Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-22 00:00:00

02.03.2020 року позивач звернувся до суду з позовом про зняття арешту з майна. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 11.08.2003 року у справі № 2-3582/2003 за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно [PERSON] 11.12.2003 року у вищевказаній справі було ухвалено рішення, яким позовні вимоги було задоволено частково, стягнуто з [PERSON] 47 000 грн в рахунок відшкодування шкоди та 477 грн судового збору. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 25.07.2011 року було частково скасовані заходи забезпечення позову, а саме знято арешт з квартири [ADDRESS] . Під час звернення до Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) позивачу стало відомо, що 21 Київською нотаріальною конторою на майно позивача було накладено арешт згідно постанови № 495/13 виданої 23.03.2004 року Районним відділом ДВС Мінського районного управління юстиції. Оскільки наявність арешту, накладеного на квартиру [ADDRESS] , не дає позивачу змоги вільно розпоряджатися своїм майном, [PERSON] просить суд зняти арешт зі всього свого нерухомого майна. 09.06.2020 року представник позивача подала уточнену позовну заяву, в якій просила суд зняти арешт, накладений на квартиру [ADDRESS] , накладений Двадцять першою київською державною нотаріальною конторою на підставі постанови Районного відділу ДВС Мінського районного управління юстиції № 495/13 виданої 23.03.2004 року. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги свого довірителя підтримала, просила суд їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Третя особа у судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Ч. 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Нормою ч. 1 ст. 321 ЦК України гарантовано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Ст. 391 ЦК України закріплено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Ураховуючи наведене, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги [PERSON] , знявши арешт з квартири [ADDRESS] , накладений 21 Київською нотаріальною конторою на майно позивача було накладено арешт згідно постанови № 495/13 виданої 23.03.2004 року Районним відділом ДВС Мінського районного управління юстиції.

Outcome: approved