Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-10 00:00:00

02.03.2015 року КС «Істок» звернулась до суду з позовом до [PERSON], ЗАТ НВФ «Елекомс» про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 29 158,36 грн. Відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.12.2016 року провадження у справі в частині позовних вимог до ЗАТ НВФ «Елекомс» закрите (а.с. 224-227 т.1). 11.07.2017 року представник позивача Колеснік В.М. подав уточнений позов до [PERSON], який мотивував тим, що 27.07.2007 року між КС «Істок» та [PERSON] був укладений кредитний договір № ДКВ-1114 на суму 20 000 грн. на строк до 26.01.2009 року зі сплатою відсотків в розмірі 24,5% річних. Поручителем за договором є ЗАТ НВФ «Елекомс». КС «Істок» належним чином виконала взяті на себе зобов'язання та надала [PERSON] кредитні кошти, які, всупереч умовам кредитного договору, відповідачем повернуті не були. Відповідно до ухвали Замостянського районного суду м. Вінниці від 30.03.2009 року в справі №2-1881/2009 між [PERSON], ЗАТ НВФ «Елекомс» (поручителем) та КС «Істок» була укладена мирова угода. Оскільки умови мирової угоди позичальником [PERSON] не виконані, 23.06.2009 року був виданий виконавчий лист про стягнення з [PERSON], ЗАТ НВФ «Елекомс» на користь КС «Істок» боргу по кредитному договору №ДКВ-1114 від 27.07.2007 року в сумі 17 957,51 грн., починаючи з квітня 2009 року і до повного погашення боргу згідно умов кредитного договору. Виконавчий лист у даній справі був пред'явлений до виконання і протягом 2009 - 2015 років в рахунок погашення заборгованості по процентах було сплачено лише 5 181,94 грн. На теперішній час борг по кредиту не сплачений, позичальник кредитом користується, але проценти також не сплачує. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, п. 2.7.2 кредитного договору, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог позивач просив стягнути з [PERSON] проценти за користування кредитом відповідно до облікової ставки НБУ за період з 02.03.2012 року до 02.03.2015 року в розмірі 9 100,35 грн., інфляційні втрати в сумі 4 722,69 грн., 3% річних в сумі 414,69 грн., а всього 14237,73 грн. В судовому засіданні представник позивача Колеснік\~ В.М. уточнені позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити і стягнути на користь КС з [PERSON] загальну суму боргу - 14 237,73 грн. Наголосив, що мирова угода, що була затверджена судом, відповідачем [PERSON] не виконана, проценти підлягають сплаті за весь період на підставі п.2.7.2 договору. Також зазначив, що доводи відповідача про те, що він не отримував кредит, є безпідставними, оскільки відповідач підписав кредитний договір, отримав кошти в касі, що підтверджується бухгалтерськими документами, протягом певного часу погашав кредит, мирову угоду і сам договір не оскаржував. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позов не визнали, надали письмові заперечення, які приєднані до матеріалів справи (а.с. 19-21). Пояснили, що [PERSON] лише підписав договір на вимогу керівника ЗАТ НВФ «Елекомс», а фактично коштами шахрайським шляхом заволоділи керівники ЗАТ, які і погашали кредит. Оскільки договір діяв до 26.01.2009 року, відсотки не можуть бути нараховані після цієї дати. Також вважають, що до вимог позивача підлягає застосуванню строк позовної давності, оскільки позов пред`явлений лише 02.03.2015 року. Вислухавши думку осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 27.07.2007 року між КС «Істок» та [PERSON] був укладений кредитний договір № ДКВ-1114 на суму 20 000 грн. на строк до 26.01.2009 року зі сплатою відсотків в розмірі 24,5% річних. Позичальник зобов'язався повернути наданий кредит і сплатити відсотки та платежі за кредитом у встановлений даним договором строк і виконати свої обов'язки за даним договором у повному обсязі (п. 1.1) Кредит наданий на умовах забезпечення, строковості, повернення та плати за користування. Відповідно до п. 2.7.2 нарахування КС «Істок» відсотків за кредитом здійснюється щомісячно, до дня повного погашення кредиту, крім випадку прийняття іншого рішення відповідними органами управління кредитора. П. 7.3 визначено, що договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами при умові наявності відтиску круглої печатки кредитора та діє до повного погашення позичальником кредитної заборгованості (нарахованих відсотків та кредиту). З метою забезпечення виконання даного кредитного договору, між КС «Істок» та ЗАТ НВФ «Елекомс» 27.07.2007 року укладено договір поруки № 38. КС «Істок» належним чином виконала зобов'язання та надала [PERSON] кредитні кошти, що підтверджується видатковим касовим ордером № 693 від 27.07.2007 року (а.с. 32 т. 2), проте відповідач, всупереч умовам кредитного договору, борг не повернув. Ухвалою Замостянського райсуду м. Вінниці від 30.03.2009 року визнано мирову угоду, укладену між сторонами у цивільній справі № 2-1881-09, за якою відповідачі зобов`язались сплатити на користь позивача 17957,51 грн. боргу за кредитним договором №ДКВ-1114 від 27.07.2007 р. станом на 20.03.2009 р. (а.с. 42). Умови мирової угоди боржниками не виконувались, на підставі ухвали суду був виписаний виконавчий лист 23.06.2009 року і переданий до ДВС для примусового виконання (а.с. 15, 16). Станом на 28.02.2015 року відповідачами за судовим рішенням погашено 5181,94 грн. процентів, борг по тілу кредиту становить 3504,52 грн. За таких обставин суд вважає, що правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України та Законом України «Про кредитні спілки». Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 536 ЦК України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до положень ч.1, ч. 2 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалась, на банківський рахунок позикодавця (ч. 3 ст. 1049 ЦК України). Враховуючи наведені норми Закону, встановлений строк повернення кредиту - до 26.01.2009 року (п. 1.1 кредитного договору) та той факт, що договором не встановлено розмір процентів після спливу вищезазначеного строку, проценти за користування кредитними коштами слід визначити на рівні облікової ставки Національного банку України. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 07.09.2016 року № 6-1412цс16, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для застосування. Відповідно до наданого представником позивача розрахунку, який не був оспорений відповідачем, за період з 02.03.2012 року по 02.03.2015 року борг відповідача [PERSON] по процентам за користування кредитом на суму 3 504,52 грн. по кредитному договору № ДКВ-1114 від 27.07.2007 року становить 9100,35 грн. Проценти нараховані відповідно до облікової ставки НБУ на відповідний період. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зобов`язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Таким чином, з відповідача також підлягають стягненню інфляційні втрати в сумі 4 722,69 грн. та 3% річних від простроченої суми 414,69 грн. Всього сума, що підлягає стягненню з відповідача, відповідно до наданого розрахунку, становить 14 237,73 грн. Оскільки уточнений розрахунок боргу і вимоги позивач перед`явив в межах строку позовної давності за період з 02.03.2012 року до 02.03.2015 року (звернення до суду з позовом), заява відповідача про застосування позовної давності задоволенню не підлягає (т. 2 а.с. 22). Твердження відповідача, що кредитний договір діяв до 26.01.2009 року, тому нарахування процентів після цієї дати не допускається, є необґрунтованим, оскільки відповідно до п. 7.3 договору, договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє до повного його виконання сторонами. Закінчення строку договору не звільняє сторін від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Також суд вважає безпідставним твердження відповідача про те, що він фактично не отримував і не використовував кредитні кошти, тому і не зобов`язаний погашати борг, оскільки таке твердження спростовується самим договором, підписаним сторонами, копією видаткового касового ордеру від 27.07.2007 року (а.с. 32 т. 2), умовами мирової угоди від 30.03.2009 року, визнаної судом (а.с. 42 т. 1). Даний кредитний договір не оспорений і не був визнаний недійсним в судовому порядку. Також відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 291,58 грн., сплата якого підтверджена квитанцією від 02.03.2015 року (а.с. 1).

Outcome: approved