Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-24 00:00:00

у листопаді 2020 року ТОВ "Ліко - житлосервіс" звернулося у суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості з утримання підземної автостоянки, інфляційних втрат та трьох відсотків річних. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що [PERSON] з 28.12.2019р. по теперішній час є власником машиномісяця № [NUMBER] в підземному паркінгу [ADDRESS] 01.01.2020р. між ТОВ «Ліко-житлосервіс» та відповідачем укладено Договір № Г-49 про відшкодування витрат на утримання підземної автостоянки. З моменту укладення договору про участь у витратах відповідач користується послугами, проте в порушення договірних умов не оплачував надані послуги в повному обсязі. Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань у відповідності до Договору, за відповідачем утворилася заборгованість перед ТОВ «Ліко-житлосервіс» за період з січня 2020 року серпень 2020 року у розмірі 5504,00 грн. За таких підстав, ТОВ "Ліко - житлосервіс" просить стягнути з [PERSON] заборгованість у сумі 5504,00 грн., суму інфляційних витрат, нарахованих заявником на суму заборгованості, у розмірі 1,38 грн., суму 3-х відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості, у розмірі 1,75 грн., та судовий збір в сумі 2102,00 грн. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 07 грудня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі, без повідомлення сторін за наявними матеріалами справи. (а.с. 31) Відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що ТОВ «Ліко-житлосервіс» здійснює обслуговування багатоквартирних житлових будинків у Голосіївському районі м. Києва, в тому числі вбудованих підземних автостоянок, де забезпечує прибирання, цілодобову охорону, комунальні послуги тощо, на підставі актів прийому-передачі підземної автостоянки на обслуговування від забудовника ТОВ «ТМО «Ліко-Холдінг». 09 вересня 2008 року на підставі Акту прийому-передачі житлового будинку ТОВ «ТМО «Ліко-Холдінг» передав, а ТОВ «Ліко-житлосервіс» прийняв на обслуговування підземну автостоянку (паркінг) по [ADDRESS] . 01 січня 2020р. між ТОВ «Ліко-житлосервіс» та [PERSON] укладено Договір № Г-49 про відшкодування витрат на утримання підземної автостоянки, відповідно до умов якого ТОВ «Ліко-житлосервіс» зобов`язується надати замовнику у платне тимчасове користування машиномісце № [NUMBER] підземної автостоянки (паркінгу) за адресою: [ADDRESS] [PERSON] , як власник, за умовами договору оплачує послуги виконавця з обслуговування стоянки і бере участь у витратах на її утримання, у строк та на умовах, що передбачені договором. Згідно п. 3.1 Договору на дату підписання цього Договору сума з утримання і експлуатації стоянки на місяць становить 688,00 грн. З моменту укладання Договору про участь у витратах від 01.01.2020р. та по 31.09.2020р. відповідач користувався послугами, проте в порушення договірних умов, не оплачував їх в повному обсязі. Належне відповідачу машиномісце № [NUMBER] в підземному паркінгу [ADDRESS] є частиною підземного паркінгу, а тому відповідач, спільно з власниками (орендарями, користувачами, наймачами) машиномісць у підземному паркінгу, зобов`язаний брати участь у витратах на утримання підземного паркунгу. Згідно ст. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами та зобов`язаннями, пов`язанами із спільним майном. Згідно з ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Статтею 322 ЦК України встановлено обов`язок власника утримати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором за законом. Згідно умов укладеного Договору, ТОВ «Ліко-Житлосервіс» забезпечує обслуговування автостоянки та прилеглої території, зберігання транспортних засобів власника на стоянці, а власник оплачує послуги виконавця з обслуговування автостоянки і бере участь у витратах на її утримання. Так, ТОВ «Ліко-Житлосервіс» забезпечує обслуговування підземної автостоянки власними силами або з залученням підрядних організацій. Зокрема, ТОВ «Ліко-Житлосервіс» укладено відповідні договори з підрядними організаціями щодо постачання електроенергії, технічного обслуговування та ремонту системи протипожежної безпеки, надання послуг зв`язку та ін.. Між сторонами склалися правовідносини, що виникають з договорів надання послуг згідно за ст.ст. 901-907 ЦК України, врегульованих ЗУ «Про житлово-комунальні послуги». Статтею 903 ЦК України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Пунктом 4.1 Договору встановлено, що власник оплачує наданні виконавцем послуги в сумі, що відповідає частці власника у витратах з утримання і експлуатації стоянки. Пунктом 4.6 Договору передбачено, що оплата здійснюється у національній валюті на розрахунковий рахунок виконавця не пізніше 25-го числа поточного місяця. Згідно п. 2.4.2 Договору встановлено, що власник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі оплачувати виконавцеві свою частку у витратах з утримання і обслуговування стоянки. Відповідач свої зобов`язання по договору не оскаржував, тобто погоджувався з нарахованою вартістю за утримання парко місця, частково оплачував їх. Внаслідок невиконання [PERSON] своїх зобов`язань у відповідності до Договору, утворилася заборгованість перед ТОВ «Ліко-житлосервіс» за період з січня 2020 року - серпень 2020 року на суму 5 504,00 грн. Так, відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Позивач у позовній заяві зазначає, що [PERSON] отримуючи щомісячно рахунки за оплату наданих заявником послуг, жодного разу не звернувся із запереченнями щодо їх вартості, об`ємів або якості. Отже, сума нарахованої заборгованості є безспірною. Оскільки з моменту укладання Договору про відшкодування витрат на утримання підземної автостоянки від 01.01.2020р., відповідач користувався послугами, проте в порушення договору не сплачує їх вартість, суд вважає, що позовні вимоги є доведеними та підлягають задоволенню. Також, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, тому суд приходить до висновку про необхідність стягнення на користь позивача також суми інфляційних втрат в розмірі 1,38 грн. та три проценти річних в розмірі 1,75 грн. З урахуванням задоволення позовних вимог, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2102,00 гривень.

Outcome: approved