overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

01 вересня 2015 року [PERSON] звернулась в суд з позовною заявою про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 12 квітня 2008 року між сторонами зареєстровано шлюб, проте в подальшому спільне життя між сторонами не склалося, між ними часто виникали сварки, конфлікти, що поступово призвело до втрати взаємоповаги та любові між ними. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Позивачка в судове засідання не з'явилась, просила розглянути справу у її відсутність на підставі наявних у справі доказів, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Дослідивши матеріали справи, суд вирішив задовольнити позовні вимоги та постановити заочне рішення відповідно вимог ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 12 квітня 2008 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 12 квітня 2008 року, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 6); від шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З матеріалів справи вбачається, що на даний момент сторони не підтримують шлюбних стосунків та не ведуть спільного господарства, та на примирення не згодні. За таких обставин, суд приходить до висновку, що збереження сім'ї буде носити формальний характер. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

01 вересня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 20.06.2006 року у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №1508. В обґрунтування своєї заяви зазначила про те, що від спільного шлюбу з відповідачем у них є неповнолітні діти: син [PERSON], [INFO] та донька [PERSON], [INFO]. Вказує, що сімейне життя у них не складалось добре, відсутнє взаєморозуміння та повага. Шлюбні і сімейні відносини, а також спільне проживання між ними фактично припинені, вони проживають в одній квартирі, проте спільного господарства не ведуть, їхня сім'я розпалась повністю і остаточно, шлюб існує лише формально, примирення не можливе. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги та надала пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти позову не заперечив. Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши взаємини подружжя, наявність малолітніх дітей, дійсні причини заяви про розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 20.06.2006 року у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №1508 (а.с.3). Від спільного шлюбу з відповідачем у них є син [PERSON], [INFO] та донька [PERSON], [INFO]. (а.с.4-5). Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства. Сім'я розпалася остаточно, примирення неможливе. За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам подружжя, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України, особа яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи наведене, після розірвання шлюбу позивачу залишити шлюбне прізвище [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

01 вересня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, в позові посилалася на те, що проживала з відповідачем у шлюбі з 03 листопада 2012 року, який був припинений внаслідок його розірвання на підставі рішення суду від 30 липня 2015 року. [INFO] року у них народилась спільна дитина - донька [PERSON], яка знаходиться на утриманні позивачки, а відповідач матеріальної допомоги на її утримання не надає. Відповідач працездатний і в змозі надавати кошти на утримання дочки, інших утриманців не має, тому позивачка просила стягувати з нього аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання заяви і до повноліття дитини. В судове засідання позивачка не з'явилася, направила до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, розглянути справу у її відсутність (а.с. 14). Відповідач в судове засідання не з`явився, подав до канцелярії суду заяву про визнання позову (а. с. 15). За змістом ст. 11 ч. 2 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 03 листопада 2007 року по 11 серпня 2015 року (а.с. 18-19), від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] (а.с. 3), яка проживає з матір'ю та перебуває на її утриманні (а.с.4). Після розірвання шлюбу позивачка змінила своє прізвище на «[PERSON]» (а.с. 18-19). Відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча зобов'язаний її утримувати та має таку можливість, оскільки є працездатним. Відповідно до ст. 180, 182, 183 СК України, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше мінімальної суми, встановленої законодавством, до досягнення дитиною повноліття. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-27 00:00:00

01 вересня 2015 року до Овідіопольського районного суду в Одеській області звернувся представник позивача з вищевказаною позовною заявою в якої вказав, що 06 жовтня 2014 року\~ між Товариством та відповідачкою був укладений кредитний договір № ОФ-00006963 на суму 1\~315,83 грн. зі сплатою відсотків за користування\~ кредитом. Товариство свої зобов`язання по вищевказаному кредитному договору виконав, що підтверджується підписом у заяві. Відповідачка свої зобов`язання по кредитному договору не виконує. В зв`язку з чим просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у сумі\~ 10\~727, 11 грн.\~ та судовий збір. В судове засідання представник позивача не з`явився, але направив на адресу суду заяву в якій вказав, що позовну заяву підтримує та просить розглянути справу у відсутність їхнього представника. \~ \~ \~ \~Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася , хоча була повідомлена своєчасно належним чином, причини не явки суду не відомі. Дослідивши письмові докази по справі суд вважає можливим задовольнити позов з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах,\~ встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Так судом встановлено, що 06 жовтня 2014 року між Товариством та\~ відповідачкою [PERSON] , [INFO] , пенсіонерка ( код [NUMBER] ) був укладений кредит № ОФ-00006963 на суму 1\~315,83 грн. зі сплатою відсотків за користування\~ кредитом Товариство свої зобов`язання по вищевказаному кредитному договору виконав, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач свої зобов`язання по кредитному договору не виконує. Станом на 27 червня 2015 року сума заборгованість за вищевказаним кредитним договором складає: - заборгованість за кредитом 1\~315,83 грн.; -заборгованість по процентам за користування кредитом 394,80\~ грн.; -заборгованість за пенею\~ 8\~192,10 грн. ; -штраф - 100 грн.; -інфляційні втрати 689,38\~ грн.; -три відсотка річних 35.00 грн. А всього сума заборгованості по вищевказаному кредитному договору становить 10\~727,11 грн. Розрахунок заборгованості по кредитному договору судом перевірений та складений вірно. В зв`язку з вищевикладеним суд вважає, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Позивач при поданні позову сплатив судовий збір у сумі 243,60\~ грн., а тому відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідачки.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

01 вересня 2015 року до Овідіопольського районного суду в Одеській області звернувся представник позивача з вищевказаною позовною заявою в якої вказав, що 10 грудня 2013 року між банком та відповідачем був укладений договір про надання споживчого кредиту № [NUMBER] , згідно якого відповідач отримав кредит у сумі 29\~750,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Банк свої зобовязання по вищевказаному кредитному договору виконав, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач свої зобовязання по кредитному договору не виконує. В звязку з чим просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у сумі 35\~941,38 грн. та судовий збір. В судове засідання представник позивача не зявився, але направив на адресу суду заяву в якій вказав, що позовну заяву підтримує та просить розглянути справу у відсутність їхнього представника. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, хоча був повідомлений своєчасно належним чином, причини не явки суду не відомі. Дослідивши письмові докази по справі суд вважає можливим задовольнити позов з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Так судом встановлено, що 10 грудня 2013 року між банком та відповідачем [PERSON] , [INFO] (код [NUMBER]) був укладений договір про надання споживчого кредиту № [NUMBER], згідно якого відповідач отримав кредит у сумі 29\~750,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Банк свої зобовязання по вищевказаному кредитному договору виконав, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач свої зобовязання по кредитному договору не виконує. Станом на 06 квітня 2015 року сума заборгованість за вищевказаним кредитним договором складає: - заборгованість за кредитом 29448,69 грн. ; -заборгованість по процентам за користування кредитом 3443,25 грн. ; -заборгованість за комісією 3049 ,44 грн.; А всього сума заборгованості по вищевказаному кредитному договору становить 35941,38 грн. Розрахунок заборгованості по кредитному договору судом перевірений та складений вірно. В звязку з вищевикладеним суд вважає, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Позивач при поданні позову сплатив судовий збір у сумі 359 грн. , а тому відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

01 вересня 2015 року до Овідіопольського районного суду в Одеській області звернувся представник позивача з вищевказаною позовною заявою в якої вказав, що 22 квітня 2011 року між банком та відповідачем був укладений кредитний договір № ….29759 на поточні потреби в розмірі 14\~000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом та комісії з поверненням кредити 22.04.2014 року . Банк свої зобовязання по вищевказаному кредитному договору виконав, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач свої зобовязання по кредитному договору не виконує. В звязку з чим просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у сумі 16\~852,51 грн. В судове засідання представник позивача не зявився, але направив на адресу суду заяву в якій вказав, що позовну заяву підтримує та просить розглянути справу у відсутність їхнього представника. Відповідач в судове засідання не зявилася повторно, хоча була повідомлена своєчасно належним чином, причини не явки суду не відомі. Дослідивши письмові докази по справі суд вважає можливим задовольнити позов з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Так судом встановлено, що 22 квітня 2011 року між банком та відповідачем [PERSON] , [INFO] ( код [NUMBER]) був укладений кредитний договір № ….29759 на поточні потреби в розмірі 14\~000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом та комісії з поверненням кредити 22.04.2014 року . Банк свої зобовязання по вищевказаному кредитному договору виконав, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач свої зобовязання по кредитному договору не виконує. Станом на 20 серпня 2015 року сума заборгованість за вищевказаним кредитним договором складає: - заборгованість за кредитом 2\~100,09 грн. .; -заборгованість по процентам за користування кредитом 393,17 грн. ; -заборгованість за пенею 14\~359,25 грн. ; А всього сума заборгованості по вищевказаному кредитному договору становить 16\~852 ,51 грн. Розрахунок заборгованості по кредитному договору судом перевірений та складений вірно. В звязку з вищевикладеним суд вважає, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Позивач відповідно до ст.5 ч.1 п.22 Закону України «Про судовій збір « звільнений від сплати судового збору , атому відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави в підлягають стягненню судовій збір в розмір 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

01 вересня 2015 року заявник [PERSON] звернулась до суду з названою заявою, в якій вказала, що вона є власником земельної ділянки площею 4,0370 га. 16 грудня 2003 року на її імя було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії КВ № 088813, в якому неправильно записано по-батькові заявника, замість «Михайлівна» записано «Миколаївна». В звязку з невідповідністю запису в графі «по-батькові» в державному акті, заявник не має можливості належним чином володіти та розпоряджатися належною їй земельною ділянкою. Заявник подала до суду заяву, в якій вказала, що вимоги заяви підтримує та просила суд розглядати справу без її участі. Представники заінтересованих осіб направили до суду заяви, в яких вказали, що вимоги заяви визнають, проти задоволення заяви не заперечують та просили суд розглядати справу без їхньої участі. Розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. По справі судом встановлено, що 16 грудня 2003 року заявнику було видано держаний акт на право власності на земельну ділянку серії КВ № 088813, на земельну ділянку площею 4,0370 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Пархомівської сільської ради Володарського району Київської області (а.с.8). На даний час заявник не має змоги вільно володіти та розпоряджатися земельною ділянкою, яка належить їй на праві власності, оскільки у державному акті неправильно записано по-батькові заявника, а саме, замість «Михайлівна» записано «Миколаївна». Згідно паспорта громадянина України серії СК № 861466, який видано Володарським РВГУ МВС України Київської області 22.07.1998 року, по-батькові заявника «Михайлівна» (а.с.5). Відповідно до свідоцтва про народження, заявник записана по-батькові як «Михайлівна» (а.с.7). Згідно свідоцтва про укладення шлюбу, заявник по-батькові записана як «Михайлівна» (а.с.7). Вказані обставини справи підтверджуються письмовими доказами в матеріалах цивільної справи. В держаному акті вказано по-батькові заявника «Миколаївна», що є помилкою, так як необхідно було вказати «Михайлівна». Відповідно до ст. 256 ч. 1 п. 6 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту, п.6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з імям по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Встановлення факту належності правовстановлюючого документа, заявнику [PERSON], необхідно для вільного користування та розпорядження належною їй на праві приватної власності земельною ділянкою, та внести виправлення в документи іншим шляхом, окрім судового не можливо.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

01 вересня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 04 липня 2008 року уклав шлюб з відповідачем, зареєстрований Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Шлюбні стосунки припинено у листопаді 2014 року, спільне господарство не ведеться, незважаючи на те, що з відповідачкою проживають за однією адресою. Подальше збереження шлюбу неможливо, оскільки між сторонами втрачене взаємне порозуміння, повага та почуття одне до одного. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнала, проти задоволення позову не заперечувала. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 04 липня 2008 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-КИ №324251 (а.с.5). Сторони неповнолітніх дітей на мають. З матеріалів справи вбачається, що подружні стосунки сторони фактично припинили з листопада 2014 року. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини припинення сімейних стосунків, дійшов до висновку про задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що причина розладу подружніх відносин між сторонами є справжньою, глибинною, подружжя фактично припинили спільне проживання і сімейне життя з поважних причин, а також встановлено у судовому засіданні, що сторони не підтримують сімейних відносин, в звязку з чим суд прийшов до висновку, що у даний час шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому\~\~вважає, що шлюб між сторонами повинний бути розірваний. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. \~ \~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

01 вересня 2015 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 21 листопада 2008 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №987. Від даного шлюбу сторони мають дитину: сина [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини припинені з вересня 2013 року в звязку з тим, що подружжя має різні погляди на сімейне життя, що призвело до втрати взаєморозуміння, почуття поваги та кохання одне до одного. Питання про поділ майна не ставиться. У судове засідання сторони не з'явились надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутністю, позивач підтримала позовні вимоги, просила шлюб розірвати, а відповідач позов визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21 листопада 2008 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії 1-КИ 127392 (а.с. 4). Сторони мають дитину: сина [PERSON], [INFO] (а.с. 5). З матеріалів справи вбачається, що подружні стосунки сторони фактично припинили з вересня 2013 року. Суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини припинення сімейних стосунків, дійшов до висновку про задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що причина розладу подружніх відносин між сторонами є справжньою, глибинною, подружжя фактично припинили спільне проживання і сімейне життя з поважних причин, а також встановлено у судовому засіданні, що сторони не підтримують сімейних відносин, в звязку з чим суд прийшов до висновку, що у даний час шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому вважає, що шлюб між сторонами повинний бути розірваний. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved