Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-27 00:00:00

02.04.2018р. [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом про розірвання шлюбу (а.с. №3). Позивачка у позовній заяві в обґрунтування вимог посилалася на те, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 30.01.2015р. в Красногвардійському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції під актовим записом №84. Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Шлюбно-сімейні відносини остаточно припинені з вересня 2017р., коли сторони стали проживати окремо. Причиною припинення шлюбних відносин стали відсутність в родині взаєморозуміння, що призвело до втрати почуття любові та взаємоповаги. Сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства та не мають спільного бюджету. Позивачка вважає, що родина розпалася остаточно і не може бути відновлена. Спору щодо місця проживання дитини у сторін немає, після розірвання шлюбу дитина буде проживати з позивачкою. Майнових спорів між сторонами також не існує. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24.05.2018р. під час проведення підготовчого засідання сторонам надано строк на примирення 4 міс. та провадження по справі було зупинено на цей час (а.с. № 19). Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Ткаченко Н.В. від 25.09.2018р. провадження по справі було відновлено (а.с. № 22). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13.11.2018р. під час проведення підготовчого засідання сторонам надано строк на примирення 2 міс. та провадження по справі було зупинено на цей час (а.с. № 31). Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Ткаченко Н.В. від 16.01.2019р. провадження по справі було відновлено (а.с. № 36). Відповідно до положень ст. 197 та п.3 ч.2 ст. 200 ЦПК України підготовче засідання по справі було проведено 13.11.2018р. (а.с. № 30). В наданій до суду заяві від 28.01.2019р. позивачка позов підтримала, просила шлюб розірвати та винести рішення в судовому засіданні за її відсутності та без фіксування процесу технічними засобами (а.с. № 39). Відповідач в наданій до суду 28.01.2019р. заяві проти задоволення позову заперечував, згоди на розірвання шлюбу з позивачкою не надав, повідомив, що вважає за можливе зберегти сім'ю та заперечував щодо припинення сімейних відносин з вересня 2017р. (а.с. № 41). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст.223, ч.2 ст.247 ЦПК України ухвалити рішення в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксації судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що 30.01.2015р. сторони зареєстрували шлюб в Красногвардійському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції під актовим записом №84 (а.с. №4). Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO] (а.с. №4 зворот). Судом встановлено, що спільне життя сторін не склалося через відсутність в родині взаєморозуміння з питань ведення господарства, різні погляди на життя, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Сторони остаточно припинила брачно-сімейні стосунки з вересня 2017р., мають роздільний бюджет, спільне господарство не ведуть, не підтримують подружніх відносин та проживають окремо, дитина проживає разом з позивачкою. Суд критично оцінює заперечення відповідача щодо припинення сімейних відносин з вересня 2017р., оскільки відповідно до його заяв від 24.05.2018р. та 16.11.2018р. відповідач визначав, що сімейні відносини припинені з вересня 2017р. та зазначав, що після цього до березня 2018р. надавав позивачці кошти на розвиток її бізнесу (а.с. № 16,28). З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі остаточно припинені з вересня 2017р. (майже півтора року тому) і з цього часу більше не відновлювалися, позивачка від позову не відмовилася, а відповідач в своїй заяві від 24.05.2018р. (а.с. № 16) визнавав позовні вимоги та не заперечував проти розірвання шлюбу, а в заявах від 16.11.2018р. та 28.01.2019р. повідомив, що проти задоволення позову заперечує, згоди на розірвання шлюбу з позивачкою не надає, також повідомив, що вважає за можливе зберегти сім'ю, а також беручи до уваги те, що наданий судом двічі 24.05.2018р. та 13.11.2018р. сторонам строк для примирення результатів не дав (а.с. № 19, 31), суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, її відновлення бути не може, і шлюб підлягає розірванню. Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ст. 141 ЦПК України, у зв'язку із задоволенням позову, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки понесені при подачі позову судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп. за ставками 2018р. (а.с. №2). На підставі викладеного,

Outcome: approved