщину за законом в рівних частках кожному на право на земельну частку (пай), нотаріусом була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій, оскільки повноваження встановлювати (підтверджувати) факт прийняття спадщини відноситься тільки до компетенції суду та при зверненні до нотаріуса не надано оригіналу сертифікату на право на земельну частку (пай), який би підтверджував належність зазначеного права померлій [PERSON] . А тому просить суд встановити факт прийняття спадщини [PERSON] , який помер [INFO] , після [PERSON] , яка померла [INFO] та визнати за позивачами [PERSON] та [PERSON] право на Ѕ частину за кожним земельної частки (паю) згідно сертифікату серія [NUMBER] від 27.12.1996 року в порядку спадкування за законом після [PERSON] , який помер [INFO] . У судове засідання позивачі та їх представник не з`явилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Представник відповідача по справі - Юнаківської сільської ради Сумської області у судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи у відсутності учасника судового розгляду, проти позову не заперечує. Представник третьої особи - Сумської райдержнотконтори в судове засідання не з`явився, надійшла заява про розгляд справи без його участі. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що на ім`я [PERSON] було зареєстровано сертифікат на земельну частку (пай) серія [NUMBER] від 27.12.1996 № 9, про що зроблено запис в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Сумською районною державною адміністрацією членам КСП «Колос» на підставі розпорядження голови Сумської районної державної адміністрації від 13.12.1996 №394. Розмір земельної частки (паю) складає 7,42 умовних кадастрових гектар (а.с. 15,16). 13 листопада 1992 року секретарем Басівської сільської ради Сумського району Сумської області було посвідчено заповіт від імені [PERSON] , відповідно до якого вона все своє майно вона заповідала [PERSON] (а.с. 18). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] (а.с. 17) та після її смерті відкрилась спадщина на належне майно. Згідно довідки, виданої Басівською сільською радою Сумського району Сумської області №61 від 28.01.2020, [PERSON] , яка померла [INFO] , на день смерті була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] . На час смерті в житловому будинку разом з нею ніхто не проживав і не був зареєстрований. Спадкоємцем за заповітом є [PERSON] , який спадщину фактично прийняв шляхом догляду за спадковим майном, обробленням земельної ділянки, розпорядженням майном померлої. Заповіт від імені [PERSON] , посвідчений виконкомом Басівської сільської ради 13.11.1992 року за реєстровим номером 169, не змінено і не відмінено (а.с. 19). Відповідно до частин першої, третьої статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно із частиною четвертою Прикінцевих та перехідних положень Цивільний кодекс України 2004 року застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності (з 1 січня 2004 року). Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Спадкові відносини виникають з моменту відкриття спадщини. Як частина друга статті 1220 ЦК України, так і стаття 525 ЦК Української РСР визначають, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Частиною п`ятою Прикінцевих та перехідних положень передбачено, що правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Отже, за змістом указаних норм відносини спадкування регулюються нормами ЦК України 2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 року) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК Української РСР 1963 року. Статтею 548 ЦК Української РСР 1963 року передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Стаття 549 ЦК Української РСР 1963 року, передбачає, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Отже, фактично спадщину після смерті [PERSON] прийняв [PERSON] шляхом розпорядження та користування спадковим майном. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 20) та після його смерті відкрилася спадщина. Як вбачається з копії спадкової справи №635/2010 після померлого [PERSON] (а.с. 41-67) спадщину після його смерті прийняли син [PERSON] та дружина [PERSON] , отримавши відповідні свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно. Проте при зверненні до нотаріуса щодо видачі їм свідоцтва про право на спадщину в рівних частках кожному (по Ѕ частці) на право на земельну частку (пай), що знаходиться в КСП «Колос», Басівська сільська рада Сумського району Сумської області, після смерті [PERSON] , нотаріусом була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій, оскільки повноваження встановлювати (підтверджувати) факт прийняття спадщини відноситься тільки до компетенції суду та при зверненні до нотаріуса не надано оригіналу сертифікату на право на земельну частку (пай), який би підтверджував належність зазначеного права померлій [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 315 Цивільно-процесуального кодексу України суд розглядає справи про встановлення фактів, визначених чітким переліком. Згідно ч. 2 цієї статті у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" суди розглядають справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Встановлення факту прийняття спадщини померлим [PERSON] після померлої [PERSON] необхідне для оформлення за позивачами як спадкоємцями за законом після померлого [PERSON] права власності на спадкове майно. Проаналізувавши надані докази в їх сукупності, судвважає, що позов в цій частині підлягає задоволенню. Відповідно до пункту 3.1. Листа Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (згідно із статтею 392 Цивільного кодексу України). Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини 1 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно до роз`яснень, викладених у пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 р. № 7 (Із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» вбачається, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акту про право власності на землю (пункт 17 розділу Х Перехідні положення ЗК). Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі КСП), включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України « Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року , вбачається, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акту про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року (561-12), Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно пункту «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3 ст. 152 ЗК України. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, що передбачено ч. 1 ст. 1225 ЦК України. Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акту на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України. На підставі абз. 2 п. 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (п. 1 розділу X доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509-VI). Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Таким чином, судом встановлено, що після смерті [PERSON] спадкоємцем за заповітом був [PERSON] , який спадщину фактично прийняв, тобто за життя набув право на земельну частку (пай) розміром 7,42 умовних кадастрових гектар відповідно до сертифіката серія [NUMBER] від 27.12.1996. А тому, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивачів, так як рішення суду в такому разі буде підставою для належного оформлення за ними права на земельну частку (пай).

Outcome: approved