Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-02 00:00:00

У березні місяці 2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» звернулося до суду із позовом який обґрунтовує тим, що 24.09.2007 року між ПАТ КБ "Надра" та [PERSON] був укладений кредитний договір за № 24/09/2007/840-К/3, згідно умов якого банк надав відповідачу у тимчасове користування кредит на умовах забезпеченості, строковості, платності, цільового характеру в сумі 9 383,00 доларів США із сплатою річних відсотків в розмірі 14,4% річних з кінцевим терміном повернення заборгованості до 19.09.2014 року. 24.02.2014 року було укладено додатковий договір про внесення змін та доповнень №1 умовами якого кінцевий термін погашення кредиту визначено 19 вересня 2017 року. У відповідності до п. 2.2.1, 2.2.2 Договору позичальник зобов'язаний сплачувати мінімальний платіж щомісячно в сумі 179,00 доларів США до 18 числа поточного місяця. В якості забезпечення виконання зобов»язань за кредитом від 24.09.2007 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] укладено договір поруки б/н за умов якого поручитель поручилась перед кредитором за належне виконання позичальником [PERSON] взятих зобов'язань за кредитом. Позичальник належним чином не виконував зобов'язання за кредитом і станом на 14.11.2016 року заборгованість за кредитом складає 10 372,24 доларів США, з них залишок по тілу кредиту складає 6 291,49 доларів США, що еквівалентно 161 253,40грн., заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом 1 720,86 доларів США, що еквівалентно 44106,33 грн., заборгованість з пені 36435,92 грн. та штрафу 24 049,00 грн. за порушення умов договору. Просить стягнути з відповідачів заборгованість по кредитному договору в солідарному порядку. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав та просить їх задоволити. Не заперечує, що укладена додаткова угода №1 укладена з позичальником [PERSON] 24.04.2014 року збільшує обсяг відповідальності поручителя та такої додаткової угоди до кредитного договору укладено не було. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з»явились, повідомлені про час і місце розгляду у передбаченому законом порядку. Суд, заслухавши доводи представника позивача, перевіривши матеріали справи доказами, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини підстав. Судом достовірно установлено, що 24.09.2007 між ПАТ КБ "Надра" та [PERSON] був укладений кредитний договір за № 24/09/2007/840-К/3, згідно умов якого банк надав у тимчасове користування кредит на умовах забезпеченості, строковості, платності, цільового характеру грошові кошти в сумі 9 383,0 доларів США із сплатою річних відсотків в розмірі 14,4% з кінцевим терміном повернення заборгованості до 19.09.2014 року. У відповідності до п. 2.2.1, 2.2.2 Договору позичальник зобов'язаний сплачувати мінімальний платіж щомісячно в сумі 179,00 доларів США до 18 числа поточного місяця. 24.02.2014 року між банком та позичальником було укладено додатковий договір про внесення змін та доповнень №1 умовами якого кінцевий термін погашення кредиту продовжено до 19 вересня 2017 року. В якості забезпечення виконання зобов»язань за кредитом від 24.09.2007 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] укладено договір поруки за умов якого поручитель поручилась перед кредитором за належне виконання позичальником [PERSON] взятих зобов'язань за кредитом. Позичальник належним чином не виконував зобов'язання за кредитом і станом на 14.11.2016 року заборгованість за кредитом складає 10 372,24 доларів США, з них залишок по тілу кредиту складає 291,49 доларів США, що еквівалентно 161253,40 грн., заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом 1 720,86 доларів США, що еквівалентно 44 106,33 грн., заборгованість з пені 36 435,92 грн. та штрафу 24 049,00 грн. за порушення умов договору. Згідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до вимог статті 527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок за договором та погасити заборгованість перед банком. Згідно з ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. В силу ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п. 4.2.5 банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених договором, можливих штрафних санкцій, якщо позичальник не вніс черговий платіж у термін та на умовах, визначених договором. Відповідач [PERSON] припинив вносити чергові платежі з січня 2015 року, у листопаді місяці 2016 року банк направив відповідачам досудові вимоги щодо дострокового погашення заборгованості за кредитним договором. В силу вимог ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Виходячи з аналізу зазначеної правової норми порука припиняється за дії двох умов: внесення без згоди поручителя змін до основного зобов'язання; ці зміни призвели, або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя. Зокрема, до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; установлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо. Наведений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року у справі N 6-701цс15, аналогічні позиції викладені у постановах Верховного Суду України від 17 грудня 2014 року у справі N 6-185цс14, від 17 лютого 2016 року у справі № 6-3176цс15. Правовий висновок щодо застосування норми ч. 1 ст. 559 ЦК України наведений також у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, відповідно до якого таке збільшення відповідальності може відбутися внаслідок змін забезпеченого порукою зобов'язання, які безпосередньо спрямовані на підвищення суми кредиту, процентної ставки за користування кредитом, пені тощо або на включення опосередковано обтяжливих умов відповідальності поручителя, зокрема, шляхом скорочення термінів повернення кредитів. У постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі N 3-988гс15 з приводу застосування ч. 1 ст. 559 ЦК України надано правовий висновок про те, що закон пов'язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов'язання за відсутності на це згоди поручителя та із зумовленим такою зміною збільшенням обсягу відповідальності поручителя, а не зі зміною будь-яких умов основного зобов'язання, забезпеченого порукою. Згоди поручителя на зміну умов основного договору, внаслідок якої обсяг його відповідальності не збільшується, не вимагається. Як убачається з матеріалів справи, 24.02.2014 року між банком та відповідачем [PERSON] укладено додатковий договір № 1, яким до кредитного договору внесено зміни та доповнення, відповідно до яких строк виконання зобов'язання встановлено 19.09.2017 року, змінено розмір відсоткової ставки. При цьому додаткові договори із поручителем [PERSON] не укладались. Цих обставин представник позивача не заперечує. Таким чином, кредитор змінив без згоди поручителя умови кредитного договору та збільшив строк виконання зобов'язання, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності поручителя, у зв'язку з чим порука припинилась з 24.02.2014 року, тобто з моменту зміни зобов'язання. Що ж стосується вимоги про стягнення з відповідача штрафу за договором кредиту, то ця вимога є необґрунтованою, оскільки за приписами п. 5.2 кредитного договору позичальник зобов'язаний сплатити штраф у розмірі 10% від суми кредиту у разі порушення вимог п.п.4.3.1.,4.3.2,4.3.7,4.3.9,4.3.10. Із позовної заяви вбачається, що позивач обґрунтовує свій позов порушеннями з боку позичальника, пов'язаними з вимогами п.п.4.3.1., 4.3.2,4.3.7, 4.3.9, 4.3.10, при цьому позивач не зазначає які саме порушення допущено позичальником і відповідних доказів не надає. За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України. Тому в частині стягнення штрафу в сумі 24 049,00 грн. у задоволенні позову слід відмовити. Розрахунок заборгованості по кредитну відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано. Тому стягненню з відповідача [PERSON] підлягає сума заборгованості у розмірі 8 012,35 доларів США, в т.ч. 6 291,49 доларів США по тілу кредиту, 1720,86 доларів США по відсотках, пені в сумі 36 435,92 грн. Судові витрати стягуються з відповідача на користь банку пропорційно до задоволених вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial