Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-20 00:00:00

У липні 2021 року представник позивача звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості за розпискою, інфляційних втрат, 3% річних, витрат на правничу допомогу. На обґрунтування позовних вимог вказується, що 14 квітня 2020 року відповідачем складена розписка про те, що він отримав від позивача 10000 грн., які зобов`язався повернути протягом двох місяців, тобто до 14 червня 2020 року. В обумовлений розпискою строк відповідач позику не повернув. Стороною позивача до суду наданий оригінал розписки, копія якої була долучена до позовної заяви. Позивач нарахував інфляційні втрати за період з моменту настання строку повернення позики та до звернення із позовною заявою до суду, що становить 1089 грн. та 3% річних згідно статті 625 ЦК України, що становить 376,67 грн. У позовній заяві вказаний орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу позивача в розмірі 4000 грн. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, представник подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримував, проти винесення заочного рішення не заперечував. Судом здійснювалися неодноразові виклики сторін для участі в судовому засіданні. Представник позивача подав до суду документи на підтвердження витрат на правничу допомогу в розмірі 4000 грн., оригінал розписки від 14 квітня 2020 року на суму 10000 грн., заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, заява про опис дій адвоката позивача для обґрунтування витрат на правничу допомогу. Відповідач [PERSON] в судове засідання жодного разу не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча був повідомлений належним чином про місце та час розгляду справи, а також шляхом оголошення на офіційному сайті суду. Відповідно до вимог ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. 21.10.2021 року судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду даної цивільної справи. Суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши докази, надані позивачем на доведення обставин, на які він посилається, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що 14 квітня 2020 року відповідачем складена розписка про те, що він отримав від позивача 10000 грн., які зобов`язався повернути протягом двох місяців, тобто до 14 червня 2020 року. В обумовлений розпискою строк відповідач позику не повернув, що підтверджується оригіналом розписки, яка знаходилася у позивача та була подана до суду. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Правилами статті 530 Цивільного кодексу України, передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання його позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином суд приходить до висновку про обґрунтованість вимоги про стягнення заборгованості за розпискою. Згідно з ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. У частині першій статті 1050 ЦК України встановлено, що у разі несвоєчасного повернення позичальником суми позики він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, згідно з якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач заявив вимоги про стягнення в порядку статті 625 ЦК України інфляційних втрат в розмірі 1089 грн. та 3% річних в розмірі 376,67 грн., надавши детальний розрахунок, який перевірений судом та є достовірним, тому позовні вимоги в цій частині також підлягають до задоволення. По даній справі між адвокатом та позивачем було укладено договір про надання правничої допомоги та додаткову угоду. Обумовлений сторонами розмір витрат на правничу допомогу становить 4 000 гривень та включає оплату роботи адвоката до моменту набуття судовим рішенням чинності. На підтвердження розміру витрат на правничу допомогу позивачем наданий договір, додаткова угода, квитанція про отримання 4000 грн. та заява про опис дій адвоката по даній справі, в якій вказується, що сторонам узгоджено фіксований гонорар, який не залежить від обсягу роботи адвоката. На виконання умов договору адвокат вчинив наступні дії: -надання консультацій та роз`яснення вимог чинного законодавства, які регулюють відносини позики, процедуру судового розгляду справи та примусове виконання судових рішень 2 години; - \~ \~ \~ \~складання позовної заяви з додатками та подання до суду 3 години; - \~ \~ \~ \~участь в одному судовому засіданні, з урахування часу на проїзд та очікування судового засідання, - 1 година. Загалом витрачено 6 годин часу, середня вартість однієї години роботи адвоката становить 666,7 грн. Як встановлено ч. 4 ст. 58 ЦК України - повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно положень ч.ч. 3, 4, 5 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення \~ \~ \~ \~справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: - чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; - чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; - поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; - дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Судом перевірені надані позивачем документи для підтвердження витрат на правничу, які складені у відповідності до вимог законодавства, тому вимога про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 4000 грн. підлягає до задоволення. Згідно вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь держави в розмірі 908 грн.

Outcome: approved