Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-28 00:00:00

У лютому 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з зустрічною позовною заявою про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. В обґрунтування своїх зустрічних позовних вимог позивач зазначила, що [INFO] померла [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складалася з житлового будинку та права на земельну частку (пай), яке вона набула як член КСП «Україна», оскільки [PERSON] вступала в члени колгоспу ще в 1945 році і працювала колгоспником до виходу на пенсію в 1979 році. Не дивлячись на те, що на момент розпаювання земель КСП «Україна» і видачі державного акту на право колективної власності на землю, [PERSON] була пенсіонеркою колгоспу та була включена до списку - додатку до державного акту на право колективної власності на землю по КСП «Україна», вона та не отримала земельну частку (пай), хоча мала на це право. Після смерті [PERSON] спадщину за заповітом прийняв чоловік позивача, [PERSON] та отримав в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом, однак лише на житловий будинок. Отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай) [PERSON] був позбавлений можливості, в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа. [INFO] чоловік спадкодавці [PERSON] помер. До спадкового майна після смерті [PERSON] уввійшло право на земельну частку (пай) розміром 5,04 умовних кадастрових гектар із не витребуваних паїв КСП «Україна», яке він фактично успадкувала після смерті своєї матері [PERSON], однак позивач позбавлена можливості прийняти спадщину в нотаріальному порядку в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Враховуючи вищевикладене, позивач по зустрічному позову [PERSON] звернулася з даним позовом до суду та прохає: поновити строк для звернення до суду за захистом права, визнати за нею право на земельну частку (пай) розміром 5,04 умовних кадастрових гектар із земель не витребуваних паїв КСП «Україна», розташованих на території Пархомівської сільської ради Краснокутського району Харківської області, за межами населених пунктів, яке фактично успадкував її чоловік [PERSON], після смерті своєї матері [PERSON] В судове засідання позивач не з'явилася, однак надала суду заяву про підтримання позовних вимог та про слухання справи у її відсутність. Представник відповідача - Пархомівської сільської ради Краснокутського району Харківської областів судове засідання не з'явився, однак надав суду заяву про слухання справи у відсутність представника та протии позову [PERSON] не заперечував. Суд, перевіривши та дослідивши письмові докази, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Указом Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» визначено, що право на земельний пай мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами цього підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. За змістом статей 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) та Указу Президента особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: - перебування в членах КСП на час паювання; - включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; - одержання КСП цього акта. Таким чином, право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів КСП до списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі державного акта про право колективної власності на землю конкретному КСП, членом якого вони є. Матеріали справи свідчать, що [PERSON] включена до списку - додатку до Державного акту на право колективної власності КСП «Україна» серії [NUMBER], зареєстрованого за №5 від 13 листопада 1995 року згідно Книги записів державних актів на право колективної власності на землю, про що свідчить довідка Відділу у Краснокутському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 11 лютого 2019 року №13/145-19. Також, як вбачається з довідки архівного відділу Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області від 30.07.2018 року №01-37/31, то у книгах протоколів засідань правлінь та зборів уповноважених членів колгоспу «Зоря комунізму» (реорганізований в КСП «Україна» - архівна довідка архівного відділу Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області від 06.03.2018 року №01-37/13) дані про виключення з членів колгоспу гр. [PERSON] відсутні. Тобто, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] на час розпаювання земель КСП «Україна» являлася членом КСП, була включена до списку додатку до державного акту на право колективної власності на землю по КСП «Україна» серії [NUMBER], однак сертифікат на право на земельну частку (пай) не отримала, що підтверджується відповіддю відділу у Краснокутському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 11.02.2019 №13/145-19. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] набула законне право на отримання земельної частки /пай/, а також право на отримання земельної частки /паю/ з не витребуваних паїв, так як на момент розпаювання земель була членом КСП «Україна». Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 N 7 « Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розд. X "Перехідні положення" ЗК ( 2768-14 ). Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК ( 435-15 ), у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Як вбачається зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO]. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з права на земельну частку (пай) розміром 5,04 умовних кадастрових гектар по КСП «Україна» на Пархомівської сільської ради Краснокутського району Харківської області. Відповідно до ст.524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно ст.529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Як вбачається з матеріалів спадкової справи №148/1996, заведеної після смерті [PERSON], то спадщину після її смерті за заповітом прийняв її син [PERSON], отримавши в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 23 серпня 1996 року на житловий будинок. Однак, отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай) [PERSON] був позбавлений можливості, в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа. Факт, що [PERSON] являвся сином спадкодавці [PERSON] підтверджується його свідоцтвом про народження, копія якого мається в матеріалах справи. Інших спадкоємців майна [PERSON] немає, про що свідчать матеріали спадкової справи №148/1996 та інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 06.02.2019. [INFO] [PERSON] помер, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з права на земельну частку (пай) розміром 5,04 умовних кадастрових гектар по КСП «Україна» на Пархомівської сільської ради Краснокутського району Харківської області, яке він фактично успадкував після смерті своєї матері [PERSON], однак був позбавлений можливості прийняти спадщину в нотаріальному порядку в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів. У відповідності до вимог ст.ст.1217, 1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування одержують особи, зазначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки спадкодавця. Факт, що позивач являється дружиною спадкодавця [PERSON] підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER], копія якого мається в матеріалах справи. Інших спадкоємців майна [PERSON] немає, про що свідчить інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 27.02.2019 року, де за параметрами запиту: [PERSON] - інформація відсутня. Згідно ст. ст. 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої УкраїноюЗаконом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно дост. 9 Конституції Україниє частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод(1950 р.), ратифікованаЗаконом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Протоколу № 1 (1952 р.) передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006року N3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"передбачено, що суди застосовують при розгляді справКонвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Згідно із ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, [PERSON] пропустила строк для звернення з позовною заявою до суду і просить його поновити. Перевіривши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що відповідно до ст.127 ЦПК України пропущений строк необхідно поновити, оскільки він пропущений з поважних причин. Окрім цього, відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Отже, на підставі вищевикладеного, повно та всебічно з'ясувавши всі обставини справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, оскільки [PERSON] надала суду достатньо доказів, які підтверджують позов. На підставі вищевказаного та

Outcome: approved