Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-07 00:00:00

01 липня 2020 року до Балаклійського районного суду Харківської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, у якій позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] . Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначила, що з 09 березня 2002 року до 15 травня 2007 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. [INFO] у них народилася дочка - [PERSON] , яка проживає з нею. Відповідач не проживає з нею з 2005 року, та з 2006 року не виконує батьківські обов`язки, не приділяє уваги їх доньці, не займається її вихованням, не забезпечує доньку матеріально та не піклується про її фізичний і духовних розвиток, не відвідує її, не цікавиться життям та навчанням доньки. Позивач жодних перешкод у спілкуванні з донькою відповідачу не чинила. Відповідач відмовляється спілкуватися з донькою та позивачем з питань виховання та утримання дитини, самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Позивач вважає, що відповідач не повинен мати прав, заснованих на спорідненості з дитиною, та не може у майбутньому розраховувати на майнові права, пов`язані з батьківством. Їх дочка також не бажає, щоб у майбутньому батько мав право розраховувати на отримання від неї матеріальної допомоги, оскільки він не виконував належним чином свої батьківськи обов`язки. Вищенаведене стало підставою для звернення до суду з позовною заявою про позбавлення відповідача батьківських прав. Ухвалою судді Балаклійського районного суду Харківської області від 06.07.2020 позовну заяву [PERSON] було залишено без руху, надано строк для усунення недоліків позовної заяви. У встановлений судом строк від позивача в порядку усунення недоліків позовної заяви надійшов документ, що підтверджує сплату судового збору. Ухвалою суду від 17.07.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. 29.07.2020 від представника відповідача - адвоката Демченка О.О. до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому він просив відмовити в задоволенні позову. У відзиві зазначено, що між сторонами склалися напружені стосунки. Позивач постійно чинила перешкоди відповідачу у спілкуванні з донькою, заборонила бачитися з дитиною за її відсутності. Робота відповідача була пов`язана з постійними відрядженнями, тому він не мав можливості приїжджати до своєї доньки, яка проживала в іншому місті. Періодично він телефонував доньці на мобільний телефон, цікавився її життям та навчанням. Твердження позивача про те, що відповідач не забезпечував доньку матеріально, не відповідають дійсності, оскільки він постійно сплачує аліменти на утримання доньки, заборгованість по сплаті аліментів відсутня. Від другого шлюбу в нього є двоє дітей: [PERSON] , 2008 року народження, та [PERSON] , 2016 року народження, однак він не звертався до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на доньку [PERSON] . Позивач жодного разу не зверталася до нього з приводу того, що їх дочка потребує додаткових витрат на навчання, лікування чи придбання одягу. У зв`язку зі своєю хворобою він був вимушений звільнитися з роботи і подати позов про зменшення розміру аліментів, однак і надалі він буде допомагати своїй доньці [PERSON] . Звернення позивача з позовом про позбавлення його батьківських прав не відповідає бажанню їх доньки. Після припинення стосунків з позивачем були періоди, коли він не бачився з донькою, однак ніколи не уникав спілкування з нею та не ухилявся від виконання батьківських обов`язків. Він не відвідував доньку під час навчання та не був присутнім на батьківських зборах, оскільки більшу частину робочого часу перебував у відрядженнях. Крім того, про батьківські збори його не повідомляли. Посилання позивача на те, що він понад 14 років не відвідував доньку, не відповідає дійсності, оскільки у 2017 році він був у неї на її дні народження. Йому відомо, що позивач хоче вивезти їх доньку за межі України, тому він вважає, що єдиною підставою пред`явлення позивачем цього позову є отримання можливості вивезти доньку за кордон без його згоди. У разі, якщо б позивач звернулася до нього з проханням надати таку згоду, він би в цьому не відмовив. Він любить свою доньку [PERSON] , бажає брати активну участь у її вихованні, проводити з нею час. Однак у зв`язку з негативними стосунками між ним і позивачем, він не може відвідувати доньку, оскільки це призводить до напружених стосунків між нею та матір`ю. Вважає, що позбавлення його батьківських прав негативно вплине на доньку. Жодних попереджувальних заходів щодо необхідності зміни ставлення до дитини до нього не застосовувалось, тому відсутні підстави для застосування такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав. 25.08.2020 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів. Ухвалою суду від 05.10.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач та її представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги, посилаючись на доводи позовної заяви. Позивач пояснила, що у 2005 році вона з донькою повернулася до м. Ізюм, а в 2016 році вони переїхала до м. Харкова. З 2006 року відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, не брав участі у становленні дитини, не турбувався про неї, її розвиток та моральні цінності, свідомо не виконував батьківські обов`язки, не маючи жодних перешкод. Вона бажає убезпечити доньку від сплати в майбутньому аліментів на утримання відповідача. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позбавлення відповідача батьківських прав стосовно неповнолітньої доньки - [PERSON] з підстав, наведених у відзиві. Пояснив, що ініціатором розірвання шлюбу між сторонами був відповідач. Перші півтора роки позивач забороняла йому спілкуватися з дитиною, змінювала місце проживання. У 2008 році відповідач одружився. У нього не було можливості спілкуватися з донькою, оскільки він працював вахтовим методом. Винної поведінки відповідача немає. Протягом семи років він з донькою переписувався у соціальній мережі. Після того, як номер доньки було змінено, він не міг з нею спілкуватися. До органів опіки з цього приводу він не звертався. Основною метою звернення позивача до суду з даним позовом є небажання, щоб у майбутньому відповідач звернувся з позовом про стягнення з доньки аліментів на його користь. Представник третьої особи - Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради у судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. До суду надійшов висновок органу опіки та піклування - Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно доньки - [PERSON] . Частиною 3 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, заслухавши пояснення позивача, її представника та представника відповідача, показання свідків, дослідивши докази у справі, встановив такі обставини та визначив відповідні до них правовідносини. [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано. [PERSON] є батьком, а [PERSON] - матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого 20 березня 2003 року Червонодонецькою селищною радою Балаклійського району Харківської області (а.с. 9). Дитина - [PERSON] , [INFO] , зареєстрована і проживає з матір`ю - [PERSON] в м. Харкові (а.с. 11). Відповідач [PERSON] зареєстрований і проживає у смт. Донець Балаклійського району Харківської області, з 30.04.2008 перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , у них є двоє дітей: [PERSON] , 2008 р.н., і [PERSON] , 2016 р.н. (а.с. 33, 64, 65). Згідно інформації про навчання та виховання дитини, наданої 30.03.2015 і 21.12.2015 Ізюмською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів № 4 Ізюмської міської ради Харківської області, батько учениці [PERSON] , [INFO] , - [PERSON] не бере участі у вихованні доньки, за роки її навчання жодного разу до школи не приходив, не цікавився успіхами доньки, не телефонував, батьківські збори не відвідував, з класним керівником не спілкувався. Вихованням та утриманням [PERSON] , [INFO] , займається її мати - [PERSON] (а.с. 12, 13). З відповіді Харківського ліцею № 107 Харківської міської ради Харківської області від 07.02.2020 на запит адвоката Ломакіна Е.В. вбачається, що [PERSON] , [INFO] , навчалась у зазначеному навчальному закладі у 2016/2017 та 2017/2018 навчальних роках, протягом яких її батько - [PERSON] батьківські збори не відвідував, не спілкувався з класним керівником, не цікавився навчанням доньки (а.с. 14). З 01.09.2018 [PERSON] , [INFO] , навчається у Харківському патентно-комп`ютерному коледжі (а.с. 15). Згідно розрахунку заборгованості по аліментам, складеного державним виконавцем Балаклійського районного відділу Державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (вих. № 12538 від 07.04.2020), на виконанні у зазначеному відділі ДВС перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-2789/06, виданого 18.09.2006 Ізюмським міськрайонним судом Харківської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, починаючи з 08.09.2006 до досягнення дитиною повноліття. Згідно довідки ШВБМР УБМР «Укргазспецбудмонтаж» аліменти утримані до 15.10.2019 включно, борг утримано повністю. З розрахунку заборгованості, здійсненого державним виконавцем за період з 15.10.2019 до 31.03.2020, вбачається, що за період з жовтня 2019 року до січня 2020 року відповідачем аліменти не сплачувалися. У лютому 2020 року ним сплачено 11836,77 грн та у квітні 2020 року - 5605,00 грн. Станом на 01.04.2020 переплата по аліментам становила 2676,86 грн (а.с. 63). З трудової книжки відповідача [PERSON] вбачається, що 15.10.2019 його було звільнено з роботи з Шебелинського відділення будівельно-монтажних робіт філії УБМР «Укргазспецбудмонтаж» ПАТ «Укргазвидобування» за угодою сторін (а.с. 52-62). 22.10.2020 Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради надано висновок № 517 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] . У висновку зазначено, що питання про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав було розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради. [PERSON] , [INFO] , надала письмові пояснення, згідно яких не заперечує проти позбавлення [PERSON] батьківських прав, оскільки не бачила батька більше семи років, він з нею не спілкується, не вітає з днем народження, не цікавиться її життям, здоров`ям, навчанням, не підтримував морально у складні моменти її життя, не телефонує їй, не пише у соціальних мережах, вона не пам`ятає як він виглядає, оскільки не бачила протягом тривалого часу (а.с. 171, 172). Донька сторін - [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що дуже давно не бачила батька, у свідомому віці з ним не спілкувалась, тому їй не цікаво спілкуватися з батьком. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що була вчителем початкових класів у доньки сторін - [PERSON] . Відповідач протягом трьох років навчання доньки жодного разу в школі не з`являвся. Свідок [PERSON] , яка є матір`ю позивача, у судовому засіданні пояснила, що відповідач не приділяє уваги доньці - [PERSON] . Свідок [PERSON] , який є батьком позивача, у судовому засіданні пояснив, що після того, як сторони розлучилися, [PERSON] разом з онукою [PERSON] жила з ними (батьками), потім вони стали проживати окремо. Відповідач дуже рідко до них приїздив. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Позовні вимоги про позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно його доньки - [PERSON] , [INFO] , ґрунтуються на ухиленні відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню доньки (пункт 2 частини 1 статті 164 СК України) та небажанні позивача, щоб у майбутньому відповідач мав право на утримання від доньки. З огляду на зміст п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, позбавлення батьківських прав може застосовуватися лише тоді, коли батьки не просто не виконують свої обов`язки по вихованню дитини, а й ухиляються від їх виконання, тобто за умови доведення винної поведінки того з батьків, який свідомо нехтує здійсненням своїх обов`язків, передбачених ст. 150 СК України. У пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. За змістом частин 4-6 статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Органом опіки та піклування - Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради 22.10.2020 надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] стосовно неповнолітньої доньки - [PERSON] . Як убачається з висновку органу опіки та піклування, його було надано на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини. Висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав не є обов`язковим для суду (ч.ч. 5, 6 ст. 19 СК України), такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом. У висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради 22.10.2020 містяться посилання лише на інформацію навчальних закладів, у яких навчалася донька сторін [PERSON] , - Ізюмської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 4 Ізюмської міської ради Харківської області, Харківського ліцею № 107 Харківської міської ради Харківської області, рішення суду про стягнення з відповідача аліментів на дитину, довідку про відсутність заборгованості відповідача зі сплати аліментів станом на 01.09.2020, а також обставини, зазначені у позовній заяві [PERSON] про позбавлення батьківських прав, та відзиві [PERSON] на позовну заяву, письмові пояснення доньки сторін - [PERSON] . Суд не погоджується з вказаним висновком органу опіки та піклування, оскільки він є недостатньо обґрунтованим та не містить однозначних обставин, які б вказували на наявність підстав для застосування щодо відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав. Згідно ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Матеріали справи не містять негативних характеристик, доказів винної поведінки відповідача та умисного ухилення його від виконання своїх обов'язків по вихованню доньки. Сам факт проживання батька окремо від доньки, невідвідування батьком навчальних закладів не є достатньою підставою для висновку про доцільність позбавлення особи батьківських прав з огляду на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом для впливу на особу, яка не виконує батьківських обов'язків. Таким чином позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що відповідач умисно та злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Даних щодо застосування заходів впливу у зв`язку з неналежним виконанням батьківських обов`язків та їх безрезультатності матеріали справи також не містять. Обставини, на які посилається позивач як на підставу заявленого позову, а саме: невиконання батьком батьківських обов'язків, не знайшли свого беззаперечного доведення. Небажання дитини спілкуватися з одним із батьків, що призводить до зменшення чи повного припинення їх побачень, саме по собі не свідчить про ухилення матір'ю (батьком) від виконання батьківських обов`язків, так як ці обставини зумовлені не її (його) волею. Такий висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 24.04.2019 у справі № 331/5427/17, провадження № 61-12023св18. Демократичне суспільство характеризується плюралізмом, терпимістю, широтою поглядів. Таким чином, держави мають позитивне зобов`язання із забезпечення процедурних гарантій від свавілля як умову обґрунтованості втручання в права, що захищаються статтею 8 Конвенції. Щоб втручання було визнано «необхідним у демократичному суспільстві», воно повинно бути обґрунтовано «гострою соціальною необхідністю». Причини, що наводяться внутрішніми судами для обґрунтування оскаржених заходів, повинні бути достатніми і стосуватися справи. З огляду на встановлені обставини справи щодо поведінки [PERSON] суд вважає, що відсутні підстави для застосування до відповідача крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення його батьківських прав як гострої соціальної необхідності у застосуванні такого втручання у права, захищені статтею 8 Конвенції. Заслухавши позивача, її представника, представника відповідача, свідків, а також доньку сторін, дослідивши докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про позбавлення відповідача батьківських прав. Як убачається з матеріалів справи, позивач за подання до суду даної позовної заяви сплатила судовий збір у сумі 840,80 грн (а.с. 35). У зв`язку з відмовою в позові, зазначені витрати позивача відповідно до ст. 141 ЦПК України розподілу не підлягають. На підставі ст.ст. 7, 19, 150, 164 Сімейного кодексу України,

Outcome: dismissed