Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-04 00:00:00

У квітні 2020 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до [PERSON] про відшкодування витрат пов`язаних з регламентованою виплатою в порядку регресу. В обґрунтування\~позову посилаючись на\~те,\~що 09.12.2016\~в м.\~Дніпро,\~відповідач, керуючи автомобілем\~марки „Mitsubishi\~Lancer, державний номерний знак [NUMBER] , допустив зіткнення з автомобілем марки «Skoda Fabia», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Данні обставини встановлені та підтверджуються постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25.01.2017 про визнання [PERSON] у скоєнні адміністративного правопорушення, передбачено ст. 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на день ДТП застрахована не була. Також відсутні відомості, що водій [PERSON] підпадає під норму п.13.1 ст.13 Закону України Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У відповідності до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивачем виплачено власнику автомобіля марки «Skoda Fabia», державний номерний знак [NUMBER] , страхове відшкодування у розмірі 6995,93 грн., що підтверджується платіжним дорученням №2552рв від 27.03.2017. Таким чином, до позивача, відповідно до чинного законодавства, після виплати страхового відшкодування, перейшло право вимоги до винної особи відповідача, у розмірі фактичних затрат, пов`язаних із відшкодуванням збитків страхувальнику за вищезазначену дорожньо-транспортну пригоду, а тому позивач просить стягнути з відповідача на їх користь суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 6995,93 грн., а також витрати в розмірі 1300,00 грн. та судові витрати по справі. Відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання проведено в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачем по\~справі [PERSON] \~до суду\~надано відзив\~на позов,\~в якому\~він зазначає\~проте,\~що адміністративна\~справа розглянута\~за його\~відсутності і\~в суді\~першої,\~і в\~суді апеляційної\~інстанції,\~що позбавило\~його права\~надавати свої\~доводі.\~Крім того,\~відповідачем до\~суду подано\~заяву про\~застосування строку\~позовної давності.\~Так,\~позивачем виплачено\~страхове відшкодування\~27.03.2017,\~тобто в\~межах трирічного\~строку -\~до 28.03.2020\~позивачу необхідно було звернутися до суду. Оскільки позов підписано 16.04.2020, а надійшов він до суду 23.04.2020, строк позовної давності позивачем пропущено. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено,\~що 09.12.2016\~в м.\~Дніпро,\~відповідач, керуючи автомобілем\~марки „Mitsubishi\~Lancer, державний номерний знак [NUMBER] , допустив зіткнення з автомобілем марки «Skoda Fabia», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Данні обставини встановлені та підтверджуються постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25.01.2017 про визнання [PERSON] у скоєнні адміністративного правопорушення, передбачено ст. 124 КУпАП та стягнуто штраф. Відповідно до ч.ч.4,6 ст.\~82\~ЦПК України обставини встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, обставини дорожньо-транспортної пригоди та факти встановлені при розгляді адміністративної справи є преюдиціальними фактами при розгляді цивільної справи. Законом України Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовано відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Зазначений закон спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. На час ДТП відповідач не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Доказів того, що відповідач підпадає під норму п.13.1 ст.13 Закону України Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, до суду не надано. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до даних висновку №4354 від 17.01.2017 вартість збитків, завданих власнику пошкодженням автомобіля марки «Skoda Fabia», державний номерний знак [NUMBER] , складає 6\~326 грн. 63 коп. Власнику автомобіля марки «Skoda Fabia», державний номерний знак [NUMBER] , виплачено страхове відшкодування відповідно до платіжного доручення №2552рв від 27 березня 2017 року. Відповідно до положень частини першої статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до ч. 1 ст.\~1191\~ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно з пунктом 38.2.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених в пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоду (статті 11,599,1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. Як роз`яснено у пунктах 26, 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», до страховика (Моторне (транспортне) страхове бюро України), який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил статті 993 ЦК України. Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 05 квітня 2017 року № 6-2806цс16. Отже, законом прямо встановлено порядок стягнення коштів, виплачених Моторним (транспортним) страховим бюро України на відшкодування шкоди особі потерпілій у дорожньо-транспортній пригоді, саме в порядку регресу. Крім того, у спорах про відшкодування шкоди діє презумпція вини заподіювача шкоди, яка покладає на позивача обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Позивачем доведено факт завдання шкоди саме з вини відповідача, протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між ними, а відповідачем відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України цей факт не спростовано. Правове значення для відшкодування майнової шкоди в порядку регресу, за даних обставин, має беззаперечний факт виплати МТСБУ потерпілій особі страхового відшкодування. Відповідно до\~ст. 257 ЦПК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до\~статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Частиною першою\~статті 261 ЦК України\~встановлено, що за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. При вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». У випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права, зокрема,\~статтею 1191 ЦК України, а також\~статтею 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а для суброгації, відповідно до\~статті 993 ЦК України\~і\~статті 27 Закону України "Про страхування", встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Розмір страхового відшкодування визначається за правилами, встановленими у договорі страхування. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов`язанні, то з урахуванням положення\~статті 515 ЦК України\~ суброгація застосовується лише до майнового страхування. Отже, при регресі строк позовної давності обчислюється з моменту здійснення відповідної виплати страхового відшкодування. Оскільки страхове відшкодування потерпілій у ДТП особі [PERSON] виплачено МТСБУ 27.03.2017, перебіг строку позовної давності необхідно обчислювати саме з цієї дати. Так, до суду позовна заява надійшла 23.04.2020. На конверті, в якому було подано позовну заяву встановити дату коли ця позовна заява була подана до установи поштового зв`язку для відправлення до суду, не є можливим, оскільки дату на конверті штемпеля поштового відділення не видно. Крім того, за штрих кодом поштового відділення на офіційному сайті Укрпошти відсутні дані про відправлення даної поштової кореспонденції, а згідно штрих коду 4910109684342 отримувач отримав кореспонденцію 21.04.2020. Проте, позовна заява підписана представником позивача [PERSON] 16.04.2020, про що наявна дата у позовній заяві (а.с.6), а тому суд приходить до висновку, що трирічний строк звернення до суду позивачем пропущено. Вказаний висновок суду узгоджується із сталими правовими висновками, викладеними Верховним Судом, зокрема в постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року в справі №200/13392/13-ц, постанові Верховного Суду від 13 листопада 2019 року в справі № 202/4716/15-ц. За таких обставин, у задоволенні позову слід відмовити у зв`язку із пропуском строку звернення до суду. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, враховуючи результат розгляду справи та згідно вимог ст.141 ЦПК України судові витрати розподілу не підлягають.

Outcome: dismissed