Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-18 00:00:00

01 червня 2021 року МТСБУ звернулось до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 46946 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 07 січня 2018 року відповідач, рухаючись автодорогою Устилуг-Луцьк-Рівне автомобілем марки Мерседес-Бенц з номерами [NUMBER] здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , який від отриманих травм помер на місці події. В результаті ДТП, в якій загинув пішохід [PERSON] , родина померлого понесла витрати на його поховання в розмірі 3450 гривень і на спорудження надгробного пам`ятника в розмірі 45000 гривень. Вказана шкода відповідачем відшкодованою потерпілим не була. На дату скоєння ДТП відповідач не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому на підставі п.п. «а» п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих здійснило регламентну виплату потерпілим в розмірі 44676 гривень. Щодо факту ДТП, постановою слідчого СВ УСБУ у Волинській області від 18 лютого 2019 року кримінальне провадження № 4201803106000002, внесене до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України було закрите на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу вказаного кримінального правопорушення. Однак, на переконання позивача, це не звільняє відповідача від цивільно-правової відповідальності з підстав, передбачених ч.5 ст.1187 ЦК України у зв`язку із здійснення ним під час заподіяння шкоди діяльності, що є джерелом підвищеної небезпеки. На підставі п.п.38.2.1 ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в порядку регресу просить стягнути з відповідача на користь МТСБУ понесені ним витрати на здійснення регламентної виплати потерпілим в розмірі 44760 гривень та судові витрати. Ухвалою суду від 02 червня 2021 року відкрито провадження у справі, постановлено її розгляд проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання. 10 червня 2021 року в адресу суду надійшов відзив відповідача [PERSON] та його представника - адвоката Шостака В.В., за яким вони позов заперечили. Не оспорюючи фактичних обставин справи вказали, що при закритті кримінального провадження досудовим розслідуванням було встановлено, що причиною загибелі потерпілого [PERSON] , який на час ДТП перебував в стані алкогольного сп`яніння, було порушення ним Правил дорожнього руху. Отже, дорожньо-транспортна пригода настала не з вини відповідача, а з вини самого потерпілого. Вказали на положення ст.1166 ЦК України, щодо звільнення особи від відшкодування заподіяної шкоди, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. На їх думку вказана норма повинна застосовуватись до спірних правовідносин. Крім того пояснили, що на момент настання страхового випадку автомобіль відповідача не був зареєстрований на території України, однак цивільна відповідальність [PERSON] була застрахована страховим полісом «Зелена картка». Зазначили також і про те, що на підставі ст.1193 ЦК України, суд вправі зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, а також залежно від матеріального становища особи, яка заподіяла шкоду. В той же час вказали, що позивачем було виплачено страхове відшкодування безпідставно, а тому його регресні вимоги є необгрунтованими. До відзиву долучили страховий поліс № 1025973977, який був виданий у Республіці Польща страховою компанією «PZU» громадянину [PERSON] щодо страхування його цивільної відповідальності при керуванні автомобілем марки Мерседес-Бенц з номерами [NUMBER] . В судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просив проводити розгляд справи за відсутності представника МТСБУ. Відповідач в судовому засіданні позов заперечив з підстав, викладених у відзиві. У перерві між судовими засіданнями подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності за наявними матеріалами Суд, з`ясувавши фактичні обставини справи та позиції сторін, дослідивши надані докази, приходить до наступного висновку. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України). Судом встановлено, що 07 січня 2018 року на автодорозі Устилуг-Луцьк-Рівне поблизу повороту на село Хмелівка Володимир-Волинського району [PERSON] , який керував автомобілем марки Мерседес-Бенц з номерами [NUMBER] здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , який від отриманих травм помер на місці події. На час скоєння ДТП [PERSON] не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Суд не приймає доводи [PERSON] та його представника Шостака В.В. про те, що цивільна відповідальність першого була застрахована страховим полісом «Зелена картка», оскільки даний факт не підтверджений жодним доказом. Наданий відповідачем до суду страховий поліс № 1025973977 не є міжнародним страховим сертифікатом «Зелена картка»; виданий не на відповідача, а на іншу особу: [PERSON] (п.2); щодо керування останнім автомобілем з іншими реєстраційними номерами: [NUMBER] (п.3), а не [NUMBER]; діяв виключно на території Республіки Польща (п.5); забезпечував цивільну відповідальність виключно [PERSON] (п.п.5 п.11), отже є неналежним доказом у справі. 30 березня 2018 року представник сина загиблого у ДТП [PERSON] звернулась до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування. До заяви долучила, копію паспорта [PERSON] , його РНОКПП, витяг з ЄРДР у кримінальному провадженні, копію свідоцтва про смерть [PERSON] , товарний чек щодо підтвердження витрат на поховання на суму 3450 гривень; товарний чек щодо підтвердження витрат на встановлення пам`ятника на суму 45 000 гривень; інші. Проведеним розрахунком МТСБУ від 04 квітня 2019 року затверджено розмір відшкодування, який було виплачено 16 квітня 2019 року на рахунок представника заявника у розмірі 44 676 гривень, що підтверджено у справі копією платіжного доручення № 937224. Відповідно до положень статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно підпункту «а» пункту 41.1 статті 41 вказаного Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Таким чином, у зв`язку із настанням події, передбаченої підпунктом «а» пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ здійснило відшкодування шкоди [PERSON] , оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON] не була ним застрахована. Дані обставини спростовують доводи сторони відповідача про відсутність у МТСБУ правових підстав здійснювати страхове відшкодування членам сім`ї потерпілого. За загальним правилом, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (стаття 1191 ЦК України). Відповідно до ст 993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до підпункту 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. 18 квітня 2019 року МТСБУ звернулось в порядку позасудового врегулювання спору до [PERSON] із листом № 12236, в якому просило у добровільному порядку компенсувати зазначені витрати. Як вбачається із суті спору відповідач у добровільному порядку вказані витрати не компенсував, хоч у відповідності до описаних вище норм повинен був це зробити, що є підставою для задоволення позову. При цьому суд також вважає безпідставними доводи сторони відповідача про звільнення його від відповідальності у зв`язку з відсутністю його вини у спричиненні ДТП та заподіянні шкоди. Так, судом встановлено, що 18 лютого 2019 року постановою слідчого СВ УСБУ у Волинській області кримінальне провадження № 42018031060000002, внесене до ЄРДР 08 січня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, було закрите на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України. В ході досудового розслідування встановлено, що в діях водія [PERSON] не вбачається порушення вимог ПДР України, які б перебували у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з настанням даної ДТП та її наслідками у вигляді смерті потерпілого [PERSON] . Причиною ДТП було порушення пішоходом [PERSON] Правил дорожнього руху, оскільки він в момент ДТП у нетверезому стані знаходився на проїзній частині дороги. Відповідно до частин першої-третьої статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. В той же час, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності власника джерела підвищеної небезпеки як вина потерпілого, на яку посилається сторона відповідача. Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду у постановах: від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18); від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18); від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18); від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18), від 03 червня 2020 року у справі № 345/3335/17 (провадження № 61-22598св18), від 07 жовтня 2020 року у справі № 742/637/19 (провадження № 61-320св20), від 21 квітня 2021 року у справі № 450/4163/18 (провадження № 61-69св21). Вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання (частина третя статті 1193 ЦК України). Разом із тим, під час розгляду справи судом не встановлено, що дорожньо-транспортна пригода трапилась внаслідок умислу потерпілого [PERSON] або непереборної сили. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що відсутність вини водія транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє останнього від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Отже, оскільки МТСБУ відповідно до Закону здійснило регламентну виплату за водія транспортного засобу, який спричинив ДТП і не мав договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, позовні вимоги МТСБУ є підставним, такими, що відповідають вимогам ст.ст.1166, 1188, ч.1 ст.1191 ЦК України та п.38.2.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а тому їх слід задовольнити. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено повністю, то судові витрати покладаються судом на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved