Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

У лютому 2014 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" (далі - відповідач) про витребування майна із чужого незаконного володіння. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем, шляхом обману і погроз, було неправомірно відібрано у позивача належний йому на праві власності транспортний засіб, який перебував у заставі. Тому, позивач просив суд витребувати із незаконного володіння відповідача автомобіль «Great Wall Hover» 2006 року випуску, державний номер [NUMBER] на користь власника [PERSON], шляхом зобов'язання Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" повернути вказаний автомобіль позивачу. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову, оскільки, позивач добровільно передав автомобіль представнику банку та видав довіреність на розпорядження вказаним автомобілем для його реалізації. Крім того, представник відповідача в судовому засіданні просив суд застосувати строки позовної давності та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити в повному обсязі з наступних підстав. У судовому засіданні було встановлено, що відповідно до кредитного договору від 10.07.2007 р., укладеного між сторонами, позивач отримав споживчий кредит на придбання автомобіля в сумі 262200,00 доларів США (а.с.4-5). Відповідно до договору застави рухомого майна від 10.07.2007 р., позивач передав придбаний автомобіль «Great Wall Hover» 2006 року випуску, державний номер [NUMBER] в заставу відповідачу, в забезпечення виконання зобов'язання позивачем умов кредитного договору (а.с.6-7). Позивач зазначає, що у січні 2009 року представники відповідача, шляхом обману та погроз, вилучили у нього вказаний автомобіль. 04.06.2013 р. позивач звернувся до Святошинського РУ ГУ в м. Києві МВС України із заявою про кримінальне правопорушення про те, що 19.01.2009 р., [PERSON], знаходячись по пр.-ту Перемоги, 65 в м Києві, шляхом обману незаконно заволодів автомобілем марки «Грет Вал Ховел» д.н.з. [NUMBER] (а.с.8). Із листа відповідача від 08.07.2013 р. вбачається, що 05.07.2013 р. позивач звертався із заявою про повернення вказаного автомобіля та йому було надано відповідь, що автомобіль було передано добровільно, а повернення заставного майна буде можливе після погашення простроченої заборгованості за кредитним договором (а.с.9). Кредитодавцю забороняється вилучати продукцію у споживача без його згоди або без одержання відповідного судового рішення (п. 2 ч. 11 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів»). Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ст. 387 ЦК України). Відповідно до копії Акту прийому - передачі автомобіля від 19.01.2009 р., позивачем було передано співробітникам українського фінансового агентства «Верус» - офіційного представника інтересів відповідача, автомобіль «Great Wall Hover» 2006 року випуску, державний номер [NUMBER], на реалізацію для погашення заборгованості про кредитному договору, що підтверджується особистим підписом позивача (а.с.20). Крім того, 02.07.2009 р. позивачем було видано довіреність, яка була нотаріально посвідчена, на представництво інтересів з питань експлуатації та розпорядження спірним автомобілем (а.с.21-22). Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором (ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про заставу») Частиною 7 ст. 20 ЗУ «Про заставу» визначено, що реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором. Відповідно до п. 24 договору застави рухомого майна від 10.07.2007 р.,звернення стягнення на предмет застави за вибором заставодержателя здійснюється з дотриманням встановленого чинним законодавством порядку будь - яким із способів: шляхом передачі предмета застави у власність заставодержателю в рахунок виконання зобов'язання за кредитним договором; шляхом продажу заставодержателем предмета застави з укладенням договору купівлі - продажу третьою особою - покупцем або на публічних торгах.; шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю, в тому числі з правом укладення заставодержателем договору купівлі - продажу предмета застави від імені заставодавця. Пошук покупця на предмет застави виконується як заставодержателем так і заставодавцем. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Зважаючи на те, що позивачу було відомо про передачу автомобілю відповідачу, враховуючи вимоги ст. 257 ЦК України та те, що позивач звернулася з даним позовом у лютому 2014 р., суд дійшов висновку, що строк позовної давності за даною вимогою сплив. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи викладене, даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам та поясненням представників сторін та те, що позивач добровільно передав спірний автомобіль відповідачу для реалізації в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором суд дійшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed