Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

01 липня 2020 року [PERSON] , в інтересах позивача [PERSON] , звернувся до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на земельні ділянки у порядку спадкування. В позовній заяві зазначає, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] . Після смерті спадкодавця, окрім іншого майна, залишилося спадкове майно, що складається із земельних ділянок на території Кустинської сільської ради Радехівського району Львівської області. З Державного акта на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ №041087 вбачається, що [PERSON] було передано у приватну власність земельні ділянки площею 3,0652 гектарів в межах згідно з планом для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. З свідоцтва про укладення шлюбу, серії [NUMBER] виданого Кустинською сільською радою Радехівського району Львівської області 20.10.1995 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON] 17.07.1970 року уклали шлюб. Після шлюбу дружина присвоїла собі прізвище [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 02.04.1971 року [PERSON] народився [INFO] в с. Кустин. Батько - [PERSON] , мати [PERSON] . Згідно Свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 30.12.1972 року [PERSON] народився [INFO] в с. Батиїв. Батько - [PERSON] , мати [PERSON] . Отже, крім позивача, спадкоємцями за законом до майна померлого є також його дружина [PERSON] та син [PERSON] , які в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини не зверталися та мають намір в судовому порядку відмовитись від прийняття спадщини на вказані земельні ділянки в користь позивача. Маючи намір оформити прийняття спадщини та отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті батька позивач, як особа яка фактично вступила в володіння спадщиною та прийняла її звернувся до Приватного нотаріуса Радехівського районного нотаріального округу Юрченко О.В., однак нотаріусом було в усній формі відмовлено у оформленні спадщини та у видачі свідоцтва про право на спадщину через те, що державний акт на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ №041087 видано після смерті спадкодавця, оригінал правовстановлюючого документа на земельні ділянки відсутній (оригінал Державного акту втрачено), пропущено строк звернення, а також неможливо встановити факт вступу у володіння та управління спадковим майном позивачем. Відсутність правовстановлюючих документів, унеможливлює реалізацію майнових прав позивача, як спадкоємця, у позасудовому порядку, а тому позивач вимушений звернутися з позовом до суду. Просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме: факт прийняття [PERSON] спадщини, шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини), що залишилося після смерті його батька [PERSON] , який помер [INFO] . Визнати за [PERSON] право власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом після смерті його батька [PERSON] , який помер [INFO] , що належали [PERSON] на праві приватної власності відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ №041087 зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 5205 від 10.03.2000 року, а саме: земельну ділянку загальною площею 2,2683 гектарів (ріллі); земельну ділянку загальною площею 0,7969 гектарів (ріллі). Також просить судові витрати покласти на сторону позивача (а.с.2-7). У підготовчому судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали та просили постановити рішення про задоволення вимог. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав в повному обсязі, просив постановити рішення про задоволення вимог. Відповідач [PERSON] скерувала суду заяви, в якій позовні вимоги визнала повністю, просила розгляд справи проводити без її участі (а.с.35). У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд встановив, що [INFO] в смт. Лопатин Радехівського району Львівської області помер батько позивача - [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим 30 січня 1995 року Лопатинською селищною радою Радехівського району Львівської області (а.с.11). З свідоцтва про укладення шлюбу, серії [NUMBER] виданого Кустинською сільською радою Радехівського району Львівської області 20.10.1995 року, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] 17.07.1970 року уклали шлюб, після реєстрації якого, дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с.15). Згідно Свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 02.04.1971 року, [PERSON] народився [INFO] в с. Кустин. Батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с16). Відповідно до Свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 30.12.1972 року, [PERSON] народився [INFO] в с. Батиїв. Батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.17). Після смерті [PERSON] , залишилося спадкове майно, що складається із земельних ділянок на території Кустинської сільської ради Радехівського району Львівської області, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю, серії IІІ-ЛВ №041087, виданого 10.03.2000 року головою Радехівської райдержадміністрації на підставі розпорядження голови Радехівської райдержадміністрації від 5 травня 1999 року №225, та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №5205, вбачається, що земельна ділянка, площею 3,0652 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Кустинської сільської ради Радехівського району Львівської області, належала [PERSON] (а.с.12). З довідки №424 від 05.05.2020 року, виданої Лопатинською селищною радою Радехівського району Львівської області, вбачається, що на день смерті померлого [PERSON] , який помер [INFO] разом з ним в одному будинку, який знаходиться в [ADDRESS] були зареєстровані та проживали: дружина - [PERSON] , [INFO] , син - [PERSON] , [INFO] , невістка - [PERSON] , [INFO] , внучка - [PERSON] , [INFO] (а.с.14). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Факт прийняття [PERSON] спадщини, шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини), що залишилося після смерті його батька [PERSON] , який помер [INFO] в судовому засіданні підтвердив свідок [PERSON] , показам якого не довіряти у суду немає підстав (а.с.36) Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР). Перешкодою в реалізації позивача її законних прав та інтересів, є те, що вона позбавлена у позасудовому порядку оформити спадщину, після смерті [PERSON] . Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved