Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-29 00:00:00

У січні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про визнання за ним право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті його батька - [PERSON], який помер [INFO] року. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] року помер батько позивача - [PERSON], який за життя залишив заповіт на користь [PERSON], заповівши останньому квартиру [ADDRESS]. Між тим, при зверненні до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину за заповітом, позивач отримав відмову у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів. З урахуванням викладеного, посилаючись на вимоги ст.ст.328, 1223 ЦК України позивач просив суд задовольнити викладені в позові вимоги, визнавши за ними право власності вказану квартиру. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з викладених у позові підстав. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, але надав суду письмові пояснення на позовну заяву, де просив суд вирішити справу на підставі наявних доказів та у відповідності до вимог законодавства. Третя особа в судове засідання не з»явилася, хоча про дату і час розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши наявні письмові докази і спадкову справу, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його невизнання та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, примусове виконання обов'язку в натурі, визнання незаконними дії чи бездіяльності органу місцевого самоврядування. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON] про що в Книзі реєстрації смерті зроблено відповідний актовий запис №22573 від 15.12.2010 року, свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с. 6), який є батьком позивача [PERSON] За життя спадкодавець [PERSON] склав заповіт від 17 листопада 2009 року на користь позивача, в якому заповів позивачу нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] (а.с.7). Судом встановлено, що вказана квартира належала померлому та була зареєстрована за ним на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідчене державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори (а.с. 9), що також підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковаму реєстрі за №16235359 від 08.09.2008 року та довідкою БТІ від 24.11.2015р. (а.с. 9-10). Згідно ст.1281 ЦК України зазначено, що до складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ч.1 ст.1223 ЦК України). Відповідно до ст. 66 Закону України "Про нотаріат" на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, державним нотаріусом за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину. Видача свідоцтва провадиться у строки, встановлені цивільним законодавством України. Згідно ч. 1 ст. 68 Закону України "Про нотаріат" нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна. Як встановлено судом, 24.12.2010 року державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори на підставі заяви позивача [PERSON] було відкрито спадкову справу №1250/2010 щодо майна [PERSON], померлого [INFO] року. Між тим, позивач отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру [ADDRESS], після померлого [INFO] року батька [PERSON], у зв'язку з ненаданням правовстановлюючого документа на квартиру на ім'я померлого (а.с 8). Враховуючи п. 216 Інструкції про порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусом України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року №20/5, відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно позбавляє нотаріуса можливості видати спадкоємцям свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За умовами ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до вимог ст. 60 ч. 1 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи, що судом достовірно встановлено, померлий [PERSON] був власником квартири [ADDRESS], тому відповідно до ст. 392 ЦК України позивач [PERSON] як спадкоємець за заповітом повинен успадкувати після смерті свого батька належне йому нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS], загальною площею - 45,60 кв.м., житловою площею - 30,10 кв.м. З огляду на викладені обставини, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Враховуючи наведене та

Outcome: approved