Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-12 00:00:00

У травні 2014 року позивачка звернулась до суду з вказаним позовом та просила суд в порядку спадкування за законом після смерті її матері [PERSON] визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS]. Позивачка в судове засідання не з'явилась, звернулась до суду із заявою про підтримання позовної заяви, яку просила розглянути у її відсутності. Відповідачі звернулись до суду із заявою про розгляд справи у їх відсутності, вирішення справи по суті залишили на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. При вирішенні даного спору суд також керується законодавством, яке регулювало виникнення права власності у спадкодавця на спірне майно, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Згідно зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Судом встановлено, що згідно з довідкою виконкому Надлиманської сільської ради від 05 березня 2013 року №189 у по погосподарській книзі №4 ПГО 0303-1 за [PERSON] зареєстровано житловий будинок за адресою: [ADDRESS]. Згідно з технічним паспортом, виготовленим Овідіопольським РБТІ станом на 26 лютого 2015 року, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS], складається з житлового будинку літ.А, загальною площею 41,1 кв.м, житловою площею 20,2 кв.м, допоміжною площею 20,9 кв.м, веранди літ.а, сараю літ.Б, сараю літ.В, гаражу літ.Г, навісу літ.Д, споруд 1-7. [PERSON] померла [INFO] року. Позивачка є донькою спадкодавця [PERSON], що підтверджується її свідоцтвом про народження, а також свідоцтвами про укладення та розірвання шлюбів. 26 грудня 2012 року позивачка звернулась до приватного нотаріуса [PERSON] з заявою про прийняття спадщини, але у видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріусом було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно. З врахуванням встановлених по справі обставин суд вважає, що спадкодавець [PERSON] за часів свого життя дійсно набула право власності на спірне нерухоме майно, позивачка належним чином прийняли спадщину своєї матері, а тому в порядку спадкування за законом за нею має бути визнано право власності на цю спадщину.

Outcome: approved