overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-03 00:00:00

01 вересня 2015 року позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування позову позивачка посилається на те, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 20 березня 2010 року. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який навчається на другому курсі Харківського національного університету радіоелектроніки. Син проживає у гуртожитку, перебуває на утриманні позивачки та потребує матеріальної допомоги батька.. Позивачка просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина на період його навчання у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку відповідача. Позивачка в судове засідання не зявилася, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не зявився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності. З позовом згоден. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наданих доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] народився 18 грудня 1996 року, його батьком є [PERSON] - відповідач у справі, його матір'ю є [PERSON] - позивачка у справі, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про його народження від 10 січня 1997 року. \~Згідно з довідкою Харківського національного Університету радіоелектроніки № 32 від 26 серпня 2015 року [PERSON] навчається на другому курсі денного відділення зазначено учбового закладу, строк навчання до 30 червня 2018 року, навчається за держзамовленням. Як вказала у своїй заяві позивачка, син отримує стипендію у розмірі 750 грн. У відповідності до ч.1\~ст.199 Сімейного кодексу України\~якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. \~ Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання сина на період його навчання не надає, а тому суд вважає стягнути з відповідача аліменти на утримання сина. \~При визначенні розміру аліментів суд на підставі\~ст..182 Сімейного кодексу України\~бере до уваги матеріальний стан сторін, а також суд враховує те, що матеріальну допомогу позивачу повинна надавати також і його мати. \~А тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку. \~Згідно зі\~ст..88 ЦПК України\~з відповідача також підлягає стягненню судовий збір у сумі 487 грн.20 коп. Відповідно до ст.367 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць суд вважає допустити до негайного виконання. \~\~ Згідно зі ст..ст.182,199,\~200 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

01 вересня 2015 року позивач, ПАТ КБ ПриватБанк, звернувся до Київського районного суду м.Полтави з позовом про стягнення заборгованості по кредитному договору № б/н від 20.07.2010 року. Посилався на те, що 20.07.2010 року по вказаному кредитному договору відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 6300 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач [PERSON] своєчасно не виконує умови договору, має заборгованість за кредитом у сумі 7259 грн. 97 коп., яка складається із заборгованості за кредитом 1896 грн. 88 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 2951 грн. 19 коп., заборгованість за пенею та комісією - 1590 грн. 00 коп., штраф (фіксована частина)- 500 грн., штраф (процентна складова) - 321 грн. 90 коп. Просили стягнути з відповідача на їхню користь заборгованість по кредитному договору та судові витрати по справі. Представник позивача надав заяву про можливість розгляду справи у його відсутність, позовні вимог підтримав, просив розглядати справу у заочному провадженні. Відповідач \~[PERSON] у судове засідання не зявився будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, заяв про неможливість розгляду справи у його відсутність не надавав. Враховуючи клопотання представника позивача, суд ухвалив розглядати справу у відсутність відповідача, \~ у порядку заочного провадження, відповідно до вимог ст. 224, 225 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що між банком та відповідачем [PERSON] 20 липня 2010 року укладений кредитний договір № б/н. \~ \~ \~ \~ Відповідно до умов кредитного договору відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 6300 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач [PERSON] не виконує умови кредитного договору, має заборгованість за кредитом у сумі 7259 грн. 97 коп., яка складається із заборгованості за кредитом 1896 грн. 88 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 2951 грн. 19 коп., заборгованість за пенею та комісією - 1590 грн. 00 коп., штраф (фіксована частина)- 500 грн., штраф (процентна складова) - 321 грн. 90 коп. \~ \~ \~ \~ Оскільки позичальник, [PERSON], не виконує умови кредитного договору, суд приходить до висновку про задоволенню позовних вимог. Підлягають також задоволенню вимоги про стягнення судових витрат.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

01 вересня 2015 року представник позивача звернувся з позовом до суду, в якому просить суд стягнути з відповідача на користь ПАТ «Альфа Банк» заборгованість у розмірі 28527,19 гривень за кредитним договором та 285,27 гривень судового збору. В судове засідання представник позивача не з'явився; на адресу суду направив заяву в якій позов підтримує та просить розглядати справу без його участі. Відповідач в судове засідання з'явився та пояснив суду, що позов визнає частково, оскільки позивачем не виконувались умови кредитного договору в частині отримання ним послуг Альфа-Сервіс за які він сплачував по 300 грн. на місяць, і тому ця сума повинна була бути направлена на погашення кредиту. Суд, вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що 31 травня 2010 року між ПАТ «Альфа Банк» та [PERSON], було укладено договір № 500179838, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 25000 гривень. В силу укладеного кредитного договору відповідач мав виконати взяті на себе зобов'язання про погашення отриманого кредиту у передбачений договором строк, також врегульовано ст. 1054 ЦК України. Однак відповідач, порушуючи умови договору, не виконував свої зобов'язання належним чином. Станом на 11.08.2015 року загальна заборгованість відповідача перед банком за кредитним договором становить 28527,19 грн., а саме: - заборгованість по тілу кредиту 12308,52 грн.; - заборгованість по відсоткам 3918,67 грн.; - заборгованість за комісіями 4800 грн.; пеня 7500 грн. Відповідно до вимог ст.ст. 526 та 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений строк. Відповідачем не дотримано умови договору, а його твердження про те, що сума сплачених ним коштів за послуги «Альфа-Сервіс» повинні були направлятись на погашення кредиту є необґрунтованими. Крім того, відповідно до ст. 551 ч.3 ЦК України розмір неустойки може бути зменшеним за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Таким чином, суд дійшов до висновку про зменшення розміру пені до 2000 грн., яка підлягає стягненню з відповідача. В силу ст. 88 ЦПК України судові витрати слід стягнути з відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог. На основі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

01 вересня 2016 р. Банк звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 12.09.2013 р. між ним та [PERSON] укладено кредитний договір без номера, відповідно до якого відповідачу надано кредит у сумі 4\~600 грн у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Зазначили, що боржник свої зобовязання по Договору не виконує. Станом на 31.05.2016 р. загальна заборгованість за кредитним договором склала 32\~552,81 грн. З посиланням на статті 509, 525, 526, 527, 530, 598, 599, 610, 615, 629, 1050 і 1054 ЦК України просили стягнути заборгованість по кредиту та судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача не зявився, але надав суду письмову заяву, в якій просив вимоги задовольнити, а позов розглянути за його відсутності. Відповідач будучи неодноразово своєчасно та належним чином повідомленим за місцем реєстрації про час і місце розгляду справи у судове засідання без поважних причин тричі, 07.10.2016 р., 25.10.2016 р. і 23.11.2016 р. не зявився. Про причини неявки суду не повідомив. Представник позивача у своїй заяві погодився на постановлення судом рішення у заочному порядку. Дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, а в силу ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Зі змісту положень ст. 1054 ЦК випливає, що банк зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Як вбачається з матеріалів справи, 12 вересня 2013 р. між Банком та [PERSON] укладено кредитний договір без номера, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у сумі 4\~600 грн у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В день укладення договору боржником була отримана кредитна картка, на рахунку якої знаходились грошові кошти. Судом встановлено, що боржник свої зобовязання по договору не виконує. Станом на 31 травня 2016 р. загальна заборгованість за кредитним договором склала 32\~552,81 грн, з яких: - заборгованість за кредитом 4\~407,67 грн; -заборгованість по процентам за користування кредитом 23\~268,82 грн; -заборгованість за пенею та комісією 2 850 грн; -штраф (процентна складова) 1 526,32 грн; -штраф (фіксована сума) 500 грн. Виходячи з того, що відповідач не зявився до судового засідання, а отже ухилився від надання доказів, що спростовують вимоги позивача, то суд вважає нарахований борг безспірним, а відтак, то наявні правові підстави для його стягнення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

01 вересня 2016 р. Банк звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 18.11.2013 р. між ним та [PERSON] укладено кредитний договір без номера, відповідно до якого відповідачу надано кредит у сумі 3 000 грн у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Зазначили, що боржник свої зобовязання по Договору не виконує. Станом на 04.07.2016 р. загальна заборгованість за кредитним договором склала 27\~040,49 грн. З посиланням на статті 509, 525, 526, 527, 530, 598, 599, 610, 615, 629, 1050 і 1054 ЦК України просили стягнути заборгованість по кредиту та судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача не зявився, але надав суду письмову заяву, в якій просив вимоги задовольнити, а позов розглянути за його відсутності. Відповідач будучи неодноразово своєчасно та належним чином повідомленою за місцем реєстрації про час і місце розгляду справи у судове засідання без поважних причин не зявилася. Про причини неявки суду не повідомила. Представник позивача у своїй заяві погодився на постановлення судом рішення у заочному порядку. Дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, а в силу ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Зі змісту положень ст. 1054 ЦК випливає, що банк зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Як вбачається з матеріалів справи, 18 листопада 2013 р. між Банком та [PERSON] укладено кредитний договір без номера, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у сумі 3 000 грн у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В день укладення договору боржником була отримана кредитна картка, на рахунку якої знаходились грошові кошти. Судом встановлено, що боржник свої зобовязання по договору не виконує. Станом на 04 липня 2016 р. загальна заборгованість за кредитним договором склала 27\~040,49 грн, з яких: - заборгованість за кредитом 2\~970,78 грн; -заборгованість по процентам за користування кредитом 19 355,88 грн; -заборгованість за пенею та комісією 2 950 грн; -штраф (процентна складова) 1 263,83 грн; -штраф (фіксована сума) 500 грн. Виходячи з того, що відповідач не зявилася до судового засідання, а отже ухилилася від надання доказів, що спростовують вимоги позивача, то суд вважає нарахований борг безспірним, а відтак, то наявні правові підстави для його стягнення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

01 вересня 2016 року [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 10 серпня 2005 року між сторонами зареєстровано шлюб, проте в подальшому спільне життя між сторонами не склалося, між ними часто виникали сварки, конфлікти, що поступово призвело до втрати взаємоповаги та любові між ними. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Позивач та його представник в судове засідання не з'явились, проте представник Позивача надав суду заяву, у якій просив розглянути справу у його відсутність та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд вирішив задовольнити позовні вимоги та постановити заочне рішення відповідно до вимог ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 04 грудня 1999 року, що підтверджується повторним свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER], виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Старокостянтинівського районного управління юстиції Хмельницької області (а.с. 10); від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] (а.с. 11). З матеріалів справи вбачається, що на даний момент сторони не підтримують шлюбних стосунків та не ведуть спільного господарства, проживають окремо та на примирення не згодні. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. За таких обставин, суд приходить до висновку, що збереження сім'ї буде носити формальний характер. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З урахуванням задоволення позову, стягненню з Відповідача на користь Позивача підлягає судовий збір в розмірі 551,20 гривень. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-06 00:00:00

01 вересня 2016 року [PERSON] звернувся до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом до [PERSON] Свої вимоги обґрунтовував тим, що він перебуває з відповідачкою у шлюбі, зареєстрованому 09 серпня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Очаківського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області. Від шлюбу з відповідачкою дітей не мають. Через втрату взаєморозуміння, почуттів поваги та любові сумісне життя є неможливим. Просив розірвати їхній з відповідачкою шлюб. Позивач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Крім того, зазначив, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідачка, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 74 ЦПК України, до суду не з'явилася, про причини своєї неявки не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності суду не подавала. Суд, на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов наступного. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 09 серпня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Очаківського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області, про що складено відповідний актовий запис за № 87. Зазначений факт підтверджується дослідженим у судовому засіданні свідоцтвом про шлюб серії 1-ФП № 034527. Від шлюбу з відповідачкою дітей не мають. Причинами розпаду сімї стала втрата взаєморозуміння, подружні стосунки фактично припинені. Враховуючи викладене, суд вважає, що шлюб, укладений між сторонами, фактично розпався, та що за зазначених обставин їх подальше сумісне життя і збереження сімї є неможливим, тому, в силу ч. 1 ст. 110, ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, вимоги позивача про розірвання шлюбу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

01 вересня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якій просить розірвати шлюб. Позов мотивовано тим, що 23 вересня 2011 року він зареєстрував шлюб з відповідачем. Шлюб зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Павлоградському району Павлоградського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №31. Від даного шлюбу неповнолітніх дітей сторони не мають Спільне життя з відповідачем не склалося. Подружні відносини припинені з червня 2014 року через різні погляди на сімейне життя. Сторони спільне господарство не ведуть, спільного бюджету не мають. Спору про розділ майна, що є сумісною власністю на даний час не виникає. В звязку з цим позивач просить суд розірвати шлюб. Позивач у судове засідання не зявився, надав суду заяву, згідно якої просить суд розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач та відповідач перебувають у шлюбі з 23 вересня 2011 року. Шлюб зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Павлоградському району Павлоградського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №31 (а.с.3 ). Від даного шлюбу неповнолітніх дітей сторони не мають Спору про поділ майна, що є спільною власністю на даний час немає. В сім'ї позивача та відповідача подружні відносини припинені з червня 2014 року через різні погляди на сімейне життя. Сторони проживають за різними адресами. Враховуючи ці обставини суд вважає, що родина розпалась остаточно, відновлення подружніх відносин неможливе, оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суттєво суперечити інтересам сторін. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

01 вересня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог позивач [PERSON] посилався на те, що 25 грудня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Новомосковському району Новомосковського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області був зареєстрований шлюб між ним та [PERSON], актовий запис № 63. Після реєстрації шлюбу [PERSON] було присвоєне прізвище [PERSON]. Від шлюбу дітей не мають. Позивач зазначив в заяві, що з січня 2016 року сімейні відносини з дружиною були припинені, в зв'язку з відсутністю взаєморозуміння та несхожості характерів, внаслідок чого виникали сварки та непорозуміння на побутовому ґрунті, він втратив почуття любові та поваги до дружини, подальше спільне життя та збереження шлюбу він вважає неможливим, таким, що суперечить його інтересам. В зв'язку з наведеним, в позовній заяві [PERSON] просив суд розірвати шлюб між ним та відповідачем [PERSON] В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, в своїй заяві просив суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, в своїй заяві просила суд розглянути справу без її участі, не заперечувала проти розірвання шлюбу, в разі задоволення позову, просила її прізвище залишити без змін.. Суд, дослідивши надані сторонами докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що 25 грудня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Новомосковському району Новомосковського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області був зареєстрований шлюб між сторонами, актовий запис № 63. Встановлено, що сторони не мають дітей від шлюбу. На підставі ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до вимог ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони з січня 2016 року не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство, позивач втратив почуття любові та поваги до дружини, подальше спільне життя і збереження шлюбу вважає неможливим, за таких обставин суд приходить до переконання, що подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, що мають істотне значення, і шлюб підлягає розірванню. У відповідності до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В зв'язку з наведеним, вимоги відповідача [PERSON] є обґрунтованими, та вона має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися прізвищем, яке їй присвоєне у зв'язку з реєстрацією шлюбу. Враховуючи вищевикладене і

Outcome: approved