Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-02 00:00:00

У квітні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до фізичної особи-підприємця [PERSON], в подальшому уточнивши позовні вимоги, в якій просив суд стягнути з відповідача грошові кошти, сплачені за договором на сервісне обслуговування та продовження гарантійних зобовязань № 1365 від 23.02.2017 року, в сумі 580,00 грн. та 342,20 грн. неустойки, всього 922,20 грн. В обґрунтування заявленого уточненого позову позивач посилався на те, що 23 лютого 2017 року між ним та відповідачем був укладений договір на сервісне обслуговування та продовження гарантійних зобовязань № 1365. 06 квітня 2017 року вказаний договір був розірваний, про що було укладено додаткову угоду, згідно якої встановлена замовнику водоочисна станція передана виконавцю в належному стані. Він підписав дану угоду та зазначив, що стосовно демонтажу фільтра претензій не має, але гроші, сплачені за договором за придбання фільтра вимагає повернути. Представник відповідача, який здійснював демонтаж водоочисної станції, на його вимогу видав квитанцію про сплату коштів за її придбання в сумі 580,00 грн. На вимогу щодо повернення сплачених коштів, йому було відмовлено. Тому, він просить стягнути з відповідача сплачені грошові кошти в сумі 580,00 грн. Крім того, з 06.03.2017 року по 05.05.2017 року відповідачем допущена прострочка з повернення коштів у кількості 59 днів. Сума неустойки станом на 05.05.2017 року становить 580 грн. х 1 % х 59 днів = 342,20 грн. Загальна сума, яку він просить стягнути з відповідача складає 922,20 грн. У судове засідання представник позивача [PERSON] не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, уточнені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити на підставах, зазначених у позові. Відповідач у судове засідання не зявився, не повідомив суд про причини не явки, хоча був належним чином повідомлений про день та час слухання справи, причини неявки суду не відомі. Відомостей про неможливість зявитися в судове засідання відповідач суду не надав. Суд, на підставі ст. 225 ЦПК України, ухвалив розглядати справу заочно. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, встановив наступне: Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є негайні підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. З матеріалів справи вбачається, що 23 лютого 2017 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір на сервісне обслуговування та продовження гарантійних зобовязань № 1365 та угода про гарантійні платежі. 03.03.2017 року [PERSON] звернувся до фізичної особи-підприємця [PERSON] з вимогою про розірвання договору на сервісне обслуговування та продовження гарантійних зобовязань. 06 квітня 2017 року вказаний договір був розірваний, про що було укладено додаткову угоду, згідно якої встановлена замовнику водоочисна станція передана виконавцю в належному стані. Позивач підписав дану угоду та зазначив, що стосовно демонтажу фільтра претензій не має, але гроші, сплачені за договором за придбання фільтра вимагає повернути. Представник відповідача, який здійснював демонтаж водоочисної станції, на вимогу позивача видав квитанцію про сплату коштів за придбання фільтра в сумі 580,00 грн. На вимогу щодо повернення сплачених коштів, позивач було відмовлено. Відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону України "Про захист прав споживачів" у разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями продавець (виконавець) повинен повернути сплачені гроші без затримки не пізніше тридцяти днів з моменту повідомлення споживачем про розірвання договору. Споживач має право не повертати продукцію або результати роботи чи послуги до моменту повернення йому сплаченої ним суми грошей. Відповідно до ч. 9 ст. 12 Закону України "Про захист прав споживачів", якщо всупереч вимогам цієї статті протягом установлених строків продавець (виконавець) не здійснює повернення сплаченої суми грошей за продукцію у разі розірвання договору, споживачеві виплачується неустойка в розмірі одного відсотка вартості продукції за кожний день затримки повернення грошей. За таких обставин суд приходить до висновку про можливість стягнути з відповідача грошові кошти, сплачені за договором на сервісне обслуговування та продовження гарантійних зобовязань № 1365 від 23.02.2017 року, в сумі 580,00 грн. та неустойку в розмірі 342 грн., з розрахунку: 580 грн. х 1 % х 59 днів = 342,20 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо, позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з відповідача необхідно стягнути суму судового збору в розмірі 640 грн.

Outcome: approved