Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-06 00:00:00

02.04.2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом визнання [PERSON] та неповнолітніх [PERSON], [PERSON], такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначено, що квартира за вищевказаною адресою, належить позивачу на праві власності, що підтверджується договором купівлі-продажу від 27 серпня 2003 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої Запорізької державної нотаріальної контори Пянтковською О.Г. та зареєстрованого в реєстрі за № 2-2744. В належній позивачу квартирі, на даний час, окрім неї, також зареєстровані її невістка - [PERSON] та онуки - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] народження. Позивач зазначає, що дозвіл на їх реєстрацію вона надала на прохання сина, оскільки він з родиною мав намір переїхати на інше постійне місце проживання до АРК. У зв'язку з чим, вони продали належну їм квартиру і потребували тимчасової реєстрації. Фактично відповідачі ніколи не мешкали у належній позивачу квартирі, своїх речей до неї не перевозили, ніяких рахунків за утримання житла не сплачували. Реєстрація відповідачів у квартирі позивача була потрібна виключно для того, щоб мати можливість без дозволу органу опіки та піклування продати належну їм квартиру. До теперішнього часу відповідачі квартирою не цікавляться, ніяких витрат по сплаті за комунальні послуги не несуть. Вказує, що з 2015 року син разом з невісткою та онуками мешкають у АРК, де придбали житло. Однак, знятися з реєстраційного обліку з належної позивачу квартири добровільно відмовилися, посилаючись на відсутність вільного часу та можливості. Позивач неодноразово у телефонній розмові зверталася до сина, невістки з проханням без суду врегулювати це питання, але її прохання залишилося без відповіді. Де проживають зараз відповідачі, позивачу невідомо. Вхідних замків позивач не змінювала та не чинили жодних перешкод для проживання відповідачів в квартирі. Реєстрація відповідачів у належній позивачу квартири створює позивачу перешкоди у розпорядженні її майном, на зареєстрованих у квартирі [PERSON], [PERSON], [PERSON] щомісяця нараховуються комунальні платежі, які доводиться сплачувати позивачу. Тому, за захистом своїх порушених прав позивач вимушена звернутися до суду. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином, надала суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх [PERSON] та [PERSON], повідомлена судом про дату, час та місце розгляду справи своєчасно та належним чином, повторно у судове засідання не з'явилася, причину неявки суду не повідомила. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (ухвалює заочне рішення). Позивач згідно з наданою заявою не заперечує проти такого вирішення справи. Представник третьої особи - РА ЗМР по Комунарському району, як орган опіки та піклування, у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце слухання справи був повідомлений своєчасно і належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, просить рішення прийняти згідно з чинним законодавством в інтересах дітей. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, взявши до уваги, заяву надану позивачем, представником третьої особи, взявши до уваги пояснення позивача, надані у судовому засіданні 02.08.2018 року, допитавши свідка, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків. За вимогами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] зареєстрована і проживає за адресою: [ADDRESS], що підтверджується ксерокопією паспорта громадянина України серії [NUMBER], виданого Комунарським РВ УМВС України в Запорізькій області 30 березня 1999 року (а.с. 5-6), та є власником зазначеного житлового приміщення на підставі договору купівлі-продажу від 27 серпня 2003 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої Запорізької державної нотаріальної контори Пянтковською О.Г. та зареєстрованого в реєстрі за № 2-2744, (а.с. 13). Даний факт також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 49-50). Відповідно до довідок Департаменту реєстраційних послуг ЗМР № 01-71/10592, № 01-71/10591, № 01-71/10594 від 17.10.2018 року [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 51, 52, 54). В судовому засіданні 02.08.2018 року позивач [PERSON] та свідок [PERSON], кожна окремо, суду пояснили, що невістка позивача [PERSON] зі своїми неповнолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у квартирі за адресою: [ADDRESS], але фактично ніколи не проживали в ній, перешкод їм ніхто не чинив, замки в дверях не поміняні, речей в квартирі останніх немає. Таким чином, судом встановлено, що останні в спірній квартирі не проживають, тривалий час не беруть участі в утриманні квартири. Відповідно до довідок голови правління ОСББ «ПАРАМОНОВА 9» за № 4, 5, 6, відповідач [PERSON] та неповнолітні [PERSON], [PERSON] дійсно зареєстровані за адресою: [ADDRESS], але з лютого 2017 року за цією адресою не мешкають (а.с. 8, 9, 10). Згідно з довідками МБОУ СОШ № 33 м. Сімферополь АРК за № 289, № 290 від 25.08.2017 року, [PERSON] та [PERSON] є учнями 7-а класу та навчаються в МБОУ СОШ № 33 м. Сімферополь АРК (а.с. 11, 12). Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 1 першого протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, яким означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджуватися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди. Згідно з ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, а за ч. 1 ст. 319 цього Кодексу власник володіє, користується та розпоряджується своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, та це право в силу ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України - є непорушним. Положенням ст. 391 Цивільного кодексу України, передбачено, що власник має право прохати усунути перешкоди у користуванні власністю. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України і ст. 150 ЖК України, які передбачають, що власник використовує житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Статтею 64 ЖК України передбачено, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язання, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належить дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Статтею 9 Житлового кодексу України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбаченим законом. Відповідно до ст. 163 Житлового кодексу України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 та 5 ч. 3, ч. 4 ст. 71 цього Кодексу. Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» поняття реєстрації визначено як внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх [PERSON], [PERSON] не знімається з реєстраційного обліку за вищезазначеною адресою у добровільному порядку. Таким чином, аналізуючи у сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровані у спірній квартирі, але фактично ніколи в ній не мешкали та на теперішній час не мешкають у ній, не є її власниками, [PERSON] не несе обов'язків, що випливають з договору найму жилого приміщення, але разом зі своїми неповнолітніми дітьми залишаються зареєстрованими у спірній квартирі, що спричиняє позивачу додаткові матеріальні витрати за прописаних відповідачів, тому позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Outcome: approved