Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

У травні 2015 року ПАТ «Креді [PERSON]» звернувся до суду із позовом до [PERSON], третя особа [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначало, що 25.07.2008 року АТ «Індустріально-експортний банк», повним правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "КРЕДІ [PERSON]" та фізична особа - резидент України [PERSON] уклали Кредитний договір №339/710719, згідно умов якого було надано кредит для придбання транспортного засобу для особистих потреб в сумі 14 752 доларів США , із строком користування з 25.07.2008 року до 24.07.2018 року (включно) з урахуванням Договору про внесення змін та доповнень № 1 від «02» жовтня 2009 р. до Кредитного договору № 339/710719 від 25.07.2008 року, а Відповідач одержує та повертає кредит згідно з графіком погашення кредиту. 25.07.2008 року в якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між Кредитором та [PERSON] було укладено Договір застави №377, посвідчений 25.07.2008 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 1007 з урахуванням додаткового договору № 1 від 02.10.2009 р. до Договору застави № 377 від 25.07.2008 року, згідно якого, Боржник (Заставодавець) передав у заставу банку (Заставодержателю) автомобіль марки NISSAN, модель NОТЕ, 2008 року випуску, державний номер [NUMBER], що належить йому на підставі Свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії -ЕС №103193, виданого Покровським ВРЕР УДАІ УМВС України в Дніпропетровській області 24.07.2008 року. Також 25 липня 2008 року між [PERSON] та АТ «Індустріально - експортний банк», -правонаступником якого є ПАТ «КРЕДІ [PERSON]» був укладений договір поруки №91, з урахуванням змін визначених в Додатковій угоді №1 від 02.10.2008 року до Договору поруки №91 від 25.07.2008року. Позивач звернувся до суду щодо стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON] і в подальшому Петропавлівським районним судом Дніпропетровської області 15 03.2015 було винесено рішення на користь Банку. Однак, [PERSON] порушені умови Кредитного договору, а саме не повертається кредит у строки/терміни, передбачені графіком, не сплачуються проценти/прострочені проценти за користування кредитом у строки/терміни, передбачені Кредитним договором. Внаслідок невиконання умов Кредитного договору у [PERSON] перед Позивачем станом на 02.02.2015 року є наявною заборгованість в загальному розмірі 123 075 грн.05 коп., що складається з: заборгованість за кредитом - 106624,30грн.; прострочена заборгованість за кредитом - 10055,01грн.; нараховані відсотки за період з 01.01.2015 по 31.01.2015-1165,46грн.; нараховані відсотки за період з 01.02.2015 по 02.02.2015-75,13грн.; прострочені відсотки - 4272,77грн.; пеня за несвоєчасне погашення кредиту, процентної винагороди в сумі - 882,38 грн. 17.10.2014 року з метою врегулювання спору Кредитор надсилав Відповідачу та Третій особі вимоги, про погашення заборгованості, які вони отримали. Проте станом на дату подачі позову заборгованість не погашено, а тому позивач просив суд з стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «КРЕДІ [PERSON]» заборгованість за Кредитним договором у сумі 123075 грн.05коп. Ухвалою від 19.02.2018 року залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» як правонаступника позивача ПАТ «Креді [PERSON]» до участі у справі за позовом ПАТ «Креді [PERSON]» до [PERSON], третя особа: [PERSON], про стягнення заборгованості за кредитним договором, ПАТ «Креді [PERSON]» залучено як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Розгляд цивільної справи продовжено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. ТОВ «Росвен інвест Україна» подано до суду уточнену позовну заяву, в якій позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Росвен інвест Україна» заборгованість за Кредитним договором у розмірі 58334,02, тобто розмір заборгованості за кредитом у період з 02.02.2015 року до дати погашення боргу 20.08.2015 року. В судове засідання представник позивача не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника позивача, позов підтримав та просить задовольнити на підставах викладених у позовній заяві. Відповідач будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи, до судового засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у матеріалах справи письмових запереченнях. Третя особа у судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі обставини та надані сторонами докази, доходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 25.07.2008 року між АТ «Індустріально - експортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Креді [PERSON]» та третьою особою, [PERSON], було укладено кредитний договір №339/710719. Відповідно до пункту 1.1. вказаного договору позивач зобов'язався надати третій особі, [PERSON], кредит у розмірі 14 752 долара США, на строк до 24.07.2014 року, а з урахуванням умов Договору від 02.10.2009 року про внесення змін та доповнень №1 до Кредитного договору на строк до 24.07.2018 року, зі сплатою 11,6% річних за користування кредитом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно п. 5.2 кредитного договору, у разі прострочення позичальником сплати процентів у терміни, визначені п. 2.4 договору, а також прострочення повернення кредиту у терміни, визначені п. 1.1, пп.пп. 2.7.3, 3.2.3, 3.2.5, 3.2.6, , п. 6.5 договору, позичальник сплачує банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення, що діяла у період, за який сплачується пеня. Позичальник, [PERSON], який є третьою особою у справі, порушив умови кредитного договору щодо повернення одержаного кредиту, сплати відсотків, пені та комісії у встановлені договором терміни, у зв'язку з чим, станом на 02.02.2015 року, виникла заборгованість, яка згідно розрахунку позивача дорівнює 123 075,05 грн., і складається з:заборгованості за кредитом 10 055,01грн.;відсотків за період з 01.01.2015р. по 31.01.2015р. 1 165,46грн., з 01.02.2015р. по 02.02.2015р. 75,13 грн.;прострочених відсотків 4272,77 грн.;пені за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків за кредитом 882,38 грн. Відповідно до п. 3.2.6 кредитного договору банк має право, у разі невиконання зобовязання по погашенню простроченої заборгованості в строк до 30 днів з дати направлення повідомлення, вимагати дострокового погашення кредиту в повній сумі, нарахованих процентів за користування кредитом, штрафів, пені. 25.07.2008 року, в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, між АТ «Індустріально - експортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Креді [PERSON]» та [PERSON] було укладено договір поруки №91. Згідно з пунктом 3.1. вказаного договору у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником, взятих на себе зобов'язань по Кредитному договору, поручитель та позичальник несуть солідарну відповідальність перед банком на всю суму заборгованості, встановлену на момент подання позовної вимоги. Згідно ст. 553 ЦК України, за договором поруки, поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або в повному обсязі. Відповідно до ст. 554 ЦК України, при порушенні боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлена додаткова (субсидіарна) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, відсотків, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. У відповідності зі ст. 543 ЦК України, при солідарному обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від всіх боржників разом, так і від будь-кого із них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний в повному обсязі. Виконання солідарного обов'язку в повному обсязі одним з боржників припиняє обов'язок інших солідарних боржників перед кредитором. Петропавлівським районним судом Дніпропетровської області 26.03.2015 року ухвалено рішення, яким стягнуто з позичальника, [PERSON], на користь ПАТ „Креді [PERSON] заборгованості за кредитним договором №339/710719 від 25.07.2008 року у розмірі 123 075,05 грн. Станом на 26.08.2015р. третьою особою [PERSON] виконано рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 26.03.2015 року та в повному обсязі сплачено на користь ПАТ «Креді [PERSON]» суми заборгованості за кредитним договором № №339/710719 від 25 липня 2007 року. Вказана обставина підтверджується квитанцією № 0.0.424769068.1 від 20.08.2015 року та Постановою відділу ВДВС Петропавлівського РУЮ від 26.08.2015 року (ВП № 47745708) про закінчення виконавчого провадження у із фактичним виконанням виконавчого документу. 23.12.2016 року ПАТ «Креді [PERSON] відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» відповідно до Договору відступлення прав вимоги № 13-2016 свої права вимоги заборгованості по кредитному договору боржника - [PERSON], поручителем якого за цим кредитом виступив [PERSON], в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. У відповідності з Реєстром прав вимог №1 (додаток №1 до Договору відступлення прав вимоги № 13-2016 від 23.12.2016 року) за вищезазначеним договором відступлення прав вимоги Банком відступлено право вимоги в сумі 58 334, 02 грн. Як роз'яснено у п. 24 постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин від 30 березня 2012 року, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами ( ч. 1 ст. 252 ЦК України). Разом з тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати ( ст. ст. 251, 252 ЦК України). Отже, умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 17 вересня 2014 року ухвалив постанову у справі № 6-53цс14 предметом якої був спір про стягнення заборгованості за кредитним договором. Суд зробив правовий висновок про те, що, регулюючи правовідносини з припинення поруки у звязку із закінченням строку її чинності, частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, установленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобовязання не встановлено або встановлено моментом предявлення вимоги), якщо кредитор не предявить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "предявлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. При цьому зазначене положення не виключає можливості предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або із дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Відповідно до п. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Вказаний строк є преклюзивним щодо реалізації позивачем права вимоги за відповідним договором поруки. Отже внаслідок прострочення позивачем строку, встановленого в ч.4 ст.559 ЦК України, його право вимоги до поручителя припинено на підставі закону. Разом із тим позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). При цьому відповідно до частин першої та п'ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо договір поруки припинився, інститут позовної давності не може бути застосовано, тому що всі права та обов'язки сторін за цим договором слід вважати припиненими. Звернення до суду після спливу передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України строку не є підставою для відмови в позові у зв'язку зі спливом строку позовної давності, а є підставою для відмови в позові у зв'язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя. Зі змісту договору поруки №91 від 25.07.2008 року вбачається, що строк, після закінчення якого порука припиняється не визначено, оскільки пунктом 4.1 Договору поруки визначено, що цей Договір вступає в силу з моменту його підписання всіма сторонами та втрачає свою дію з моменту повного виконання забезпеченого ним зобов'язання. Порушення умов кредитного договору третьою особою перед Позивачем існували станом на 17.10.2014 року, що підтверджується рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 26.03.2015 року. Отже, кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, який був змінений ним відповідно до п. 3.2.6. кредитного договору, а саме з 18 жовтня 2014 року (30 днів з моменту направлення вимоги про погашення заборгованості за умовами п. 3.2.6 Договору), не пред'явив вимоги до поручителя. У такий спосіб банк змінив строк погашення кредиту та визнав строк виконання зобов'язання таким, що настав. При цьому [PERSON] скористався правом на дострокове повернення кредиту і на погашення заборгованості згідно до рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 26.03.2015 року, яке є чинним. Матеріали цивільної справи не містять доказів того, що до звернення з позовом 08.05.2015 року (позов здано на пошту) 12.05.2015 року (позов надійшов до суду) ПАТ Креді [PERSON] звертався належним чином до поручителя з вимогою про виконання зобов'язання за кредитним договором. Натомість банк звернувся до поручителя лише 08.05.2015 року і предявив позов до суду 08.05.2015 року, після застосування права на повернення кредиту достроково зі спливом передбаченого ст. 559 ЦК строку на звернення до суду з позовом до поручителя. Оскільки, кредитор у межах своїх прав передбачених кредитної угоди в односторонньому порядку змінив строк її виконання встановивши нову дату 18.10.2014 року, і з цих підстав порука [PERSON] припинилася, оскільки кредитор в межах шестимісячного строку від нової дати виконання кредитної угоди не заявив свої вимоги до поручителя, у звязку із чим ці обставини є підставою для відмови в позові у зв'язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя.

Outcome: dismissed