Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-24 00:00:00

01 жовтня 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати укладений між нею та [PERSON] шлюб, зареєстрований 21 квітня 2018 року Вознесенівським районним у м. Запоріжжі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №116. В обґрунтування позову зазначено, що відносини між сторонами зіпсовані, існують великі розбіжності в інтересах і в поглядах на життя, внаслідок чого спільне життя і збереження шлюбу не можливе. Шлюбні відносини сторонами припинено. При цьому сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , яка проживає з матір`ю. Ухвалою судді від 22 жовтня 2019 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено проведення підготовчого судового засідання. 14 листопада 2019 року відповідач [PERSON] надав відзив на позов, в якому не заперечував проти розірвання шлюбу, однак вказав, що повністю не визнає обставини, на яких ґрунтуються вимоги. Наполягав, що з вини позивачки погіршились шлюбні відносини. Просив відмовити у стягненні з нього судових витрат. Також посилався на необхідність допиту в ході розгляду справи свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 04 лютого 2020 року відповідач [PERSON] подав до суду клопотання про надання сторонам строку для примирення подружжя тривалістю 90 днів. Ухвалою суду від 04 лютого 2020 року клопотання [PERSON] задоволено частково, сторонам надано строк для примирення 2 місяці. Провадження по справі зупинено до 06 квітня 2020 року. Ухвалою суду від 06 квітня 2020 року відновлено провадження у справі. 21 травня 2020 року відповідач [PERSON] подав до суду «уточнення заперечень», в яких просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Посилався, що позивачка бажала отримати фіктивне розлучення, з метою отримання житлової субсидії. Виконуючи свої обіцянки вона зайшла занадто далеко, але боїться визнати свої помилки. Ухвалою суду від 28 травня 2020 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Відмовлено в задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про виклик свідків. В судовому засіданні позивачка [PERSON] наполягала на задоволенні позовних вимог, посилаючись на погіршення шлюбних відносин між подружжям. Пояснила, що збереження шлюбу не можливо, і навіть під час наданого строку для примирення відповідач жодних дій для цього не вчиняв. Після розірвання шлюбу просила відновити їй дошлюбне прізвище. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він не хоче зараз розбирати їх спільне життя, а тому визнає позов, і просить в спрощеному порядку розглянути справу та розірвати шлюб. При цьому в задоволенні позовної вимоги про стягнення з нього судового збору просить відмовити, та звертає увагу, що не було задоволено позовну вимогу [PERSON] про об`єднання цієї справи з позовом про стягнення аліментів. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно ч.1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Таким чином, письмові заяви по суті справи або окремі письмові заяви про визнання позову від відповідача до суду не надано. Судом встановлено, що [INFO] [PERSON] (після реєстрації шлюбу [PERSON] )і [PERSON] уклали шлюб, зареєстрований Вознесенівським районним у місті Запоріжжя відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №116, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , актовий запис №502, [INFO] у вказаному шлюбі народилась [PERSON] . Як вказує позивачка у позові, і що по суті випливає з позиції відповідача, та наданих ним доказів, сім`я остаточно розпалась, сторони фактично припинили шлюбні відносини, проживають окремо і не ведуть спільне господарство. Взаємне бажання до примирення у сторін відсутнє. Відновити шлюб неможливо, оскільки між сторонами відсутня любов, взаємна довіра і повага. При цьому до предмету судового розгляду не входить дослідження усіх сімейних конфліктів сторін, і встановлення провини кожного з подружжя у таких конфліктах. Спір щодо місця проживання неповнолітньої [PERSON] , та щодо стягнення аліментів вирішено в окремому провадженні. Порядок побачень батька з малолітньою донькою встановлено розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району. Відповідно до ст. 51 Конституції України, ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Таким чином, з урахуванням ступеню погіршення сімейних відношень, відсутності взаємного бажання у сторін для примирення, неефективності вжитих судом заходів для примирення подружжя, та категоричним небажанням позивачки надалі перебувати у шлюбі з відповідачем, суд вважає за необхідне задовольнити позов в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. [PERSON] заявлено одну позовну вимогу розірвання шлюбу, за яку і було сплачено судовий збір, розмір якого на час звернення до суду дорівнював 768,40 гривень. Всі інші питання порушенні позивачкою, є заявами з процесуальних питань, а не окремими позовними вимогами, і за них не сплачувався судовий збір. Тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі, а вся сплачена сума судового збору компенсації позивачці за рахунок відповідача. Посилання відповідача на необхідність звільнення його від компенсації судового збору, оскільки на його думку шлюбні причини погіршились з вини позивачки, не заслуговує на увагу, як таке, що не відповідає принципу розподілу судових витрат, закріплених Цивільним процесуальним кодексом України. Також суд не вбачає підстав для повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, оскільки до початку судового розгляду відповідач не надавав заяв про визнання позову відповідно до ч.1 ст. 206 ЦПК України. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки в\~судовому засіданні\~позивачка наполягала\~на відновленні\~свого дошлюбного\~прізвища,\~то після\~розірванняшлюбу їй слід присвоїти прізвище « [PERSON] ». На підставі\~викладеного,\~

Outcome: approved