Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

01 листопада 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 30293,63 грн., в якому зазначив, що відповідно до укладеного договору № 11/8717DCLRKZPT від 11.09.2014 року відповідач отримала кредит в розмірі 25888,57 грн.. 21.07.2015 року між ПАТ «Платинум Банк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 20150721-Г у відповідності до умов якого, ПАТ «ПтБ» відступив позивачу право вимоги від відповідача коштів (включаючи проценти, комісії, штрафні санкції та інші платежі), право на одержання яких належить ПАТ «ПтБ», а позивач набув право вимоги грошових коштів від відповідача. Відповідно до додатку № 1 до договору факторингу № 20150721-Г від 21.07.2015 року реєстру заборгованостей позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 30293,63 грн. з яких: 25888,57 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 1810 грн. заборгованість за процентами та комісією; 2595,06 грн. пеня за порушення графіку погашення заборгованості. На виконання умов договору факторингу № 20150721-Г від 21.07.2015 року, згідно вимог ст. 512-514, 516 ЦК України, на адресу відповідача, зазначену в позовній заяві, від імені ПАТ «ПтБ» відповідачу направлено повідомлення про відступлення права вимоги до ТОВ «ФК»ЄАПБ» Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобовязується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, та виконати інші зобовязання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених цим договором. Незважаючи на це, відповідач не виконала свого обовязку та перестала повертати наданий їй кредит в строки, передбачені кредитним договором. У звязку з істотними порушеннями відповідачем умов кредитного договору, позивачем, який набув права грошової вимоги, на адресу відповідача було направлено повідомлення про порядок погашення заборгованості по кредитному договору та включення персональних даних відповідача до бази персональних даних разом з вимогою про погашення загальної суми боргу. При умові, що відповідач з будь-яких підстав не отримав вищезазначені повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким відповідач не має жодних перешкод для реалізації свого зобовязання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки первісного кредитора, які зазначені в кредитному договорі. Рахунки первісного кредитора, вказані в кредитному договорі, є доступними, і в разі надходження на них коштів ПАТ «ПтБ» негайно перераховує їх ТОВ «ФК «ЄАПБ», останнє, у свою чергу, зараховує їх до платежів на погашення кредитної заборгованості. Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконала свого зобовязання. Після відступлення ПАТ «ПтБ» позивачу права грошової вимоги до відповідача, остання не здійснила жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ПАТ «ПтБ», ні на рахунки ТОВ «ФК»ЄАПБ». З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 21.07.2015 року позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Свої вимоги позивач обґрунтовує ст. ст. 509, 512, 526, 530, 549, 610-612, 625 ЦК України. Позивач вказав, що [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № 11/8717DCLRKZPT від 11.09.2014 року в сумі 30293,63 грн., тому просить суд стягнути з відповідача на його користь 30293,63 грн. в рахунок погашення кредитної заборгованості та судові витрати у розмірі 1378,00 грн. як судовий збір. В судове засідання представник позивача не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в тексті позовної заяви та в доданих до позову клопотаннях прохали розглядати справу за відсутності представника позивача. На позовних вимогах наполягають у повному обсязі. Проти заочного рішення по справі не заперечують (а. с. 34-35, 39-42, 45-46, 68-69,). Відповідач в судове засідання не зявилася, через канцелярію суду за вх. № 5041 від 19.12.2016 року надала заяву про застосування строку позовної давності в якій зазначила, що з прохальної частини позову вбачається, що зокрема позивач просить стягнути на його користь 2595,06 грн. пеню за порушення графіку погашення заборгованості. На підтвердження вказаної вимоги позивачем надано розрахунок заборгованості за договором від 11.09.2014 року складений станом на 20.07.2015 року. До суду позивач звернувся 01 листопада 2016 року. Відповідно до вимог ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦПК України стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежуються останніми 12 місяців перед зверненням кредитора до суду та починається від дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою (Постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 19 листопада 2014 року у справі № 6-160 цс 14). Оскільки позивач заявив позов про стягнення пені поза межами одного року нарахована пеня станом на 20 липня 2015 року складає 2595,06 грн. та в подальшому її нарахуванні не проводилось, тому в задоволенні вимоги про стягнення пені слід відмовити (а.с. 48), а також надала заперечення за вх. № 5042 від 19.12.2016 року в якому зазначила, що положеннями ч.ч. 1, 2, 3, ст. 1082 ЦК України передбачено, що боржник зобовязаний здійснити платіжні факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обовязку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обовязку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обовязку перед клієнтом. Відповідно до положень ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК Україна за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідач зазначила, що ПАТ «Платинум Банк» не повідомляв її про відступлення права грошової вимоги, в свою чергу ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не надсилало їй повідомлення про заміну умов кредитного договору із зазначення про відступлення права вимоги заборгованості по кредитному договору і показів, якими б спростовувався факт отримання нею таких повідомлень, а саме поштові повідомлення про вручення в матеріалах справи відсутні. Крім того, вважає що вимога щодо заборгованості за основною сумою боргу 25888,57 грн. не підлягає до задоволення, оскільки згідно графіку платежів ця сума щомісяця складала 722,00 грн. і кінцевий строк погашення 21.09.2020 року. Позивач звернувся до суду з позовом 01 листопада 2016 року і станом на вказану дату сума заборгованості має складати 18050,00 грн. (25 місяців 722,00 грн. = 18050,00 грн.) Тобто, термін сплати кінцевого строку погашення кредиту ще не настав. На підставі викладеного вважає, що вимоги позивача не підлягають до задоволення. Прохає суд в задоволенні позову про стягнення заборгованості по кредитному договору відмовити (а.с 49-50). 28.12.2016 року за вх. № 5229 відповідач надала через канцелярію суду доповнення до заперечення, в яких вказала, що в якості кредитного договору позивач надав кредитний договір із забезпеченням заставою та можливості перенесення платежу № 11/8717 DCLRKZPT. Вважає позов безпідставним, незаконним та таким, що не підлягає задоволенню в цілому, виходячи з наступного. Цей кредитний договір вона уклала під впливом тяжкої обставини, на той момент у неї було троє неповнолітніх дітей: донька [INFO], два сина: 2003 та [INFO], вона мати одиначка. Їй потрібні були кошти на навчання старшої доньки. Але, реальних коштів вона по цьому договору не отримувала, також банк не перерахував їх на жоден належний їй рахунок, вона також не знімала кошти із карткового рахунку. Оскільки грошові кошти банком позичальником їй ні в якому виді не надавались, тому і повертати кошти вона не зобовязана. Згідно умовами кредитного договору із забезпеченням заставою та можливістю перенесення платежу № 11/8717 DCLRKZPT (п.1.1) банк надає позичальнику грошові кошти у тимчасове платне користування на поточні потреби, а позичальник зобовязується повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом, та виконати інші зобовязання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених кредитним договором. Оскільки, вона не отримала грошові кошти, тому й зобовязання по поверненню грошових коштів ПАТ «Платинум банк» у неї не виникло. Крім того, вважає, що позивач у справі є неналежним, оскільки вона не отримувала повідомлення про здійснений факторинг. Вважає, що згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979 цс 15 «…боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обовязку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. … неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обовязку погашення кредиту взагалі». Але, в супереч умовам кредитного договору, саме банк не виконав свого зобовязання по наданню кредиту. Вона не здійснювала жодного платежу на рахунки ПАТ «ПтБ», оскільки не отримувала від банку грошових коштів, тому у неї немає зобовязання на даний час перераховувати кошти на рахунку ТОВ «ФК»ЄАПБ. Прохає суд в задоволені позову про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити повністю. 01.03.2017 року представник третьої особи ПАТ «Платинум Банк» листом № 10/1752 від 20 лютого 2017 року повідомили, що зараз проводиться тимчасова адміністрація банку та надали через канцелярію суду оригінали і копії документів, що стосуються кредитного договору №11/8717 DCLRKZPT від 11.09.2014 року. Просили розгляд справи проводити за відсутності їх представника (а.с. 133-138). В попередніх судових засіданнях представник відповідача [PERSON] пояснила, що відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинні облікові документи, які фіксують факт здійснення касової операції, повинні складатися під час здійснення операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Вимоги до форми та змісту первинних розрахункових документів, порядок оприбуткування готівки, яка надійшла через касу або документів, що підтверджують здійснення розрахунків у безготівковій формі, визначаються «Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», затвердженим постановою НБУ № 337 від 15 грудня 2004 року. Згідно з п.3.1 Положення касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання, (повернення) готівкових коштів. Вважала, що так як позивачем не надано передбачених в силу п.2.9 Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою правління Національного банку України від 1 червня 2011 року № 174 документів, а саме: оригінал касового документа, оформленого згідно з касовими операціями, визначеними зазначеною Інструкцією на підтвердження отримання відповідачем коштів у розмірі 25888,57 грн. від ПАТ «Платинум Банк», суд повинен у разі недостатності доказів відповідно до вимог ч. 4 ст. 10, ч. 1 ст. 31, ч. 1 ст. 137 ЦПК України повинен вжити заходів та сприяти сторонам у здійсненні їх прав для всебічного й повного зясування обставин справи або відмовити в задоволенні позову. Додатково зазначила, що в позовній заяві позивач на підтвердження свого права грошової вимоги до [PERSON] посилається на Додаток №1 до договору факторингу № 20150721 -Г від 21.07.2015року. Однак, з такими твердженнями позивача погодитися не можна, оскільки зазначений витяг з Додатку № 1 до договору факторингу в якому зазначено, що ТОВ «ФК»ЄАПБ» в особі Генерального директора [PERSON] з однієї сторони та ПАТ «Платинум Банк» в особі т.в.о. Голови управління [PERSON] з іншої сторони відступає Факторові право вимоги заборгованостей до боржників, не містить в собі особистих-підписів сторін та печаток, які б свідчили про домовленість цих осіб та підтверджували факт відступлення ПАТ «Платинум Банк» на право вимоги заборгованості ТОВ «ФК»ЄАПБ» з боржниці [PERSON]. Отже, представник відповідача вважає, що ТОВ «ФК»ЄАПБ» є неналежним позивачем у цій справі та не є особою якій належить право вимоги по предявленому в суді позову. Також, вказала на те, що 11 вересня 2017 року між [PERSON] та ПАТ «Платинум Банк» було укладено кредитний договір. Згідно умов якого банк надає позичальнику грошові кошти (кредит) у тимчасове платне користування на поточні потреби (п.1.1), сума якого складає 25888.57грн.. строк кредитування 78 платіжних періодів, фіксована процентна ставка за користування кредиту 0.0001% річних, фіксована ставка за користування кредиту 0.00грн., комісія за обслуговування 362,00грн.. цільове призначення поточні потреби, дата повернення 21.03.2021 рік. Датою видачі Кредиту вважається день списання коштів з позичкового рахунку. Відповідно до п. 1.3 договору - для видачі га погашення Кредиту банк відкриває позичальнику рахунок №29099871700011. Позичальник доручає Банку самостійно утримати всі належні комісії (362.00грн. п.1.1 д), що мають сплачуватися йому при видачі кредиту, перерахувати з рахунку кредитні кошти на поточний рахунок (п. 2.1. договору). В п. 2.1 кредитного договору зазначено Кредит надається Банком Позичальнику шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок Позичальника №26258000070475. В п. 2.2 зазначено, що кредит надається в сумі, яку позичальник отримав на свій поточний рахунок, збільшений на суму комісії за надання кредиту. Отже, з кредитного договору вбачається, що Позичальнику відкривають два рахунки: поточний рахунок № 26258000070475 для перерахування коштів на рахунок та рахунок № 29099871700011 для видачі та погашення кредиту. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно -до умов договору га вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Як вбачається з пояснень відповідачки позов вона не визнає, так як кредит в банку не брала на таку суму. Зверталась до банку з метою отримати кредит, але на цю суму кредит не отримувала, кошти за даним кредитним договором їй не надавали. З пояснень представника позивача слідує, що кошти відповідач отримала на картковий рахунок, що підтверджується підписанням договору, однак він не стверджує що відповідач знімала ці кошти та користувалася ними, разом з цим він не стверджує, що кошти були їй перераховані на картковий рахунок, який зазначений у договорі. На підтвердження заявлених вимог позивачем до позовної заяви було надано копію Виписки по особовим рахункам з 11.09.2014 року по 06.10.2016 рік, з якого вбачається, що вхідний залишок на рахунку № 29099871700011 для видачі та погашення кредиту 0,00 і по дебету і кредиту. Разом і цим, вважала, що необхідно звернути увагу на документ № 297985879 який свідчить про те, що на поточний рахунок № 26258000070475 була перерахована безготівкова сума коштів 25 888,57 грн. (дебет). При ньому документ № [NUMBER] підтверджує, що ця сума коштів відразу була списана по кредиту на рахунок № 22035739895803, який жодним чином не згадується і не зазначений у самому кредитному договорі. Відповідач [PERSON] заперечує отримання нею кредиту в сумі 25 888.57ргн. по вказаному кредитному договору та вказує на те, що нею не проводилося по ньому будь-яких виплат на його погашення, оскільки вказану суму вона не отримувала. В свою чергу, на думку представника відповідача, позивачем не доведено і не надано відповідні докази, що відповідач проводила оплату по вказаному кредитному договору, не надано доказів видачі кредиту, списання коштів з позичкового рахунку. В обґрунтування - заявлених вимог представник позивача зазначив, що підтверженням отримання відповідачкою кредиту є підписання кредитного договору. Однак, такі твердження суперечать умовам кредитного договору, а саме те що датою видачі кредиту вважається день списання коштів з позичкового рахунку. Отже, позивач не довів та не надав доказів того, що виконав умови кредитного договору від 11.09.2014 року, перерахувавши грошові кошти на позичковий рахунок, а також доказів того, що відповідач [PERSON] отримала кредит в сумі 25 888.57 грн., картку за № 29099871700011 та зняття відповідачкою з даної картки коштів. В наданій позивачем суду виписці за операціями по рахунку кредитної картки за період з 11.09.2014 року по 06.10.2016 року, по номеру рахунку № 29099871700011 відсутні будь-які дані про списання грошових коштів. У вказаній виписці та операціях по рахунку зазначено поповнення рахунку за № 26258000070475 та списання з цього рахунку на суму коштів 25 888.57 грн. на рахунок за № 22035739895803. В той час, коли кошти для видачі та погашення кредиту банк відкрив рахунок за № 29099871700011. Даний документ та зазначені в ньому проведені касові операції протирічать один одному і не підтверджують отримання відповідачем 25 888.57 грн. кредиту та проведення списання цих грошових коштів з рахунку №29099871700011, що підтверджувало б факт видачі цих коштів. За таких обставин прохає суд в задоволені позову ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення боргів за кредитним договором відмовити. Представник відповідача 23.03.2017 року надала заяву через канцелярію суду в якій прохає розгляд справи в судовому засіданні від 03.04.2017 року проводити без її участі (а.с. 152). Виходячи з наведеного, а також положень ч. 2 ст.158 ЦПК України, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності сторін. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, надавши їм оцінку, вважає, що позов обґрунтований, але підлягає частковому задоволенню за таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи, а також і з самих пояснень відповідача в судовому засіданні від 16.01.2017 року, вбачається, що між ПАТ «Платинум Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 11/8717DCLRKZPT від 11.09.2014 року на суму 25\~888,57 грн. (а.с.6-8). Оригінал вказаного договору та меморіальний ордер № 297985879 від 11.09.2014 року на перерахування коштів досліджений судом (а.с.135-137), що спростовує доводи відповідача про не укладення нею відповідної угоди та неотримання самих грошових коштів. 21.07.2015 року між ПАТ «ПтБ» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 20150721-Г у відповідності до умов якого, ПАТ «ПтБ» відступив позивачу право вимоги від відповідача коштів (включаючи проценти, комісії, штрафні санкції та інші платежі), право на одержання яких належить ПАТ «ПтБ», а позивач набув право вимоги грошових коштів від відповідача (а.с.15-17). Відповідно до додатку № 1 до договору факторингу № 20150721-Г від 21.07.2015 року реєстру заборгованостей позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 30293,63 грн. (а.с.14). Згідно умов кредитного договору Банк надає позичальнику грошові кошти (кредит) у тимчасове платне користування з цільовим використанням на поточні потреби, а позичальник зобовязується повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісією за надання та обслуговування кредиту, а також здійснити всі інші платежі за кредитом у встановлених даним договором розмірах і строках та виконати свої зобовязання в повному обсязі. Також договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Наданий позивачем розрахунок заборгованості (а.с.8), відповідно до ст. 64 ЦПК України суд розцінює в якості письмового доказу, його правильність відповідачем [PERSON] не спростовано. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 та ч. 2 ст. 509 ЦК України зазначений договір є підставою виникнення зобов'язань. Відповідно до ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За правилами ст. 549 ЦПК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. В ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Стаття 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 629 ЦК України укладений між сторонами договір є обов'язковим для виконання. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеними родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.2 ст. 1054 та ч.2 ст. 1050 ЦК України, наслідками порушення боржником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати всієї суми кредиту. Стаття 1050 ЦК України передбачає, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до\~ст. 625\~цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до\~статей 549-552\~цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої особи (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи. Згідно правової позиції викладеної в постанові Верховного Суду України від 23.09.2015 року № 6-979цс15 боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обовязку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обовязку погашення кредиту взагалі. Отже, в судовому засіданні встановлено, що позивачем доведено невиконання відповідачем її зобовязань за кредитним договором, ні як первісному кредитору, ні фактору. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 11/8717DCLRKZPT від 11.09.2014 року заборгованість [PERSON] по кредитному договору становить 30293,63 грн., яка складається з наступного: 25888,57 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 1810 грн. заборгованість за процентами та комісією. Також позивачем висувалися вимоги щодо стягнення пені, яка була нарахована станом на 21.07.2015 року і становить 2595,06 грн.. Доказів того, що кредит повністю виплачений в матеріалах справи немає, не спростовано це і відповідачем. У відповідності до ст. 60 ЦПК України відповідач не надала доказів неправильності здійсненого позивачем розрахунку заборгованості. За таких обставин, враховуючи, що у встановлений договором строк та всупереч його умовам, відповідач [PERSON] свої зобов'язання, щодо повернення кредиту, процентів за його користування не виконує, а позивач набув права вимоги до відповідача, щодо сплати заборгованості за кредитом, тому вимога позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості є обґрунтованою. Щодо позовних вимог про стягнення 2595,06 грн. в якості пені за порушення графіку погашення заборгованості суд зазначає наступне. Відповідачем було надано заяву про застосування спеціальної позовної давності стосовно пені. Відповідно до вимог ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦПК України стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежуються останніми 12 місяців перед зверненням кредитора до суду та починається від дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою (Постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 19 листопада 2014 року у справі № 6-160 цс 14). За правилами п.1 ч. 2 ст. 258 ЦК України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобовязання, не може перевищувати одного року. З огляду на правову природу пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен конкретний день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до ст. 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 3 вересня 2014 року у справі № 6-100 цс 14). Оскільки позивач заявив позов про стягнення пені поза межами одного року нарахована пеня станом на 21 липня 2015 року складає 2595,06 грн. та в подальшому її нарахуванні не проводилось, тому в задоволенні вимоги про її стягнення слід відмовити. А тому, позов підлягає частковому задоволенню, як такий, що ґрунтується на законі, підтверджений встановленими обставинами та перевірений наданими доказами. Стаття 79 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тому, на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1259,91 грн., що становить 91,43 % .

Outcome: partial