Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-15 00:00:00

01 вересня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому вони перебувають з 13 липня 1996 року, посилаючись на фактичне припинення шлюбних відносин, шлюб існує формально, підстави для примирення відсутні. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який проживає з матірю та знаходиться на її утриманні. Спір про майно відсутній. 13 вересня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовомдо [PERSON], яким просила стягнути з останнього на її користь аліменти на неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частин від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення нею повноліття, щомісяця, починаючи стягнення з дня звернення до суду, допустивши негайне виконання рішення суду. В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] зазначила, що сторони з 13 липня 1996 року перебувають у шлюбі, в якому народилося троє дітей, один з них син [PERSON], [INFO], є неповнолітнім. Спільне проживання припинено, дитина сторін проживає з матірю і знаходиться на її утриманні, відповідач є батьком неповнолітньої дитини, має 3 групу інвалідності і отримує пенсію, але матеріальної допомоги в добровільному порядку на утримання сина не надає. Ухвалою Краснопільського районного суду від 28 жовтня 2016 року позови обєднано в одне провадження /ас. 47/. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги щодо розірвання шлюбу підтримав у повному обсязі та як відповідач не заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення з нього аліменти на неповнолітнього сина. Відповідач [PERSON] не заперечувала проти розірвання шлюбу та підтримала позовні вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] аліменти на неповнолітнього сина. Згідно з частиною четвертою статті 174 Цивільного процесуального кодексу України /далі ЦПК України / у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судовим розглядом встановлено, не заперечується сторонами та підтверджується матеріалами справи, що сторони з 13 липня 1996 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому виконавчим комітетом Грабовської сільської Ради Краснопільського району Сумської області, актовий запис за № 03 від 13.07.1996, в сімї 06 червня 2004 року народився син [PERSON], і його батьком записаний [PERSON], дитина проживає з матірю в с. Грабовське , вул. Тимофія Богатиря /колишня назва вулиця Радянська/, буд. 37 Краснопільського району Сумської області та знаходиться на її утриманні /копії ас.4-5, ас.28- 29/. [PERSON] перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Краснопільської районної державної адміністрації та отримує державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям інвалідам та надбавку на догляд за сином [PERSON] /копія ас. 31, ас. 32/. [PERSON] знаходиться на обліку в Великописарівському обєднаному управлінні пенсійного фонду України і отримує пенсію по інвалідності внаслідок загального захворювання як інвалід 3 групи /ас. 56/; у період часу з березня по серпень 2016 року працював електриком ТОВ «Грабовське» і отримав заробітну плату на загальну суму 13\~185, 12 грн. /ас. 55/. Правовідносини що склалися між сторонами у справі, виникли із сімейних правовідносин, \~врегульовані нормами статей 21, 24, 56, 110 113, 115, 141, 180-183, 191 \~Сімейного Кодексу України /далі СК України/. Так, відповідно до статті 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Отже, суд знаходить, що у суді знайшло свого підтвердження формальність шлюбних відносин, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, що має істотне значення; з часу знаходження позовної заяви в суді примирення не відбулося, доводи позивача відповідачем не спростовані, тому встановлені факти суд вважає доведеними та такими, що не підлягають доказуванню на підставі частини першої статті 61 ЦПК України, а визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Підстав для неприйняття визнання відповідачем позову суд не вбачає. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими і підставним до задоволення у повному обсязі. Питання визначення місця проживання неповнолітньої дитини судом не вирішувалось. Спір про майно відсутній. Шлюб вважати розірваним з моменту набрання рішенням суду законної сили. \~\~ Враховуючи, що позивач змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, і після розірвання шлюбу бажає його відновлення, відповідно до статті 113 СК України при державній реєстрації розірвання шлюбу, суд відновлює [PERSON] дошлюбне прізвище «Александрова». Копію рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та про ставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Щодо позовних вимог [PERSON] про стягнення аліментів на дитину, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України\~\~27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статей 181,182,184 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, і не можуть бути меншими, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього кодексу. Згідно із статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років з 01.05.2016 становить1531 грн. Таким чином, мінімальний розмір аліментів на одну дитину віком від 6 до 18 років - не менше 459,30 грн. / 30 % від 1531 грн./. Враховуючи наведене, встановлені факти суд вважає доведеними та такими, що не підлягають доказуванню на підставі частини першої статті 61 ЦПК України, тому визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Підстав для неприйняття визнання відповідачем позову суд не вбачає. Отже, оскільки дитина сторін проживє разом з матірю і потребує коштів на утримання, [PERSON] записаний батьком неповнолітньої дитини, суд знаходить, що з останнього на користь [PERSON] необхідно стягувати аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частин від його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, щомісяця. При цьому, [PERSON] не надав суду доказів щодо наявності інших утриманців, які враховуються при визначенні розміру аліментів, чим не виконав вимоги статей 10,58,59 ЦПК України, і судом таких доказів не встановлено при розгляді справи. Підсумовуючи викладене, позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і підставним до задоволення у повному обсязі. Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти присуджуються від дня пред'явлення позову з 13 вересня 2016 року. Відповідно до статті 367 ЦПК допустити негайне виконання рішення у межах платежу за один місяць. Питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити в порядку передбаченому статтею 88 ЦПК України відповідно до Закону України «Про судовий збір». При цьому, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тому суд стягує з [PERSON] на користь [PERSON] документально підтверджений судовий збір за позовну заяву про розірвання шлюбу в розмірі 551 грн. 20 коп. та з [PERSON] 551 грн. 20 коп. в доход Державного бюджету України за позовну вимогу про стягнення аліментів на дитину.

Outcome: approved