Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-22 00:00:00

01 липня 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить визнати відповідачів [PERSON] та [PERSON] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, зокрема, житловим будинком, який розташований в [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначив, що йому на праві власності належить частина спірного житлового будинку [ADDRESS] , в якому зареєстровані відповідачі [PERSON] та [PERSON] . У зв`язку з тим, що відповідачі не проживають в спірному житловому будинку з 2007 року, тому вони втратили право на користування ним. Ухвалою суду від 01 вересня 2020 року позовна заява [PERSON] прийнята до розгляду, відкрито провадження по справі та в порядку спрощеного позовного провадження справа призначена до розгляду з викликом сторін. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надіслав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити та розгляд справи провести за його відсутності. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явились, надіслали заяви про розгляд справи за їх відсутності, в яких позов визнали повністю з підстав викладених в ньому та не заперечували щодо його задоволення. Дослідивши матеріали справи, суд установив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 19 травня 2016 року №1377-VІІІ «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» Жовтневий район Миколаївської області перейменовано на Вітовський район. Позивачу [PERSON] належить частина житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується випискою із рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 27 липня 1994 року по справі №2-210 (а.с.10). Відповідно до відомостей, що містяться у довідці виконавчого комітету Галицинівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області від 28 січня 2020 року №80-02-42 відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані але не проживають в будинку [ADDRESS] (а.с.12). Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 01 липня 2000 року, який рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 02 березня 2020 року розірвано (а.с.4,47-49). Згідно акту про не проживання осіб від 17 січня 2020 року відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані, але не проживають з 2007 року в спірному житловому будинку відсутні їхні особисті речі та спальне місце (а.с.11). Судом установлено, що відповідач [PERSON] є колишнім членом сім`ї власника, а відповідач [PERSON] - членом сім`ї власника. Спірний житловий будинок не має правового статусу державного або громадського житлового фонду, а відноситься до приватного житлового фонду, користування яким регламентується главою 6 ЖК України та відповідними нормами ЦК України. Відповідно до частини другої статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно статей 71,72 ЖК України, наймач або члени його сім`ї можуть бути визнані в судовому порядку втратившими право на житлове приміщення, якщо вони без поважних причин не проживали більше 6 місяців в житловому приміщенні. Відповідно до вимог статей 319, 391 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Суд уважає доведеним факт не проживання відповідачів в спірному будинку більше одного року без поважних причин. Крім цього, у відповідності до частини третьої статті 15 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Процесуальні права та обов`язки сторін визначено статтею 49 ЦПК України, зокрема, пунктом 1 частини 1 передбачено право відповідача на визнання позову (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до частини першої статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно заяв [PERSON] та [PERSON] від 23 вересня 2020 року, відповідачі визнали позов повністю. Згідно частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. На думку суду, визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Так, визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням унормовано приписами глави 6 ЖК України та статтею 402 ЦК України, а причини не проживання відповідачів у спірному житловому будинку є неповажними. З огляду на викладене, суд приймає визнання позову відповідачами [PERSON] та [PERSON] . Ураховуючи викладені обставини, оцінивши та проаналізувавши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову, що є наслідком його повного задоволення. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідачів у рівних долях підлягає стягненню на користь позивача судовий збір, сплачений ним при поданні позову в сумі 840,80 грн. Відповідно до статей 319, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved