Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-19 00:00:00

01 вересня 2020 року позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до відповідача [PERSON] , у якому просили стягнути з відповідача на їх користь моральну шкоду, завдану злочином, у розмірі 100 000 грн. на користь [PERSON] , у розмірі 400 000 грн. на користь [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог зазначили, що відповідач [PERSON] 05 березня 2016 року в світлий час доби приблизно о 17.15 год., керуючи автомобілем BMW 520i, д.р.н [NUMBER] , по вул. Соціалістична в напрямку проїзної частини вул. Кремлівська в Жовтневому районі м. Кривого Рогу порушив вимоги ПДР України, не надав переваги у русі та допустив зіткнення із автомобілем Skoda Oktavia A5 та автомобілем ВАЗ 21061, після зіткнення автомобіль Skoda Oktavia A5, рухаючись в стані заносу, виїхав за межі проїзної частини на тротуар, де скоїв наїзд на пішоходів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , у результаті чого пішоходи отримали тілесні ушкодження різного ступеню тяжкості. Даний факт підтверджується вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 25.02.2020 у справі № 212/6000/16-к, яким відповідача визнано винним у скоєнні вказаного ДТП та встановлено, що дії відповідача не відповідали вимогам ПДР України і знаходяться у причинному зв`язку з настанням ДТП та її суспільно небезпечними наслідками (отримання потерпілими ряду тілесних ушкоджень, серед яких і тяжкі. Так, внаслідок скоєного з вини відповідача ДТП позивач [PERSON] у результаті злочинних дій відповідача отримала тілесні ушкодження у вигляді: поєднана травма, забій м`яких тканин голови, великі синці лівої молочної залози, синці лівого передпліччя, забій черевної стінки, забій лівого тазостегнового суглобу, великі синці лівого стегна та лівої голені, закритий перелом зовнішньої щиколотки лівої гомілки. Внаслідок події, що сталася, у результаті переживань за понесені травми, власного внутрішнього стресу, який позивач [PERSON] перенесла, вона тривалий час знаходилася в негативному емоційно-психічному стані, викликаному внутрішньою напруженістю, втратою сну, що переросло в моральні страждання. Стан морального дискомфорту пригнічує позивача та її родину тривалий час. Все це вплинуло на відносини позивача і її нормальні життєві зв`язки з членами родини, сусідами, знайомими. За весь цей час відповідач жодного разу не намагався надати хоча б яку-небудь матеріальну допомогу для поліпшення стану здоров`я позивача [PERSON] , життя якої повністю змінилося через хворобу, перервано її повсякденне звичне життя, вона втратила можливість вести активне життя, відпочинку, звичного спілкування. Позивач [PERSON] у результаті дій відповідача отримала тілесні ушкодження у вигляді: поєднана травма, закрита черепно-мозкова травма, забій м`яких тканин голови, закрита спино хребтова травма, перелом суглобового відростку С3, підвивих тіла С3 с переді ліворуч, відрив апофіза (переднього) тіла ТН6 хребця, перелом поперекового відростку ТН11 праворуч, перелом поперекового відростку праворуч, закритий перелом крижця ліворуч, закритий перелом лівої лонної та сідничної кісток праворуч, закрита травма грудної клітини, забій легень, ЗТПЧ, поза черевний розрив сечового міхура, тазовий сечовий перитоніт, паравізикальна урогемотома РДВС, СПОН. За час лікування [PERSON] витратила 141 334,69 грн., які відшкодувало МТСБУ. Вказане лікування було обумовлено протиправними діями відповідача, а саме вчинення останнім кримінального правопорушення, внаслідок чого [PERSON] отримала такі тілесні ушкодження, які віднесені до категорії тяжких за ознакою небезпеки для життя. Ухвалою суду від 01 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд у порядку спрощеного позовного провадження. Позивачі у судове засідання не з`явилися, надали суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у відповідності з вимогами ч.11 ст. 128 ЦПК України, відзив на позов не надав, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у її відсутність від нього не надходило, у зв`язку з чим, відповідно до положень ч. 8 ст. 178, ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, зі згоди позивачів, судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. Статтями 43, 211 ЦПК України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до вимог статті 280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на вищевикладене, суд розглядає справу в порядку статті 280 ЦПК України за наявними в ній доказами (заочний розгляд). За відсутності учасників справи у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Частинами 1, 2 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 05.03.2016 приблизно о 17.15 годині, водій [PERSON] , керуючи технічно справним автомобілем «BMW 520і», реєстраційний номер [NUMBER] , наближаючись до нерівнозначного та нерегульованого перехрестя з проїзною частиною дороги вул. Січеславська (Кремлівська), рухався по проїзній частині дороги вул. Синьоводська (Соціалістична) зі сторони вул. Мурманська, в Покровському (Жовтневому) районі м. Кривого Рогу, перед яким по ходу його руху встановлено дорожній знак 2.1 «Дати дорогу». Наблизившись до вказаного перехрестя водій [PERSON] зупинився, а в послідуючому виїхав на проїзну частину дороги вул. Січеславська, яка має дві і більше смуг для руху в одному напрямку. В цей же час, по проїзній частині дороги вул. Січеславська зі сторони вул. Едуарда Фукса (Тухачевського) в напрямку вул. Рзянкіна, в крайній лівій смузі рухався технічно справний автомобіль «Skoda Octavia А5», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . В районі електричної опори № 169 водій [PERSON] , будучи не уважним до дорожньої обстановки, перед перестроюванням в крайню ліву смугу не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, не надав дорогу автомобілю «Skoda Octavia А5», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , що рухався в попутному напрямку по тій смузі, на яку він мав намір перестроїтися, чим порушив правила безпеки дорожнього руху, а саме п.п. 1.5, 2,3 б), 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху України, внаслідок порушення яких водій [PERSON] в районі електричної опори № 169 по вул. Січеславська в Покровському районі м. Кривого Рогу допустив зіткнення із автомобілем «Skoda Octavia А5», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , після чого водій [PERSON] , допустив зіткнення із автомобілем «ВАЗ 21061», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався в попутному напрямку. Після зіткнення, автомобіль «Skoda Octavia А5», реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись в стані заносу допустив виїзд керованого ним транспортного засобу за межі проїзної частини дороги, де скоїв наїзд на пішоходів [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , які отримали тілесні ушкодження. Між порушенням водієм [PERSON] правил безпеки дорожнього руху, а саме вимог п. 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху України й наслідками, що наступили, - спричиненням потерпілій [PERSON] середньої тяжкості тілесного ушкодження, а потерпілій [PERSON] тяжкого тілесного ушкодження є прямий причинний зв`язок. Вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 25 лютого 2020 року, який набрав законної сили 26 березня 2020 року, [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік. На підставі ст. 75 КК України [PERSON] звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням на 3 роки. На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2016 році» [PERSON] звільнено від відбування покарання (а.с. 9-18). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. У результаті ДТП потерпілій [PERSON] , спричинені тілесні ушкодження у вигляді: синців лівої молочної залози, лівого плеча, лівого стегна та лівої гомілки, закритого перелому зовнішньої щиколотки лівого гомілкостопного суглоба зі зміщенням уламків. За своїм характером виявлені ушкодження відносяться до середнього степеня тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалого розладу здоров`я (більше 21 доби). У результаті ДТП потерпілій [PERSON] спричинені тілесні ушкодження у вигляді: сполученої травми, закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, садна лобної ділянки ліворуч, закритої спино-хребтової травми, перелому суглобових виростків з підвивихом 3-го шийного хребця, відриву переднього апофізу тіла 6-го шийного хребця, перелому поперечного виростку 11-го грудного хребця праворуч, перелому поперечного виростку 5-го поперекового хребця ліворуч, закритого перелому куприка ліворуч, перелому лівої лонної, сідничної кісток тазу з переходом на сімфіз, крайового перелому тіла повздовжньої кістки праворуч, перелому крижово-куприкового зчленування праворуч, закритої травми живота: розриву серозної оболонки двадцятиперстної кишки, який ускладнився розвитком внутрічеревної кровотечі, позачеревного розриву сечового міхура в ділянці шийки, який ускладнився паравезікальною гематомою, вищевказані ушкодження ускладнились розвитком синдромом полі органічної недостатності, шоком. За своїм характером виявлені ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя. Як вбачається з копії паспорта [PERSON] народилася [INFO] , [PERSON] народилася [INFO] і є особою з інвалідністю (інвалід з дитинства, друга група інвалідності з 01.11.2019) (а.с. 4-6) Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку із спричиненням моральної шкоди позивачам внаслідок отриманих ними тілесних ушкоджень, внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки - транспортного засобу (автомобіля), яким керував відповідач. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України. Частинами 2 та 5 ст.1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. За змістом частини першої та п`ятої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частина 2 ст. 23 ЦК України). Відповідно до частини 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Під моральною шкодою, згідно з пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року (далі - Постанова Пленуму ВСУ), слід розуміти: втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до абзацу 1 пункту 9 постанови Пленуму ВСУ, суд визначає залежно від характеру та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Також, суд бере до уваги роз`яснення, викладені у пунктах 3, 5, 9 постанови Пленуму ВСУ та у пункті 24 постанови Пленуму ВСУ №6 від 27.03.92 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди». Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках. Судом встановлено, що внаслідок ДТП позивачі зазнали душевних та моральних страждань, спричинених тілесними ушкодженнями. Позивач [PERSON] , яка є особою, яка досягла пенсійного віку, отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження, позивач [PERSON] яка є особою з інвалідністю, отримала тяжкі тілесні ушкодження і як наслідок позивачі зазнали фізичного болю та страждань. При цьому слід зазначити, що термін впродовж якого вони страждають від душевного болю та спричинених їм тілесних ушкоджень досяг чотирьох років з моменту ДТП, з зв`язку з чим їх звичайний життєвий устрій потерпів значних негативних змін. Тобто сам факт спричинення їм тілесних ушкоджень в результаті ДТП спричинив позивачам моральну шкоду. З приводу аргументів сторони позивача щодо стягнення з відповідача на її користь відшкодування завданої моральної шкоди, також суд вважає за необхідне зазначити таке. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Суд вважає, що внаслідок ДТП, відповідачем була завдана позивачам моральна шкода, оскільки вони понесли моральні (душевні) страждання внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, були порушені їхні нормальні життєві (сімейні) зв`язки та усталений образ життя. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтями 1167, 1168 ЦК передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Сам факт заподіяння шкоди здоров`ю спричиняє моральну шкоду, що узгоджується з положеннями ст. 23 ЦПК та не викликає сумніву. Враховуючи стан здоров`я позивачів після ДТП, тобто отримання ними тілесних ушкоджень, тяжкість вимушених змін у їх життєвих стосунках, понесені позивачами цілком природні душевні страждання, викликані в результаті ДТП тілесними ушкодженнями, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, та виходячи із засад виваженості, розумності та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] суму моральної шкоди в розмірі 100 000 грн. на користь [PERSON] , у розмірі 300 000 грн. на користь [PERSON] . Оскільки позивачі звільнені від сплати судового збору при подачі цього позову, то на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 4 000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial