Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-20 00:00:00

У травні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" (надалі-ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на будинок №18 по вул.Огородній в с.Севрюки Красилівського району Хмельницької області та виселення з вказаного будинку, який неодноразово уточнював в процесі судового розгляду, посилаючись на те, що 18.01.2008 року між ПАТ КБ "Приватбанк" і [PERSON] укладено кредитний договір №HMKWGA00007928 за яким остання отримала кредиту у сумі 20000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 17.01.2028 року. Для забезпечення виконання зобовязання 18.01.2008 року було укладено договір іпотеки №HMKWGA00007928, згідно якого [PERSON] надала в іпотеку нерухоме майно будинок, який розташований за адресою: Хмельницька область, Красилівський район, с.Севрюки, вул.Огородня, 18, який належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину. Свої зобовязання за договором позивач виконав в повному обсязі, надавши [PERSON] кредит в розмірі 24858 грн.. [PERSON] свої зобовязання належним чином не виконала, а тому станом на 20.01.2016 року має заборгованість в розмірі 124057 грн.16 коп. з яких: заборгованість за кредитом в сумі 21164,95 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом в сумі 35061 грн. 97 коп.; заборгованість по комісії за користування кредитом в сумі 559 грн. 09 коп.; пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором в сумі 61125, 57 грн.; штраф (фіксована частина) в сумі 250 грн.; штраф (процентна складова) в сумі 5895 грн. 58 коп.. На підставі Закону України «Про іпотеку» через невиконання боржником зобовязання, позивача просив задовольнити вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто на будинок який розташований за адресою: Хмельницька область, Красилівський район, с.Севрюки, вул.Огородня, 18, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки на підставі договору іпотеки № HMKWGA00007928 від 18.01.2008 р. ПАТ КБ «Приватбанк» з укладенням від свого імені договору купівлі-продажу в тому числі нотаріального укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем із встановленням початкової ціни продажу предмету іпотеки на рівні, зазначеному в Договорі іпотеки, а саме 28572 грн. 00 коп., будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмета іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Виселити відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], які зареєстровані та проживають вказаному будинку. Стягнути з відповідачів судові витрати. В ході судового розгляду співвідповідачами по справі залучено [PERSON] та [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача не зявився, надіслав до суду заяву щодо розгляду справи за йог відсутності, позові вимоги підтримав, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі, які належним чином повідомлені про час та місце слухання справи, в судове засідання повторно не зявилися, про причини неявок суд не повідомили. У відповідності до ч.4 ст.169 Цивільного процесуального кодексу України, за відсутності заперечень з боку позивача проти такого вирішення справи, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню частково. Судом обєктивно встановлено, що між ПАТ КБ „ПриватБанк та [PERSON] укладено кредитний договір №HMKWGA00007928, за яким остання отримала кредит у сумі 20000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 17.01.2028 року. Для забезпечення виконання зобовязання 18.01.2008 року було укладено договір іпотеки №HMKWGA00007928, згідно якого [PERSON] надала в іпотеку нерухоме майно будинок, який розташований за адресою: Хмельницька область, Красилівський район, с.Севрюки, вул.Огородня, 18, який належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину. ПАТ КБ „ПриватБанк свої зобовязання за кредитним договором виконало в повному обсязі, видало відповідачу [PERSON] кредит на суму 20000 гривень. В порушення умов кредитного договору та ст.ст.509, 1054 ЦК України, відповідач [PERSON] свої зобовязання виконала частково, так як станом на 20.01.2016 року заборгованість відповідача становить 124057 грн.16 коп., в тому числі за кредитом 21164,95 грн.; заборгованість по процентам -35061,97 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом 559,09 грн.; пеня за несвоєчасність виконання зобовязання за договором 61125,57 грн.; штраф(фіксована частина) 250 грн., штраф (процентна складова) 5895,58 грн.. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно ст.ст.525, 526, 530 ЦК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобовязання. В силу ч.2 ст.1050 ЦПК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] неналежно виконує свої зобовязання за кредитним договором, у звязку з чим у неї перед позивачем існує заборгованість на суму 124057 грн. 16 коп.. 18.01.2008 року між [PERSON] та ПАТ КБ „ПриватБанк укладено договір іпотеки будинку, згідно якого [PERSON] надала ПАТ КБ „ПриватБанк в іпотеку будинок за адресою: Хмельницька область, Красилівський район, с.Севрюки, вул.Огородня, 18, який належить їй на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, в забезпечення своїх зобовязань перед ПАТ КБ „ПриватБанк, за кредитним договором від 18.01.2008 року № HMKWGA00007928. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 28572 грн. 00 коп.. У будинку №18 по вул.Огородня в с.Севрюки Красилівського району Хмельницької області зареєстровані та проживають: власник [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], невістка [PERSON], [INFO]. Вказані обставини підтверджуються: кредитним договором № HMKWGA00007928 від 18.01.2008 року; договором іпотеки від 18.01.2008 року; розрахунком заборгованості за договором № HMKWGA00007928 від 18.01.2008 року; довідкою сільського голови №278 від 03.08.2015 р. Севрюківської сільської ради про осіб, які зареєстровані в [INFO]; статутом ПАТ КБ „ПриватБанк. Згідно ч.1, ч.2 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Предмет іпотеки належить [PERSON] на свідоцтва про право на спадщину, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом №138 від 06.02.1996 року. За змістом частини першої статті 575 ЦПК України та статті 1 Закону № 898-IV іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону № 898-IV у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону. Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом № 898-IV. Згідно із частиною третьою статті 33 Закону № 898-IV звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону № 898-IV. Так, згідно з частиною другою статті 39 цього Закону одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Частиною першою статті 40 Закону № 898-IV передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного жилого приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення. Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду. Таким чином, частина друга статті 109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян із жилих приміщень, придбаних не за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, забезпеченого іпотекою цього приміщення, без одночасного надання іншого постійного жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що в разі звернення стягнення на іпотечне майно в судовому порядку та ухвалення судового рішення про виселення мешканців з іпотечного майна, яке не придбане за рахунок кредитних коштів, підлягають застосуванню як положення частини другої статті 39 та/або частини першої статті 40 Закону № 898-IV, так і частини другої статті 109 ЖК УРСР. Отже, за змістом зазначених норм особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), який є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому за положенням частини другої статті 109 ЖК УРСР постійне житло вказується в рішенні суду. При виселенні з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла в судовому порядку, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення. Виселення громадян з іпотечного майна, придбаного за рахунок кредитних коштів, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання (частина четверта статті 109 ЖК УРСР). Саме до цього зводяться правові висновки, зроблені Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України в постанові від 18 березня 2015 року (справа № 6-39цс15), яка згідно зі статтею 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів, що зобов'язані узгодити свою судову практику з рішеннями Верховного Суду України. Оскільки у справі, що розглядається, житловий будинок, який є предметом договору іпотеки, придбаний відповідачкою [PERSON] не за рахунок отриманого кредиту, суд доходить висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» про виселення без надання іншого постійного жилого приміщення відповідачів. Враховуючи викладене, наявні підстави для задоволення позову в частині звернення стягнення на предмет іпотеки будинок №18 по вул.Огородня в с.Севрюки Красилівського району Хмельницької області, належного [PERSON] на праві власності. Позовна вимога щодо виселення не підлягає задоволенню. Також не підлягає задоволенню вимога позивача про надання позивачу права отримання кадастрового номера земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на землю, оскільки в договорі іпотеки не зазначено , що земельна ділянка також є предметом договору іпотеки. Порядок реалізації предмета іпотеки передбачений ст.38 Закону України «Про іпотеку», а тому позовні вимоги про порядок звернення стягнення на предмет іпотеки слід задовольнити частково, і порядок реалізації предмета іпотеки, передбачений вищевказаною статтею, слід застосувати при звернення стягнення на будинок №18 по вул.Огородня, с.Севрюки, Красилівського району. Відповідно до статті 88 ЦПК України, з урахуванням частини задоволених позовних вимог, з [PERSON] слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати в сумі 1218 гривень.

Outcome: partial