Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-17 00:00:00

ФОП [PERSON] 07.08.2019 року звернулась до суду з позовом, в якому, з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог просила стягнути з відповідача [PERSON] на її користь заборгованість з орендної плати за користування нежитловим приміщенням в розмірі 129766,05 грн. В обгрунтування позову вказала, що 01.01.2018 року між нею та відповідачем [PERSON] укладено договір №58 оренди нежитлового приміщення №420 площею 84,3 кв.м, яке розташоване на 4 поверсі за адресою: [ADDRESS] . В подальшому, до цього договору 01.01.2019 року укладено додаткову угоду №1, згідно якої строк оренди продовжено до 31 грудня 2019 року та визначено ставку орендної плати в сумі 6728,00 грн. за один місяць, усі інші умови договору залишилися без змін. Відповідач належним чином свої зобов`язання з оплати оренди та житлово-комунальних послуг не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість. У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань, вона вирішила розірвати в односторонньому порядку договір оренди від 01.01.2018 р. №58 з усіма додатковими угодами до нього з 12 червня 2019 року, по що проінформувала відповідача. Разом з цим, відповідач продовжує ігнорувати вимоги позивача і після моменту розірвання з ним договору оренди, відповідач відмовляється звільняти приміщення. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 04.11.2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судовий розгляд. 10.04.2020 року позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 10.04.2020 року заяву про збільшення позовних вимог вирішено не приймати до розгляду та повернуто позивачеві. 11.06.2020 року позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог. 11.08.2020 року позивачем подано заяву про долучення письмових доказів. Позивач в судове засідання не з`явилась, представник позивача підтримав позов в повному обсязі та дав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, в подальшому, після оголошення перерви, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини не явки суду не відомі, відзив до суду не подавав. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд 23.09.2020 р. протокольною ухвалою ухвалив проводити заочний розгляд справи, ухваливши заочне рішення. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні ним правовідносини. 01 січня 2018 року між Фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON] укладено договір №58 оренди торгового місця, за умовами п. 1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування (оренду) офісне приміщення №420 площею 84,3 м2 (для ведення господарської діяльності), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , 4 поверх (арк. справи 6-7). За умовами п. 3.3 орендна плата складається з орендної плати за 1 кв.м - 59,31 грн. і складає 5000,00 грн. В орендну плату не входить вартість послуг орендодавця, що надаються орендарю, згідно з п. 2.2.2 договору (п. 3.4 договору). Згідно п. 4.5 договору, за порушення строків оплати оренди офісного приміщення, нараховується пеня в розмірі 5% від несплаченої суми за кожень день прострочення, якщо прострочення оплати перевищує 10 днів - цей договір підлягають розірванню в односторонньому порядку. нарахування пені не звільняє орендаря від погашення заборгованості з орендної плати. Строк дії договору по 31 грудня 2018 року (п. 6.1 договору). За актом прийому-передачі приміщення до Договору оренди №58 від 01 січня 2018 року ФОП [PERSON] передала [PERSON] приміщення загальною площею 84,3 кв.м. 01 січня 2019 року між Фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON] укладено додаткову угоду №1, за якою п. 3.3 виклали в новій редакції "з 01 березня 2019 року орендна плата складається з орендної плати за 1 кв.м 80,00 грн. та складає 6728,00 грн. щомісячно"; п. 6.1 договоу викладено у новій редакції: "п. 6.1 строк дії договору встановлюється з 01 січня 2019 р. по 31 грудня 2019 р."; усі інші умови залищилися незмінними (арк. справи 8). 29.05.2019 року ФОП [PERSON] на ім`я [PERSON] надіслано претензію-вимогу по сплату заборгованості за оренду приміщення, у якій пропонувала в строк не пізніше 03 червня 2019 року сплатити до каси ФОП [PERSON] заборгованість в розмірі 21028,68 грн. (арк. справи 9). 10.09.2019 року ФОП [PERSON] на ім`я [PERSON] надіслано лист-вимогу про негайне звільнення приміщення (арк. справи 63), повторно аналогічного змісту лист надіслано 16.09.2019 р. (арк. справи 65). 12 червня 2019 року представником ФОП [PERSON] на підставі нотаріальної довіреності [PERSON] укладено додаткову угоду №2 про розірвання договору оренди в односторонньому порядку, за яким ФОП [PERSON] встановлено, що станом на 12 червня 2019 року орендар порушив свої зобов`язання щодо сплати орендної плати за два місяці, у зв`язку з чим утворилась значна заборгованість, враховуючи штрафні санкції. При цьому, орендар не реагує на усні та письмові претензії та пропозиції виконати свої договірні зобов`язання. Відповідно до пунктів 2.1.3.2 та 4.5 договору оренди від 01.01.2018 р. №58 у орендодавця є право в односторонньому порядку розірвати цей договір оренди у разі прострочення оплати орендної плати строком більше 10 днів. Вирішено розірвати в односторонньому порядку договір оренди від 01.01.2018 р. №58 з усіма додатковими угодами до нього (арк. справи 10). 03.07.2019 р. на адресу ФОП [PERSON] від ФОП [PERSON] надійшла пропозиція щодо укладання договору оренди спірного житлового приміщення (арк. справи 49), на яку листом від 06.07.2019 р. повідомлено, що попередній орендар, з яким розірвано договір оренди у зв`язку з грубим порушенням своїх обов`язків по договору в частині виплати орендної плати не звільняє приміщення від своїх речей, тому надати в оренду приміщення не має можливості (арк. справи 50). Аналогічного змісту пропозицію надіслано 11.06.2020 р. (арк. справи 51), та аналогічну викладеному вище листу 16.06.2020 р. надано відповідь (арк. справи 52). Відповідно до ч.1 ст.759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Відповідно до ст. 702, ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. За ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов Договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Ч. 1, 5 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 783 ЦК України наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, якщо: наймач користується річчю всупереч договору або призначенню речі. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ч. 1 ст. 22 ЦК України). Збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (п.2 ч. 2 ст. 22 ЦК України). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (ч. 3 ст. 22 ЦК України). Дослідженими доказами по справі встановлено, що відповідач [PERSON] у строки встановлені договором оренди та додаткової угоди орендну плату не сплачував та не проводив оплату комунальних послуг. Доказів на спростування розрахунків позивача не надав, внаслідок чого суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Оскільки судом була прийнята заява позивача про збільшення позовних вимог 11.06.2020 р., без доплати судового збору, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави недоплачений судовий збір в розмірі 494,86 грн. Крім того, в силу ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 802 грн. 80 коп. в рахунок відшкодування витрат по оплаті судового збору. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн., суд вважає необхідним зазначити наступне. Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 ст.137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. За ч.2 ст. 15 ЦПК України професійна правнича допомога здійснюється адвокатом. Згідно з частиною 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Позивачем на підтвердження понесення витрат на правову допомогу не надано жодного належного та допустимого доказу, а відтак, у цій частині суд вважає необхідним відмовити. Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні. Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складене 18 лютого 2020 року.

Outcome: partial