Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-13 00:00:00

01 липня 2019 року до Жовтневого районного суду м. Харкова надійшла позовна заява [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Харківський коксовий завод» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, моральної шкоди, в якій просила суд: -Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Харківський коксовий завод» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в розмірі 48 219, 12 грн. -Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Харківський коксовий завод» на користь [PERSON] середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення рішення суду. -Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Харківський коксовий завод» на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 5 000, 00 грн. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що вона з 01.07.2010 року працювала в Приватному акціонерному товаристві «Харківський коксовий завод» на посаді медичної сестри. 29 січня 2019 року наказом № 21-к [PERSON] була звільнена з 21.01.2019 року за ч. 3 ст. 38 КЗпПУ у зв`язку із невиконанням власником умов колективного договору. Позивач зазначає, що в останні місяці роботи позивача заробітна плата на підприємстві виплачувалася нерегулярно. У зв`язку з чим у день її звільнення утворилася певна заборгованість. Так, загальна сума нарахованої, але не виплаченої заробітної плати складає 48 219, 12 грн. Вказана заборгованість позивачу до теперішнього часу виплачена не була. Позивач зазначає, що діями відповідача їй було завдано моральних страждань, оскільки вона своєчасно не отримувала винагороду за власну працю, як то передбачено Конституцією України, не отримання належної оплати призвело до того, що позивач не мала можливості забезпечувати себе найнеобхіднішими для життя речами, що призвело до втрати нею душевного спокою. Вказані обставини і вимусили позивача звернутися до суду з зазначеною позовною заявою. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 02 липня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Харківський коксовий завод» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, моральної шкоди. Призначено судове засідання. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 липня 2019 року клопотання представника позивача [PERSON] - [PERSON] про витребування доказів - задоволено. Витребувано у Приватного акціонерного товариства «Харківський коксовий завод» довідку про середньомісячну та середньоденну заробітну плату [PERSON] за два місяці, що передували даті звільнення. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 07 жовтня 2019 року стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Харківський коксовий завод» в дохід державного бюджету штраф у сумі 0,3 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 576, 30 грн. (п`ятсот сімдесят шість гривень 30 копійок). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 13 липня 2019 року позовні вимоги [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Харківський коксовий завод» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку - залишено без розгляду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги в частині стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та моральної шкоди, проти винесення заочного рішення не заперечував, просив справу розглянути у його відсутність. Представник відповідача по справі в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. Відзив на позовну заяву до суду також не надходив. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 223 та ст. ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував представник позивача по справі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Так, в судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] з 01.07.2010 року працювала в Приватному акціонерному товаристві «Харківський коксовий завод» на посаді медичної сестри. 29 січня 2019 року наказом № 21-к [PERSON] була звільнена з 21.01.2019 року за ч. 3 ст. 38 КЗпПУ у зв`язку із невиконанням власником умов колективного договору, що підтверджується копією трудової книжки. (а.с. 7-13) Згідно ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ч.1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Стаття 116 КЗпП України зазначає, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення працівником вимоги про розрахунок. Як вбачається з розрахункового рахунку за січень 2019 року у січні 2019 року [PERSON] було нараховано, але не виплачено заробітну плату у розмірі 38 928, 08 грн.(а.с. 14) Окрім того, з вказаного розрахунку вбачається, що у підприємства наявна заборгованість перед позивач з виплати заробітної плати за листопад 2018 року у розмірі 5 048, 15 грн. та за грудень 2018 року у розмірі 4 242, 89 грн. (а.с. 14) Отже, загальний розмір нарахованої але не виплаченої заробітної плати [PERSON] становить 48 219, 12 грн. (38 928, 08 грн.+ 5 048, 15 грн. + 4 242, 89 грн. = 48 219, 12 грн.) Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Всупереч вказаним вимогам закону представник відповідача в судове засідання не з`явився та не надав суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ним було виплачено позивачу заробітну плату, яка була їй нарахована. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 48 219, 12 грн. Щодо вимог позивача в частині стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне. За правилами передбаченими ст. ст. 16, 23 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї, у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, приниженні честі, гідності та ділової репутації. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. п. 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», з подальшими змінами та доповненнями, відповідно до ст. 137 ЦПК у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Так, враховуючи те, що внаслідок неналежної оплати праці позивача, вона була вимушена змінити свій звичайний ритм життя, а саме не могла на належному рівні забезпечити свою життєдіяльність та була позбавлена єдиного заробітку, а також враховуючи те, що право на оплату праці гарантоване Конституцією України, суд оцінює розмір понесених [PERSON] моральних страждань у 5 000, 00 грн. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір. Враховуючи вищевикладене, позовна заява [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Харківський коксовий завод» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та моральної шкоди підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved