Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-10 00:00:00

У червні 2018 року позивач звернувся до Центрального районного суду м.Миколаїв із позовом, в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS]посилаючись на вимоги ст. 391 ЦПК України. Позивач надав суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги визнають та не заперечують проти задоволення позову, оскільки працюють та фактично проживають в Канаді з 2001 року. Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, позивач є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що підтверджується Договором дарування від 02 листопада 2016 року. За вищевказаною адресою були зареєстровані: син позивача - [PERSON] та невістка позивача - [PERSON], що підтверджується довідою ТОВ "Центральний 1" №721 від 01.06.2018 р. Відповідачі за зареєстрованим місцем проживання не проживають з 2001 року. Усі витрати по оплаті житлово-комунальних послуг позивач оплачує самостійно, ніякої допомоги від відповідачів не отримує. Факт не проживання відповідачів з 2001 року за вищевказаною адресою підтвердили сусіди - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у Акті від 23.05.2018 р., посвідченого ТОВ "Центральний 1". На думку суду, позивач помилково послався на норми матеріального права, що регулюють правовідносини користування жилим приміщенням в будинках державного та громадського житлового фонду, а саме на статті 71, 72 ЖК України. Cпірний житловий будинок не має правового статусу державного або громадського житлового фонду, а відноситься до приватного житлового фонду, користування яким регламентується главою 6 ЖК України та відповідними нормами ЦК України. Норми ЦК України регулюють правовідносини щодо проживання та втрати права на користування житлом, що є власністю громадян відносно членів сімї власника. Так, відповідно до частини 2 статті 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. До членів сімї власника належать особи, зазначені в частині 2 статті 64 ЖК України (дружина (чоловік), їх діти і батьки). Членами сімї може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до вимог статей 319, 391 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Ураховуючи викладені обставини, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає доведеним факт не проживання відповідачів в спірному житловому будинку більше одного року без поважних причин і приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про визнання відповідачів такими, що втратили право на користування цим житловим будинком. Відповідно до положень ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. З викладеного вбачається, що передбаченим законом способом захисту прав власника у випадку наявності зареєстрованих осіб, які фактично втратили право користування житлом, є визнання особи такою, що втратила права користування житлом. Відповідне рішення суду є підставою для реєстрації факту позбавлення відповідача права користування приміщенням. Крім того, судом враховано, що позивачем не заявлено вимог та не зазначено в якості учасника справи Центру надання адміністративних послуг м.Миколаєва, про покладення обовязку на який вчинити певні дії заявлено позовну вимогу, що позбавляє суд можливості вирішити питання про права та обов'язки цієї установи. Натомість, відповідно до п.4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, у випадку прийняття судом рішення про права, свободи, інтереси та обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі - таке порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення. В той же час, відповідно до правил ст. 51 ЦПК України, суд може залучити особу в якості співвідповідача по справі лише за клопотанням позивача, який таким правом не скористався. З огляду на викладене, враховуючи припис ч. 1 ст. 1 ЦПК України про те, що завданням судочинства є захист прав та інтересів осіб від порушень, суд задовольняє позов частково, визнає відповідачів такими, що втратили право користування спірним будинком. Судовий збір сплачений позивачем при подачі позовної заяви до суду. На підставі викладеного,

Outcome: partial