Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

У липні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Полтавської обласної прокуратури про стягнення матеріальної та моральної шкоди, в обґрунтування якого зазначив, що його 21 листопада 2016 року повідомлено про підозру в рамках кримінального провадження у вчиненні злочину, передбаченому ч. 3 ст. 368 КК України, в рамках кримінального провадження № 42016080000000311 від 13 вересня 2016 року. За результатом досудового розслідування процесуальним керівником у вказаному кримінальному провадженні 19 жовтня 2018 року прийнято рішення про закриття кримінального провадження відносно позивача на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді, та вичерпанні можливості їх отримання, та закриття кримінального провадження № 42016080000000311 від 13 вересня 2016 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутності в діянні складу кримінального правопорушення. Позивач зазначає, що у зв`язку з незаконним притягненням його до кримінальної відповідальності з метою захисту він користувався допомогою адвокатів, яким сплачував грошові кошти за участь у справі, підготовку процесуальних документів, направлення адвокатських скарг, клопотань, заяв та запитів, участь у судових засіданнях, а також за поїздки у справі. Позивач неодноразово звертався до прокуратури із заявами про відшкодування матеріальної шкоди, проте прокуратурою не було винесено постанову про таке відшкодування. 16 червня 2020 року позивач звернувся з адміністративним позовом до Полтавського окружного адміністративного суду про визнання бездіяльності прокуратури Полтавської області протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду 28 вересня 2020 року визнано протиправною бездіяльність прокуратури Полтавської області щодо неприйняття постанови про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, чи прокуратури згідно із заявою [PERSON] від 15 січня 2019 року по кримінальному провадженню № 42016080000000311, зобов`язано прокуратуру Полтавської області прийняти постанову про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, чи прокуратури згідно із заявою [PERSON] від 15 січня 2019 року по кримінальному провадженню № 42016080000000311 відповідно до статті 12 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду". Постановою прокуратури Полтавської області від 21 грудня 2020 року визначено суму, що підлягає виплаті в рахунок відшкодування позивачу матеріальної шкоди в розмірі 0 грн у зв`язку з недостатністю документів, які б підтверджувли витрати, що понесені позивачем під час досудового розслідування. Позивач зазначає, що його витрати на послуги адвоката Кравченко В.В. склали 5000 грн, адвоката Олійника О.А. - 124000 грн, адвоката Ярмака К.Б. - 37250 грн, а також витрати на пальне - 6090,25 грн. Крім того, позивач посилається на те, що неправлмірними діями прокуратури йому задана моральна шкода. Вказує на те, що протиправня бездіяльність прокуратури встановлена рішенням Полтавського окружного адміністративного суду 28 вересня 2020 року. Позивач просив суд стягнути з державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь [PERSON] матеріальну шкоду в сумі 172340,25 грн та моральну шкоду в сумі 30000 грн, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку. У відзиві на позовну заяву Державна казначейська служба України зазначила, що казначейство не порушувало інтересів та охоронюваних законом прав позивача. Також, Державна казначейська служба України посилається на те, що питання відшкодування майнової шкоди в установленому порядку було вирішено, а саме винесена постанова Полатвської обласної прокуратури, якою фактично визначено ромір відшкодування матерівльної шкоди, а також надано право позивачу у разі незгоди оскаржити її в порядку цивільного судочинства, проте позивач цим правом не скористався. Додатково Державна казначейська служба України вказує на те, що доказів на відшкодування позивачу майнової шкоди останеім не надано. У відзиві на позовну заяву Полтавська обласна прокуратура заначила, що постановою від 21 грудня 2020 року визначено суму, що підлягає виплаті в рахунок відшкодування позивачу матеріальної шкоди в розмірі 0 грн у зв`язку з недостатністю документів, які б підтверджувли витрати, що понесені позивачем під час досудового розслідування, при пред`явленні позову таких доказів не надано і суду. Також, Полтавська обласна прокуратура посилається на те, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту, а саме те, що він мав право оскаржити вказану постанову до суду, а не звертатися до суду з позовом про стягнення матеріальних збитків. Крім того, Полтавська обласна прокуратура вказує на те, що позивач не навів та не надав належні докази заподіяння йому моральних страждань, навність причинного зв`язку між ними та обставнинами, викладеними у позові. Також, відповіда вважає, що вимога про відшкодування моральної шкоди має розглядатися разом із вимогою про скасування постанови від 21 грудня 2020 року, а отже позивачем обрано неналежний спосіб захисту. В судовому засіданні позивач позовну заяву підтримав, просив задовільнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник представник Полтавської обласної прокуратури в судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник Державної казначейської служби України був своєчасно та належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, про свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштвоого відправлення. Дослідивши матеріали справи, заслухавши позивача та представника відповідача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 21 листопада 2016 року прокуратурою Запорізької області [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, в рамках кримінального провадження № 42016080000000311 від 13 вересня 2016 року (а.с. 4-9). Постановою прокуратури Полтавської області від 19 жовтня 2018 року закрито кримінальне провадження № 42016080000000311 від 13 вересня 2016 року відносно [PERSON] та [PERSON] за ч. 3 ст. 368 КК України на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді, та вичерпанні можливості їх отримання, закрито кримінальне провадження № 42016080000000311 від 13 вересня 2016 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутності в діянні складу кримінального правопорушення (а.с. 11-26). 22 листопада 2016 року між [PERSON] та адвокатом Кравченко Вадимом Вадимовичем укладено договір про юридичну допомогу, відповідно до якого адвокат зобов`язується захищати інтереси клієнта у кримінальному провадженні № 42016080000000311 від 13 вересня 2016 року (а.с. 28). Згідно копії акту прийому-передачі наданих послуг від 15 травня 2017 року за договором про надання юридичної допомоги від 22 листопада 2016 року адвокатом Кравченко Вадимом Вадимовичемфактично виконано послуги в рамках договору про надання юридичних послуг на суму 5000 грн (а.с. 29). 01 лютого 2018 року між адвокатом Ярмак Костянтином Борисовичем та [PERSON] укладено договір про надання правової допомоги (а.с. 30-32). Додатковою угодою № 1 від 02 квітня 2018 року до договору про надання правової допомоги № б/н від 01 лютого 2018 року передбачено, що адвокат виконує роботу щодо захисту прав та законних інтересів підозрюваного у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 42016080000000311 від 13 вересня 2016 року за ч. 3 ст. 368 КК України на стадії досудового розслідування (а.с. 33). Відповідно до копії акту № 1 від 14 березня 2019 року прийому передачі наданих послуг за договором про надання правової допомоги № б/н від 01 лютого 2018 року вартість фактично виконаних послуг в рамках договору про надання юридичних послуг складає 37250 грн (а.с. 34). [PERSON] згідно акту прийому передачі наданих послуг за договором про надання правової допомоги № б/н від 01 лютого 2018 року сплачено Ярмак Костянтину Борисовичу 37250 грн (а.с. 35-37). 14 травня 2018 року між адвокатом Олійник Олександром Андрійовичем та [PERSON] укладено договір № 14-1/05-18 про надання професійної правничої допомоги (а.с. 39). Додатковою угодою № 1 від 14 травня 2018 року до договору про надання професійної правничої допомоги № 14-1/05-18 від 14 травня 2018 року Олійник Олександр Андрійович та [PERSON] погодили, що адвокат представляє інтереси клієнта в рамках кримінального провадження № 42016080000000311 від 13 вересня 2016 року. Також сторони узгодили, що клієнт компенсує адвокату витрати на оплату пального, амортизацію автомобіля та втрату часу витреченого на переїзд у розмірі 2500грн за кожен виїзд за межі міста Харкова на судове засідання або для проведення процесальних дій в незалежності від його проведення (а.с. 40). Згідно додаткової угоди № 2 до договору про надання професійної правничої допомоги № 14-1/05-18 від 14 травня 2018 року Олійник Олександр Андрійович та [PERSON] погодили, що ромір гонорару в сумі 104000 грн (а.с. 41). Відповідно до копії акту від 31 січня 2019 року приймання-передачі наданих послуг та виконаних робіт № 1 до договору про надання професійної правничої допомоги № 14-1/05-18 від 14 травня 2018 року загальна вартість послуг адвоката склала 104000 грн, компенсація за виїзд (оплата пального, амортизація автомобіля та витрата часу) за межі міста Харкова - 20000 грн (а.с. 42-45). Із копій прибуткових касових ордерів від 15 лютого 2019 року, від 19 серпня 2019 року, від 28 листопада 2019 року та квитанцій до цих прибуткових ордерів, копій квитанцій від 20 вересня 2019 року та від 22 квітня 2019 року вбачається, що [PERSON] в рахунок оплати правничої допомоги за договором № 14-1/05-18 від 14 травня 2018 року про надання професійної правничої допомоги сплачено 124000 грн (а.с. 46-53). Із копій квитанції вбачається, що 05 червня 2018 року, 07 червня 2018 року, 13 серпня 2018 року 20 серпня 2018 року, 21 серпня 2018 року, 14 вересня 2018 року, 25 вересня 2018 року, 27 вересня 2018 року, 02 жовтня 2018 року, 03 жовтня 2018 року були сплачені кошти на пальне бензин та газ на суму 6090,25 грн (а.с. 54-56). 15 січня 2019 року [PERSON] звернувся до прокуратури Полтавської області та прокуратури Запорізької області з метою відшкодування матеріальної шкоди (а.с. 57-60). 25 січня 2019 року прокуратура Полтавської області листом №05/1-1324-17 повідомила позивача, що з даного питання він повинен звернутись до органу, який приймав відповідні рішення (а.с. 61). Згідно листа прокуратури Запорізької області листом №17/2-4556-16 від 28 січня 2019 року зверення позивача направлене до прокуратури Полтавської області за належністю в порядку ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» (а.с. 62). 12 лютого 2019 року прокуратура Полтавської області листом №05/2-1342-17 повідомила позивача, що з даного питання він повинен звернутись до органу, який приймав відповідні рішенняабо до суду (а.с. 63). 05 лютого 2019 року позивач звернувся до Генеральної прокуратури України щодо роз`яснення, до якої саме прокуратури йому потрібно звертатися з питання щодо відшкодування шкоди внаслідок незаконного повідомлення про підозру (а.с. 64-65). Генеральна прокуратура України листом від 19 лютого 2019 року №15/3/2-р направела вказане звернення позивача до прокуратури Полтавської област для розгляду (а.с. 66). Листом №17/1-1324-17 від 20 березня 2019 року прокуратура Полтавської області повідомила позивача про неможливість відшкодування завданої шкоди, у зв`язку з відсутністю даних для її розрахунку (а.с. 67). 14 квітня 2019 року позивачем на адресу прокуратури Полтавської області надіслано лист та з розрахунк витрат на послуги адвоката Ярмака К.Б. (а.с. 68-71). Листом №17/1-1342-17 від 17 травня 2019 року прокуратура Полтавської області повідомила позивача, що ним було надано лише розрахунок сум, сплачених у зв`язку з наданням юридичної допомоги адвоката. Провести розрахунок шкоди на даний час зврення неможливо, але прокуратурою вживаються всі можливі заходи (а.с. 72). 12 червня 2019 року позивач звернувся до прокурора Полтавської області зі скаргою на незаконну бездіяльність заступника прокурора Полтавської області Галицького О.В. (а.с. 73-74) 18 липня 2019 року прокуратура Полтавської області листом №15-1342-17-19 повідомила позивача, що прокуратурою області направлено запити про надання документів, які мають значення для визначення розміру завданої шкоди (а.с. 75). 30 липня 2019 року позивач звернувся до прокурора Полтавської області з запитом на публічну інформацію в порядку ст.19 Закону України «Про доступ до публічної інформації», зокрема, щодо надання інформації, які саме запити були направлені прокуратурою з метою встановлення суми матеріальних збитків (а.с. 76-77). 06 серпня 2019 року позивач направив до прокурори Полтавської області лист із копією акту прийому-передачі наданих послуг від 15 травня 2017 року адвокатом Кравченко В.В. (а.с. 78). Листом №15-1342-17-19 від 09 серпня 2019 року прокуратура Полтавської повідомила позивача, що прокуратурою області направлено запити про надання документів, які мають значення для визначення розміру завданої шкоди (а.с. 80). Листом №15-1342-17 від 16 серпня 2019 року прокуратура Полтавської області повідомила позивача, що 29 липня 2019 року прокуратурою області було отримано інформацію з ГУ ДФС у Запорізькій області, відповідно до якого йому здійснено повний перерахунок заробітної плати за період відсторонення від посади при звільненні, 12 серпня 2019 року до прокуратури області надійшла інформація від адвоката Кравченка В.В., відповідно до якої позивачу надано юридичні послуги, вартість яких складає 5000 грн (а.с. 81). 15 вересня 2019 року та повторно 22 жовтня 2019 року позивач звернувся до прокурори Полтавської області з заявою про відмову від відшкодування матеріальної шкоди на адвоката Черниха 1.0. (а.с. 82-83). 27 вересня 2019 року прокуратура Полтавської області листом №15-1342-17 повідомила позивача, що відповіді на запити від адвокатів Черниха І.О. та Олійника О.А. не надійшли та їм направлено повторні запити (а.с. 84). В листі №15-1342-17 від 07 листопада 2019 року прокуратура Полтавської області зазначено, що відповідно до інформації ГУ ДФС у Запорізькій області позивачу здійснено перерахунок та повну виплату заробітної плати за період відсторонення від посади, а також відсутня повна інформація, необхідна для визначення розміру сум, сплачених ним у зв`язку з наданням юридичної допомоги. Також роз`яснено, що відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України він має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу (а.с. 85). 26 грудня 2019 року позивач звернувся до прокуратури Полтавської області та Генеральної прокуратури України з заявою щодо затягування прокуратурою Полтавської області винесення постанови про відшкодування йому матеріальної шкоди (а.с. 86-91). 15 січня 2020 року Генеральна прокурора листом №31/3/3-р повідомила позивача, що за результатом розгляду заяви його буде проінформовано прокуратурою Полтавської області (а.с. 92). 27 січня 2020 року прокуратура Полтавської області листом №15-1342-17 повідомила позивача, що на адресу адвокатів направлено повторні запити про витребування документів, які належним чином підтверджують отримання ними оплати за надані адвокатські послуги (а.с. 93). 04 березня 2020 року позивач повторно звернувся до прокуратури Полтавської області з заявою щодо затягування винесення постанови про відшкодування йому матеріальної шкоди (а.с. 97-100). Листом №15-1342-17 від 10 квітня 2020 року прокуратура Полтавської області повідомила позивача, що 27січня 2020 року на адресу адвокатів направлено повторні запити про витребування документів, які належним чином підтверджують отримання ними оплати за надані адвокатські послуги, а також зазначено, що від адвокатів Олійника О.А. та Ярмака К.Б. надійшли запитувані документи, а від адвокатів Кравченка В.В. та Черних І.О. відповідь не надходила (а.с. 101). Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду 28 вересня 2020 року визнано протиправною бездіяльність прокуратури Полтавської області щодо неприйняття постанови про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, чи прокуратури згідно із заявою [PERSON] від 15 січня 2019 року по кримінальному провадженню № 42016080000000311; зобов`язано прокуратуру Полтавської області прийняти постанову про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, чи прокуратури згідно із заявою [PERSON] від 15 січня 2019 року по кримінальному провадженню № 42016080000000311 відповідно до статті 12 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду". 17 листопда 2020 року позивач звернувся до Полтавської обласної прокуратури з заявою щодо виконання рішення суду та винесення постанови про відшкодування йому матеріальної шкоди (а.с. 106). 04 грудня 2020 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Торбинською О.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 63810286 (а.с. 107-108). Постановою прокурора відділу Полатвської обласної прокуратури від 21 грудня 2020 року про визначення розміру відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів прокуратури визначена сума, що підлягає виплаті [PERSON] в рахунок відшкодування завданої шкоди, в розмірі 0 грн 0 коп. (а.с. 113-117). Спірні правовідносини між сторонами у даній справі виникли з підстав неправомірних дій органів досудового слідства та прокуратури шляхом незаконного порушення кримінальної справи щодо позивача, тривале перебування його під слідством та відсутність протягом тривалого часу постанови прокуратури про відшкодування завданої позивачу шкоди. Згідно статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У статті 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені положеннями статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Так, статтею 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Спеціальним законом, яким урегульовано правовий механізм відшкодування шкоди у спірних правовідносинах є Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», у якому визначено, що громадянинові відшкодовуються (повертаються) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій. Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону про відшкодування шкоди (стаття 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Частиною другою статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутності у діянні складу кримінального правопорушення або невстановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпання можливостей їх отримати. Згідно з пунктом 5 статті 3 вказаного Закону про відшкодування шкоди в наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові підлягає відшкодуванню моральна шкода. Тобто чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у тому числі й відшкодування моральної шкоди. На день розгляду справи єдиним таким законом є Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закону про відшкодування шкоди), сфера дії якого поширюється, в тому числі, й на осіб, стосовно яких закрите кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Статтею 11 Закону про відшкодування шкоди встановлено, що у разі виникнення права на відшкодування завданої шкоди відповідно до статті 2 цього Закону орган, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчий, прокурор або суд зобов`язані роз`яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди. За змістом положень частини першої статті 12 Закону про відшкодування шкоди розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пункті 1 статті 3 цього Закону (тобто заробітку та інших грошових доходів, які громадянин втратив внаслідок незаконних дій), залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції. Наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41 затверджене Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» (далі - Положення), пунктом 6 якого встановлено, зокрема, що відповідний орган одночасно з повідомленням про закриття справи в стадії дізнання і попереднього слідства направляє громадянинові повідомлення, в якому роз`яснює, куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав. Згідно з пунктами 11, 12 Положення для визначення розміру заробітку та інших грошових доходів, які громадянин втратив внаслідок незаконних дій, громадянин протягом шести місяців після направлення йому повідомлення може, зокрема, звернутися при закритті провадження в справі органами дізнання або слідства Міністерства внутрішніх справ, Генеральної прокуратури і СБУ - відповідно до цих органів. Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Обов`язок роз`яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди в разі закриття провадження у справі покладається на орган, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури, який повинен здійснити це шляхом направлення громадянинові повідомлення одночасно з постановою про закриття кримінального провадження. При цьому в повідомленні має бути зазначено, куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав. Відсутність такого роз`яснення (повідомлення) не позбавляє особу права на відшкодування, встановленого законом. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц. Відповідно до частини першої статті 4 Закону про відшкодування шкоди відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Отже, внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, що підтверджується закриттям кримінального провадження у зв`язку відсутністю складу кримінального правопорушення, позивач має право на відшкодування майнової та моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме: статті 1176 ЦК України, Закону про відшкодування шкоди. За змістом статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), зокрема, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги; моральна шкода. Із матеріалів справи вбачається, що під час перебування його під слідством ним витрачені кошти на правову допомогу, яку йому надавали адвокати Кравченко В.В., Олійник О.А., Ярмак К.Б. Загальна сума за надані адвокатами послуги в рамках кримінального провадження № 42016080000000311 від 15 січня 2019 року склала 173340,25 грн та підтверджується дослідженими в судовому засідання доказами. Так, витрати по сплаті гонорару адвокату Кравченко В.В. підтверджується копією акту прийому-передачі наданих послуг від 15 травня 2017 року за договором про надання юридичної допомоги від 22 листопада 2016 року. Крім того, в листі прокуратури Полтавської області №15-1342-17 від 16 серпня 2019 року зазначено, що 12 серпня 2019 року до прокуратури області надійшла інформація від адвоката Кравченка В.В., відповідно до якої позивачу надано юридичні послуги, вартість яких складає 5000 грн. Витрати по сплаті послуг за надання юридичної допомоги адвокатом Ярмак Костянтином Борисовичем підтверджуються копією акту № 1 від 14 березня 2019 року прийому передачі наданих послуг за договором про надання правової допомоги № б/н від 01 лютого 2018 року та копіями квитанцій. Витрати на правничу допомогу адвоката Олійник Олександра Андрійовича підтверджуються копією акту від 31 січня 2019 року приймання-передачі наданих послуг та виконаних робіт № 1 до договору про надання професійної правничої допомоги № 14-1/05-18 від 14 травня 2018 року та копіями прибуткових касових ордерів, квитанцій до цих прибуткових ордерів. Крім того, на підтвердження витрат на пальне, яке позивач придбавав для з`явлення до органів слідства та суду, останнім надані копії квитанцій від 05 червня 2018 року, від 07 червня 2018 року, від 13 серпня 2018 року, від 20 серпня 2018 року, від 21 серпня 2018 року, від 14 вересня 2018 року, від 25 вересня 2018 року, від 27 вересня 2018 року, від 02 жовтня 2018 року, від 03 жовтня 2018 року на загальну суму 6090,25 грн. При цьому, із матеріалів справи вбачається, що позивач зареєстрований та мешкає у м. Харків. Із наданих копій ухвал суду вбачається, що Октябрським районним судом м. Полтави постановлялися ухвали, зокрема, від 26 червня 2018 року, від 13 серпня 2018 року, від 21 серпня 2018 року, від 01 жовтня 2018 року, від 02 жовтня 2018 року за участу позивача в судових засіданнях в рамках кримінального провадження № 42016080000000311 від 15 січня 2019 року. Із копій судових повісток з відмітками про явку до суду вбачається, що позивач з`являвся до суду та перебував в судових засіданнях 07 червня 2018 року, 26 червня 20218 року та 01 жовтня 2018 року. Отже, надані позивачем докази в сукупності підтверджують понесені ним витрати по оплаті пального у зв`язку з явкою позивача до суду в рамках кримінального провадження № 42016080000000311 від 15 січня 2019 року. Таким чином, позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 172340,25 грн підлягають задоволенню. Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного. Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої, частини третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди ,якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відшкодування моральної шкоди за своєю природою є санкцією за порушення прав особи, які були виявлені і доведені. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 3, 9постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової)шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної(немайнової)шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, рішеннях «Тома проти Люксембургу» (2201), «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права являється адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції. З огляду на природу інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. За таких обставин, основною умовою відшкодування, зокрема, моральної шкоди є те, що остання повинна бути заподіяна протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин та полягати у фізичному болю та стражданнях, у душевних стражданнях, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30 січня 2018 у справі № 804/2252/14, від 31 січня 2018 у справі № 813/5138/13-а. Як зазначалося вище, рішенням Полтавського окружного адміністративного суду 28 вересня 2020 року визнано протиправною бездіяльність прокуратури Полтавської області щодо неприйняття постанови про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, чи прокуратури згідно із заявою [PERSON] від 15 січня 2019 року по кримінальному провадженню № 42016080000000311. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Під час розгляду справи № 440/3174/20 судом встановлена протиправною бездіяльність прокуратури Полтавської області щодо неприйняття постанови про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, чи прокуратури згідно із заявою [PERSON] від 15 січня 2019 року по кримінальному провадженню № 42016080000000311. Таким чином, позивачем доведено завдання йому прокуратурою Полтавської області моральної шкоди у зв`язку з протиправною бездіяльністю. Отже, з урахувнням викладеного, враховуючи характер та обсяг заподіяної позивачу моральної шкоди, виходячи з засад розумності та справедливості суд дійшов висновку, що з Полтавської обласної прокуратури на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода в сумі 30000 грн. Щодо позовних вимог до Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області, то суд зазначає наступне. Велика Палата Верховного Суду зауважила, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, зокрема представляти державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (пункт 6.22); від 26 лютого 2019 року у справі № 915/478/18 (пункт 4.20); від 27 лютого 2019 року у справі № 761/3884/18 (пункт 33), від 26 червня 2019 року у справі 587/430/16-ц (пункт 26), від 18 грудня 2019 року у справі 688/2479/16-ц (пункт 22), від 18 березня 2020 року у справі № 553/2759/18 (пункт 35)). У справах про відшкодування шкоди державою остання бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого заподіяно шкоду. Хоча наявність такого органу для того, щоби заявити відповідний позов до Держави України, не є обов`язковою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (пункт 30)). Участь у вказаних справах Державної казначейської служби України чи її територіальних органів не є необхідною (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (пункт 44), від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 (пункт 64), від 11 листопада 2020 року у справі № 9901/845/18 (пункт 38), від 9 грудня 2020 року у справі № 9901/613/18 (пункт 79)). Отже, позовні вимоги [PERSON] до Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди не підлягають задоволенню. Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог до Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області відмовлено за необґрунтованістю, а позовні вимоги до Полтавської обласної прокуратури задоволено, позивач звільнений від сплати судового збору, тому з Полтавської обласної прокуратури на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2023,40 грн, який підлягав сплаті при поданні фізичною особою позовної заяви в розмірі 1 відсотока ціни позову відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір». Також, позивачем в судовому засіданні до закінчення судових дебатів заявлено клопотання про стягнення з відповідачів на його користь витрати на правову допомогу в розмірі 18900 грн. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ст. 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Згідно частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин першої-шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Представником Полтавської обласної прокуратури, який приймав участь в судовому засіданні, не заявлялося клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Пунктом 4.1 договору про надання праової допомоги від 11 січня 2021 року. Укладеного між [PERSON] та Адвокатським об`єднанням «Грань», встановлено, що оплата за цим договром визначається і здійснюється відповідно до протоколу погодження гонорару і складає 700 грн за годину. Згідно п. 4.5 за результатми надання правової допомоги складається акт, що підписується представникоами кожної із сторін. Відповідно до акту прийому-передачі наданих послуг за договором про надання правової допомоги від 11 січня 2021 року, складеного 14 вересня 2021 року, всього адвокатом витрачено 27 годин, вартість фактично виконаних послуг в рамках догвоору про надання правової допомоги складає 18900 грн. Таким чином, позивачем належними та допустимими доказами доведено фактично здійснений розмір витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 18900 грн. В постанові Верховного Суду від 21 квітня 2021 року у справі № 488/1363/17 зроблено правовий висновок, що втручання суду у відносини відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини п`ятої статті 137 ЦПК можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України. Суд наголошує, що відповідно до ч. 5-6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Окрім того, відповідно до принципів змагальності та диспозитивності, передбачених ст. 12, 13 ЦПК України відповідно, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, оскільки суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. З аналізу зазначених положень закону вбачається, що виключно за клопотанням сторони суд має право зменшити розмір витрат на правничу допомогу, у разі доведення стороною неспівмірності витрат. Враховуючи те, що представником Полтавської обласної прокуратури не оспорювася розмір витрат на правничу допомогу в порядку ч. 5-6 ст. 137 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з Полтавської обласної прокуратури на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу у сумі 18900 гривень.

Outcome: partial