Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

У травні 2013 року позивач звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у липні 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та відповідачем було укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримала кредит у сумі 103620 доларів США, строком до 31 липня 2032 року. В порядку забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між сторонами було укладено договір іпотеки, відповідно до якого предметом іпотеки сторонами визначено квартиру [ADDRESS], яка належить на праві власності відповідачу. Позичальник неналежним чином виконувала свої зобов'язання за кредитним договором, допустила порушення строків погашення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами, у зв'язку з чим станом на 01 березня 2013 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить 1449099,97 грн. За таких обставин, позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS], яка належить на праві власності відповідачу, на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 31 липня 2008 року № 2706/0708/71-484 у загальній сумі 1449099,97 грн. шляхом проведення прилюдних торгів згідно з Законом України «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна, а також вирішити питання про розподіл судових витрат. Ухвалою судді Оболонського районного суду м. Києва Шумейко О.І. від 19 лютого 2015 року справа за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» прийнята до провадження. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 03 червня 2015 року позов ТОВ «Кредитні ініціативи» залишений без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України. Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 04 серпня 2015 року ухвалу суду першої інстанції скасовано, справу направлено для продовження розгляду до Оболонського районного суду м. Києва. Від представника позивача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач на адресу суду надіслала заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, проти позовних вимог заперечує. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, судом встановлено наступне. 31 липня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 2706/0708/71-484, за умовами якого відповідач отримала від банку кредит у сумі 103260 доларів США, на строк до 31 липня 2032 року, під 11,9 % річних. За умовами п. 1.4. кредитного договору кредитні кошти призначені для здійснення позичальником розрахунків по договору купівлі-продажу між позичальником та [PERSON] з метою придбання однокімнатної квартири [ADDRESS]. Відповідно до п. 3.1. договору позичальник зобов'язався здійснити погашення заборгованості за кредитом шляхом внесення коштів на позичковий рахунок [NUMBER] щомісяця через касу банку. Згідно з п. 8.1 договору за порушення строків погашення заборгованості за кредитом та/або строків сплати процентів за користування кредитом позичальник сплачує пеню за кожний день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості. Кредитний договір укладений в простій письмовій формі та підписаний сторонами. В порядку забезпечення виконання зобов'язань, що випливають з вказаного кредитного договору, 31 липня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] укладено іпотечний договір № 2706/0708/71-484-Z-1, за умовами якого забезпечується належне виконання відповідачем вимог іпотекодержателя, що випливають з кредитного договору № 2706/0708/71-484 від 31 липня 2008 року, а також всіх додаткових угод, укладених до кредитного договору, у тому числі щодо повернення відповідачем банку кредиту у сумі 103260 доларів США до 31 липня 2032 року, сплати процентів за користування кредитом, виконання іпотекодавцем інших зобов'язань, передбачених кредитним договором в повному обсязі. Відповідно до п. 2 кредитного договору відповідач передає в іпотеку банку належне їй на праві власності майно - однокімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 31,80 кв.м., житлової площею 17,1 кв.м. Згідно з п. 5 іпотечного договору за згодою сторін предмет іпотеки оцінюється в 555393,00 грн. За умовами п. 11 іпотечного договору іпотеко держатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання іпотекодавцем основного зобов'язання повністю або частково, у тому числі якщо іпотекодавець не поверне банку суму кредиту, проценти за користування кредитом, пеню, іншу заборгованість, не сплатить платежі та штрафи. В такому разі іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення основного зобов'язання та зобов'язань, передбачених цим договором, у строк, що не перевищує тридцяти календарних днів, та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов цього договору. Згідно з п. 12 іпотечного договору за вибором іпотекодержателя застосовується один із наведених нижче способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя: - за рішенням суду; - у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Договір іпотеки укладений у письмовій формі, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Голубничою О.В., реєстровий номер 2425. В день укладення договору іпотеки приватним нотаріусом накладено заборону відчуження зазначеної у договорі квартири, про що було внесено реєстраційний запис до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. У відповідності до положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. За приписами ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. (ст. 1050 ЦК України) Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно зі ст.ст. 575, 577 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст.3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. За приписами ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Як убачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] отримала кредит на споживчі цілі (для придбання житла) у сумі 103260 доларів США строком до 31 липня 2032 року на підставі кредитного договору від 31 липня 2008 року. (а.с. 26) Однак свої зобов'язання по поверненню кредиту та сплаті процентів за користування кредитними коштами позичальник виконувала неналежним чином. Останній платіж на погашення кредиту відповідачем здійснений у грудні 2012 року. Право вимоги по кредитному та іпотечному договорам перейшло від ВАТ «Сведбанк» на користь позивача на підставі договору факторингу № 15 від 28 листопада 2012 року та договору факторингу від 28 листопада 2012 року. Відступлення прав вимоги за іпотечним договором на користь позивача зареєстровано в Державному реєстрі іпотек 06 грудня 2012 року. (а.с. 56) На адресу відповідача позивачем надіслано повідомлення про усунення порушень та вимогу про добровільне виселення, в якій позивач звернувся до відповідача з вимогою достроково погасити суму заборгованості по кредиту у розмірі 1449099,97 грн. (а.с. 59) Вказана вимога відповідачем виконана не була. Станом на 01 березня 2013 року заборгованість відповідача за кредитним договором № 2706/0708/71-484 від 31 липня 2008 року становить: заборгованість з повернення кредиту - 101104,25 доларів США, заборгованість по сплаті процентів за користування кредитними коштами - 40706,90 доларів США, пеня - 39484,98 доларів США, що у загальній сумі за курсом НБУ на дату здійснення розрахунку складає 1449099,97 грн. 07 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Відповідно до ст. 1 Закону протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. За приписами ст. 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Зазначеним Законом визначено наступні випадки та обов'язкові умови, за яких такий підлягає застосуванню, а інтереси іпотекодавців захисту: - кредит видано в іноземній валюті; - кредит повинен носити характер споживчого; - предмет іпотеки є постійним місцем проживання позичальника; - предмет іпотеки повинен мати площу не більшу встановленої законом; - предмет іпотеки не знаходиться на території, визнаній тимчасово окупованою; - іпотекодавець чи позичальник не відноситься до категорії осіб, які є суб'єктами Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції». Таким чином, дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» застосовується при одночасній наявності всіх перерахованих вище шести ознак. Матеріалами справи підтверджено, що відповідач [PERSON] отримала кредит в іноземній валюті на споживчі потреби, який забезпечений іпотекою квартири, загальною площею 31,80 кв.м. Після купівлі вказаної квартири відповідач зареєструвала у такій своє місце проживання, що підтверджується копією довіреності від 22 листопада 2014 року. (а.с. 130) Доказів перебування у власності позичальника іншого нерухомого житлового майна та віднесення відповідача до категорії осіб, які є суб'єктами Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», не надано. За таких обставин, об'єкт нерухомого майна, на який просить позивач звернути стягнення в рахунок погашення кредитної заборгованості, та особа позичальника відповідає вимогам, вказаним у ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Встановлений Законом мораторій на звернення стягнення на житло громадян, наданого в іпотеку для забезпечення їх зобов'язань за кредитними договорами в іноземній валюті, не передбачає втрату права кредитора на звернення стягнення на предмет іпотеки, а лише забороняє примусове стягнення в період дії мораторію, а саме: до набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості, як зазначено у ст. 3 Закону. Системний аналіз змісту Закону дає підстави для висновку, що позовні заяви про звернення стягнення на предмет іпотеки, якою забезпечено споживчі кредити в іноземній валюті, які перебувають на час дії Закону на розгляді судів розглядаються, а в задоволенні позову відмовляється у зв'язку із дією відповідного мораторію. У зв'язку з набуттям чинності Закону про мораторій, така відмова має лише тимчасове правове значення, і позивач не позбавлений права звернення до суду із вказаним позовом після закінчення дії мораторію. При цьому, законодавцем передбачено зупинення перебігу позовної давності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 263 ЦК України, у разі відстрочення виконання зобов'язання (мораторій) на підставах, встановлених законом. Таким чином, позивач не втрачає у майбутньому права судового захисту своїх порушених прав та інтересів. Відмова у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки з наведених підстав надасть можливість споживачу фінансових послуг (позичальнику або майновому поручителю) врегулювати спірні правовідносини з урахуванням положень закону, набуття чинності яким припинить дію мораторію. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ТОВ «Кредитні ініціативи» про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Outcome: dismissed