overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

У серпні місяці 2015 року позивач звернувся до суду із заявою в якій вказав, що 30 травня 2011 року між ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" та [PERSON] був укладений кредитний договір за № BLaЖГА00038763, згідно умов якого банк надав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, строковості, платності, цільового характеру грошові кошти в сумі 6 000 грн. строком на 36 місяців із сплатою річних відсотків в розмірі 15% річних та плати за управління кредитом 1,75% з кінцевим терміном повернення заборгованості до 30.05.2014 року. Згідно пункту 1.2 кредитного договору кредит надається позичальнику у формі відкличної не відновлювальної кредитної лінії із сплатою банку плату за користування кредитними коштами, комісії та можливих штрафних санкцій на умовах визначених кредитним договором. Станом на 15 серпня 2015 року заборгованість [PERSON] становить 27 873,47 грн., з них заборгованості по кредиту 3 332,79 грн., заборгованості по відсотках 1 352,58 грн., комісії за розрахункове обслуговування в сумі 1 890,0 грн., плати за пропуск платежів 21 298,1 грн. Просить стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору в примусовому порядку та судові витрати. В судове засідання представник позивача не з»явився, просить справу слухати у відсутності представника банку, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилась, повідомлена про час і місце судового розгляду у передбаченому законом порядку. Суд, перевіривши матеріали справи доказами, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що 30 травня 2011 року між ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" та [PERSON] був укладений кредитний договір за № BLaЖГА00038763, згідно умов якого банк надав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, строковості, платності, цільового характеру грошові кошти в сумі 6 000 грн. строком на 36 місяців із сплатою річних відсотків в розмірі 15% річних та плати за управління кредитом 1,75% з кінцевим терміном повернення заборгованості до 30.05.2014 року. Згідно пункту 1.2 кредитного договору кредит надається позичальнику у формі відкличної не відновлювальної кредитної лінії із сплатою банку плати за користування кредитними коштами, комісії та можливих штрафних санкцій на умовах визначених кредитним договором. Як убачається із матеріалів справи відповідач [PERSON] умов договору в повному обсязі не виконала, і станом на 15 серпня 2015 року заборгованість позичальника перед банком становить 27 873,47 грн., з них заборгованості по кредиту 3 332,79 грн., заборгованості по відсотках 1 352,58 грн., комісії за розрахункове обслуговування в сумі 1 890,0 грн., плати за пропуск платежів 21 298,1 грн. Відповідно до вимог статті 527 Цивільного кодексу України боржники зобовязані виконати свій обовязок за договором та погасити заборгованість перед банком. Згідно статті 626 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. За наведених обставин підлягає стягненню з відповідача сума заборгованості 27 873,47 грн. та судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

У січні 2013 року заявниця звернулась до суду із вказаною заявою, мотивуючи її тим, що в 1991 році вона придбала у [PERSON] 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS]. Договір нею був втрачений. При зверненні до Київського обласного державного нотаріального архіву з проханням видати їй копію договору, їй було відмовлено, оскільки в договорі купівлі-продажу не вірно вказане її ім'я - замість "[PERSON]" вказано "[PERSON]". Тому просила встановити факт належності договору купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] їй - [PERSON]. В судовому засіданні заявниця [PERSON] заяву підтримала, викладене підтвердила. Заінтересована особа - Київський обласний державний нотаріальний архів в судове засідання представника не направив, про дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Вислухавши пояснення заявниці, покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази, суд вважає, що заява підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] з 18 червня 1991 року проживає та зареєстрована в [ADDRESS], що підтверджується копією паспорту (а.с.5). В договорі купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку в [ADDRESS] від 07 травня 1991 року (а.с.29-30), покупцем зазначена [PERSON]. З показів свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], вбачається, що покупцем 1/2 частини будинку [ADDRESS] була саме заявниця - [PERSON], що також підтверджується будинковою книгою (а.с.12). Рішенням одинадцятої сесії п'ятого скликання Бородянської селищної ради від 27 квітня 2007 року заявниці передано в приватну власність земельну ділянку по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (а.с.9). За таких обставин суд вважає підтвердженим факт належності договору купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] Бородянського району Київської області від 07 травня 1991 року [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

У січні 2014 р. до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області звернулась [PERSON] із вищевказаним позовом. Вимоги позову обгрунтовані тим, що малолітній [PERSON], [INFO] (батьками якого є сторони у справі) проживає разом із позивачем та перебуває на її утриманні, а відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання сина. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала, уточнивши, що аліменти вона просить стягувати у твердій грошовій сумі - 385 грн. 80 коп. Представник відповідача позов (з урахуванням уточнень) визнав. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд вважає, що позов підлягає задоволенню враховуючи наступне. Відповідно до частини 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, а відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року № 2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Стаття 180 СК України визначає обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 2 ст. 182 СК України передбачає, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2014 р. становить 1286 гривень, від яких 30 відсотків прожиткового мінімуму становить 385 грн. 80 коп. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав інших осіб.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-27 00:00:00

У січні 2014 року заступник прокурора м.Рівне звернувся в суд з позовом в інтересах Центральної міської лікарні Управління охорони здоров»я Рівненської міської ради до [PERSON] про стягнення коштів в сумі 3 266 грн. 10 коп. В судовому засіданні прокурор позов підтримав та пояснив,що [PERSON] засуджений вироком Рівненського міського суду від 07 лютого 2013 року за ч.1 ст.122,ч.1 ст.185 КК України. Внаслідок завдання [PERSON] тілесних ушкоджень середньої тяжкості [PERSON] останній з 11 грудня 2012 року по 29 грудня 2012 року перебував на стаціонарному лікуванні в стоматологічному відділенні Центральної міської лікарні. Сума витрат на його лікування склала 3266 грн. 10 коп. Оскільки лікування [PERSON] проводилось за рахунок лікарні, просить на підставі ст.1206 ЦК України стягнути з [PERSON] на користь Управління охорони здоров»я Рівненської міської ради - Центральної міської лікарні 3266 грн. 10 коп. Відповідач [PERSON] позов визнав повністю, не заперечував проти стягнення з нього на користь позивача 3 266 грн. 10 коп. Заслухавши пояснення прокурора, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, визнання відповідачем позову не суперечить закону,не порушує права,свободи та інтереси інших осіб,а тому позов підлягає до задоволення. Згідно вироку Рівненського міського суду від 07 лютого 2013 року [PERSON] засуджений за ч.1 ст.185,ч.1 ст.122 КК України. Так, 11 грудня 2012 року [PERSON],близько 00 год. 30 хв., перебуваючи поблизу диско-бару "Октант" в м.Рівне,умисно наніс [PERSON] середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження. Тяжкість ушкодження підтверджується висновком експерта № Е-79 від 04 січня 2013 року, складеного експертом КЗ "Обласне бюро судово-медичної експертизи". Згідно довідки від 09 січня 2014 року №1/9-62 [PERSON] з 11 грудня 2012 року по 29 грудня 2012 року перебував на стаціонарному лікуванні в стоматологічному відділенні Центральної міської лікарні. Сума витрат на його лікування склала 3266 грн. 10 коп. Згідно ч.1 ст.1206 ЦК України особа,яка вчинила злочин,зобов»язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров»я на лікування потерпілого від цього злочину. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є згідно п.8 ч.2 ст.16 ЦК України відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Частиною 3 ст.1206 ЦК України передбачено,якщо лікування проводилось закладом охорони здоров»я,що є у державній власності,кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода,завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи,відшкодовується в повному обсязі особою,яка її завдала. Враховуючи те,що внаслідок вчинення відповідачем [PERSON] злочину, закладом охорони здоров»я понесено витрати на лікування потерпілого від злочину [PERSON] на суму 3 266 грн. 10 коп., тому дані витрати підлягають до стягнення з відповідача. На підставі ст.ст.16,526,1166, 1206 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

У січні 2014р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь 3285,08грн, посилаючись в обґрунтування вимог на те, що позивач як страховик виплатив страхове відшкодування 3285,08грн власнику автомобілю [PERSON] в зв'язку з пошкодженням транспортного засобу 28.09.2011р. у ДТП з вини відповідача. У судовому засіданні представник позивача був відсутній, надав заяву про підтримку позову і розгляд справи без його участі. Відповідач, у встановленому порядку повідомлений про час і місце судового розгляду, до суду не з'явився вдруге. За таких обставин суд за згодою позивача ухвалив провести заочний розгляд справи та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що 28.09.2011р. о 09.00год. відповідач [PERSON] керуючи т/з "Део Ланос", р/н [NUMBER] по Пр.Леніна та на нерегульованому перехресті вул.Пушкінська та вул.Наваринська, не виконав вимоги д.з. 3.21 (в'їзд заборонений), при цьому змінюючи напрямок руху, виїхав на смугу зустрічного напрямку, в наслідок чого допустив зіткнення із рухаючимся в попутньому напрямку автомобілем "ВАЗ", р/н [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] За даним фактом відповідач [PERSON] притягнутий до адміністративної відповідальності із накладенням штрафу, що підтверджується копією постанови судді Заводського районного суду м.Миколаєва від 17.10.2011р.(справа №3-2755/2011). В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «ВАЗ», реєстраційний номер [NUMBER], був пошкоджений, розмір збитків склав 3795,08грн, що підтверджується копією акту спеціаліста від 24.11.2011р. На підставі договору добровільного страхування страхувальнику позивачем було виплачено страхове відшкодування за пошкодження автомобіля під час вказаного ДТП у розмірі 3285,08грн, що підтверджується наявними у справі копіями полісу, заяви страхувальника, платіжного доручення, видаткового касового ордеру. Відповідно до вимог ст.1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо іншій розмір не встановлений законом. Отже, за фактичними обставинами справи та наведеними правовими нормами вимоги позивача слід задовольнити. На підставі ст.88 ЦПК України позивачу, на користь якого ухвалюється рішення, суд присуджує з відповідача понесені і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

У січні 2015 року [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом до [PERSON], мотивуючи його тим, що 03 листопада 2012 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Червоноармійського районного управління юстиції Житомирської області, про що зроблено актовий запис за № 32. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який перебуває на її утриманні. Одруження з відповідачем виявилось невдалим. З вини відповідача сім"я розпалася і вона з листопада 2014 року проживає в будинку своїх батьків в [ADDRESS] Відповідач матеріально сім"ю не забезпечує, вихованням дитини не займається, за станом здоров"я працездатний, офіційно працює опалювачем у Колодіївській ЗОШ І-ІІІ ступенів та отримує заробітну плату, інших утриманців не має, а тому може надавати матеріальну допомогу на утримання сина. Крім того вона не має можливості працевлаштуватися та одержувати будь-які додаткові джерела доходу, щоб забезпечити достатній життєвій рівень сім"ї та належне утримання дитини, яка потребує постійного догляду. Враховуючи наведе просить суд, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини його щомісячного доходу (заробітку), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та аліменти на її утримання у розмірі 300 грн. В судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги зменшила і просила стягнути з відповідача на її користь аліменти лише на утримання сина в розмірі 1/4 частини його щомісячного доходу (заробітку), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду і до повноліття дитини. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому вважає ухвалити рішення про його задоволення. При зверненні до суду позивачка звільнена від сплати судового збору, тому відповідно до ст. 88 ЦПК України суд стягує його з відповідача в сумі 243 грн. 60 коп. на користь Червоноармійського районного суду Житомирської області.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-04 00:00:00

У січні 2015 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Зазначала, що зареєструвала 23 вересня 2006 року з відповідачем шлюб. Мають спільного неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя не склалось через різні погляди на життя та несумісність характерів, внаслідок чого постійно виникали суперечки та конфлікти, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Позивач вважає неможливим подальше збереження сім'ї і не бажає цього, тому просила суд розірвати шлюб та після реєстрації його розірвання змінити її прізвище на дошлюбне - "[PERSON]". В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги з підстав, зазначених у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про розгляд справи був належно повідомлений, про що свідчить розписка про одержання поштового відправлення. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляду справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 23.09.2006 року між сторонами зареєстровано шлюб відділом реєстрації актів цивільного стану Крижопільського районного управління юстиції, актовий запис № 65, що підтверджується свідоцтвом про одруження [NUMBER] (а.с. 3), в якому дошлюбним прізвищем записано "[PERSON]". Від шлюбу мають спільного неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Статтею 104 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно вимог ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки, сумісне життя сторін не склалося по тій причині, що у сторін втрачена довіра та повага один до одного, шлюбні відносини тривалий час не підтримують, спільне господарство не ведуть, примирення між ними неможливе, а тому зберегти сім'ю не надається можливим і шлюб підлягає розірванню. На підставі ст.ст. 104, 105, 110, 112 СК України, ст.ст. 10, 11, 60, 209, 213 - 215, 224 - 228 ЦПК України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-01 00:00:00

У січні 2015 року позивач - [PERSON] звернувся до суду із даним позовом, в якому просив суд стягнути з відповідача - ТОВ "А.С. Інжиніринг Груп" заборгованість по заробітній платі у розмірі - 23 000 грн. та моральну шкоду у розмірі - 5 000 грн. В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що він працював на підприємстві відповідача з 01.10.2012 р. по 03.11.2014 р. 03.11.2014 року позивач був звільнений згідно ст.38 КзпП України за власним бажанням. При проведенні звільнення відповідач не виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі на суму - 23 000 грн. Крім цього позивачу була спричинена моральна шкода, розмір якої він визначив у 5 000 грн. В судове засідання позивач не з'явився, надав заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача в судове засідання неодноразово не з'являвся, був належним чином та своєчасно повідомлений про час та місце судового засідання, причина його неявки суду не відома. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд дослідивши надані суду письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи із такого. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Із копії трудової книжки, наявної в матеріалах справи, вбачається, що позивач - [PERSON] працював на ТОВ "А.С. Інжиніринг Груп" з 01.10.2012 року по 03.11.2014 року на посаді водія - експедитора будівельної групи. 03.11.2014 року позивач був звільнений з цього підприємства на підставі ст.38 КзпП України, за власним бажанням. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України - при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Між тим, як вбачається із матеріалів справи, при звільненні позивача з ним не був проведений повний розрахунок, і відповідач не виплатив йому заборгованість по заробітній платі на загальну суму - 23 000 грн. Стаття 237-1 КзпП України визначає, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Судовим розглядом встановлено, що внаслідок невиплати позивачу заборгованості по заробітній платі йому була спричинена моральна шкода, яка виразилась у його душевних стражданнях та переживаннях. Розмір моральної шкоди, з урахуванням вимог розумності та добросовісності суд вважає необхідним визначити у розмірі - 300 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача в прибуток держави належить стягнути судовий збір у розмірі - 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-18 00:00:00

У січні 2015 року позивач звернувся з цим позовом до суду, посилаючись на те, що позивач надає відповідачам, які проживають в квартирі [ADDRESS] послуги з утримання будинку та прибудинкової території. Відповідачі ігнорують виконання своїх обов'язків в частині оплати за надані їм житлово-комунальні послуги, у зв'язку з чим у відповідачів виникла заборгованість по оплаті за надані їм послуги у розмірі 26 271,84 грн.. Просив стягнути з [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на користь комунального підприємства "Управління міським господарством" заборгованість за житлово-комунальні послуги в сумі 26 271,84 грн.. В судове засідання позивач свого представника не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений, просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені. За письмовою згодою представника позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та зібранні в ній докази, знаходить, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. За правилами ст. 68 ЖК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Як вбачається із матеріалів справи, позивач надає відповідачам, які проживають в квартирі [ADDRESS] житлово-комунальні послуги. Відповідачі ігнорують виконання своїх обов'язків в частині оплати за надані їм житлово-комунальні послуги, у зв'язку з чим у відповідачів виникла заборгованість по оплаті за надані їм послуги у розмірі 26 271,84 грн.. Звернення та попередження адміністрації комунального підприємства "Управління міським господарством" про погашення заборгованості не мають позитивного результату. Відповідачі добровільно не погоджуються сплачувати заборгованість та продовжують ухилятися від їхньої спати. За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідачів.

Outcome: approved