Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

У вересні 2013 року [PERSON], в порядку статей 327, 321, 392 , 1218 ЦК України , звернулась в суд із позовом до [PERSON] , яким просила визнати за нею право власності на кошти в розмірі 15 000 грн., які зберігаються в Публічному акціонерному товаристві «УкрСиббанк» на рахунку [NUMBER], який належить [PERSON]; визнати за нею право власності на кошти в розмірі 4 500 грн., які зберігаються в Публічному акціонерному товаристві «УкрСиббанк» на рахунку № [NUMBER], який належить [PERSON] та визнати за нею право власності на кошти в розмірі 2 260 доларів США, що еквівалентно 18 080 грн., які зберігаються в Публічному акціонерному товаристві Комерційний Банк «Приватбанк» на рахунку [NUMBER], який належить [PERSON]. Вимоги мотивує тим, що 14 листопада 2005 року вона уклала з АКІБ «УкрСиббанк» договір про відкриття карткового пенсійного рахунку та видачу платіжної картки. Згідно умов даного договору АКІБ «УкрСиббанк» відкрив їй картковий рахунок [NUMBER] та видав платіжну картку. На зазначений рахунок їй перераховувалась пенсія. Враховуючи те, що вона є інвалідом другої групи та не може самостійно пересуватися вона досягла домовленості зі своїм сином [PERSON] про те, що він буде знімати кошти з її рахунку та передавати їх їй. Для цього, йому було видано додаткову платіжну картку як довіреній особі. 9 листопада 2012 року [PERSON] отримав з її рахунку кошти в розмірі 15 000 грн. та в цей же день кошти їй не віддав, а зарахував їх на свій рахунок [NUMBER], який йому було відкрито в ПАТ «УкрСиббанку » на підставі договору банківського вкладу (депозиту) від 9 листопада 2013 року. Крім того, 21 жовтня 2009 року між нею та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено договір банківського вкладу, згідно умов якого нею було здійснено вклад в розмірі 2 260 доларів CШA, який було зараховано на рахунок [NUMBER] USD. Станом на 13.08.2013 року 2 260 доларів США є еквівалентно 18 080 грн., що підтверджується довідкою від 13 08.2013 року, виданої начальником відділення № 46 ПАТ «УкрСиббанк». Згідно з довідкою № 370, яка надана ПАТ «УкрСиббанк» від 29.08.2013 року її кошти з урахуванням процентів з рахунку [NUMBER] були зняті [PERSON] на підставі довіреності від 21.10.2009 року. Більш того, про існування зазначеної довіреності вона дізналася тільки 29.08.2013 року, тобто довіреність [PERSON] на розпорядження належними їй коштами, які знаходяться на рахунку [NUMBER] вона не надавала. Надалі, [PERSON], вищезазначені кошти у розмірі 2 260 доларів США перерахував на свій депозитний рахунок № [NUMBER]. В подальшому , [PERSON] отримав дані кошти зі свого рахунку та перерахував їх на свій рахунок [NUMBER], який йому було відкрито в ПАТ КБ «Приватбанк» на підставі договору від 16.11.2012 року. Також, 2 листопада 2007 року між нею та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено договір банківського вкладу, згідно умов якого нею було здійснено вклад в розмірі 4 500 грн., який було зараховано на рахунок № [NUMBER]. Між нею та [PERSON], також було досягнуто домовленості про те, що він від її імені може отримати вказані кошти та передати їх їй, для чого вона 2 листопада 2007 року видала довіреність на ім'я [PERSON] 12.05.2011 року [PERSON] отримав кошти з її рахунку, але не повернув їх їй, а зарахував на свій депозитний рахунок № [NUMBER]. Пізніше, 15 травня 2012 року [PERSON] зняв кошти у розмірі 4 883,19 грн . вже з урахуванням процентів по депозитному вкладу з вищезазначеного рахунку та відкрив новий депозитний рахунок № [NUMBER] на підставі договору банківського вкладу від 15 травня 2012 року, на який поклав належні їй кошти у розмірі 4 500 грн. Вважає, що її син присвоїв кошти собі, в той час, коли жодних правочинів, направлених на відчуження належних їй коштів між ними не укладалося, кошти є її особистою власністю. [INFO] року [PERSON] помер. Після його смерті спадкоємцем першої черги за законом є його дружина [PERSON], яка прийняла спадщину шляхом звернення із відповідною заявою до приватного нотаріуса Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] Проте, вважає, що вказані кошти є її власністю, так як вони не належали [PERSON], а тому не входять до складу спадщини. В свою чергу, відповідач не бажає вирішення питання мирно , не бажає повертати їй кошти та вважає , що вони входять до складу спадщини. Тому, вона і змушена звертатись до суду. В судовому засіданні позивач та її представник вимоги підтримали повністю, просили задовольнити. Представник вказав, що позивач звернулась в суд саме щодо визнання права власності на грошові кошти не в порядку спадкування , а на підставі вимог статей , які регламентують право власності , кошти позивач вважає своєю особистою власністю. Відповідач в суді позовні вимоги визнала в частині визнання права власності на кошти за позивачем в розмірі 15 000 грн. та 4 500 грн. , щодо коштів , які знаходяться рахунку в ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначила, що дані кошти вони накопичували разом зі своїм чоловіком , ніякого відношення до них позивач не має. Третя особа , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача , залучена згідно ухвали суду від 23.10.2013 року - ПАТ КБ "Приват-Банк" , його представник в суді вказав на безпідставність заявленого позову, вважає, що кошти мають ділитись в порядку спадкування. Третя особа , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача , залучена згідно ухвали суду від 2310.2013 року -ПАТ "УкрСиббанк", його представник до суду не з»явились, повідомлялись належною. Згідно поданого клопотання ( а.с. 82-83) справу просили слухати у їх відсутності та вказали також на право позивача вирішувати всі питання з грошовими коштами в порядку спадкування , так як грошові кошти, які знаходяться на рахунках [PERSON] мають входити до складу спадщини. Заслухавши пояснення позивача, її представника, відповідача, представника 3- ї особи - ПАТ КБ »Приватбанк», вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо відмови у задоволенні позову, виходячи з наступного. Частина перша статті 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів, передбачені частиною другою цієї статті. Цивільним кодексом України передбачені засади захисту права власності. Згідно зі ст. ст. 317, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Ніхто не може бути протиправно позбавлений свого права, чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених законом. Судом з»ясовано, що 14 листопада 2005 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» згідно п.1.1 Статуту, та [PERSON] було укладено Договір про відкриття карткового пенсійного рахунку, згідно якого на підставі заяви та інших документів, наданих клієнтом та згідно з вимогами банку , законодавства України, банк відкриває клієнтові картрахунок [NUMBER] та видає платіжну карту. Відповідно до п.1.2 Договору на підставі окремої заяви клієнта , банк може видати Додаткові платіжні картки Довіреним особам для управляння картрахунком клієнта. На підставі п.1.2 Договору, банком була видана Додаткова платіжна картка [NUMBER] на ім'я [PERSON], яку він отримав особисто, що підтверджується видатковим позабалансовим ордером від 15 листопада 2010 року №2593. 09.11.2012 року кошти з рахунку [NUMBER] отримані готівкою через касу банку за допомогою додаткової платіжної картки [PERSON], що підтверджується чеком від 09.11.2012 року та випискою за картковим рахунком. Крім того, 21 жовтня 2009 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», та [PERSON], було укладено Договір банківського вкладу, на підставі якого клієнту було відкрито рахунок № [NUMBER], сума вкладу становила 1881 доларів США. 26.10.2010 року грошові кошти із зазначеного рахунку в сумі 1881 доларів США отримав [PERSON], що підтверджується заявою на видачу готівки № 191 від 26.10.2010 року. 02 листопада 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено Договір банківського вкладу № 2635, який діяв до 05.05.2009 року, сума вкладу становила 3786,06 грн. 12.05.2011 року грошові кошти депозитного рахунку № [NUMBER] [PERSON] в сумі 5 578,49 грн. отримала [PERSON], що підтверджується заявою на видачу готівки №133 від 12.05.2011 року. 09 листопада 2012 року , між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено Договір банківського вкладу (депозиту) з Правилами № [NUMBER] , відповідно до якого сума вкладу складає 15 000,00 грн. відповідно до умов на вкладному рахунку № [NUMBER] станом на 09.11.2013 року обліковуються грошові кошти в сумі 17 249, 45 грн. 15 травня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено Договір банківського вкладу (депозиту) з Правилами № [NUMBER] , відповідно до якого сума вкладу складає 4 883,19 грн. Відповідно до умов на вкладному рахунку № [NUMBER] станом на 09.11.2013 року обліковуються грошові кошти в сумі 4 883,19 грн. 16.11.2012 року [PERSON] в ПАТ КБ «Приватбанк» було відкрито депозитний рахунок № [NUMBER] та внесено на нього кошти в розмірі 2 260 доларів США, які були отримані в АКІБ» УкрСиббанку» . Згідно довіреності від 02.11.2007 року [PERSON] уповноважила [PERSON] розпоряджатися коштами на вкладному рахунку № [NUMBER] від 02.11.2007 року у відділенні №46, м. Кіровограда АКІБ »УкрСиббанку» ( а.с. 16). Тому, твердження позивача про те, що [PERSON] не мав права на розпорядження її коштами є безпідставними. [INFO] року [PERSON] помер ( а.с.5). Після смерті [PERSON] до нотаріуса із заявою 19.03.2013 року про прийняття спадщини звернулась [PERSON] та 21.03.2013 року [PERSON]. Сторона позивача в суді на обгрунтування заявленого позову вказувала, що кошти , які знаходяться в банках на рахунку [PERSON] вона вважає особистими, син їх присвоїв собі, в той час, коли жодних правочинів, направлених на відчуження належних їй коштів між ними не укладалося. Тобто, позивач посилається на спосіб захисту свого права шляхом визнання за нею права власності на кошти, що знаходяться на поточних рахунках, відкритих на ім'я [PERSON], який помер. Суд, не знаходить підстав , для задоволення позовних вимог про визнання права власності в обраний позивачем спосіб захисту порушеного свого права. Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 2 ст. 1228 ЦК України право на вклад входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним. Положення про те, що право на вклад входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним, означає, що порядок і умови переходу прав на вклад відповідають звичайній процедурі спадкування; до оформлення права на такий вклад у порядку спадкування застосовується режим оформлення спадщини; право на частину вкладу можуть отримати й спадкоємці за правом на обов'язкову частку . Тобто сторонами зобов'язального правовідношення є банк і вкладник. Зі смертю кредитора (тобто вкладник) вибуває із цих правовідносин, вони припиняються, так як без контрагента ці правовідносини неможливі. У відповідності до положень статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В даному випадку обов'язок доказування покладений на позивача, та, всупереч вимогам закону, позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх тверджень, тому суд вважає, вимоги недоведеними та в обраний спосіб безпідставними. В порядку ст. 88 ЦПК України, враховуючи той факт , що позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду , так як є інвалідом 2-ї групи, судові витрати по справі компенсувати за рахунок держави. На підставі вищевикладене та

Outcome: dismissed