Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-19 00:00:00

Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" (далі АТ "Ощадбанк") звернулося до суду з вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 25 березня 2008 року між ВАТ «Ощадбанк», правонаступником якого є АТ «Ощадбанк» (далі за текстом Банк), та [PERSON] укладено кредитний договір № 2423, згідно умов якого остання отримала кредит в розмірі 1163000 грн. 00 коп., з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 24 березня 2018 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,5 % річних за користування кредитом. В забезпечення належного виконання умов кредитного договору [PERSON], укладено договір поруки №2423/2 від 25 березня 2008 року з [PERSON] та договір поруки №2423/1 від 25 березня 2008 року з [PERSON], згідно яких останні виступили поручителями [PERSON] та взяли на себе зобов'язання перед банком відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання по зобов'язанням [PERSON], що виникають з умов кредитного договору, в повному обсязі цих зобов'язань. Відповідно до п. 1.6. Кредитного договору, позичальник зобов'язався щомісячно до останнього робочого дня кожного місяця, починаючи з місяця наступного за звітним, проводити погашення Кредиту та сплачувати проценти, нараховані Банком, ануїтетними платежами в сумі 19500,00 грн., шляхом внесення готівки до каси Банку або шляхом безготівкових перерахувань з рахунків, відкритих в ВАТ «Ощадбанк», на відповідні рахунки позичальника, відкриті у філії - Харківське обласне управління ВАТ «Ощадбанк» та останній платіж в рахунок погашення кредиту та сплати нарахованих Банком процентів здійснити не пізніше 24 березня 2018 року. В період дії кредитного договору відповідач не дотримувалась його умов, внаслідок чого, станом на 05 червня 2013 року в неї перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 603037 грн. 21 коп., з яких: 569638 грн. 54 коп. - прострочена заборгованість по кредиту, 33398 грн. 67 коп. - нарахована сума пені за прострочення терміну повернення кредиту та відсотків. Посилаючись на неналежне виконання відповідачем кредитних зобов'язань, позивач просив стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором № 2423 від 25 березня 2008 року в розмірі 603037,21 грн., а також судові витрати з судового збору в розмірі 3441,00 грн. Не погоджуючись з вказаним позовом, відповідач за первісним позовом [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом, в якому просила визнати припиненим договір поруки №2423 від 25 березня 2008 року між нею та АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк». В обґрунтування вимог посилалась на те, що між АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» та [PERSON] 25 березня 2008 року укладено кредитний договір №2423. В забезпечення виконання [PERSON] зобов'язання за кредитним договором між Банком та [PERSON] укладено договір поруки. Пунктом 1.6. Кредитного договору встановлено термін повернення кредиту та сплати процентів, а саме: останній платіж в рахунок погашення кредиту та сплати нарахованих процентів [PERSON] зобов'язана була здійснити не пізніше 24 березня 2018 року. 30 вересня 2011 року між Банком та [PERSON] укладено Додатковий договір № 1, згідно якого сторони змінили термін остаточного погашення кредиту та сплати процентів, інших платежів за кредитним договором з 24 березня 2018 року на 30 вересня 2011 року. [PERSON] вважає, що порука є припиненою, оскільки позивач звернувся з вимогою до відповідачів 08 січня 2013 року, після спливу шести місяців від дня настання строку виконання зобов'язання, який сплинув 30 березня 2012 року. Не погоджуючись з вказаним позовом, відповідач за первісним позовом [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом, в якому просила визнати припиненим кредитний договір №2423 від 25 березня 2008 року між нею та АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк». В обґрунтування вимог посилалась на те, що між нею та АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» 25 березня 2008 року укладено кредитний договір №2423. Протягом дії кредитного договору за період з 03 грудня 2008 року по 30 травня 2013 року [PERSON] повернула банку кредитні кошти на загальну суму 593361 грн. 46 коп.., сплатила процентів на загальну суму 578822 грн. 86 коп., а також сплатила пеню в розмірі 2305 грн. 68 коп., а всього 1174490 грн. 00 коп. 30 травня 2013 року позивач отримав повне виконання основного зобов'язання, включаючи сплату кредиту, процентів, пені та інших платежів за кредитним договором, за рахунок продажу предмета іпотеки. Виконання вказаного договору забезпечено іпотекою нерухомого майна, належного [PERSON] на праві власності, згідно умов іпотечного договору №2998 від 25 березня 2008 року, укладеного між позивачем та [PERSON] [PERSON] неодноразово зверталась до позивача з проханням продати предмет іпотеки з метою виконання зобов'язання за кредитним договором. 30 травня 2013 року укладено договір купівлі-продажу нежитлової будівлі - предмета іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Гаража Н.П., який зареєстрований в реєстрі за №1877. Сума заборгованості за кредитним договором станом на 30 травня 2013 року становила 1164587 грн. 21 коп. Отримані за договором купівлі-продажу грошові кошти в розмірі 561550 грн. 00 коп. направлено на погашення кредитних зобов'язань за кредитним договором. Таким чином, іпотечний договір 30 травня 2013 року відповідно до ст. 599 ЦК України припинено в зв'язку з його виконанням реалізацією предмета іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Відповідно до ч. 4 ст. 36 ЗУ «Про іпотеку» після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними. Таким чином, [PERSON] вважає, що ПАТ «Ощадбанк» втратив правові підстави пред'являти їй вимоги щодо виконання основного зобов'язання на решту заборгованості в сумі 603037 грн. 21 коп. та вважає в зв'язку з цим кредитний договір припиненим. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, проти задоволення зустрічних позовів [PERSON] та [PERSON] заперечував. В судовому засіданні відповідач [PERSON] свій зустрічний позов та зустрічний позов [PERSON] підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, проти задоволення первісного позову заперечувала, з наступних підстав. Між позивачем та [PERSON] укладено вищезазначений кредитний договір. Протягом дії кредитного договору за період з 03 грудня 2008 року по 30 травня 2013 року [PERSON] повернула банку кредитні кошти на загальну суму 593361 грн. 46 коп.., сплатила проценти на загальну суму 578822 грн. 86 коп., а також сплатила пеню в розмірі 2305 грн. 68 коп., а всього 1174490 грн. 00 коп. 30 травня 2013 року позивач отримав повне виконання основного зобов'язання, включаючи сплату кредиту, процентів, пені та інших платежів за кредитним договором, за рахунок продажу предмета іпотеки. Виконання вказаного договору забезпечено іпотекою нерухомого майна, належного [PERSON] на праві власності, згідно умов іпотечного договору №2998 від 25 березня 2008 року, укладеного між позивачем та [PERSON] [PERSON] неодноразово зверталась до позивача з проханням продати предмет іпотеки з метою виконання зобов'язання за кредитним договором. 30 травня 2013 року укладено договір купівлі-продажу нежитлової будівлі - предмета іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Гаража Н.П., який зареєстрований в реєстрі за №1877. Сума заборгованості за кредитним договором станом на 30 травня 2013 року становила 1164587 грн. 21 коп. Отримані за договором купівлі-продажу грошові кошти в розмірі 561550 грн. 00 коп. направлено на погашення кредитних зобов'язань за кредитним договором. Виходячи з вищевикладеного [PERSON] вважає позовні вимоги безпідставними, незаконними та просить суд відмовити позивачу в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач [PERSON] свій зустрічний позов та зустрічний позов [PERSON] підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, проти задоволення первісного позову заперечувала, з наступних підстав. Між позивачем та [PERSON] укладено вищезазначений кредитний договір поруки. Пунктом 1.6. кредитного договору встановлено термін повернення кредиту та сплати процентів не пізніше 24 березня 2018 року. 30 вересня 2001 року між позивачем та [PERSON] укладено Додатковий договір № 1 до кредитного договору №2423 від 25 березня 2008 року, згідно якого сторони змінили термін остаточного погашення кредиту та сплати процентів, інших платежів за кредитним договором з 24 березня 2018 року на 30 вересня 2011 року. Таким чином відповідач зазначає, що кінцевим терміном повернення кредиту та сплати процентів є 30 вересня 2011 року. Позивач 08 січня 2013 року надіслав на адресу солідарних боржників вимоги про сплату заборгованості. Відповідач [PERSON] вважає, що договір поруки є припиненим в зв'язку зі спливом шести місяців від дня настання строку виконання зобов'язань за кредитним договором, оскільки позивач не пред'явив вимоги до неї. Строк шість місяців від 30 вересня 2011 року сплинув 30 березня 2012 року. Виходячи з вищевикладеного, [PERSON] вважає позовні вимоги безпідставними, незаконними та просить суд відмовити позивачу в повному обсязі. Відповідач [PERSON] до суду не з'явилася. Суд, вислухавши думку представника позивача, відповідачів та дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі обставини та відповідні до них правовідносини. 25 березня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є АТ «Державний ощадний банк України», та [PERSON] укладено кредитний договір № 2423, за умовами якого [PERSON] отримала грошові кошти в сумі 1163000,00 грн. строком на 10 років з терміном остаточного погашення Кредиту не пізніше 24 березня 2018 року на споживчі потреби зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,5% річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором /а.с. 8-11/. Свої зобов'язання за кредитним договором Банк виконав в повному обсязі, [PERSON] отримала кредитні кошти. В свою чергу, [PERSON] зобов'язалася у встановлений законом строк повернути кредитні кошти і сплатити проценти за користування ними. 25 березня 2008 року в забезпечення виконання [PERSON] зобов'язання за вище зазначеним кредитним договором між Банком та [PERSON] укладено договір поруки № 2423/1, між Банком та [PERSON] укладено Договір поруки №2423/2, за умовами якого останні взяли на себе зобов'язання відповідати по зобов'язанням [PERSON] перед Банком /а.с. 16-17, 18-19/. Встановлено, що в період дії кредитного договору відповідач не дотримувалась його умов, внаслідок чого, станом на 05 червня 2013 року в неї перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 603037 грн. 21 коп., з яких: 569638 грн. 54 коп. - прострочена заборгованість по кредиту, 33398 грн. 67 коп. - нарахована сума пені за прострочення терміну повернення кредиту та відсотків. В обґрунтування розміру заборгованості за кредитним договором позивач надав відповідний розрахунок, правильність якого перевірено судом під час розгляду справи. Розрахунок заборгованості відповідає умовам договору. 30 вересня 2011 року між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору № 2423 від 25 березня 2008 року, відповідно до якого термін остаточного погашення кредиту «не пізніше 30 вересня 2011 року» /а.с. 97/. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст.ст. 526, 1054 ЦК Українизобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; за кредитним договором позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти. За частиною 1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Статтею 629 ЦК України закріплено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно п.п. 5.1., 5.2., 5.3. Кредитного договору за невиконання або неналежне виконання взятих на себе зобов'язань по цьому Договору, Сторони несуть відповідальність в порядку та на умовах, обумовлених в цьому Договорі та чинним законодавством України та відшкодовують завдані збитки понад неустойку (пеню, штраф). За порушення взятих на себе зобов'язань по поверненню основної суми Кредиту та своєчасній сплаті процентів за користування Кредитом, комісійних винагород та інших платежів за цим Договором, Позичальник зобов'язується сплатити на користь Банку пеню в розмірі 0,04% від суми несплаченого платежу, за кожний день прострочення. У разі ненадання Позичальником документів, що передбачені умовами цього Договору, Позичальник повинен сплатити на користь Банку неустойку в розмірі 0,05% від суми Кредиту. Відповідно до ст. 549 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (штрафу, пені). Положеннями ч.ч.1, 2 ст. 554 ЦК України закріплено, що у разі порушенні боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. В даному випадку договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя та визначено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 543 ЦК Україниу разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. Один із поручителів - [PERSON] померла [INFO]. Після її смерті в шестимісячний строк спадкоємці з заявами про прийняття та про відмову від спадщини до нотаріальної контори не зверталися /а.с. 98, 164/. Відповідно до ч. 1 ст. 608 ЦК України зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою. Згідно роз'яснень, що містяться в п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у разі смерті поручителя (крім випадків майнової поруки), враховуючи положення статті 607, частини першої статті 608 ЦК, а також сутності поруки як особистого зобов'язання відповідати за належне виконання основного зобов'язання, спадкоємці поручителя не є солідарними боржниками за кредитним договором. Таким чином, в частині стягнення з [PERSON] як солідарного боржника заборгованості за договором поруки № 2423/1 суд відмовляє. З огляду на наведене, враховуючи, що [PERSON] взятих на себе кредитних зобов'язань належним чином в строки, передбачені кредитним договором, не виконувала, суд знаходить позовні вимоги АТ «Ощадбанк» в частині стягнення з [PERSON] заборгованості в розмірі 603037 грн. 21 коп. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. В частині стягнення з [PERSON] як солідарного боржника заборгованості за договором поруки №2423/2 суд відмовляє, виходячи з наступного. Згідно п. 1.1. Договору поруки №2423/2 від 25 березня 2008 року поручитель зобов'язується перед Кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язання за даним кредитним договором, а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому. Відповідно до п. 3.1. вищезазначеного договору поручитель відповідає по зобов'язаннях перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник. Пунктом 4.2. даного договору зазначено, що порука припиняється, якщо Кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов'язань за кредитним договором №2423 від 25 березня 2008 року не пред'явить вимоги до поручителя. За змістом додаткового договору № 1 до кредитного договору № 2423 від 25 березня 2008 року укладеного 30 вересня 2011 року між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] термін остаточного погашення кредиту 30 вересня 2011 року /а.с. 97/. Відповідно до ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення, і визначається він роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а не посиланням на подію, яка має настати. Вказівкою на подію, яка має неминуче настати, визначається термін - певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення (ч. 2 ст. 251, ч. 2 ст. 252 ЦК України). Таким чином, умова договору поруки про припинення поруки після повного виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором не може вважатися встановленим сторонами договору поруки строком припинення поруки. У зв'язку з цим порука на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Згідно роз'яснень, що містяться в п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Зазначена позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 21 травня 2012 року у справі №6-48цс11, від 21 травня 2012 року у справі №6-68цс11, від 23 травня 2012 року у справі №6-33цс12, які є обов'язковими для застосування судами відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України. Як вбачається з матеріалів справи, вимога про дострокове повернення кредиту була надіслана [PERSON] 08 січня 2013 року /а.с. 22/, тобто після спливу шести місяців від дня настання строку виконання зобов'язання, який сплинув 30 березня 2012 року. З огляду на наведене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] щодо визнання припиненим договору поруки, укладеного між нею та ВАТ «Ощадбанк», є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а вимоги АТ «Ощадбанк» щодо стягнення з неї як солідарного боржника заборгованості за кредитним договором безпідставними. За змістом п.4 Кредитного договору виконання позичальником зобов'язань за цим договором забезпечується договором іпотеки нерухомого майна № 2998 від 25 березня 2008 року, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Право позивача задовольнити свої вимоги за кредитним договором також шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки передбачено ЗУ «Про іпотеку». Згідно ст. 7 ЗУ «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Якщо вимога за основним зобов'язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов'язання, у чітко встановленій суми чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов'язання. Якщо інше не встановлено що відшкодування, в тому числі, витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги за основним зобов'язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 1 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно ч. 3 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріусу або згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя. Право Іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку встановлене Конституції України та ст. 35 ЗУ «Про іпотеку». Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи після реалізації предмета іпотеки було частково задоволено вимоги кредитора в розмірі 561550 грн. 00 коп. З огляду на наведене, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] щодо визнання припиненим кредитного договору, укладеного між нею та ВАТ «Ощадбанк» слід відмовити. Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial