Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-14 00:00:00

01 лютого 2016 року представник позивачки [PERSON] Петрівни- адвокат [PERSON] звернувся до Кіровського районного суду з позовом, який в подальшому уточнявся, в якому він просив винести рішення про: -визнання недійсним свідоцтва приватного нотаріуса дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] від 26 серпня 2014 року, зареєстроване в реєстрі за №992, яким посвідчено, що [PERSON] [PERSON] належить на праві приватної власності придбане на прилюдних торгах за 280 000,00 грн. майно: двокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS], в житловому будинку літ.А-6, яка складається з: 1-коридор, 2-санвузол, 3-кухня, 4-житлова, 5-житлова, 6-кладова, загальна площа квартири 45 кв.м, житлова площа 27,5 кв.м., що належала [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу від 20 вересня 1996 року, зареєстрованого в реєстрі за №557, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON]В та зареєстрованого 24 грудня 1996 року Дніпропетровським бюро технічної інвентаризації в реєстрову книгу за №30п-8; -визнання недійсним договору купівлі-продажу від 3 липня 2015 року двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS], в житловому будинку літ.А-6, яка складається з: 1-коридор, 2-санвузол, 3-кухня, 4-житлова, 5-житлова, 6-кладова. Загальна площа 45 кв.м, житлова площа 27,5 кв.м, укладений між [PERSON] [PERSON] та [PERSON], посвідчений та зареєстрований в реєстрі за №173 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON]; -витребування у [PERSON] на користь [PERSON] належну їй на праві приватної власності двокімнатну квартиру за адресою [ADDRESS]; -стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] судових витрат у вигляді судового збору-2\~204 грн. 80 коп. В обґрунтування позовних вимог вказано наступне. 20 вересня 1996 року позивачка придбала у громадянина [PERSON] двокімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 45 м2, житлова площа 27,5 м2, що складається з: 1коридора, 2-санвузол, 3- кухня, 4-житлова, 5-житлова, 6-кладова Договір купівлі-продажу нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий №557. Даний договір зареєстрований 24 грудня 1996 року Дніпропетровським БТІ в реєстрову книгу за №30п-8. Позивачка отримала документи на квартиру, в тому числі технічний паспорт. Таким чином, позивач стала власником цієї квартири, 04 жовтня 1996 року вона була зареєстрована за вказаною адресою, з реєстрації ніколи не знімалась. У звязку з необхідністю лікування позивач виїхала до Великої Британії, звідки декілька разів на рік повертається до Дніпропетровська. Приїхавши у черговий раз 26 серпня 2015 року, вона виявила, що в її квартирі мешкають сторонні люди, у звязку з чим звернулася з відповідною заявою до Кіровського РВ ДМУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області. На підставі заяви позивача даний правоохоронний орган відкрив кримінальне провадження №12015040670002675 за ч.2 ст.190 КК України. Проведеним досудовим розслідуванням на даний час встановлено наступне. У першій половині 2014 року невідомі проникли в квартиру позивачки [ADDRESS], заволоділи документами позивачки, в тому числі вищевказаним договором купівлі-продажу цієї квартири від 20 вересня 1996 року. Використавши дані цього договору та інших документів позивача, невідомі склали наступні фіктивні документи: -протокол №08/502/14/А-13н про проведення прилюдних торгів (аукціону) по реалізації нерухомого майна, а саме: двокімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], який складено філією 04 приватного підприємства «Нива - В.Ш.» і затверджений 02 червня 2014 року директором філії [PERSON]; - акт про проведення прилюдних торгів (аукціону) по реалізації арештованого майна позивачки від 06 червня 2014 року, складений від імені державного виконавця Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ [PERSON] і затверджений від імені начальника цього ВДВС [PERSON], а також посвідчений гербовою печаткою з реквізитами даного ВДВС. В зазначеному акті стверджується, що на виконанні у Жовтневому ВДВС Дніпропетровського МУЮ знаходиться провадження по примусовому виконанню постанови №412/13148/06 від 13 липня 2013 року, виданої Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 244\~230,50 грн. На виконання ухвали слідчого судді Кіровського районного суду м.Дніпропетровська по справі №203/5460/15-к від 23 вересня 2015 року начальник Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ своїм листом від 3 грудня 2015 року №22449/16 повідомив слідчого, що перевіркою Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень встановлено, що виконавчі провадження про стягнення заборгованості з [PERSON], [INFO], на виконанні у відділі не перебували. Примусова реалізація квартири №35 за адресою: вул.Новосільна, будинок 23 м.Дніпропетровськ в порядку Закону України «Про виконавче провадження» не здійснювалась. Фіктивність вказаних протоколу та акту підт ерджується також їх змістом. Так, в акті не вказано номер виконавчого провадження. Крім того, виконавчі дії не могли проводитись у Жовтневому районі м.Дніпропетровська, оскільки згідно зі ст.20 ч.1 Закону України «Про виконавче провадження» такі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна, а квартира позивача знаходиться в Кіровському районі м.Дніпропетровська. Відповідно до ст.208 ЦПК України, Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська не міг винести постанову, так як у цивільних справах постанови виносить лише Верховний Суд України, всі інші суди лише виносять рішення та ухвали. Судовий номер постанови 412/13148/06, вказаний в акті, фіктивний, оскільки перші три цифри у номері справи є кодом суду. Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська має код 201, а не 412. В Єдиному державному реєстрі судових рішень не зареєстровано жодної справи будь-якої категорії з № 412/13148/06. Крім того, ця постанова не могла бути винесена у суботу 13 липня 2013 року (у вихідний день). Позивач не мала будь-яких правових відносин з ПАТ «Укрсоцбанк», не могла мати заборгованості перед ним. Зміст вказаних протоколу і акту вказує на те, що вони виготовлялись однією людиною, про що свідчить не тільки шрифт, яким друкувався їх текст, а й однакові помилки при відображенні кінцевої ціни придбання квартири і суми гарантійного внеску, сплаченої переможцем прилюдних торгів. 26 серпня 2014 року приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], не звернула уваги на вказані ознаки фіктивності акту і протоколу, надані їй [PERSON], на підставі підробленого акту, використовуючи його зміст, склала свідоцтво, яким посвідчила, що [PERSON] належить на праві приватної власності майно, що складається з: двокімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка придбана [PERSON] на прилюдних торгах за 280\~000 грн. 00 коп. Свідоцтво зареєстровано в реєстрі за №992. Крім того, в даному свідоцтві нотаріус вказала, що вона діє відповідно до ст.66 Закону України «Про виконавче провадження», втім як ця стаття суперечить такому твердженню нотаріуса, оскільки вказана стаття передбачає звернення стягнення на інше майно боржника юридичної особи, а розташування цієї статті у главі 5 «Особливості звернення стягнення на майно боржника юридичної особи» цього закону спростовує можливість посилання не неї. Таким чином була створена видимість ситуації, передбаченої ч.2 ст.388 ЦК України, а саме, що майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. 3 липня 2015 року [PERSON], використовуючи вищевказане свідоцтво, як документ, що начебто підтверджує його право приватної власності на майно позивача: вказану двокімнатну квартиру, через свого знайомого [PERSON], якого уповноважив довіреністю від 11 вересня 2014 року, посвідчену приватним нотаріусом [PERSON], уклав договір купівлі-продажу цієї квартири за 138\~584 грн. 00 коп. з відповідачем [PERSON] Даний договір посвідчила і зареєструвала в реєстрі за №173 приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] Тим самим було порушено вимоги ст.658 ЦК України, оскільки при укладанні договорів купівлі-продажу право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару, яким [PERSON] ніколи не був. Після цбого відповідач [PERSON] оселився у даній квартирі, де став проживати. Відділ реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції зареєстрував власником квартири [ADDRESS] спочатку [PERSON] на підставі вищевказаного свідоцтва від 26 серпня 2014 року та відповідної інформації приватного нотаріуса [PERSON], а потім [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу цієї квартири від 03 липня 2015 року і відповідної інформації приватного нотаріусу [PERSON] Позивач [PERSON] ніколи не втрачала право приватної власності на спірну квартиру. Але вона в результаті протиправних дій відносно її майна втратила можливість користуватися квартирою, а тому звернулась до суду за захистом свого порушеного права шляхом предявлення позову про витребування майна з чужого незаконного володіння. Позовні вимоги підтримані в судовому засіданні представником позивачки. Відповідач [PERSON] в судове засідання викликався неодноразово належним чином, як і його представник, в тому числі через пресу, однак в суд відповідач, його представник не з'явились, причини неявки суду не повідомлено, заяв щодо розгляду справи суду не надано. Суд визнав можливим та доцільним розглядати справу по суті в заочному порядку, на чому наполягав представник позивачки. Раніше представник відповідача надала суду письмові заперечення проти позову, в яких вказала, що відповідач [PERSON] придбав спірну квартиру на законних підставах у громадянина [PERSON], якій мав правовстановлюючи документи на квартиру. Третя особа - [PERSON] також викликався неодноразово в судове засіданя належним чином, в суд не зявився, причин неявки суду не повідомив, заяв, заперечень щодо розгляду срави судуне надано. Треті особи по справі- привані нотаріуси [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявились, завчасно надали суду зави про розгляд справи у їх відсутність. Суд, заслухав представника позивача, дослідивши матеріали справи, визнав позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 20 вересня 1996 року позивачка придбала у громадянина [PERSON] двокімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 45 м2, житлова площа 27,5 м2, що складається з: 1коридора, 2-санвузол, 3- кухня, 4-житлова, 5-житлова, 6-кладова Договір купівлі-продажу нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий №557. Даний договір зареєстрований 24 грудня 1996 року Дніпропетровським БТІ в реєстрову книгу за №30п-8. Позивачка отримала документи на квартиру, в тому числі технічний паспорт. Таким чином, позивач стала власником цієї квартири, 04 жовтня 1996 року вона була зареєстрована за вказаною адресою, з реєстрації ніколи не знімалась, що підтверджено договором купівлі продажу (а.с.8). З матеріалів кримінального провадження №12015040670002675 за ч.2 ст.190 КК України видно, що 04 вересня 2015 року позивачка звернулась до Кіровського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровськійобласті з заявою про незаконне заволодіння невідоммими особами її квартиро за адресою [ADDRESS] (а.с.11, 111), за заявою позивачки було відкрите вказане кримінальне провадженя, що підтверджено витягом з ЄРДР (а.с.13, 112), позивачка була визнана потерпілою (а.с.12, 113), вона була допитана в якості потерпілої (а.с.14, 15-16, 114, 115-116). Допитаний по вказаному провадженню в якості свідка [PERSON] (а.с.117) підтвердив факт придбання ним у [PERSON] вказаної квартири. В матеріалах також містяться пояснення [PERSON] (а.с.121-122), в яких він не заперечував того, що він фактично спірну квартиру з прилюднихз торгів не придбав, лише за проханням знайомих підписав необхідні документи у нотаріуса, фактично вказаною квартиою не володів і не продавав. В матеріалах провадження міститься протокол № 08/502/14/А-13-н про проведення прилюдних торгів (аукціону) по реалізації нерухомого майна (а.с.18, 118), а саме: двокімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], який складено філією 04 приватного підприємства «Нива - В.Ш.» і затверджений 02 червня 2014 року директором філії [PERSON], та акт про проведення прилюдних торгів (аукціону) по реалізації арештованого майна позивачки від 06 червня 2014 року(а.с.19, 119), складений від імені державного виконавця Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ [PERSON] і затверджений від імені начальника цього ВДВС [PERSON], а також посвідчений гербовою печаткою з реквізитами даного ВДВС. В зазначеному акті вказується, що на виконанні у Жовтневому ВДВС Дніпропетровського МУЮ знаходиться провадження по примусовому виконанню постанови №412/13148/06 від 13 липня 2013 року, виданої Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 244\~230 грн. 50 коп. На виконання ухвали слідчого судді Кіровського районного суду м.Дніпропетровська по справі №203/5460/15-к від 23 вересня 2015 року начальник Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ своїм листом від 3 грудня 2015 року №22449/16 (а.с.20, 120). повідомив слідчого, що перевіркою Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень встановлено, що виконавчі провадження про стягнення заборгованості з [PERSON], [INFO], на виконанні у відділі не перебували. Примусова реалізація квартири №35 за адресою: вул.Новосільна, будинок 23 м.Дніпропетровськ в порядку Закону України «Про виконавче провадження» не здійснювалась. Фіктивність вказаних протоколу та акту підтверджується їх змістом. Так, в акті не вказано номер виконавчого провадження. Крім того, виконавчі дії не могли проводитись у Жовтневому районі м.Дніпропетровська, оскільки згідно зі ст.20 ч.1 Закону України «Про виконавче провадження» такі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна, а квартира позивача знаходиться в Кіровському районі м.Дніпропетровська. Відповідно до ст.208 ЦПК України, Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська не міг винести постанову, так як у цивільних справах постанови виносить лише Верховний Суд України, всі інші суди лише виносять рішення та ухвали. Судовий номер постанови 412/13148/06, вказаний в акті є фіктивним, оскільки перші три цифри у номері справи є кодом суду. Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська має код 201, а не 412. В Єдиному державному реєстрі судових рішень не зареєстровано жодної справи будь-якої категорії з № 412/13148/06. Крім того, ця постанова не могла бути винесена у суботу 13 липня 2013 року (у вихідний день). Позивачка не мала будь-яких правових відносин з ПАТ «Укрсоцбанк», заборгованості перед ним не мала. Визнаються переконливими посилання представника позивачки що вказаних протоколу і акту вказує на те, що вони виготовлялись однією людиною, про що свідчить не тільки шрифт, яким друкувався їх текст, а й однакові помилки при відображенні кінцевої ціни придбання квартири і суми гарантійного внеску, сплаченої переможцем прилюдних торгів. 26 серпня 2014 року приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] не звернула уваги на вказані ознаки фіктивності акту і протоколу, надані їй [PERSON], та на підставі підробленого акту, використовуючи його зміст, склала свідоцтво, яким посвідчила, що [PERSON] належить на праві приватної власності майно, що складається з: двокімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка придбана [PERSON] на прилюдних торгах за 280\~000 грн. 00 коп. Свідоцтво зареєстровано в реєстрі за №992 (а.с.22). Приймається до уваги, що в даному свідоцтві нотаріус вказала, що вона діє відповідно до ст.66 Закону України «Про виконавче провадження», втім як ця стаття суперечить такому твердженню нотаріуса, оскільки вказана стаття передбачає звернення стягнення на інше майно боржника юридичної особи, а розташування цієї статті у главі 5 «Особливості звернення стягнення на майно боржника юридичної особи» цього закону спростовує можливість посилання не неї. Так, ч.1 ст.66 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що у разі відсутності у боржника - юридичної особи коштів у обсязі, достатньому для покриття заборгованості, стягнення звертається на інше майно, належне такому боржникові або закріплене за ним, у тому числі на майно, що обліковується на окремому балансі філії, представництва та іншого відокремленого підрозділу боржника - юридичної особи незалежно від того, хто фактично використовує це майно.\~ [PERSON] не є юридичною особою. Тобто, в даному випадку була створена видимість ситуації, передбаченої ч.2 ст.388 ЦК України, а саме, що майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. З урахуванням зазначеного відсутні обставини, які б унеможливлювали витребування майна у [PERSON] 3 липня 2015 року [PERSON], використав вищевказане свідоцтво, як документ, що начебто підтверджує його право приватної власності на майно позивача: вказану двокімнатну квартиру, через свого знайомого [PERSON], якого уповноважив довіреністю від 11 вересня 2014 року, посвідчену приватним нотаріусом [PERSON], уклав договір купівлі-продажу цієї квартири за 138\~584 грн. 00 коп. з відповідачем [PERSON] Даний договір посвідчила і зареєструвала в реєстрі за №173 приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с.23-24). Таким чином, було порушено вимоги ст.658 ЦК України, оскільки при укладанні договорів купівлі-продажу право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару, в той час як [PERSON] таким не був. Після придбання квартири відповідач [PERSON] оселився та став проживти у даній квартирі. Відділ реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції зареєстрував власником квартири [ADDRESS] спочатку [PERSON] на підставі вищевказаного свідоцтва від 26 серпня 2014 року та відповідної інформації приватного нотаріуса [PERSON], а потім [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу цієї квартири від 03 липня 2015 року і відповідної інформації приватного нотаріусу [PERSON] Суд враховує, що в свідоцтві від 26 серпня 2014 року, яким посвідчено, що [PERSON] належить на праві приватної власності придбану квартиру, нотаріусом вказано, що вона діє відповідно до ст.66 Закону України «Про виконавче провадження». Однак вказана стаття суперечить такому твердженню нотаріуса, оскільки ця стаття передбачає звернення стягнення на інше майно боржника - юридичної особи, а розташування цієї статті у главі 5 «Особливості звернення стягнення на майно боржника юридичної особи» цього закону спростовує можливість посилання не неї. Тобто, в даному випадку була створена лише видимість ситуації, передбаченої ч.2 ст.388 ЦК України. Таким чином позивачка довела, що відповідач незаконно володіє квартирою, яка повинна бути витребувана з чужого незаконного володіня на користь позивачки. Позивачка [PERSON] фактичсно ніколи не втрачала право приватної власності на спірну квартиру. В результаті протиправних дій відносно її майна вона втратила можливість користування своєю квартирою, а тому звернення її до суду за захистом свого порушеного права є правомірним, достатньо аргументованим. Судові витрати позивачки у вигляді судового збору, сплаченого при зверненні до суду (а.с. 1) належить стягнути на їхї користь з відповідача по справі, згідно вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved