Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-20 00:00:00

Прокурор в інтересах позивача звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому зазначив, що вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 07.09.2016 року у справі 279/1922/16-к [PERSON] засуджено за вчинення злочину, передбаченого ст.286 ч.1 КК України. [PERSON] визнано винуватим в тому, що 06.07.2014 року, керуючи транспортним засобом, порушив Правила дорожнього руху та здійснив наїзд на [PERSON] в результаті чого остання отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості і перебувала на стаціонарному лікуванні в Коростенській центральній міській лікарні де на її лікування було витрачено 644, 32 гривень. Вказану суму просив стягнути з відповідача на користь фінансового управління Коростенської міської ради. 21.08.2018 року у справі було відкрито спрощене позовне провадження та встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позов та подання письмових та електронних доказів щодо заперечення проти позову. Ухвала про відкриття провадження, копія позовної заяви з додатком отримана відповідачем 29.08.2018 року. У встановлений строк відповідач відзив на позов не подав. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наступне: Судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу відшкодування витрат, понесених закладом охорони здоров'я на лікування потерпілого від злочину. Вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 07.09.2016 року [PERSON] засуджено за вчинення злочину, передбаченого ст.286 ч.1 КК України. Зі змісту даного вироку слідує, що [PERSON], 06 липня 2014 року, близько 14 години 30 хвилин, керуючи автомобілем "Ноnda-ассогd-В", реєстраційний номерний знак [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON], на прилеглій території біля водойми - «кар'єру», розташованого по 1-му пров. Шатрищанському в м. Коростені, в порушення пунктів 1.5, 2.3 б), 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001року, при виконанні маневру руху заднім ходом не переконався у тому, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, проявив неуважність, в результаті чого не помітив [PERSON] на яку здійснив наїзд в результаті чого останній були заподіяні тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості у вигляді перелому краю лівої лонної кістки із розривом лонного сполучення зі зміщенням донизу на 2 см, які не є небезпечними для життя, але призвели до тривалого розладу здоров'я. Внаслідок отриманих вищезазначених травм потерпіла [PERSON] перебувала на лікуванні в травматологічному відділенні Коростенської центральної міської лікарні з 06.07.2014 року по 08.07.2014 року (2 дні) і на її лікування було витрачено 644 гривні32 копійки, що підтверджено довідкою вказаного лікувального закладу. Частиною 1 статті 1206 ЦК України передбачено, особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Відповідно до роз'яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України №11 від 17.07.1995р. «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з "Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України N 545 від 16 липня 1993 року. Вказаним порядком передбачено, що сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров'я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Відшкодуванню підлягають тільки кошти, витрачені на стаціонарне лікування потерпілого в лікарні, госпіталі, диспансері чи в іншому стаціонарному лікувальному закладі. Всі інші витрати (наприклад, пов'язані з наданням потерпілому швидкої або невідкладної медичної допомоги, на амбулаторне лікування тощо) не відшкодовуються. Відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв'язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікуванні. За таких обставин, понесені закладом охорони здоров'я витрати на лікування потерпілого від злочину підлягають відшкодуванню безпосередньо відповідачем, що є підставою для задоволення позову. Розподіл судових витрат у справі підлягає вирішенню в порядку ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved