Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-18 00:00:00

У листопаді 2017 року до суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] міської обєднаної територіальної громади про визнання в порядку спадкування за заповітом права власності на житловий будинок та земельну ділянку, обґрунтувавши позовні вимоги тим, що її діду [PERSON] на праві приватної власності належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: Словянський район, с. Рай-Олександрівка, вул. Центральна, 36 та земельна ділянка, кадастровий номер 1424287900:06:000:0110, загальною площею 0,2500 га, за цією ж адресою. 11.02.2015 року дідусь помер, після його смерті відкрилась спадщина на зазначене майно, яке останній відповідно до заповіту від 24.10.2013 року заповідав [PERSON] В той же час нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки оригінали правовстановчих документів на будинок та земельну ділянку були загублені під час проведення антитерористичної операції на території м. Словянська та Словянського району. У звязку з чим просить суд: Визнати за [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер: [NUMBER], в порядку спадкування за заповітом після смерті діда [PERSON] право власності на житловий будинок, з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: Словянський район, с. Рай-Олександрівка, вул. Центральна, 36, загальною площею 109 кв.м., який відповідно до Технічного паспорту БТІ складається з А1 житловий будинок, Б сарай, В погріб, №1 1/2 частка колодязя, №2 огорожа, №3 ворота. Визнати за [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер: [NUMBER], в порядку спадкування за заповітом після смерті діда [PERSON] право власності на земельну ділянку, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 1424287900:06:000:0110, загальною площею 0,2500 га, яка розташована за адресою: Словянський район, с. Рай-Олександрівка, вул. Центральна, 36. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала заяву про розгляд справи за своєї відсутності, позов просила задовольнити (а.с.53) Суд, вважає за можливим розглянути справу без її участі, що відповідає положенням ст. 130 ЦПК України. Представник позивача [PERSON], що діє на підставі довіреності від 20.07.2017 року (а.с.9) в судове засідання не зявилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Суд, вважає за можливим розглянути справу без участі представника позивача, що відповідає положенням ст. 130 ЦПК України. Представник відповідача [PERSON] міської обєднаної територіальної громади в судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи за своєї відсутності, рішення просив винести відповідно до діючого законодавства (а.с.50). Суд, вважає за можливим розглянути справу без участі представника відповідача, що відповідає положенням ст. 130 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, зясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановив фактичні дані та відповідні їм житлові правовідносини. В судовому засіданні з достовірністю встановлено, що [PERSON] був дідом [PERSON], що підтверджується: свідоцтвом про одруження серії І-НО №069050 (а.с.26), свідоцтвом про народження серії IV-НО №493085 (а.с.27), свідоцтвом про укладання шлюбу серії ІН-НО №381558 (а.с.28) та свідоцтвом про народження серії IV УР №924882 (а.с.29). [PERSON] належав: -житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: Словянський район, с. Рай-Олександрівка, вул. Центральна, 36 на підставі Свідоцтва про право власності від 10.04.1989 року, зареєстрованому в КП БТІ за №389 від 28.05.2002 року, що підтверджується довідкою КП БТІ м. Словянська №3689-2/0.83/01 від 05.12.2017 року (а.с.49); - земельна ділянка, кадастровий номер 1424287900:06:000:0110, загальною площею 0,2500 га, за адресою: Словянський район, с. Рай-Олександрівка, вул. Центральна, 36 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ЯИ №391391 від 08.04.2010 року (а.с.20). 13.02.2015 року [PERSON] помер у с. Рай-Олександрівка Словянського району, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-НО №811764 (а.с.12). При житті спадкодавець [PERSON] склав заповіт від 24.10.2013 року, посвідчений сільським головою Рай-Олександрівської сільської ради Словянського району [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №33 (а.с.14). Постановою державного нотаріусу Другої Словянської державної нотаріальної контори Донецької області від 17.10.2017 року, [PERSON] у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], померлого 11.02.2015 року на житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою: Словянський район, с. Рай-Олександрівка, вул. Центральна, 36 відмовлено, у звязку з відсутністю документів, які посвідчують право власності на імя спадкодавця. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У теперішній час, зареєструвати право власності за [PERSON] не можливо, оскільки у відповідності з ч.4 ст.25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Спадкоємцем після померлого [PERSON] є його онука [PERSON]. Позивач не може оформити у нотаріуса спадщину, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказаний житловий будинок та земельну ділянку на імя [PERSON] Крім того, відповідно до листа Другої Словянської державної нотаріальної контори від 01.12.2017 року №1238/02-17 (а.с.40), вбачається, що згідно заповіту від імені [PERSON], посвідченого сільським головою Рай-Олександрівської сільської ради Словянського району [PERSON] від 24.10.2013 року за реєстром №33, земельну ділянку та житловий будинок, розташовані за адресою: Словянський район, с. Рай-Олександрівка, вул. Центральна, 36 заповідано [PERSON]. Вирішуючи питання про визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку, суд виходить з наступного. Так, згідно\~ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. У відповідність до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч.3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Як роз'яснено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування", якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає\~ст. 392 ЦК України, відповідно якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п.37 постанови Пленуму ВСУ № 5 від 07.02.2014 року " Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", з урахуванням положень ч.1 ст.15\~та ст.392 ЦК,\~власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Згідно статті 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свої власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «[PERSON] Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті\~6\~та статті\~13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обовязків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Як вказав Верховний Суд України у своїй постанові від 10.02.2016 року у справі №6-2124цс15, оскільки відповідно до\~ст.328 ЦК України\~набуття права власності\~це певний юридичний склад, з яким закон повязує виникнення у особи субєктивного права власності на певні обєкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб особа набула право власності на відповідний обєкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному\~ст.392 цього Кодексу. Також, у постанові від 23.12.2014 року у справі №3-199гс14 Верховний Суд України зазначив, що за змістом\~ст.392 ЦК України, позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інший спосіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли позивач не може реалізувати своє право власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правоустановчого документу. При цьому, передумовою для застосування положень\~ст.392 ЦК України\~є відсутність іншого, крім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права. Проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового\~рішення, та того, що в даний час позивач виконала всі можливі дії для державної реєстрації права власності на земельні ділянки, але нотаріусом було відмовлено з причин, відсутності права власності на вказані земельні ділянки наімя спадкодавця. Таким чином, звернення позивача до суду є єдиним видом захисту порушеного права. У звязку з чим, суд прийшов до висновку, про наявність підстав про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом за позивачем [PERSON] на житловий будинок та земельну ділянку, тому позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved