Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

У лютому 2015 року позивач звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у листопаді 2001 року між сторонами був укладений шлюб. Під час перебування у зареєстрованому шлюбі подружжя [PERSON] придбали автомобіль марки «Audi», 1993 року випуску. До початку розгляду справи по суті позивач уточнила свої вимоги, просила визнати за собою право власності на ? частину автомобіля марки «Audi», 1993 року випуску, д.н.з. [NUMBER], стягнути з відповідача на свою користь грошову компенсацію 1/2 частини спірного автомобіля у розмірі 61114,50 грн. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 18 січня 2016 року справу передано за підсудністю Оболонському районному суду м. Києва. Позивач та її представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили суд задовольнити позов у повному обсязі. Зазначили, що спірний автомобіль придбаний подружжям [PERSON] за спільні кошти під час перебування у зареєстрованому шлюбі. 17 квітня 2015 року відповідач здійснив перереєстрацію автомобіля на ім'я своєї матері. Згоду на таку перереєстрацію позивач не надавала. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, просив суд відмовити у задоволенні позову. Зазначив, що автомобіль марки «Audi», 1993 року випуску, д.н.з. [NUMBER], є особистою приватною власністю відповідача, оскільки придбаний за рахунок його особистих коштів. Частину коштів відповідач отримав від продажу квартири, а частина була ним позичена, що може підтвердитися показами свідків. Представник відповідача заперечував проти ринкової вартості автомобіля, визначеною позивачем, оскільки оцінка автомобіля здійснювалася на підставі фотографічних матеріалів. Свідок [PERSON], допитаний у судовому засіданні, показав, що він працював разом з [PERSON] Свідок працював на посаді директора ТОВ «Центр нових технологій» з 2003 року по 2012 рік. На початку лютого - березня 2008 року до свідка звернувся [PERSON] з проханням позичити йому кошти для купівлі автомобіля. Свідок позичив відповідачу 3000 доларів США, [PERSON] написав розписку. Гроші [PERSON] повернув приблизно через 9 місяців. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне. 06 листопада 2001 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований ВРАГС Шевченківського РУЮ в м. Києві, запис № 846. (а.с. 10) За рішенням Подільського районного суду м.Києва від 01 липня 2014 року шлюб, укладений між сторонами, було розірвано. Під час перебування у шлюбі 20 березня 2008 року відповідачем придбано у власність автомобіль марки "AUDI", модель 100, реєстраційний номер [NUMBER], що підтверджується листом Регіонального сервісного центру МВС в м. Києві від 05 січня 2016 року та копією свідоцтва про реєстрацію. (а.с. 82-90) На підставі заяви відповідача 17 квітня 2015 року зазначений автомобіль був перереєстрований на нового власника [PERSON], яка є матір'ю відповідача. Згідно з ст. 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. У відповідності до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Згідно з ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. За приписами ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. За правилами ст. 72 СК України позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Матеріалами справи підтверджено, що з листопада 2001 року по липень 2014 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Згідно з обліковими даними автоматизовано-інформаційної системи м. Києва та Національної автоматизовано-інформаційної системи МВС України 01 червня 2005 року [PERSON] набув право власності на автомобіль марки Peugeot 605, 1991 року випуску, д.н.з. [NUMBER], в подальшому автомобіль знято з обліку 24 січня 2008 року. 20 березня 2008 року [PERSON] набув право власності на автомобіль марки «Audi», 1993 року випуску, д.н.з. [NUMBER], який 17 квітня 2015 року було перереєстровано на нового власника [PERSON] Такі дані отримані судом з листа Регіонального сервісного центру МВС України в м. Києві від 05 січня 2016 року. (а.с. 82) В обґрунтування заперечень проти заявлених позовних вимог та тверджень, що спірний автомобіль придбаний відповідачем за рахунок особистих грошових коштів, відповідач долучив до матеріалів справи копію договору купівлі-продажу квартири від 04 березня 2005 року, за яким відповідач як співвласник квартири № [ADDRESS] здійснив її відчуження. Продаж квартири вчинено за 233200 грн., з яких чотири співвласника отримали у загальній сумі 228300 грн. (а.с. 138-139) Також відповідач посилається на те, що інша частина коштів ним була позичена у [PERSON], що підтверджується показами останнього, допитаного в якості свідка. Суд критично ставиться до доказів, наданих відповідачем в обґрунтування його позиції, оскільки з часу продажу частини квартири, яка була особистою приватною власністю відповідача, до часу купівлі спірного автомобіля пройшло три роки, подружжям [PERSON] за цей час було придбано інший автомобіль, який реалізовано за три місяці до купівлі автомобіля марки «Audi», доказів зберігання коштів, отриманих від продажу частини квартири, до березня 2008 року відповідачем не надано. Крім того, грошові кошти, позичені у [PERSON], відповідач повертав останньому за рахунок своєї заробітної плати, яка у свою чергу, є об'єктом права спільної сумісної власності. За таких обставин, судом встановлено, що спірний автомобіль є об'єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON], який було придбано відповідачем під час перебування у зареєстрованому шлюбі з позивачем. Під час розгляду даної справи та після розірвання шлюбу спірний автомобіль 17 квітня 2015 року був перереєстрований відповідачем на нового власника - [PERSON] Позивач посилається на те, що вона не надавала свою згоду на продаж спільного майна подружжя, відчуження автомобіля на користь своєї матері відповідач здійснив на власний розсуд. Отже, позивач має право на отримання грошової компенсації замість частки у праві спільній сумісній власності подружжя на спірний автомобіль. За висновком ТОВ «Реал Експерт» ринкова вартість автомобіля марки "AUDI", модель 100, реєстраційний номер [NUMBER], станом на 31 серпня 2015 року становить 122229 гривень. (а.с. 57) Представник відповідача заперечував проти вказаної ринкової вартості спірного автомобіля, доказів на спростування таких обставин не надав. Судом було роз'яснено відповідачу право заявити клопотання про призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи, однак таким своїм право відповідач не скористався. Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку, що вимоги позивача є законним, обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 611,14 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved