Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-26 00:00:00

У травні 2017 року позивач - [PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому просив визнати відповідача - [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] В обґрунтування свого позову позивач зазначила, що їй - [PERSON] належить на підставі договору купівлі - продажу від 04.03.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Дубровою Т.І. за р. № 603, квартира [ADDRESS]. В спірній квартирі, крім неї, зареєстрований її син, відповідач по справі, [PERSON], який з березня 2014 року не проживає за місцем своєї реєстрації, не сплачує комунальні послуги, не підтримує квартиру у належному стані, майно та особисті речі відповідача в квартирі відсутні, перешкод для проживання у спірній квартирі для відповідача позивач не створює, він за власним бажанням та з власної волі не проживає за місцем своєї реєстрації. Посилаючись на викладене, позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування зазначеним житловим приміщенням. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач неодноразово не з'являвся в призначені по справі судові засідання, проте, в матеріалах справи містяться відомості проте, що він 04.06.2014 року призваний на військову службу до Збройних Сил України, та по теперішній час перебуває на службі. Представник третьої особи - КП ДЄЗ "Корабел" був належним чином та своєчасно повідомлений про час та місце судового засідання, будь - яких заяв від нього не надходило, причина його неявки суду не відома. Враховуючи те, що від відповідача заперечення та заява про розгляд справи у його відсутність не надходила, то суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відповідності до положень ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних в справі доказів. 15.12.2017 року набрав чинності Закон України від 03.10.2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України». Згідно з п. 9 ч. 1 Розділу ХІІ «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Суд, заслухавши пояснення позивача та свідків, дослідивши надані письмові докази, прийшов до наступного. Частиною 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS], на підставі договору купівлі - продажу від 04.03.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Дубровою Т.І. за р. № 603 (а.с.6-5). Згідно довідки КП ДЄЗ "Корабел" (а.с.8) у квартирі зареєстровані позивач - [PERSON] та її син, відповідач по даній справі - [PERSON] Згідно з актом від 203.05.2017 року про відсутність ( не проживання ) особи за місцем реєстрації у спірній квартирі, зокрема відповідач не проживає з березня 2014 року і його особистих речей немає. З пояснень свідків, допитаних у судовому засіданні [PERSON] та [PERSON], вбачається, що відповідач не проживає за місцем своєї реєстрації з 2011 року, причини не проживання їм невідомі, знають це зі слів позивачки. Разом з тим, в матеріалах справи наявні Витяги з наказу Міністерства оборони України від 04.05.2014р. № 33, 01.06.2015р. № 154, 04.06.2014р. № 33, 17.06.2014р. №2, 08.08.2014р. №40, 11.08.2014р. № 43,12.08.2014р. № 88, 16.09.2016р. № 74-РС (про укладення контракту про проходження військової служби на три роки), 31.05.2017р. № 133 та довідки про те, що [PERSON] призваний на військову службу до Збройних Сил України, та по теперішній час перебуває на службі. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ч. 4 ст. 156 ЦК України, до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу. Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права і обов'язки. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї ( в тому числі колишній член сім'ї) власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. Згідно ст. 3 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні місце проживання адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Крім того, Порядок реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів (надалі Порядок), розроблений відповідно до Законів України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», «Про загальний військовий обов'язок і військову службу» та затверджений Наказом Міністерства внутрішніх справ України 22.11.2012р. за №1077, визначає процедуру реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні, зразки документів, необхідних для реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання та місця перебування. З роз'яснень, які містяться у п.11 Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 квітня 1985 року Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України вбачається, що на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правилами статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів. З огляду на викладене суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, оскільки позивачем не доведено того, що відповідач без поважних причин не проживає у належному їй житловому приміщенні, тому відсутні правові підстави визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України. На підставі ст. 141 ЦПК України позивачці не відшкодовуються понесені нею судові витрати через те, що суд у повному обсязі відмовив у задоволенні її позову.

Outcome: dismissed