Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

02.03.2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі представника [PERSON] звернулося до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 73616,40 грн. В обґрунтування своїх вимог представник позивача зазначив, що 23.04.2008 року ЗАТ КБ «ПриватБанк» ( в подальшому юридична особа змінила назву на ПАТ КБ «ПриватБанк» ) та відповідачем був укладений кредитний договір № NKXRRX13540066, за яким позивач надав позичальнику кредит в сумі 4488 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Взяті на себе зобов'язання, відповідно до умов кредитного договору,\~\~Банк\~\~виконав у повному обсязі. Проте, відповідач, незважаючи на це, порушила його, оскільки, своєчасно не погашала\~\~кредит та не сплачувала проценти за користування ним,\~\~внаслідок чого станом на 17.02.2016 року утворилася заборгованість по кредитному договору в розмірі\~\~81913 грн.\~52 коп., яка складається\~\~з\~\~ -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~заборгованості за кредитом у розмірі 3798 грн. 94 коп.; -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~заборгованості за процентами в розмірі 448 грн. 84 коп.; - заборгованість по комісії за користування кредитом 1831 грн. 07 коп.; - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 75834 грн. 67 коп. Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 16.09.2011 року з [PERSON] на користь Банку було стягнуто сума заборгованості у розмірі 12278 грн. 85 коп., різниця становить 69634 грн. 67 коп., а також штрафи відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: - 500 грн. штраф ( фіксована частина ); - 3481 грн. 73 коп. (процентна складова ). Отже, на підставі викладеного, просив стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 73616,40 грн. В судове засідання представник позивача не зявився, надав на адресу суду заяву за його відсутності та повне підтримання позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, судом про розгляд справи повідомлялася належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, часткове визнання позовних вимог, просила суд застосувати строк позовної давності. Дослідивши та оцінивши письмові докази по цивільній справі, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що 23.04.2008 року Банком та відповідачем\~[PERSON] був укладений кредитний договір № NKXRRX13540066,\~\~ за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 4488 грн., на строк 24 місяців строк з 22.04.2008 року по 22.04.2010 року включно, на наступні цілі придбання товару, з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 1 % на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 107,71 грн., одноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 748 грн. в обмін на зобовязання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені в Заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам ( «Розстрочка» ) (Стандарт). Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з «10» по «15» число кожного місяця позичальник повинен надавати банку грошові кошти ( щомісячний платіж ) у сумі 319 грн. 33 коп. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається з заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з Умовами. Сторони домовились, що заява позичальника та Умови надання\~\~ споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка) (Стандарт), разом\~\~ Тарифами складають кредитно - заставний договір. Рішенням\~\~Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 16.09.2011 року з відповідача на користь банку стягнуто заборгованість за вищевказаним кредитним договором станом на 22.02.2011 року в розмірі 12278,85 грн., з яких 3998,94 грн. заборгованість за кредитом, 448,84 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 6000 грн. - пеня, заборгованість по комісії 1831,07 грн. в стягненні штрафів було відмовлено( а.с. 6 ). Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Підстави припинення зобов'язання передбачені ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Зокрема, відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Аналогічні умови містить й кредитний договір. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом. Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України (п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». Отже, наявність судового рішення про стягнення кредитної заборгованості, за відсутності реального виконання боржником свого зобов'язання, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту. Аналогічна правова позиція щодо правомірності нарахування пені після ухвалення судового рішення про задоволення вимог кредитора до його фактичного виконання, висловлена в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі за № 6-1206цс15. З матеріалів справи вбачається, що судове рішення боржником не виконане. Враховуючи те, що рішенням суду від 16.09.2011 року стягнуто з відповідача тіло кредиту, проценти, пеню, комісію за користування кредитом станом на 22.02.2011 року у розмірі 12278,85 грн., в задоволенні вимог щодо стягнення штрафів відмовлено, різниця заборгованості становить 69634,67 грн., що є заборгованістю за пенею. Стороною у спорі заявлено вимогу про застосування позовної давності. У постанові Верховного Суду України від 11 березня\~\~\~2015 року (справа № 6-16цс15) міститься висновок про те, що Умови, в яких установлено позовну давність тривалістю у 5 років, не містять підпису позичальника, а відтак ці Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору та відповідною письмовою угодою сторін про збільшення позовної давності. Відповідно до\~статті 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки\~\~\~(стаття 257 ЦК України). Статтею 258 ЦК України\~передбачена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог. Згідно із частиною першою\~статті 259 ЦК України\~позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. За\~статтею 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до частини четвертої\~статті 267 ЦК України\~сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. У даній цивільній справі позивач не надав належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що під час підписання сторонами кредитного договору діяли Умови в редакції, що передбачає збільшення позовної давності, оскільки Умови, додані до позовної заяви, містять пункт щодо встановлення позовної давності тривалістю 5 років, до того ж вони позичальником не підписані, тому судом рахується позовна давність встановлена законом ( ст. ст. 257-258 ЦК України), як загальна у три роки, так і спеціальна тривалістю в рік. Отже, позовна давність щодо стягнення неустойки частково спливла, оскільки іншого, а ні позивач, ні відповідач суду не підтвердили. За таких обставин з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню пеня, але нарахування має провадитись не за ставкою 0.50% за кожен день прострочення платежу, а по 0.15%, як передбачено умовами договору ( а.с.7) та з урахуванням положень ч 3 ст. 551 ЦК України суд вважає за необхідне зменшити розмір неустойки до 10000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду.

Outcome: partial