Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-16 00:00:00

02.04.2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою № 23 в будинку № 75 по вулиці Республіканська в м. Запоріжжя. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона є власником квартири [ADDRESS], на підставі договору дарування зареєстрованого за номером ВАА 421753 від 17.08.2002 року, який посвідчено державним нотаріусом [PERSON] В вищезазначеній квартирі зареєстрований [PERSON]. Як зазначено у позові з серпня 2013 року відповідач не проживає в спірній квартирі, не сплачує комунальні послуги. Факт не проживання відповідача за даною адресою більш ніж 6 місяців, підтверджується актом МКП «Основаніє» від 06.03.2015 року та довідкою центру обслуговування клієнтів № 4 Єдиної абонентської служби Запорізької міської ради № 701 від 14.03.2015 року, згідно якої [PERSON], зареєстрований в квартирі, власником якої є позивачка. Перешкод в користуванні житловим приміщенням [PERSON] відповідачу не чинила, він добровільно зібрав свої речі та визнав інше своє місце проживання. В позові просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В судове засідання позивач не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, \~відповідно до п.9 ст.74 ЦПК України відповідач викликався до суду через оголошення у газеті Запорізької обласної ради та обласної державної адміністрації «Запорізька правда», номер якої вийшов 09.04.2015 року, але в судове засідання не з'явились, заяв та клопотань від них не надходило. У звязку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. На підставі наявних у справі доказів, зі згоди позивача, прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі ст. 224 ЦПК України. Дослідивши докази по справі, встановивши такі факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з нижченаведених підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], на підставі договору дарування зареєстрованого за номером ВАА 421753 від 17.08.2002 року, який посвідчено державним нотаріусом [PERSON] У вищезазначеній квартирі зареєстрований [PERSON]. Як зазначено у позові з серпня 2013 року відповідач не проживає в спірній квартирі, не сплачує комунальні послуги. Факт не проживання відповідача за даною адресою більш ніж 6 місяців, підтверджується актом МКП «Основаніє» від 06.03.2015 року та довідкою центру обслуговування клієнтів № 4 Єдиної абонентської служби Запорізької міської ради № 701 від 14.03.2015 року, згідно якої [PERSON], зареєстрований в квартирі, власником якої є позивачка. Перешкод в користуванні житловим приміщенням [PERSON] відповідачу не чинила, він добровільно зібрав свої речі та визнав інше своє місце проживання. Судом встановлено, що реєстрація відповідача перешкоджає позивачці як власнику вільно користуватись квартирою. Відповідно п. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Суд вважає, що право позивача щодо володіння спірною квартирою порушується відповідачем, тому позов обґрунтований, законний та підлягає задоволенню.

Outcome: approved