Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-21 00:00:00

01.07.2015 року [PERSON] (далі Позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі Відповідач) про стягнення боргу в розмірі 3 300 грн. та інфляційних нарахувань за час прострочення в розмірі 603,58 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що 23.02.2015 року між нею та Відповідачем був укладений договір позики. Відповідно до умов якого Позивач надав, а Відповідач прийняв грошові кошти в розмірі 3 300 грн., які відповідно до боргової розписки зобовязувався повернути протягом місяця. До теперішнього часу Відповідач борг не повернув. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав у повному обсязі та просить його задовольнити. Не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про причини своєї неявки не повідомив. Про час та дату слухання справи повідомлена належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення 14.07.2015 року. Справа призначена в порядку заочного розгляду, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи з урахуванням заяви позивача, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони 23.02.2015 року уклали договір позики на суму 3 300 грн. та Відповідач надав розписку позивачеві, як борговий документ, що підтверджує укладення договору позики та прийняття кожним із них відповідних зобовязань. Зокрема відповідач зобовязувався повернути борг протягом місяця. Відповідно до ст. ст. 1046, 1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики укладений між сторонами у письмовій формі містять усі зазначені у ст. 1046 ЦК України умови. Судом також встановлено, що відповідач у строки, передбачені ч.1 ст. 1049 ЦК України, не повернув повністю борг і таких доказів, щодо повернення коштів, останній суду не надав. Термін прострочення сплати боргу визначено Позивачем з 26.03.2015 року (що відповідає встановленому борговою розпискою строку повернення боргу) по 25.06.2015 року (дати визначеної Позивачем), що складає відповідно 92 дні. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З урахуванням рекомендацій відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ (лист ВСУ N 62-97р від 03.04.97), судом взято за основу формулу щодо такого розрахунку, а саме «х?100,1/100 х = __грн.», де х - сума боргу, а 100,1 умовний індекс інфляції. Загальний відсоток інфляції розраховується шляхом множення усіх показників інфляції за період визначений Позивачем, та в даному разі індекс інфляції за період з березня 2015 року по червень 2015 року становить 129,60 (110,8*114,0*102,2*100,4), таким чином втрати від інфляції за рахунок несвоєчасного погашення основного боргу становлять 976,80 грн. Відповідно до ст. 526, 530, 599 Цивільного Кодексу України (далі ЦК України) зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним. Статтею 527 ЦК України передбачено зобовязання боржника виконати свій обовязок, а кредитора прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту, а також право кожної із сторін у зобовязанні вимагати доказів того, що обовязало виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на те особою, і ризик наслідків непредявлення такої вимоги. За приписами ст. 610 ЦК України - порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.625 ЦК України - боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Оскільки, відповідач не виконує свої зобов'язання перед позивачем за договором позики, сума грошових коштів не повернута, а тому суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, які слід задовольнити у повному обсязі в заявлених межах. В силу ст. 11, 60 ЦПК України доказів зворотного Відповідачем не надано. Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст. 88 ч.1 ЦПК України, а саме стягнути з Відповідача на користь Позивача документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved