Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

У березні 2014 року [PERSON] звернувся до Дарницького районного суду м. Києва із вказаною заявою. Обґрунтовуючи заяву посилався на те, що у процесі оформлення батьком заявника паспорту громадянина України, органами внутрішніх справ у лютому 1996 року було допущено помилку при перекладі його прізвища з російської мови на українську, а саме: замість правильного написання прізвища "[PERSON]" у паспорті батька неправильно зазначено його прізвище як "[PERSON]". З огляду на викладене, заявник просив суд встановити факт того, що [PERSON] є рідним сином [PERSON] Встановлення факту родинних відносин заявнику необхідно для відновлення правового зв'язку зі своїм рідним батьком, що включає як обов'язок по утриманню та лікуванню батька, який є інвалідом І групи, так і право бути спадкоємцем першої черги після нього тощо. У судове засідання заявник не з'явився, однак його представник подав до суду заяву, у якій просив суд задовольнити заяву повністю та розглянути справу у його відсутність. Зацікавлені особи у судове засідання також не з'явились, однак подали до суду заяви, у яких просили суд розглянути справу у їх відсутнысть та не заперечували проти задоволення заяви про встановлення факту, що має юридичне значення. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників процесу на підставі наявних у справі даних та доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність задоволення заяви про встановлення факту, що має юридичне значення виходячи з наступних підстав. Пунктом 5 частини 2 статті 234 ЦПК України перебачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення факту, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Пунктом 7 згаданої Постанови Пленуму ВСУ передбачено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв'язку із втратою годувальника. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану. Відповідно до ст. 52 КпШС Української РСР від 20.09.1969 року походження дитини від батьків, які перебувають між собою у шлюбі, засвідчується записом про шлюб батьків. Стаття 122 СК України від 10.01.2002 року встановлює, що дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини. Судом встановлено, що заявник [PERSON] (прізвище якого у свідоцтві про народження, яке видане на російській мові, записане як «[PERSON]») народився [INFO] в м. Києві, його батьком на російській мові записаний «[PERSON]», а матір'ю - «[PERSON]», що вбачається зі свідоцтва про народження, яке видано 13.05.1987 року, актовий запис 1773 (а.с.5). У свідоцтві про укладення шлюбу батьків заявника, яке видано Дніпровським ВЗАГС м. Києва 18.06.1986 року, актовий запис №1436 та у свідоцтві про розірвання шлюбу батьків заявника, яке видано Дніпровським ВЗАГС м. Києва 21.04.1987 року, актовий запис №627, прізвище батька заявника на російській мові зазначено як «[PERSON]», а прізвище матері до реєстрації шлюбу зазначено як «[PERSON]», а після реєстрації та розірвання шлюбу - «[PERSON]». Проте у паспорті батька заявника, що виданий 08.02.1996 року Дарницьким РУГУ МВС України в м. Києві [NUMBER], його прізвище зазначено українською мовою як «[PERSON]» (а.с.8-9). Таким чином, суд приходить до висновку, про те, що [PERSON] в силу приписів КпШС УРСР (що був чинним до 01.01.2004 року) та приписів СК України (що є чинним з 01.01.2004 року) є рідним батьком заявника [PERSON], який є йому відповідно рідним сином. Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що вимоги заяви ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, судом встановлено, що заявник є рідним сином [PERSON], а розбіжності в написанні вказаного прізвища пов'язані різним перекладом прізвища з російської мови на українську мову, а тому подану заяву у порядку окремого провадження про встановлення юридичного факту необхідно задовольнити. Зважаючи на зазначене,

Outcome: approved