Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-07 00:00:00

У жовтні 2017 року до суду надійшла позовна заява [PERSON], [PERSON], [PERSON] до Наталівської сільської ради Запорізького району Запорізької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що 19.01.2012 р. помер [PERSON]. Після його смерті залишилось спадкове майно у вигляді житлового будинку з господарськими спорудами, які розташовані за адресою: Запорізька область Запорізький район, с. Івано-Ганнівка, вул. Визволення, 25. Після смерті [PERSON] залишись три спадкоємці: дружина [PERSON], та сини: [PERSON], [PERSON], які і є позивачами по справі. У встановлений законом строк спадкоємці прийняли спадщину, звернувшись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно, оскільки документ, що посвідчує право власності померлого на житловий будинок не відповідає вимогам ст. 15, діючого на час його укладання ЗУ «Про товарні біржі», а також не дотриманням нотаріальної форми. На підставі вищевикладеного позивачі були вимушені звернутись до суду із вказаним позовом, в якому просять суд визнати за ними по 1/3 за кожним право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок та господарські споруди, які розташовані за адресою: Запорізька область Запорізький район, с. Івано-Ганнівка, вул. Визволення, 25. Представник позивачів за договором про надання правової допомоги адвокат [PERSON] в судовому засіданні повністю підтримав позовні вимоги [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та просив суд задовольнити позов в повному обсязі. Представник відповідача в особі адвоката [PERSON] в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчать матеріали справи, до суду надав заяву, в якій вказав, що просить суд розглядати справу без його участі та відповідно до закону, однак зазначив, що він вважає, що позивачами не вірно обраний спосіб захисту. Представник третьої особи в судове засідання також не зявився, про день та час Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.12,13 ЦПК України, суд розглядає справу на засадах змагальності сторін в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, та повністю підтверджується матеріалами справи, а саме документами, наданими представником позивачів, копії яких знаходяться в матеріалах справи, а їх оригінали були досліджені судом в судовому засіданні, що відповідно до свідоцтва про одруження серії ІІ-АГ №074385 від 16.07.1969р. та свідоцтв про народження серії ІІ-АГ №276043 від 16.07.1969р., серії І-ЖС №388163 від 25.04.1974р., [PERSON] є дружиною, а [PERSON] та [PERSON] є синами [PERSON]. Згідно свідоцтва про смерть серії І-ЖС №222249 від 19.01.2012 року, [PERSON] помер саме 19.01.2012 року. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається після смерті особи. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно у вигляді житлового будинку з господарськими спорудами, які розташовані за адресою: Запорізька область Запорізький район, с. Івано-Ганнівка, вул. Визволення, 25. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Частиною 1 ст.1297 ЦК України встановлено обовязок спадкоємця звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Судом була витребувана спадкова справа №52/217, яка була відкрита за заявами позивачів 19.09.2017 року. В матеріалах справи міститься постанови про відмову у вчинені нотаріальних дій за № 308/02-31, № 309/02-31 та № 310/02-31 від 09 жовтня 2017 р. Підставою відмови у вчинені нотаріальних дій зазначено, що при укладенні зазначеного договору міни порушено вимоги ст. 15 діючого на той момент Закону України "Про товарні біржі", а також недотриманням нотаріальної форми. Відповідно до п.п. 4.12, 4.14, 4.15, 4.18 пункту 4 та пункту 5 глави 10 « Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до п. 23 Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п.3.1. [PERSON] спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок. Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно. На підтвердження права власності померлому житлового будинку, який розташований за адресою: Запорізька область Запорізький район, с. Івано-Ганнівка, вул. Визволення, 25, в матеріалах справи міститься договір міни нерухомості № 206.М укладений та посвідчений Запорізькою регіональною товарною біржею нерухомості від 03 серпня 1995 р. У відповідності до ч. 4 прикінцевих положень Цивільного кодексу України, до правовідносин, які виникли до набрання чинності Цивільного кодексу України застосовуються положення Цивільного кодексу УРСР від 18.07.1963 року. Згідно з вимогами ЦК УРСР (1963 р.), договір купівлі-продажу житлового будинку, повинен бути укладений у письмовій формі з обов'язковим нотаріальним посвідченням. Разом з цим, відповідно до\~ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», угоди укладені на біржі не підлягають нотаріальному посвідченню, а документом який підтверджує право власності на нерухомість є договір зареєстрований на біржі. Відповідно до розяснень Міністерства юстиції України (лист N 758-0-2-08-19 від 26.12.2008 р.), при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом. А тому в ситуації, що склалась, нотаріальна форма для вказаного вище договору не вимагається, що узгоджується з положеннями спеціального закону по відношенню до ЦК УРСР. Крім того, суд зауважує, що укладений договір міни в повній мірі відповідає вимогам ст. 15 Закону України "Про товарні біржі": Так, вказаний будинок являє собою товар, що допущений до обігу на вказаній біржі нерухомості, оскільки цей будинок є нерухомим майном і по відношенню нього здійснено операцію з обміну. Учасниками вказаного договору, які його підписали, стали два брокери вказаної біржі [PERSON] та [PERSON], що діяли від імені сторін на підставі договорів доручення та згідно з результатами біржових торгів. Зазначений договір міни зареєстрований в день його підписання, про що свідчить вказівка про це в кінці договору. Крім того, стосовно права власності померлого [PERSON] на виконання вимог ст. 227 ЦК УРСР була проведена державна реєстрація, про що свідчить реєстраційне посвідчення Запорізького бюро технічної інвентаризації. Питання реєстрації права власності будинків та будинковолодіння було врегульоване Інструкцією про порядок реєстрації будинків і будинковолодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 р. Відповідно до п. 1 цієї Інструкції, реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. В свою чергу, проведенням державної реєстрації права власності будинків та будинковолодінь на території м. Запоріжжя та Запорізького району на той момент здійснювало саме Запорізьке бюро технічної інвентаризації відповідно до наказу Управління Комунального господарства Запорізького облвиконкому № 389 від 20 листопада 1985 р. «Про організацію роботи по обліку житлового фонду в міській та сільській місцевостях». Суд не піддає сумніву достовірність документів, наданих стороною позивачів як докази та визнає, що позивачами по справі обраний вірний спосіб захисту свого права а тому вважає що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: approved