Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-16 00:00:00

01.10.2019 р. [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] , про стягнення боргу за договором позики в загальній сумі 71004,60 грн. та судових витрат у розмірі 768,40 грн. Позовні вимоги мотивував тим, що втравні 2019 року позивач мав намір придбати однокімнатну квартиру, йому було запропоновано варіант продажу квартири за адресою [ADDRESS] . Власником 1/2 частин цієї квартири виступає відповідачка за позовом [PERSON] , яка підтвердила свої наміри щодо бажання продати належну їй частку квартири. Разом із нею другий співвласник (представник) також погодився на продаж квартири. [PERSON] пояснила [PERSON] , що в неї є борги по сплаті квартплати та комунальних послуг, які потрібно сплатити та попросила в боргу певну суму грошей нібито для погашення наявної заборгованості. Окрім цього відповідачка пояснила, що їй потрібно гроші для внесення задатку на придбання іншого, більшого житла. Позивач, маючи намір придбати квартиру надавав в борг відповідачу певні гроші для погашення боргів з квартплати та комунальних послуг. Факт отримання грошей та намір їх повернути у визначений час підтверджувався власноручно написаними відповідачем розписками. Так, 25 червня 2019 року відповідачка отримала в борг від позивача 42 долара США, які зобов`язалась повернути в строк до 15 липня 2019 року про що, власноруч написала розписку. 05 липня 2019 року відповідачка знов отримала від позивача 2600 доларів США, які зобов`язалась повернути в строк до 01 серпня 2019 року про що, власноруч написала розписку. 11 липня 2019 року відповідачка знов отримала від позивача в борг 67 доларів США, які зобов`язалась повернути в строк до 01 серпня 2019 року, про що власноруч написала розписку. 15 липня 2019 року відповідачка знов отримала від позивача в борг 50 доларів США, які зобов`язалась повернути в строк до 01 серпня 2019 року, про що власноруч написала розписку. 22 липня 2019 року відповідачка знов отримала від позивача в борг 100 доларів США, які зобов`язалась повернути в строк до 01 серпня 2019 року, про що власноруч написала розписку. 30 липня 2019 року відповідачка отримала від позивача в борг 57 доларів США, які зобов`язалась повернути в строк до 15 серпня 2019 року, про що власноруч написала розписку. Відповідач отримані нею кошти не повернула, не віддала будь якої частки боргу, на вимогу позивача повернути зазначений борг відповідач не реагує, ухиляється від виконання зобов`язання, чим порушила взяті на себе зобов`язання. Тому позивач вимушений звертатися до суду за захистом порушеного права. На підставі викладеного просив стягнути з відповідача на його користь загальний розмір боргу за договорами позики від 25.06.2019 р., 05.07.2019 р., 11.07.2019 р., 15.07.2019 р., 22.07.2019 р., 30.07.2019 р. в розмірі 2916 доларів США, що еквівалентно 71004,60 грн. та понесені судові витрати. Ухвалою суду від 12.11.2019 р. відкрито прощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено до відкритого судового розгляду. В судове засідання представник позивача - адвокат Додонов П.О. не з`явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити , проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась , причину відсутності суду не повідомила, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Повідомлень щодо поважності причин її відсутності, заяви про слухання справи за її відсутністю, відзиву на позов, або зустрічного позову до суду не надходило. Відповідно до вимог ст. 44 ЦПК України учасники судового розгляду повинні добросовісно користуватися своїми правами. Тому, суд вважає, що відповідач не з`явилась в судове засідання без поважаних причин. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя. В той же час, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням положень ч.4ст.280 ЦПК України та думки представника позивача щодо заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 25.06.2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики у письмовій формі, відповідно до якого позивач надав у борг відповідачу грошові кошти в сумі 42 долара США. Відповідно до договору [PERSON] зобов`язалась повернути грошові кошти до 15.07.2019 року. Факт передачі грошових коштів підтверджується оригіналом розписки від 25.06.2019 р., яка знаходиться в матеріалах цивільної справи № 337/4329/19. 05.07.2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики у письмовій формі, відповідно до якого позивач надав у борг відповідачу грошові кошти в сумі 2600 доларів США. Відповідно до договору [PERSON] зобов`язалась повернути грошові кошти до 01.08.2019 року. Факт передачі грошових коштів підтверджується оригіналом розписки від 05.07.2019 р., яка знаходиться в матеріалах цивільної справи № 337/4329/19. 11.07.2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики у письмовій формі, відповідно до якого позивач надав у борг відповідачу грошові кошти в сумі 67доларів США. Відповідно до договору [PERSON] зобов`язалась повернути грошові кошти до 01.08.2019 року. Факт передачі грошових коштів підтверджується оригіналом розписки від 11.07.2019 р., яка знаходиться в матеріалах цивільної справи № 337/4329/19. 15.07.2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики у письмовій формі, відповідно до якого позивач надав у борг відповідачу грошові кошти в сумі 50доларів США. Відповідно до договору [PERSON] зобов`язалась повернути грошові кошти до 01.08.2019 року. Факт передачі грошових коштів підтверджується оригіналом розписки від 15.07.2019 р., яка знаходиться в матеріалах цивільної справи № 337/4329/19. 22.07.2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики у письмовій формі, відповідно до якого позивач надав у борг відповідачу грошові кошти в сумі 100доларів США. Відповідно до договору [PERSON] зобов`язалась повернути грошові кошти до 01.08.2019 року. Факт передачі грошових коштів підтверджується оригіналом розписки від 22.07.2019 р., яка знаходиться в матеріалах цивільної справи № 337/4329/19. 30.07.2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики у письмовій формі, відповідно до якого позивач надав у борг відповідачу грошові кошти в сумі 57 доларів США, Відповідно до договору [PERSON] зобов`язалась повернути грошові кошти в строк до 15.08.2019 року. Факт передачі грошових коштів підтверджується оригіналом розписки від 30.07.2019 р., яка знаходиться в матеріалах цивільної справи № 337/4329/19. Вимоги щодо повернення грошових коштів у строки, зазначені у вищевказаних договорах відповідачем не виконані. На вимогу позивача повернути зазначений борг відповідач не реагує, ухиляється від виконання зобов`язання, чим порушила взяті на себе зобов`язання. За правилами ч.1ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Так, в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14 зазначено, що «відповідно до норм ст.ст.1046,1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання». Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13 визначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки». Таким чином, суд прийшов до висновку, що між сторонами 25.06.2019 р., 05.07.2019 р., 11.07.2019 р., 15.07.2019 р., 22.07.2019 р., 30.07.2019 р. були укладені договори позики. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що [PERSON] виконала свої зобов`язання за договорами позики та повернула грошові кошти. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статті 526 ЦК України належне виконання зобов`язання - це передусім виконання його відповідно до умов договору і вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Всупереч укладеному договору позики та вказаним нормам відповідач у встановлений строк не виконав покладені на нього зобов`язання та не повернув борг позивачу у розмірі 2916 доларів США. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України). Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов`язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов`язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. Так, курс української гривні до долару США станом на 01.10.2019 року складає, 24,35 грн.: за 100 доларів США , 24,35 грн. х 2916 доларів США = 71004,60 грн. Таким чином, сума боргу за договором позики складає 71004,60 грн. Окрім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати у розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved