Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-27 00:00:00

01.06.2018 року до суду звернулась позивач [PERSON] з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини до відповідача [PERSON] 04.07.2018 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача-фізичної особи. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 05 липня 2018 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в спрощене провадження без виклику сторін на 28 серпня 2018 року. Відповідачем не наданий відзив на позовну заяву. Згідно поданої позовної заяви позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (прибутку) відповідача щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімум для дитини відповідного віку,щомісячно до повноліття дітей, починаючи з дати звернення із позовною заявою до суду. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: з відповідачем позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з 22.11.2003 року Вони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем у них не склалось. З 16 грудня 2017 року вони з відповідачем спільне господарство не ведуть та проживають окремо один від одного. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, хоч працює, отримує пенсію, та має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дітей, що й стало причиною звернення до суду. Справа розглядалась в спрощеному провадженні без виклику сторін. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред'явлений позов, тобто, законодавець пов'язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб'єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 22.11.2003 року, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Верхньодніпровського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 129, що підтверджується копією свідоцтва про одруження. В період шлюбу у сторін народилися діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження, в якому батьком дітей записаний відповідач. Згідно доводів, викладених в позовній заяві відповідач матеріальну допомогу на утримання дітей в добровільному порядку не надає. Відповідач проти цього факту не заперечував. Тому суд вважає, що існують підстави для захисту прав позивача, шляхом стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей. Даний спосіб захисту прав дитини передбачений нормами Сімейного кодексу України та з ним погоджується суд. Так як відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. \~Відповідно до\~ч.\~1.\~2\~ст.\~182\~СК України\~ при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2)\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів 4) інші обставини, що мають істотне значення. 2. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом З наданих суду доказів встановлено, що відповідач працює, отримує заробітну плату, інших осіб на утриманні не має. Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує всі вищезазначені обставини та виходячи із розміру заявлених позовних вимог вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку прибутку, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до повноліття дітьми. Стягнення аліментів в даній сумі з урахуванням необхідності утримання дітей і зі сторони матері, на думку суду буде достатньою для задоволення необхідних потреб дітей відповідного віку та гармонійного їх розвитку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову. Відповідно до реєстраційного номеру позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів 01.06.2018 року. Тому аліменти на утримання дітей суд вважає за потрібне стягнути саме з цієї дати. Відповідно п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах платежу за один місяць. Тому суд вважає за можливе допустити негайне виконання рішення суду про стягнення з відповідача аліментів в межах платежу за один місяць Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в суму 704.80 грн., так як позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до ЗУ «Про судовий збір». На основі ст. 180, 182, 183 СК України.

Outcome: approved