Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

01 серпня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання права власності на ? частину житлової квартири [ADDRESS], та грошові кошти на рахунках [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], відкритих на ім'я [PERSON] в Чугуївській філії №2834 ВАТ «Державний ощадний банк України», в порядку спадкування за законом після смерті батька - [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що за життя її батькам, [PERSON] та [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 10.06.1996 року Харківською квартирно-експлуатаційною частиною району, зареєстрованого в реєстрі за №521 та в Чугуївському міжміському бюро технічної інвентаризації за №4505/4, належала на праві спільної часткової власності, по ? частці кожному, житлова квартира [ADDRESS], яку вони 15.02.2007 подарували своїх онуці, [PERSON] [INFO] батько, [PERSON], помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Чугуєву реєстраційної служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області, актовий запис №211. Після його смерті відкрилася спадщина на майно, а саме на: вищезазначену частку житлової квартири та грошові кошти на рахунках: [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] відкритих на ім'я батька в Чугуївській філії № 2834 ВАТ «Державний ощадний банк України». В установлений законом термін вона звернулася до Чугуївської держнотконтори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька. За позовом її матері 02.12.2015 року Чугуївський міський суд Харківської області визнав договір дарування житлової квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], посвідчений 15.02.2007 року приватним нотаріусом Чугуївського міського нотаріального округу Харківської області Царьовим Д.М., зареєстрований в реєстрі за №348 - недійсним з моменту його укладання. Своїм рішенням від 11.02.2016 року апеляційний суд Харківської області апеляційну скаргу [PERSON] задовольнив частково, визнавши недійним договір дарування квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], посвідчений 15.02.2007 року приватним нотаріусом Чугуївського міського нотаріального округу Харківської області Царьовим Д.М., за реєстровим №348 в частині дарування ? частини цієї квартири, належної [PERSON] з моменту його укладання. Однак, залишивши в іншій частині рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 02.12.2015 року без змін, апеляційний суд Харківської області тим самим погодився з визнанням недійсним договору дарування квартири [ADDRESS], укладеним між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], посвідчений 15.02.2007 року приватним нотаріусом Чугуївського міського нотаріального округу Харківської області Царьовим Д.М., за реєстровим №348 і в частині дарування 1/2 частини цієї квартири, належної [PERSON] з моменту його укладання. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 21.12.2016 року рішення Чугуївського міського Харківської області від 02.12.2015 року у незміненій частині та рішення апеляційного суду Харківської області 11.02.2016 року залишено без змін. Отже, позивачка вважає, що після визнання недійсним договору дарування житлової квартири [ADDRESS], укладеного між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], посвідчений 15.02.2007 року приватним нотаріусом Чугуївського міського нотаріального округу Харківської області Царьовим Д.М., за реєстровим №348 з моменту його укладання, після смерті її батька - [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно в тому числі і на ? частку вищезазначеної житлової квартири на яке вона є єдиною спадкоємицею першої черги за законом, тому просила позов задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні позивачка пояснила, що вважає рішення апеляційного суду таким, що задовольнило апеляційну скаргу [PERSON] частково, а тому вона має права на спадкування ? частини спірної квартири після смерті батька. Також позивачка визнала той факт, що ? частина житлової квартири [ADDRESS], належить відповідачу на підставі договору дарування від 20.03.2017 року. Щодо вимог про визнання права власності на грошові кошти на рахунках банку, то позивач зазначила, що відповідач жодним чином не перешкоджає їй в отриманні в цій частині спадку, дану вимогу до неї пред'явила за рекомендацією свого адвоката, а до нотаріальної контори з цього приводу не зверталася. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту, оскільки [PERSON] жодним чином не порушувалися права позивача на отримання спадщини на банківські вклади в розумінні ст. 15 ЦК України, крім того, рішенням апеляційної і касаційної інстанції визнано недійсним договір в частині дарування тільки ? частини спірної квартири, яка належала матері позивача, а інша ? частина квартири, яка була подарована [PERSON] - батьком позивача, своїй онуці [PERSON] продовжує належати останній на законних підставах, тому вважав позовні вимоги необґрунтованими. Суд, вислухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, підтверджується матеріалами справи, не заперечується сторонами, що рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 2 грудня 2015 року позов [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору дарування задоволено. Визнано недійсним договір дарування житлової квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], який був посвідчений 15 лютого 2007 року приватним нотаріусом Чугуївського міського нотаріального округу Харківської області Царьовим Д.М., за реєстровим №348, з моменту його укладання. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 11 лютого 2016 року рішення суду першої інстанції змінено. Визнано недійсним договір дарування житлової квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], який був посвідчений 15 лютого 2007 року приватним нотаріусом Чугуївського міського нотаріального округу Харківської області Царьовим Д.М., за реєстровим № 348, в частині дарування ? частини вказаної квартири належної [PERSON], з моменту його укладання. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Судовим рішенням апеляційної інстанції встановлені певні обставини, а саме: «суд припустився помилки, визнавши договір дарування недійсним у повному обсязі. Як встановлено, [PERSON], чоловік позивачки, також розпорядився належною йому частиною квартири, уклавши договір дарування, відповідно якого подарував [PERSON] 1/2 частину належної подружжю квартири. [PERSON] помер [INFO]. За життя він не оспорював договір дарування своєї частини квартири, тому підстав для задоволення позову у повному обсязі у суду не було. З огляду на наведене, судова колегія вважає за необхідне змінити рішення суду, зазначивши про недійсність договору дарування в 1/2 частині квартири, яка належала позивачці [PERSON].», що в розумінні частини 3 статті 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2016 року касаційну скаргу [PERSON] відхилено, рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 2 грудня 2015 року у незміненій частині та рішення апеляційного суду Харківської області від 11 лютого 2016 року залишено без змін. Отже за життя батько позивача - [PERSON] розпорядився належною йому частиною спірної квартири, тому у позивача відсутнє право на спадкування ? частини житлової квартири [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті батька. Що стосується позовних вимог в частині визнання права власності за позивачкою в порядку спадкування за законом після смерті батька - [PERSON] на грошові кошти на рахунках [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], відкритих на ім'я [PERSON] в Чугуївській філії №2834 ВАТ «Державний ощадний банк України», то вони також не підлягають задоволенню з наступних підстав. Позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів того, що відповідач будь-яким чином чинить перешкоди в спадкуванні грошових коштів, які містяться на рахунках в Чугуївській філії №2834 ВАТ «Державний ощадний банк України», тим самим порушуючи цивільні права позивача. За правилами частини 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та інтересів. Згідно зі ст.15 ЦК України кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Згідно з ч. 1ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Відповідно до положень ст. 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч.2 цієї статті. Проте, у відповідності із принципом диспозитивності, визначеним ст. 11 ЦПК України, підстави та предмет позову визначає виключно позивач. Позивач не зверталась до нотаріальної контори для отримання спадщини на вклади у банку після померлого батька, а відповідач в цій частині не порушувала права [PERSON], і як наслідок вимоги позивача не ґрунтуються на законі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed