Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-22 00:00:00

У грудні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулося в суд з позовом до [PERSON] , просило ухвалити рішення про стягнення з відповідача на його користь заборгованість по кредитному договору від 30.10.2007 року, всього в сумі 24853 грн. 99 коп. та понесених судових витрат по справі. Заочним рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 12 лютого 2016 року, позовні вимоги позивача задоволено повністю та стягнуто заборгованість по кредитному договору від 30.10.2007 року на загальну суму 24853 (двадцять чотири тисячі вісімсот п`ятдесят три) грн. 99 коп., в тому числі заборгованість за тілом кредиту 4028 (чотири тисячі двадцять вісім) грн. 99 коп., заборгованість по процентах за користування кредитом 16365 (шістнадцять тисяч триста шістдесят п`ять) грн. 29 коп., заборгованість за комісією 2800 (дві тисячі вісімсот) грн. 00 коп., штраф (фіксована частина) 500 (п`ятсот) грн., штраф (процентна складова) 1159 (одна тисяча сто п`ятдесят дев`ять) грн. 71 коп., крім того витрати по сплаті судового збору в сумі 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) гривень 00 коп., а всього на загальну суму 26071 (двадцять шість тисяч сімдесят одна) грн. 99 коп. \~ \~ \~ \~Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 19.02.2021 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення у цивільній справі №562/2906/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено,\~рішення Здолбунівського\~районного суду\~Рівненської області\~від 12\~лютого 2016\~року скасовано,розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження. Сторони в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомленні, про що свідчать поштові повідомлення про вручення поштового відправлення. Представник позивача подав клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача [PERSON] подав до суду заяву, якою просив відмовити в задоволені позову за безпідставністю, необґрунтованістю позовних вимог та спливом строків позовної давності. Оцінивши зібрані по справі докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Судом встановлено, що 30 жовтня 2007 року між сторонами був укладений кредитний договір б/н, згідно якого банк надав [PERSON] кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з базовою процентною ставкою 36 процентів з розрахунку 360 днів в році. Кредитний договір складається із заяви позичальника та умов надання банківських послуг. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Станом на 31.10.2015 року заборгованість становить всього 24853 грн. 99 коп., в тому числі заборгованість за тілом кредиту 4028 грн. 99 коп., заборгованість по процентах за користування кредитом 16365 грн. 29 коп., заборгованість за комісією 2800 грн. 00 коп., штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна складова) 1159 грн. 71 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості. Статтею 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з\~ст.634 ЦК України\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до\~ст. 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1\~ст. 1055 ЦК України\~визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Окрім цього, згідно з ч.ч. 1, 2\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Між тим, матеріали справи не містять підтверджень, що відповідач розумів, ознайомився та погодився з Умовами, Правилами, Тарифами банківських послуг, підписуючи анкету-заяву про надання банківських послуг банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати пені та комісії, штрафів саме у нарахованих банком порядку і розмірі. Анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, окрім особистих даних останнього, містить лише базову процентну ставку 36 процентів з розрахунку 360 днів в році. Отже, неможливо застосувати до спірних правовідносин правила ч. 1\~ст. 634 ЦК України\~за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово ним змінювались, тобто кредитор міг додати до позовної документи, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати пені та комісії, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Рішенням Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року\~(справа про захист прав споживачів кредитних послуг) визначено, що держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних відносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Оцінивши наявні докази у їх сукупності та застосувавши при вирішенні спірних правовідносин норми матеріального права, суд приходить до висновку про відмову позивачу в задоволенні позову в частині стягнення штрафів, пені та комісії, оскільки такі вимоги недоведені та безпідставні. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Аналогічних висновків у своїй постанові від 03.07.2019 року дійшла Велика Палата Верховного Суду у справі № 342/180/17. Згідно з ч.4\~ст. 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до\~ст. 256 ЦК України\~позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, яка обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку. Загальна позовна давність згідно\~ст.257 ЦК України\~встановлюється тривалістю у три роки, а до вимог\~\~про стягнення неустойки (штрафу, пені) позовна давність застосовується в один рік (п.1 ч.2\~ст.258 ЦК України). Посилання представника відповідача [PERSON] про застосування строку позовної давності не підлягають задоволенню, оскільки спростовується розрахунком заборгованості наданим позивачем, який не спростований відповідачем, а тому підстави для застосування позовної давності відсутні. З огляду на викладене позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в сумі 20 394 грн. 28 коп. Оскільки позов підлягає задоволенню частково, відповідно до частини першої\~статті 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 999 грн. 45 коп. (20 394 грн. 28 коп. х 1218 грн.00 коп. /24 853 грн. 99 коп.). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: partial