Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

Представник позивача звернувся з позовом до суду і вказав , що, що [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки, яка знаходиться на території Красногірської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області . 29.03.2016 року [PERSON] склала заповіт , яким заповідала все своє майно [PERSON] Позивач звернувся в нотаріальну контору та вчасно подав заяву про прийняття спадщини . Однак, після спливу шести місяців, коли він звернувся до нотаріальної контори для отримання свідоцтва на спадщину, йому було повідомлено про необхідність надати оригінал державного акту на право приватної власності на земельну ділянку . 03.11.2016 року нотаріус виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії з причин відсутності оригіналу державного акту на право приватної власності на земельну ділянку,оскільки Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серія [NUMBER] було втрачено . Просить визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] на земельну ділянку, площею 3,93 га, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована на території Красногірської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник не з»явились через канцелярію суду подали заяви в якій просять справу розглядати в їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі , просять позов задовольнити . Представник відповідача - Красногірської сільської ради у судове засідання не з»явився, надав суду заяву, в якій проти позовних вимог не заперечує, просить справу слухати в його відсутність . В порядку ст. 158 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і постановити рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що сторони до суду не з»явились, суд відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України вважає за доцільне ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів без участі сторін та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, заяви сторін, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав, передбачених ч. 2 ст. 16 ЦК України, є визнання права. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], яка приходилась матір»ю позивачу [PERSON] Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у виді земельної ділянки, площею 3,93 га, яка знаходиться на території Красногірської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області, яку вона заповіла своєму синові [PERSON] . [PERSON] у встановлений законодавством строк подав заяву про прийняття спадщини, однак 09.11.2016 року нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, через те, що у нього відсутній оригінал Державного акту на право на земельну частку (пай), що посвідчує право на спадкове майно. Право на земельну частку (пай) належало померлій [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку для площею 3,93 га , кадастровий номер [NUMBER], яка знаходиться на території Красногірської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку відділу Держземагенства у Голованівському районі Кіровоградської області. Через те, що Державний акт на право на земельну частку (пай) виготовлявся в одному примірнику та видавався на руки його власнику, - отримати його дублікат неможливо. Відповідно до розділу 11 п.4.20 глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 .02.2012 р. № 296/5 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 .02.2012 р за № 282/20595 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкоємцеві. Іншого порядку видачі свідоцтва про право на спадщину чинним Законодавством не передбачено. Згідно абзацу 3 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Позивач в установленому законом порядку звернувся до державного нотаріуса для оформлення спадщини на земельну ділянку, але нотаріус відмовив позивачу в оформленні спадщини в зв»язку з відсутністю правовстановлюючого документа на земельну частку (пай), тобто Державного акту на право на земельну частку (пай). Відмова в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом не може бути перешкодою у набутті позивачем права на вищезазначену земельну частку (пай). У пункті 3.5 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" зазначено , що спори про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 .Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серія [NUMBER] на ім»я [PERSON] було втрачено . У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікована Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Протоколу № 1 (1952 р.) передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів. Відповідно до п. 6 Постанови №5 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини . Відповідно ч.7 ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.» державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006року N3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Суд вважає, що неможливість позивача отримати свідоцтво про право на спадщину є порушенням його права власності, оскільки унеможливлює визнання такого права з боку держави перед іншими суб'єктами цивільних та інших правовідносин. [PERSON] прийняв спадщину після смерті матері [PERSON], але не оформив право власності в установленому законом порядку, тому вимога позивача про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом є законною та обґрунтованою. Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що позивач [PERSON] має законне право на отримання у спадщину за заповітом права на земельну частку (пай) розміром 3, 93 умовних кадастрових гектарів, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Красногірської сільської ради Голованівського району, Кіровоградської області після смерті матері [PERSON], що померла [INFO], як спадкоємець за заповітом . Викладене підтверджується копією Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, а/с-11-13, довідкою Державного земельного кадастру про грошову оцінку, а/с- 14, копією свідоцтва про смерть [PERSON], а/с-4, копією свідоцтва про народження, а/с-5, копією заповіту, а/с-9, постановою нотаріуса, а/с-10, не викликає сумніву, є достовірним. На підставі ст. 88 ЦПК України витрати по сплаті судового збору покладається на позивача. На підставі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської конвенції (1952 р.), ст. 41 Конституції України, ст.ст. 15, 16 Закону України «Про власність», п. 8, п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»,

Outcome: approved