Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

Представник позивача звернулась до суду з позовом до Печерської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, третьої особи - Тульчинської районної державної адміністрації про визнання права на земельну частку (пай), мотивуючи позовні вимоги тим, що відповідно до запису в трудовій книжці 14.05.1994 [PERSON] був прийнятий на роботу в члени колгоспу ім. 25 зїзду КПРС с. Петрашівка Тульчинського району Вінницької області. В подальшому колгосп був реорганізований в КСП «Хлібороб», а потім в КСП «Печера». В період його роботи в лютому 1997 року, в період розпаювання земельних ділянок, які знаходяться на території Печерської сільської ради, прізвище [PERSON] помилково було пропущено в списку на отримання земельної частки(паю). В наслідок цього він не отримав земельний пай. При звернені до відділу Держгеокадастру у Тульчинському районі Вінницької області, йому було розяснено, що даний спір можливо вирішити лише в судовому порядку. Просить суд поновити позивачу строк звернення до суду та визнати за [PERSON] право на земельну частку (пай) в розмірі 3,15 га в умовних кадастрових гектарах, яка виділялась на момент розпаювання КСП «Печера» с. Печера Тульчинського району Вінницької області, розташованого на території Печерської сільської ради Тульчинського району Вінницької області. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини. Просить позов задовольнити. Відповідач представник Печерської сільської ради Тульчинського району Вінницької області в судове засідання не зявився. Направив суду заяву, в якій просить справу розглянути в їх відсутність. Позовні вимоги визнає. Третя особа - представник Тульчинської районної державної адміністрації в судове засідання не зявився. Направив суду заяву в якій просить справу розглянути в його відсутність. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, які не зявилися, на підставі наявних в матеріалах справи доказах. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. В ході судового розгляду встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно відомостей копії трудової книжки серія БТ-ІІ №1250451 (а.с.6-8): 14.05.1994 [PERSON] був прийнятий в члени колгоспу ім. 25 зїзду КПРС с. Петрашівка Тульчинського району Вінницької області; рішенням загальних зборів пайщиків від 28.02.1997 КСП «Хлібороб» реорганізовано на КСП «Хлібороб», «Печера», «Перемога»; 26.07.1997 [PERSON] звільнений з роботи і з членів колгоспу в звязку з переїздом. Згідно копії державного акту на право колективної власності на землю серія ІІ ВН № 000079 від 20.08.1997 (а.с.9-10) вбачається, що колективному сільськогосподарському підприємству пайовиків «Печера» с. Печера Печерською сільською Радою народних депутатів Тульчинського району Вінницької області передано у колективну власність 1313,9 гектарів землі в межах згідно з планом. Землю передано для сільськогосподарського виробництва відповідно до рішення 8 сесії 22 скликання Печерської сільської ради народних депутатів від 18.08.1997 за № 8. В додатку № 1 до Державного [PERSON], ІІ ВН № 000\~079 (а.с.11-13) у списку громадян - членів КСП, за № 75 значиться [PERSON]. Згідно копії книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку пай, що видаються Тульчинською державною адміністрацією Вінницької області по колективному сільськогосподарському підприємству Печерської сільської ради народних депутатів «Печера» с. Печера (а.с.31-32), за № 92 значиться, що [PERSON] виписувався сертифікат, але не був виданий, був виданий [PERSON] з посилкою на рішення загальних зборів КСП «Печера» від 13.01.1998, проте дане рішення зборів відсутнє, так як КСП «Печера» на даний час не існує, а документи КСП «Печера» за 1999 рік на державне зберігання до архівного сектору Тульчинської райдержадміністрації не поступали, що підтверджується довідкою № 6 від 21.01.2016 року. ( а.с. 15 ). Суд зазначає, що відповідно до ст. 3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Підставами для виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (/паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації.\~ Відповідно до копії рішення 3 сесії 7 скликання Печерської сільської ради від 12.01.2016 (а.с.14) [PERSON] було відмовлено в наданні земельної частки (паю) в розмірі 3,15 га в умовних кадастрових гектарах, яка виділялась на момент розпаювання КСП «Печера», в звязку з тим, що в межах сіл сільської ради вільних земельних ділянок немає, а за межами сіл розпоряджається обласне управління Держгеокадастру. Указом Президента України «Про порядок паювання земель, переданих в колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 визначено коло осіб, які мають право на земельний пай, а саме «право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства відповідно до списку, що додається до Державного акту на право колективної власності на землю». Оскільки [PERSON] на час отримання КСП «Печера» с. Печера Тульчинського району Вінницької області державного акту на право колективної власності на землю та складання списків осіб, які мають право на земельну частку ( пай) був членом колгоспу КСП «Печера» с. Печера Тульчинського району Вінницької області, то він мав право на земельну частку ( пай). Відповідно до\~ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Крім того, документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право особи на земельні частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Рішення суду про визнання права на земельну частку (пай) відповідно до ч. 1 ст. 2 вищевказаного Закону є документом, що посвідчує право на земельну частку (пай). Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06.09.2012 №5245-УІ, який набрав чинності 01.01.2013 внесено зміни до ст. 122 Земельного кодексу України в частині повноважень щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування. Зокрема, п.4 ст.122 Земельного кодексу України\~встановлено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або у користування для всіх потреб. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав п.а ч.3 ст. 152 Земельного кодексу України. Пунктом 17 Розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України, який набрав чинності в 2002 році передбачено, що відповідно до формулювань Указу Президента України від 08.08.1993 № 720/95 слід розуміти, що сертифікат на право на земельну частку (пай) має не правовстановлююче, а правопосвідчувальне значення, тобто право на земельну частку (пай) виникає у члена господарства з моменту виникнення відповідного права колективної власності на земельну ділянку (пай) та існує незалежно від його посвідчення сертифікатом. Постанова Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 № 7 «\~Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»\~в п. 24 зазначає, що\~сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розд.\~X "Перехідні положення" ЗК)\~. Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами , у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.\~\~\~\~При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7\~Указу Президента України від 08.08.1995 N 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих\~\~ у\~\~колективну\~\~ власність\~\~сільськогосподарським підприємствам і організаціям"\~має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.\~\~Позови громадян, пов'язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката,\~\~а\~\~також\~\~виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. Відповідно до діючого законодавства, суд розглядає справу в межах заявлених вимог і ч.1, 4\~ст.60 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом було безспірно встановлено, що право позивача на земельну частку (пай) в землях колективної власності КСП «Печера» с.Печера було порушено. Суд, виходячи з норм земельного законодавства щодо забезпечення рівності права власності на землю громадян, що визначено п.б) ч.1 ст. 5 ЗК України, вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача шляхом визнання за ним права на земельну частку ( пай) в землях Печерської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, що буде підставою для виділення йому в натурі (на місцевості) земельної ділянки, як власнику земельної частки (паю), із вказаних земель колективної власності, або земель запасу чи резервного фонду на території Печерської сільської ради Тульчинського району Вінницької області. Позов базується на законі, є обґрунтованим, тому його слід задоволити та поновити строк звернення до суду.

Outcome: approved