Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

01 грудня 2016 року позивач, інтереси якого представляє ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», звернувся до суду з вказаною позовною заявою до відповідача. Обґрунтовуючи позовні вимоги посилається на те, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 01 червня 2011 року ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КЛЮЧОВЕ РІШЕННЯ» (далі по тексту - ТОВ «КЛЮЧОВЕ РІШЕННЯ») є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Проживання та реєстрація відповідача у квартирі є перешкодою для отримання власником доступу до житла. Позивачем було направлено письмову претензію відповідачу про добровільне звільнення приміщення та зняття з реєстраційного обліку, однак квартира не була передана позивачу у вільне користування. У зв'язку з вищенаведеним позивач просить виселити [PERSON] з вказаної квартири, зі зняттям з реєстраційного обліку, без надання їй іншого житла. В судове засідання сторони не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник позивача просив про розгляд справи за його відсутності та задоволення позову, про що надав суду відповідну заяву. Відповідач через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності та визнання позову. Суд вважає можливим провести розгляд справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи, беручи до уваги визнання позову відповідачем, суд приходить до наступного. Судовим розглядом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 01.06.2011, укладеного між [PERSON] (продавцем) та ТОВ «КЛЮЧОВЕ РІШЕННЯ» (покупцем), посвідченого приватним нотаріусом Балаклійського районного нотаріального округу Харківської області Скляр О.М., зареєстрованого у реєстрі за № 745, позивач є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] (а.с. 4, 5). 01 червня 2011 року між ТОВ «КЛЮЧОВЕ РІШЕННЯ» (орендодавцем) та [PERSON] (орендарем) було укладено договір № 1 оренди квартири, відповідно до умов якого орендодавець передав, а орендар [PERSON] прийняла у тимчасове користування за плату (оренду) квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], для проживання (а.с. 6). На виконання вимог вказаного договору, між сторонами було складено акт здачі-приймання до договору № 1 оренди квартири від 01 червня 2011 року (а.с. 7). Пунктами 6.6 та 6.7 договору оренди квартири встановлено, що у випадку порушення орендарем зобов'язань, передбачених п. 2 цього договору, орендодавець має право в односторонньому порядку розірвати цей договір та виселити орендаря з орендованого об'єкту нерухомості; у випадку порушення орендарем зобов'язань, передбачених п. 4.2 цього договору, орендодавець має право в односторонньому порядку розірвати цей договір з моменту направлення письмового повідомлення про це орендаря. У пункті 7.1 договору оренди квартири зазначено, що він укладений на строк по 2012 рік з пролонгацією його дії на строк, встановлений при укладенні договору за умови, що жодна із сторін не повідомить іншу сторону про припинення його дії не пізніше трьох місяців до закінчення його дії. Згідно пункту 7.4 цього договору, його може бути достроково припинено за ініціативою орендодавця у разі виникнення обставин, зазначених у п. 4.2 цього договору. При цьому орендодавець надсилає орендарю письмове повідомлення із зазначенням дати припинення цього договору. 01.11.2014 між ТОВ «КЛЮЧОВЕ РІШЕННЯ» та [PERSON] було укладено додаткову угоду до договору оренди квартири № 1 від 01.06.2011. Додатковою угодою викладено у новій редакції п. 2.2 договору оренди - визначено, що розмір орендної плати становить 1000,00 грн за перший місяць оренди, та підлягає індексації з коефіцієнтом рівним одиниці (а.с. 48). Матеріали справи містять повідомлення (претензію) ТОВ «КЛЮЧОВЕ РІШЕННЯ» від 27 листопада 2015 року, адресоване [PERSON], в якому позивач вимагає від відповідача разом з іншими мешканцями добровільно звільнити приміщення квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], протягом 30 днів з моменту отримання даної претензії, із одночасним зняттям з реєстраційного обліку (а.с. 9). Направлення вказаного повідомлення (претензії) підтверджується копією реєстру згрупованих поштових відправлень - рекомендованих листів та службовим чеком про оплату послуги відправлення рекомендованих листів (а.с. 10). Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. ч. 1, 3 статті 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. До договору найму житла, крім найму житла, що є об'єктом права державної або комунальної власності, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом. За змістом ст. 826 ЦК України наймач та інші особи, які проживали у помешканні, підлягають виселенню з житла на підставі рішення суду, без надання їм іншого житла, у разі розірвання договору найму житла. За таких обставин суд вважає доведеними позовні вимоги про виселення відповідача з квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], без надання їй іншого житла та приходить до висновку про задоволення позову в цій частині. Щодо позовних вимог в частині зняття відповідача з реєстрації місця проживання за вищевказаною адресою, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] з 10.11.2015 зареєстрована за адресою: [ADDRESS], що підтверджується інформацією Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Харківській області (а.с. 28). Відтак відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині зняття відповідача з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS]. Як вбачається з матеріалів справи, представником позивача - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» за подання до суду позовної заяви сплачено судовий збір у сумі 1378 грн та 689 грн (а.с. 1, 2), тоді як відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI мав бути сплачений судовий збір у сумі 1378 грн. У зв'язку з тим, що судовий збір був внесений представником позивача у більшому розмірі, ніж встановлено законом, згідно п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» частина сплаченого судового збору в сумі 689 грн підлягає поверненню. Оскільки судовий збір за подання до суду позовної заяви в сумі 1378 грн сплачено представником позивача, суд відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України присуджує з відповідача на користь представника позивача вказані судові витрати. На підставі ст. ст. 319, 810, 826 ЦК України,

Outcome: partial