Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-03 00:00:00

У серпні місяці 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб звернулося до суду із позовом який обґрунтовує тим, що 23 серпня 2006 року між ВАТ КБ "Надра" та [PERSON] був укладений кредитний договір за № 166/МК/2006-980, згідно умов якого банк надав позичальнику споживчий кредит на суму 29 448 доларів США із сплатою 14.5% відсотків річних за користування кредитними коштами з кінцевим терміном повернення кредиту до 19 серпня 2011 року. У відповідності до пункту 4.1.1 договору позичальник зобов»язаний повертати кредит та сплачувати відсотки за користування кредитними коштами згідно з графіком повернення кредиту та сплати відсотків, який є невід»ємною частиною договору. Проте позичальником визначені умови договору порушуються і станом на 20.07.2015 року заборгованість за кредитом складає 41 941,34 доларів США, з них заборгованість по тілу кредиту складає 15 267,32 доларів США, заборгованість по відсотках 13 878,2 доларів США, пені 11 353,61 доларів США, що еквівалентно 249 948,86 грн. та штрафу в розмірі 1442,21 доларів США, що еквівалентно 31 750,14 грн. згідно пункту 9.2 договору. Просить стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору в примусовому порядку. В судове засідання представник позивача не з»явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] та її представник в судове засідання не з»явились, просить справу слухати і її відсутності та відмовити у задоволенні позову у зв»язку із пропущенням строку звернення до суду. Суд, заслухавши доводи представника позивача та письмові заперечення відповідача, перевіривши матеріали справи доказами, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом достовірно установлено, що 23 серпня 2006 року між ВАТ КБ "Надра" та [PERSON] був укладений кредитний договір за № 166/МК/2006-980, згідно умов якого банк надав позичальнику споживчий кредит на суму 29 448 доларів США із сплатою 14.5% відсотків річних за користування кредитними коштами строком на 60 місяців з кінцевим терміном повернення кредиту до 19 серпня 2011 року. У відповідності до пункту 4.1.1 договору позичальник зобов»язаний повертати кредит та сплачувати відсотки за користування кредитними коштами згідно з графіком повернення кредиту та сплати відсотків, який є невід»ємною частиною договору. Позичальником порушувались умови договору і загальна сума заборгованості за договором становить 41 941,34 доларів США, з них заборгованість по тілу кредиту складає 15 267,32 доларів США, заборгованість по відсотках 13 878,2 доларів США, пені 11 353,61 доларів США, що еквівалентно 249 948,86 грн. та 1442,21 доларів США, що еквівалентно 31 750,14 грн. штрафу згідно пункту 9.2 договору. Відповідач не погоджується із заявленими вимогами та подала заяву про застосування строків позовної давності, вважає, що строк вимоги за кредитом минув 19.08.2011 року, а позивач відповідно не просив суд поновити його та не навів при цьому поважних причин його пропуску. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Згідно частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася, або могла довідатися про порушення свого права, або про особу, яка його порушила. Отже, за змістом зазначеної норми законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про порушення її прав, а й об»активної можливості знати про ці факти. Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Сторони, укладаючи договір не домовлялися, про збільшений строк позовної давності, тому такий строк є загальним - тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ч. ч. 3-5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Таку заяву відповідач подала та наполягає на її задоволенні. Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Представник позивача не посилається на те, що позовна давність пропущена з поважних причин та не обґрунтовував поважні причини пропуску позовної давності. Відповідно до ч.1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Однак, як убачається, із матеріалів справи позичальником останній платіж був проведений у листопаді місяці 2008 року, термін погашення кредиту визначений договором до 19 серпня 2011 року, а з позовом позивач звернувся до суду лише у серпні 2015 року. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 6 листопада 2013 року (справа № 6-116цс13) перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Вірогідно позивач мав би звернутися із позовом в межах строку позовної давності, починаючи з часу припинення платежів по кредиту у зв»язку із порушенням його права. З наведених обставин суд вважає, що позивачем строк звернення до суду за захистом свого порушеного права пропущений, і у задоволенні позову з цих підстав слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed