Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-27 00:00:00

У грудні 2019 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК», через представника Гребенюка О.С. звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 37659 грн. 91 коп. та судових витрат у справі. Свої вимоги мотивує тим, що 03.05.2012 року [PERSON] підписав заяву б/н, відповідно до якої останньому надано кредит в розмірі 3400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Зазначає, що відповідач порушив взяті на себе зобов`язання, кредит у визначені договором строки не повертає та станом на 31.10.2019 року має заборгованість за кредитом в розмірі 37659 грн. 91 коп., яка включає в себе: заборгованість за кредитом - 2485 грн. 82 коп., заборгованість за відсотками за користування кредитом 31504 грн. 57 коп.; заборгованість за комісією 00 грн. 00 коп.; заборгованість за пенею 1400 грн. 00 коп.; а також штраф (фіксована частина) - 500 грн. 00 коп., штраф (процентна складова) 1769 грн. 52 коп. Ухвалою судді Теплицького районного суду від 13.01.2020 року позовну заяву у даній справі прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено у порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач реалізував своє право на відзив та 08.02.2021 року надіслав відзив на позовну заяву, в якому він позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на позицію Великої Палати Верховного суду, що викладена у Постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17 вказує, що укладений між ним сторонами договір від 03.05.2012 року у вигляді Анкети-заяви не містить інформації про суму кредитного ліміту, про проценти за користування кредитними коштами, строк договору, строку повернення кредиту, вид кредитної картки, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, відповідачем не підписані Умови та правила надання банківських послуг. Разом з тим, вказує, що не заперечує того факту, що дійсно отримував від позивача кредитні кошти та користувався ними, сплачував заборгованість по кредиту та повністю повернув банку кошти з великою переплатою, які позивачем неправомірно зараховувались на погашення завищених та неузгоджених процентів за користування кредитом, пені, штрафів та те що відповідачем отримано від позивача кредитні кошти в сумі 10850 грн., при цьому відповідач повернув банку 17233,11 грн., з тих підстав відповідач вважає, що підстав для задоволення позову немає. Сторони в судове засідання не з`явились, повідомлялись судом про день, час та місце розгляду справи завчасно та належним чином. Позивачем АТ КБ «ПРИВАТБАНК» разом з позовною заявою було подано клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб. [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи без його участі та просив відмовити в задоволенні позову за його недоведеністю та необгрунтованістю. Дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді справи в судовому процесі на засадах змагальності, як того вимагає\~ст. 12 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Судом встановлено, що з метою отримання банківських послуг, [PERSON] підписав заяву 03.05.2012 року підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, у якій вказано, що відповідач згоден з тим, що указана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, відповідно до чого отримав від позивача кредит у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у сумі 3400,00 грн. Однією з підстав цивільних прав та обов`язків згідно ч. 2\~ст.\~11\~ ЦК\~України -\~є договори та інші правочини, як узгоджене волевиявлення всіх його учасників (сторін договору). Відповідно до частин першої, другої\~статті 207\~ЦК України -\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628\~ЦК України -\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638\~ЦК України -\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У\~статті 526 ЦК України\~ - передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої\~статті 1054\~ЦК України -\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною другою\~статті 1054\~ЦК України -\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою\~статті 633\~ЦК України -\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Представник позивача у позові посилається на те, що [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві, але при цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПРИВАТБАНКУ, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої\~статті 634\~ЦК України -\~за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей\~633,\~634 ЦК України\~можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої\~статті 1048\~ЦК України -\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України -позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом\~статті 549\~ЦК України -\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою\~статті 551 ЦК України\~- визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою\~статті 1050\~ЦК України -\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Як встановлено із матеріалів справи, зокрема заяви позичальника від 03.05.2012 відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. АТ КБ «ПРИВАТБАНК», заявляючи вимоги про погашення кредиту, просив окрім тіла кредиту (суми, яку фактично отримала в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, нараховані відсотки за користування кредитом, нараховану пеню, а також штрафи фіксовану частину та процентну складову. Позивач, обґрунтовуючи своє право вимоги в цій частині, а також розмір і порядок нарахування, крім розрахунку кредитної заборгованості за договором від 03.05.2012, посилається на Умови та Правила надання банківських послуг у Приватбанку, Інформацію про надання банківського кредиту, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» як невід`ємні частини спірного договору, якими визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, пеня, комісія . При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Наданий позивачем витяг із Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанком належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем. Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві від 03.05.2012 домовленості сторін про сплату штрафів за несвоєчасне погашення кредиту наданий банком Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, суд відмічає, що позивач, надаючи пояснення з приводу Умов та правила банківських послуг не надав доказів, що саме надана редакція діяла на момент укладення договору. За таких обставин, суд не вбачає підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки ( штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Такого висновку суд дійшов з урахуванням правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17, які є обов`язковими для застосування у відповідності до ч. 4\~ст. 263 ЦПК України. Відтак у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» штрафів відповідно до п.2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг, а саме: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 1769 грн. 52 коп. штраф (процентна складова) слід відмовити. Частиною шостою\~статті 81\~ЦПК України -\~передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі\~статтею 12\~ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечення. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від\~04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. На підтвердження вимоги про стягнення відсотків позивач надав анкету-заяву та розрахунок заборгованості за договором б/н від 03.05.2012 станом на 31.10.2019 (а.с. 8). В анкеті-заяві від 03.05.2012 не зазначено базової процентної на залишок заборгованості, строку дії картки, дату видачу кредитної картки, що не дає можливості визначити строку дії договору та належним чином здійснити розрахунок заборгованості по відсотках, при її наявності, а тому вимога про стягнення відсотків за користування позиченими коштами не підтверджена належними доказами. Виходячи з наведеного у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості по відсоткам в сумі 31504,57 грн. необхідно відмовити. Враховуючи, що фактично отримані відповідачем від позивача кредитні кошти в сумі 10850 грн., а позивач повернув банку 17233,11 грн. тому підстав для задоволення позову не має. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки сума заборгованості не підтверджена матеріалами цивільної справи і зазначене не суперечить правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17. Положеннями\~ст. 141 ч.1 ЦПК України\~ - визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed