Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-03 00:00:00

Представник позивачів [PERSON] , [PERSON] - адвокат Костенко О.М. звернувся до Згурівського районного суду Київської області із вищезазначеною позовною заявою посилаючись на те, що [INFO] помер дід позивачів - [PERSON] . Після смерті [PERSON] спадщину прийняла його цивільна дружина, баба позивачів - [PERSON] , з якою померлий проживав у фактичних шлюбних відносинах з 1975 року. Від спільного проживання [PERSON] та [PERSON] у них народилось двоє дітей - [PERSON] та [PERSON] . [INFO] померла тітка позивачів [PERSON] , а [INFO] померла мати позивачів [PERSON] . [INFO] померла баба позивачів - [PERSON] . Позивачі спадщину після смерті [PERSON] прийняли, оскільки на час відкриття спадщини були неповнолітніми та проживали разом з померлою. [PERSON] на праві власності належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,5239 га, кадастровий номер 3221981300:03:007:0030, яка розташована на території Войтівської сільської ради Згурівського району Київської області та належала померлій згідно Державного акту серії ЯА № 256634 від 25.11.2004 року. Зазначена земельна ділянка входить до складу спадщини померлої. Крім того, до складу спадщини входить право на земельну частку (пай) розміром 3,99 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебувала в колективній власності КСП «Войківське» на території Войтівської сільської ради Згурівського району Київської області, що належало померлому чоловіку [PERSON] - [PERSON] на підставі Сертифікату серії КВ № 0109153, виданого 21.07.1997 року. Державний акт та Сертифікат були втрачені, у зв"язку з чим позивачам було відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтв про право на спадщину на земельну ділянку та на право на земельну частку (пай). В досудовому порядку вирішити питання оформлення спадкових прав позивачі не мають можливості, а тому представник позивачів просить визнати за позивачами [PERSON] , [PERSON] право власності на 1/2 частину спірної земельної ділянки та Ѕ частку у праві на спірну земельну частку (пай) за кожним, а також не стягувати з відповідача судові витрати. В підготовче судове засідання сторони не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, направили до суду заяви, в яких просили проводити розгляд справи у їх відсутність, представник позивачів [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити, відповідач Войтівська сільська рада позовні вимоги визнав повністю, третя особа [PERSON] заяв до суду не направив, проти задоволення позову не заперечував. Суд визнав можливим розглядати справу без участі сторін, оскільки у справі є достатньо матеріалів про права та правовідносини сторін та їх неявка не перешкоджає розгляду справи. На підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України суд вважає за можливе за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення, враховуючи визнання позову відповідачем. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оцінюючи добуті в судовому засіданні докази, враховуючи визнання позову відповідачем, яке не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення повністю. Обставини, викладені в позові підтверджуються наступними доказами. Дослідженими судом письмовими доказами встановлено, що [PERSON] згідно Сертифікату серії КВ № 0109153 належало право на земельну частку (пай) розміром 3,99 в умовних кадастрових гектарах без визначення цієї частки в натурі (на місцевості) у землі, яка перебувала в колективній власності КСП «Войківське» на території Войтівської сільської ради Згурівського району Київської області (копія витягу з Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються по КСП «Войківське» - а.с.20-21). Відповідно до ст. 2 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Аналогічні положення передбачені п. 17 Перехідних положень ЗК України (Розділ Х). Після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , спадщину у вигляді земельної частки (паю) прийняла його цивільна дружина [PERSON] , шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном. Спадкові права на земельну частку (пай) не оформила. Спадкова справа до майна померлого не заводилась, заповіти ним не складались інформаційні довідки із Спадкового реєстру - а.с.35,37). На час відкриття спадщини чинним був ЦК УРСР 1963 року, тому саме норми зазначеного Кодексу підлягають до застосування до даних спадкових правовідносин, зокрема в частині визначення порядку прийняття спадщини та визначення належності до спадкоємців. В силу ч. 1 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Відповідно до ч. 3 ст. 5 ЦК України якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Положеннями п. 4 Прикінцевих і Перехідних положень ЦК України передбачено, що даний Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 8 відносини спадкування регулюються правилами ЦК України якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР. Відповідно до ч.ч. 1.2 ст. 524 ЦК України 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК України 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Згідно положення п. 1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 якщо спадщина відкрилась у період чинності ЦК УРСР, застосовуванню підлягають норми ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину. [PERSON] , як особі, яка мала право на земельну частку (пай), на підставі розпорядження Згурівської райдержадміністрації від 29.09.2004 року № 648 передано у власність земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,5239 га, кадастровий номер 3221981300:03:007:0030, яка розташована на території Войтівської сільської ради Згурівського району Київської області. На підставі зазначеного вище Розпорядження видано Державний акт серії ЯА № 256634 на право власності на земельну ділянку, в якому прізвище власника зазначено як « [PERSON] », що встановлено з копії Державного акту (а.с.19). Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. В силу ст. 80 ЗК України суб`єктами права власності на землю є, зокрема, громадяни. Відповідно до положення ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Стаття 126 ЗК України, в редакції яка діяла до 01 січня 2013 року, передбачала, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , відкрилась спадщина за законом, до складу якої входить право на земельну частку (пай) згідно Сертифікату серії КВ № 0109153 та право власності на земельну ділянку згідно Державного акту серії ЯА № 256634. Позивачі [PERSON] , [PERSON] є онуками померлої [PERSON] та синами її дочки [PERSON] , яка померла [INFO] , а тому позивачі є спадкоємцями [PERSON] за правом представлення. Позивачі спадщину прийняли, оскільки на момент смерті [PERSON] були неповнолітніми та проживали разом з нею за однією адресою. Спадкові права позивачів не оспорюються. Ще одна дочка померлої - [PERSON] померла [INFO] . Її син - третя особа [PERSON] на спадщину після смерті [PERSON] не претендує. Спадкова справа до майна померлої [INFO] [PERSON] не заводилась, заповіти нею не складались, що встановлено з копій свідоцтв про смерть (а.с.11,12,13), копій свідоцтв про народження (а.с.14,15), витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження (а.с.16), довідки Войтівської сільської ради (а.с.18), інформаційних довідок із Спадкового реєстру (а.с.36,38). Згідно ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. В силу ч. 4 ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Державний акт та Сертифікат були втрачені (копія оголошення в газеті «Панорама» - а.с.22). Позивачам було відмовлено державним нотаріусом Саркісян Л.М. у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) та земельну ділянку, у зв"язку з ненаданням правовстановлюючих документів (нотаріальна відмова - а.с.7). Згідно ч.1, ч. 3 ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав, застосування інших, передбачених законом, способів. Судом встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] належать до кола спадкоємців померлої [INFO] [PERSON] за правом представлення. Позивачі спадщину прийняли та їх спадкові права ніким не оспорюються. Інший спадкоємець [PERSON] на спадщину не претендує. Встановлений законом строк для прийняття спадщини закінчився. До складу спадщини за законом входить земельна частка (пай) згідно Сертифікату серії КВ № 0109153 та земельна ділянка згідно Державного акту серії ЯА № 256634. Вказані Сертифікат та Державний акт втрачені, крім того в Державному акті було допущено помилку та прізвище власника зазначено з помилкою. Позивачі позбавлені можливості оформити свої спадкові права в нотаріальних органах через відсутність правовстановлюючих документів - Сертифікату та Державного акту, а тому її порушені спадкові права підлягають судовому захисту. Суд вважає за необхідне визнати за кожним з позивачів [PERSON] , [PERSON] в порядку спадкування за законом право на 1/ 2 частку земельної частки (паю) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Войківське», розміром 3,99 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належало [PERSON] згідно Сертифікату серії КВ № 0109153 та право власності на 1/2 частину земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,5239 га, кадастровий номер 3221981300:03:007:0030, яка розташована на території Войтівської сільської ради, що належало [PERSON] згідно Державного акту серії ЯА № 256634. Враховуючи клопотання сторони позивачів, суд вважає за можливе не застосовувати до відповідача Войтівської сільської ради ст. 141 ЦПК України та не стягувати з відповідача судові витрати на користь позивачів. Враховуючи визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне повернути позивачу [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, а саме грошові кошти в розмірі 1257,20 грн.

Outcome: approved