Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

У лютому 2016 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, якою просив скасувати арешт рухомого та нерухомого майна належного позивачу, накладений на підставі постанови Красногвардійського ВДВС Дніпропетровського МУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 08.05.2012 р. в рамках виконавчого провадження №32509783 з виконання виконавчого листа №2-573/11, виданого 28.03.2012 р. Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області та стягнути судові витрати. В обґрунтування позову, позивач вказав на те, що 20 грудня 2007 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №11273312000. 19 грудня 2013 р. Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» за договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, права та обовязки кредитора за договором №11273312000 від 20 грудня 2007 року було передано Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк». 08.05.2012 р. при виконанні виконавчого листа №2-573/11, виданого 28.03.2012 р. Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області державним виконавцем була винесена постанова про арешт майна позивача та заборону на його відчуження. 10.05.2012 р. державним виконавцем була винесена постанова про арешт нерухомого майна 1/3 частки права власності квартири [ADDRESS], належного позивачу та заборону на його відчуження. Згодом, на підставі заяви ПАТ «Дельта Банк», Красногвардійський ВДВС Дніпропетровського МУЮ перерахував на користь ПАТ «Дельта Банк» суму у розмірі 102000,00 грн., також, Красногвардійським ВДВС з отриманих від реалізації майна позивача, було сплачено 1200,00 грн. за проведення звіту з оцінки майна, 11552,28 грн. виконавчий збір, 5060,00 грн. витрати зі зберігання майна, 9539,00 грн. плата за зберігання майна. Отже, позивачем була сплачена заборгованість перед ПАТ «Дельта Банк» у сумі 102000,00 грн., яка була зазначена останнім у заяві. 05.12.2014 р. постановою державного виконавця, виконавчий лист №2-573/11, виданий 28.03.2012 р. Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області був повернутий стягувачу на підставі п.8 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження». Позивач зазначив, оскільки виконавчий лист №2-573/11 було повернуто стягувачу, і строк предявлення виконавчого документу до виконання сплив, то подальший арешт рухомого та нерухомого майна є недоцільним, у звязку з чим, позивач вимушений звернутись до суду. У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просив позов задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві. Представник відповідача - Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції в судове засідання не зявився, надавши заяву про розгляд справи за їх відсутності. Представник третьої особи Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в судове засідання не зявився, про день і час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» в судове засідання не зявився, про день і час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив. Вислухавши представника позивача, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 20 грудня 2007 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №11273312000. 19 грудня 2013 р. Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» за договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, права та обовязки кредитора за договором №11273312000 від 20 грудня 2007 року було передано Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк». 08.05.2012 р. при виконанні виконавчого листа №2-573/11, виданого 28.03.2012 р. Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області державним виконавцем була винесена постанова про арешт майна [PERSON] та заборону на його відчуження. 10.05.2012 р. державним виконавцем була винесена постанова про арешт нерухомого майна 1/3 частки права власності квартири [ADDRESS], належного [PERSON] та заборону на його відчуження. На підставі заяви ПАТ «Дельта Банк», Красногвардійський ВДВС Дніпропетровського МУЮ перерахував на користь ПАТ «Дельта Банк» суму у розмірі 102000,00 грн., також, Красногвардійським ВДВС з отриманих від реалізації майна позивача, було сплачено 1200,00 грн. за проведення звіту з оцінки майна, 11552,28 грн. виконавчий збір, 5060,00 грн. витрати зі зберігання майна, 9539,00 грн. плата за зберігання майна. Позивачем була сплачена заборгованість перед ПАТ «Дельта Банк» у сумі 102000,00 грн., яка була зазначена останнім у заяві. 05.12.2014 р. постановою державного виконавця, виконавчий лист №2-573/11, виданий 28.03.2012 р. Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області був повернутий стягувачу на підставі п.8 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження». Встановлено, що позовні вимоги позивача про скасування арешту рухомого та нерухомого майна обгрунтовані тим, що строк предявлення виконавчого документу до виконання сплив, а подальший арешт рухомого та нерухомого майна є недоцільним, та з посиланням на норму ст.60 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до ч.ч.1, 2, 3\~ст.57 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. В пункті 4\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року №6 "Про судову практику в справах про виключення майна з опису"\~роз'яснено, що за правилами, установленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що грунтуються на праві власності на описане майно або на право володіння ним. Відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках - особу, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Встановлено та з матеріалів справи вбачається, що арешт на вищевказане майно було накладено у зв'язку із знаходженням у Красногвардійському ВДВС Дніпропетровського МУЮ виконавчого провадження №32509783 з виконання виконавчого листа №2-573/11, виданого 28.03.2012 р. Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області про солідарне стягнення з [PERSON], [PERSON], [PERSON] суми боргу, де стягувачем є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (а.с.33-34), проте, зазначені особи не були залучені позивачем до участі у справі. Крім того, матеріали справи не містять акту опису і арешту спірного майна, який є єдиним доказом на підтвердження проведення арешту майна, а пред'явлення зазначеного позову до відділу державної виконавчої служби не ґрунтується на вищенаведених роз'ясненнях Верховного Суду України та вимогах діючого законодавства, яке регулює спірні правовідносини, оскільки ця особа не може бути належним відповідачем по такій справі. Відповідно до вимог ст. 27 ЦПК України до початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову. Судом позивачу розяснювалося його право на уточнення позовних вимог, проте, останній відповідного клопотання до початку розгляду справи по суті суду не заявив. Оскільки відповідно до приписів ст.11 ЦПК України суд позбавлений можливості вийти за межі позовних вимог та самостійно змінити підставу позову, справа розглядалася в межах заявлених позивачем вимог та на підставах, наведених ним в обґрунтування своїх позовних вимог. Згідно ч.1\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Відповідно до роз'яснень, наведених у п.11\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2009 року\~зазначено, що недоведення позову є самостійною підставою для відмови у ньому. Отже правові підстави, передбачені ст.60 Закону України «Про виконавче провадження», не є підставою для задоволення позовних вимог. Таким чином, зібрані у справі докази та їх наявна оцінка вказують на наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог. Відповідно до ст.88 ЦПК України, судові витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed