Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-10 00:00:00

У листопаді 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , треті особи ПАТ «Кредитпромбанк», Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» про стягнення сплаченої заборгованості за кредитним договором в порядку регресу, в обґрунтування якого зазначив, що 18 квітня 2006 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] укладено договір кредиту № 259-КМК-06. Позивач виступав поручителем зазначеного кредиту згідно договору поруки № 259-КМК/1-06. Також до договору кредиту будо укладено додаткові угоди, згідно яких сума кредиту збільшувалась. В забезпечення виконання обов`язків по договору кредиту, між ПАТ «Кредитпромбанк», [PERSON] та [PERSON] укладено іпотечний договір, згідно умов якого в іпотеку передано належне сторонам спільне майно - нежитлові приміщення по [ADDRESS] . [PERSON] порушував строки сплату заборгованості по кредиту, внаслідок чого утворилась заборгованість за додатковою угодою № 6 та додатковою угодою № 8. [PERSON] , розуміючи свою відповідальність як поручителя та не бажаючи ризикувати належним йому нерухомим майном, сплатив наявну заборгованість за договором кредиту. Оскільки [PERSON] виконав зобов`язання [PERSON] забезпечене порукою, до нього перейшли права кредитора у зобов`язанні. Залишок заборгованості в сумі 1200 Євро, що за курсом НБУ складає 33 396, 00 грн., погашено [PERSON] . За додатковою угодою 6 в період з 13.07.2009 по 10.11.2009 сплачено 10644, долари США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 26.10.16 складає 272403,25 грн та 11 657,85 грн пені. За додатковою угодою 8 в період з 22.05.2009 по 08.09.2011 сплачено 8516, 08 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 26.10.16 складає 237 002,51 грн. Позивач просив стягнути з [PERSON] суму боргу в порядку регресу у розмірі 1165311,78 грн, з яких 554459,61 грн - сума боргу та 610852,17 грн - інфляційні втрати. Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, у зв`язку з чим суд розглянув справу на підставі наявних матеріалів, що відповідає положенням ч. 8 ст. 178 ЦПК України. В судове засідання учасники справи не з`явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутністю. Позивач просив позовні вимоги задовольнити, відповідач просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на таке. Судом встановлено, що 18.04.2006 між ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є позивач, і [PERSON] укладено кредитний договір № 259-КМК-06. Того ж дня між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] укладений договір поруки №259-ПМК/1-06, у відповідності до якого останній взяв на себе зобов`язання солідарно відповідати у повному обсязі перед позивачем за повне і своєчасне виконання [PERSON] зобов`язань за Договором № 259-КМК-06 від 18 квітня 2006 року, укладеним між банком і позичальником. Згідно з п. 1.2 Договору поруки №259-ПМК/1-06 від 18.04.2006 року, поручитель свідчить, що він ознайомлений та згідний з умовами Кредитного договору: - процентна ставка за користування кредитними коштами - згідно Додаткових угод до Кредитного договору, - розмір основного зобов`язання 200 000,00 доларів США (двісті тисяч доларів США 00 центів), -термін повернення кредитних коштів до "15" квітня дві тисячі одинадцятого року включно, - порядок виконання основного зобов`язання - відповідно до положень п. 4.3 Кредитного договору, - сплата процентів здійснюється відповідно до положень Додаткових угод до Кредитного договору, - відповідальність за порушення Кредитного договору - в разі прострочення платежу сплачується пеня у розмірі подвійної облікової річної ставки Національного Банку України, яка діяла на період наявності простроченої заборгованості. За статтею 11 ЦК України однією з підстав виникнення обов`язків є договори та інші правочини. Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Частиною 1 статті 553 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. 1-2 ст. 554 ЦК України). Отже, порука є спеціальним заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання, чим обумовлюється додатковий характер поруки стосовно основного зобов`язання. Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника. Як встановлено судом [PERSON] поручився за виконання [PERSON] виконання свого зобов`язання за кредитним договором 259-КМК-06 від 18 квітня 2006 року на наступних умовах - розмір основного зобов`язання 200 000,00 доларів США (двісті тисяч доларів США 00 центів), термін повернення кредитних коштів до "15" квітня дві тисячі одинадцятого року включно. Таким чином, поручитель зобов`язався відповідати перед кредитором згідно кредитного договору на умовах та в межах, які були визначені на момент його укладання, при цьому збільшення меж відповідальності поручителя передбачається за умов укладання нової угоди (отримання згоди). В той же час як вбачається зі змісту позовної заяви та наявних в матеріалах справи доказів, [PERSON] виконав обов`язок [PERSON] , який не охоплювався договором поруки від 18.04.2016 року. Так, 29.01.2008 між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] укладено Додаткову угоду № 259-КМК-06 ДУ6 (далі Додаткова угода №6) за якою останньому наданий кредит в сумі 50000 доларів США до 15.01.2011 під 13,5 процентів річних та відкрито для обліку виданого кредиту позичковий рахунок № [NUMBER] , для обліку нарахованих процентів рахунок № [NUMBER] . 06.05.2008 між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] укладено Додаткову угоду № 259-КМК-06 ДУ8 (далі Додаткова угода №8) за якою останньому наданий кредит в сумі 80000 євро строк до 05.05.2009 під 16 процентів річних та відкритий для обліку виданого кредиту позичковий рахунок № [NUMBER] і для обліку нарахованих процентів рахунок № [NUMBER] . З досліджених в судовому засіданні доказів, а саме платіжного доручення від 13.07.2009 на суму 1000 доларів США, платіжного доручення від 05.08.2009 на суму 1000 доларів США, платіжного доручення від 14.08.2009 на суму 2000 доларів США, платіжного доручення від 09.09.2009 на суму 1000 доларів США, платіжного доручення від 12.10.2009 на суму 4000 доларів США, платіжного доручення від 10.11.2009 на суму 2144,91 доларів США, платіжного доручення від 10.11.2009 на суму 11657,85 грн, квитанції від 22.05.2009 на суму 7339,49 євро, платіжного доручення від 13.07.2009 на суму 250 євро, платіжного доручення від 05.08.2009 на суму 500 євро, платіжного доручення від 14.08.2009 на суму 1000 євро, платіжного доручення від 17.09.2009 на суму 900 євро, платіжного доручення від 14.12.2009 на суму 1000 євро, платіжного доручення від 16.12.2009 на суму 1000 євро, платіжного доручення від 02.02.2010 на суму 500 євро, платіжного доручення від 26.03.2010 на суму 500 євро, платіжного доручення від 05.11.2010 на суму 200 євро, платіжного доручення від 30.12.2010 на суму 376 євро, платіжного доручення від 04.03.2011 на суму 285 євро, платіжного доручення від 22.04.2011 на суму 200 євро, платіжного доручення від 06.06.2011 на суму 250 євро, платіжного доручення від 01.08.2011 на суму 350 євро, платіжного доручення від 08.08.2011 на суму 305,29 євро, платіжного доручення від 08.09.2011 на суму 200 євро, меморіального ордеру від 20.10.2016 на суму 0,35 євро, 1199,30 євро, вбачається, що платником за ними є [PERSON] , призначення платежу - погашення заборгованості за договором поруки №529-ПМК/1-06 від 18.04.2006 та за дог. №259-КМК-06 ДУ6 від 29.01.2008 та №259-КМК-06 ДУ8 від 06.05.2008. Разом з тим доказів, що [PERSON] поручився перед кредитором за виконання зазначених зобов`язань [PERSON] , шляхом укладення відповідного договору поруки із зазначенням відповідних умов, матеріали справи не містять. Умови додаткових угод від 29.01.2008 року та 06.05.2008 року, які укладені пізніше після договору поруки, перевищують обсяг відповідальність поручителя за основним договором 259-КМК-06 від 18.04.2006 року. Таким чином підстав вважати, що [PERSON] був зобов`язаний нести солідарну відповідальність за додатковими угодами від 29.01.2008 року та 06.05.2008 року немає. Згідно з довідкою ПАТ «Дельта Банк» Ліквідація від 31.08.2017 року, 18.04.2006р. з [PERSON] , і/к [NUMBER] , було укладено кредитний договір № 259-КМК-06. Заборгованість по кредитному договору № 259-КМК-06 станом на 31.08.2017р. складає : 00,00дол., (Нуль доларів США 00 центів), що згідно курсу НБУ (100 доларів США-2544.0576грн.), складає -0,00грн. (Нуль гривень 00 копійок). Зобов`язання по кредитній справі № 259-КМК-06, щодо АТ «Дельта Банк», виконана в повному обсязі 28.06.2013 р. Не викликає сумніву, що зобов`язання [PERSON] за кредитним договором № 259-КМК-06 були виконані [PERSON] , положення ч. 2 ст. 556 ЦК України, відповідно до яких до поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання, у даному випадку застосуванню не підлягають оскільки у правовідносинах щодо погашення заборгованості за додатковими угодами від 29.01.2008 року та 06.05.2008 року [PERSON] не був поручителем [PERSON] , а тому не має права на стягнення суми боргу в порядку регресу. Судом враховано ту обставину, що у позовній заяві [PERSON] зазначає, що виконав зобов`язання [PERSON] оскільки не бажав ризикувати належним йому нерухомим майном, яке було передано в іпотеку за договором від 18.04.2016 між ПАТ «Кредитпромбанк», [PERSON] та [PERSON] , а саме: нежитлові приміщення підвалу № 29, 30; 1-го поверху № 20-25, 28-34, 70 в літ. «А-5», загальною площею 532,1 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS] . Разом з тим правовідносини щодо застави нерухомого майна як заходу забезпечення виконання зобов`язання, не наділяють особу, яка добровільно виконала грошовий обов`язок боржника з метою недопущення звернення стягнення на заставне майно, правом пред`явлення в порядку регресу вимог щодо стягнення суми зобов`язання та не свідчать про перехід до такої особи прав кредитора у зобов`язанні. Іншим належних та допустимих доказів, які б свідчили про виникнення у позивача права на пред`явлення вимог до відповідача за виконання солідарного обов`язку матеріали справи не містять. Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Нормами частини 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. З урахуванням викладених обставин суд відмовляє позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, тому питання про стягнення судового збору судом не вирішувалось.

Outcome: dismissed