Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-01 00:00:00

01 вересня 2021 року позивач [PERSON] ( далі- позивач, [PERSON] ) звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] (далі- відповідач, [PERSON] ), в якому просив стягнути з останнього суму боргу за договором позики у розмірі 26092 гривень. В обґрунтування позову зазначив, що 17 жовтня 2018 року відповідач взяв у позивача в борг грошові кошти у розмірі 26092 гривень та зобов`язався повернути вказану грошову суму до 30 грудня 2018 року, що підтверджено розпискою від 17.10.2018, складеною власноручно відповідачем. Однак, не дивлячись на взяті зобов`язання, [PERSON] у встановлений договором строк грошові кошти не повернув, у зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду із позовом. Ухвалою суду від 15 вересня 2021 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 06 жовтня 2021 року розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою сторін на 02 листопада 2021 року. Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, справу просив розглянути за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Статтями 43, 211 ЦПК України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений, відзив на позов не надав, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність від нього не надходило, у зв`язку з чим, відповідно до положень ч. 8 ст. 178, ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, зі згоди представника позивача, судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Частиною 1 ст.13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з розписки від 17 жовтня 2018 відповідач [PERSON] отримав від [PERSON] в борг грошові кошти в сумі 26092 гривень, строком до 30 грудня 2018 року (а.с. 12). Вказана розписка написана відповідачем власноруч та під текстом поставлено особистий підпис, що свідчить про прийняття [PERSON] умов, що передбачені розпискою для надання грошових коштів. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.\~\~\~\~\~\~\~\~ Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Наявність розписки (чи іншого боргового документа) у боржника підтверджує виконання ним своїх обов`язків. Відповідно ж наявність оригіналу розписки у кредитора свідчить про невиконання боржником свого обов`язку, в тому числі і щодо повернення боргу. Таким чином, суд вважає встановленим, що відповідач своїх зобов`язань за розпискою не виконав, грошових коштів отриманих у борг за розпискою від 17 жовтня 2018 року у строк та в порядку, що в ній встановлені позивачу не повернув, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню та стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума боргу в розмірі 26092 гривень. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України,\~стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому понесені позивачем витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 грн. (а.с.1) також належить стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved