overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-20 00:00:00

У зв`язку з тим, що між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] укладено кредитний договір № б/н від 18 лютого 2014 року, згідно якого відповідачу надано кредит в розмірі 3700 гривень 00 копійок у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, позивач виконав свої зобов`язання, однак відповідач не виконує взяті на себе обов`язки по погашенню кредиту, позивач звернувся з даним позовом до суду та просить стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору в сумі 30219 гривень 47 копійок та судові витрати по справі. 21 листопада 2016 року Рівненським районним судом у справі було ухвалено заочне рішення і позов задоволено повністю. За заявою відповідача [PERSON] , ухвалою Рівненського районного суду від 28 вересня 2020 року заочне рішення було скасоване і справа призначена до розгляду на загальних підставах у порядку спрощеного позовного провадження. Під час розгляду справи після скасування заочного рішення, 02 грудня 2020 року представником АТ КБ "ПриватБанк" Савіхіною А.М. було подано заяву про зменшення позовних вимог, в якій вона,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

У квітні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Баглійської районної у місті Дніпродзержинськ ради про встановлення додаткового строку для прийняття про прийняття спадщини за законом. Позивач подав заяву, у якій просив суд розглянути справу у його відсутність. Пред'явлені позовні вимоги підтримує. В обгрунтування пред'явленого позову позивач вказав, що [INFO] померла його мати - [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається із квартири [ADDRESS], загальною площею 44,3 м.кв., жилою площею 27,2 м.кв., яка належала їй на праві власності. 23 січня 1996 року мати, тобто [PERSON], уклада заповіт у якому заповідала йому належну їй квартиру. Заповіт був посвідчений державним нотаріусом Другої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори. 08 квітня 2014 року у встановленому порядку він звернувся до нотаріальної контори з метою оформлення свідоцтва про право на спадщину. Однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності у порядку спадкування за законом з тієї причини, що ним був пропущений строк для прийняття спадщини. Строк для прийняття спадщини ним був пропущений з поважних причин: по роду своєї діяльності він постійно перебуває у відрядженнях. Інших спадкоємців першої черги немає. Просить позов задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Так, відповідно до ст.1270 ЦК України "Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини". Разом з тим, відповідно до ст.1272 ЦК України "За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини". У судовому засіданні було встановлено, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається із квартири [ADDRESS], загальною площею 44,3 м.кв., жилою площею 27,2 м.кв. Позивач є єдиним спадкоємцем першої черги за законом. У судовому засіданні також було встановлено, що позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом. Однак у видачі свідоцтва про право власності у порядку спадкування за законом йому було відмовлено, у зв'язку з пропуском строку для прийняття спадщини. Строк для прийняття спадщини позивачем був пропущений з тієї причини, що він по роду своїє діяльності постійно перебуває у відрядженнях. У судовому засіданні було встановлено, що інших спадкоємців першої черги після смерті [INFO] [PERSON] немає. При таких обставинах суд вважає, що позивачем строк для прийняття спадщини після смерті матері був пропущений з поважних причин та йому необхідно визначити додатковий строк для прийняття спадщини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

У квітні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Територіальної громади в особі Дніпродзержинської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обгрунтування пред*явлених позовних вимог представник позивача вказав, що [INFO] помер батько відповідача - [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на будинок [ADDRESS]. Після смерті батька у встановлений законом строк позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Однак, у видачі йому свідоцтва про право власності в порядку спадкування за законом на будинок було відмовлено з тієї причини, що на будинок відсутні правовстановлюючі документи. Чому нині покійним батьком позивача не було отримано правовстановлюючих документів на будинок невідомо. Заповіту покійним батьком позивача складено не було. Позивач є єдиним спадкоємцем першої черги за законом. Просить позов задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з*явився. Подав суду заяву у якій просив суд розглянути справу у відсутність їх представника. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Так, у судовому засіданні було встановлено, що нині покійному [PERSON], батьку позивача, належить будинок [ADDRESS] житловою площею 62,1м.кв та загальною площею 79,9м.кв. У судовому засіданні було встановлено, що після звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька позивачу у видачі свідоцтва про право власності на будинок було відмовлено з тих підстав, що на будинок відсутні правовстановлюючі документи. Разом з тим, обставина, що будинок на праві власності належить нині покійному [PERSON] стверджується копією технічного паспорту на будинок від 12 грудня 1990 року, копією будівельного паспорту на забудову земельної ділянки, яка була виділена [PERSON], випискою із рішення № 85 від 23 березня 1990 року виконкому Криничанської районної ради народних депутатів про надання дозволу на будівництво індивідуального житлового будинку [PERSON], актом прийому в експлуатацію закінченого будівництвом житлового будинку [ADDRESS] від 12 лютого 1990 року. Відповідно до ст. 1261 ЦК України: "У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, ....., той з подружжя, який його пережив, та батьки." У судовому засіданні було встановлено, що позивач є єдиним спадкоємцем першої черги за законом. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК Украіни: "Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї" Також у судовому засіданні було встановлено, що позивач у нині спадковому будинку постійно проживав та проживає, володіє та користується спадковим будинком. Тобто, позивач фактично вступив в управління спадковим майном. Тому суд, оцінюючи всі зібрані по справі докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-04 00:00:00

У квітні 2014 року [PERSON] звернулася до Ржищівського міського суду Київської області із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що 25 липня 2008 року сторони у справі уклали шлюб, який зареєстровано відділом РАЦС Ржищівського міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 15. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: сина - [PERSON], [INFO]. Також позивач має сина від першого шлюбу - [PERSON], [INFO]. Сімейне життя між подружжям зіпсувалося, сторони не можуть знайти спільну мову у вирішенні сімейних проблем. Чоловік вживає алкогольні напої, вчиняє сварки, бійки, які негативно впливають на її та на виховання та психічний розвиток неповнолітніх дітей. Сторони у справі проживають спільно, однак шлюбні стосунки припинили. Спору щодо поділу майна між сторонами немає. Вважаючи, що примирення неможливе, позивач просила суд ухвалити рішення, яким укладений між сторонами у справі шлюб розірвати та стягнути з відповідача на її користь кошти на відшкодування судового збору. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав повністю. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення у повному обсязі, виходячи з такого. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За змістом ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно роз'яснень, викладених у п. 24 постанови Пленуму Верхового Суду України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Згідно роз'яснень, викладених у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" за змістом ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Ураховуючи, що визнання відповідачем позову вимогам закону не суперечить, права, свободи чи інтереси інших осіб не порушує, суд приймає визнання [PERSON] позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи, та ухвалює рішення про задоволення позову про розірвання шлюбу із стягненням з відповідача на користь позивача коштів на відшкодування судового збору. Ураховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

У квітні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним вище позовом. В заяві вказала, що шлюб з відповідачем зареєстрували у грудні 1991 року. Від спільного проживання дітей не мають. Одруження виявилося невдалим в сім'ї виникали сварки та не порозуміння, надмірне вживання алкогольних напоїв відповідачем. З травня 2003 року сторони припинили подружні, сімейні стосунки, проживають окремо. Просить шлюб розірвати та залишити їй прізвище [PERSON]". У судове засідання позивачка не з'явилася. Просила суд справу розглядати у її відсутність. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, згодна на заочний розгляд справи в судді. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та своєчасно. Про причини не явки суд не повідомив. Судом ухвалено про заочний розгляд справи відповідно до ст.ст.224-226 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, Суд, прийшов до висновку про те, що є підстави для задоволення позову. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила свої прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 21 грудня 1991 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Снігурівського районного управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис №225. (а.с.3). Від шлюбу спільних дітей не мають. В зв'язку з втратою один до одного почуття любові та поваги в сім'ї постійно виникали сварки та не порозуміння. З травня 2003 року сторони припинили подружні стосунки, не проживають однією сім'єю. До відділу РАЦС для вирішення питання про розірвання шлюбу відповідач не з"являється. Оскільки подальше спільне життя сторін та збереження сім'ї є неможливими, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню на підставі ст. 112 Сімейного Кодексу України. Та залишає позивачу прізвище "[PERSON]". Відповідно до ст.88 ЦПК України суд покладає на відповідача обов'язок відшкодувати позивачу 243,60 гривень за розгляд справи в суді.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

У квітні 2014 року [PERSON], звернулася до суду з позовом до [PERSON], про розірвання шлюбу. В заяві вказала, що шлюб з відповідачем зареєстрували 26 березня 1996 року, від шлюбу дітей не мають. З вересня 2000 року припинили спільне проживання, кожен живе власним життям в різних місцях. Позивач просить шлюб розірвати через фактичний розпад сім'ї та у зв'язку з тим, що відповідач відмовляється добровільно розірвати шлюб через органи РАЦСу. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, на примирення не погоджується. Суду пояснила, що фактично створила нову сім'ю та чекає на народження дитини Просить залишити їй прізвище "[PERSON]". Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та своєчасно. Про причину не явки суду не повідомив. Судом ухвалено про заочний розгляд справи відповідно до вимог ст..ст.224-226 ЦПК України. Суд, заслухавши показання позивача, свідка перевіривши матеріали справи та дослідивши надані позивачем докази, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила свої прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 26 березня 1996 року у Центральній сільській раді Снігурівського району Миколаївської області, актовий запис №4. Від шлюбу дітей не мають. З вересня 2000 року сторони припинили спільне проживання, кожен живе власним життям в різних місцях. З жовтня 2011 року позивач фактично створила нову сім'ю та чекає на народження дитини. Зазначені обставини підтвердив допитаний в судовому засіданні свідком [PERSON], що він дійсно проживає з [PERSON] Крім того він зазначив, що [PERSON], перебуває на обліку в лікаря жіночої консультації Снігурівської ЦРЛ. Що стверджується довідкою лікаря [PERSON], від 20 травня 2014 року. Оскільки подальше спільне життя сторін та збереження сім'ї є неможливими, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню на підставі ст. 112 Сімейного Кодексу України. Та залишає позивачу прізвище "[PERSON]". Відповідно до ст.88 ЦПК України суд покладає на відповідача обов'язок відшкодувати позивачу 243,60 гривень за розгляд справи в суді.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

У квітні 2014 року ПАТ "КБ "Надра" звернулося в суд з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором в розмірі 62 969 грн. 01 коп., посилаючись на те, що 30.08.2007 року між ВАТ «КБ «Надра» та [PERSON] був укладений кредитний договір №2007/840-МК/81 згідно якого остання отримала кредит у розмірі 9 459,80 доларів США із зобов'язанням останньої повернути кошти. Однак внаслідок неналежного виконання взятих на себе зобов'язань за відповідачкою рахується вищевказана заборгованість. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з"явилася, про причини неявки суд не повідомила. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про підставність позову ПАТ КБ «Надра» і необхідності його задоволення, виходячи із слідуючого. Відповідно кредитного договору №2007/840-МК/81, укладеного 30.08.2007 року, [PERSON] отримала кредит у розмірі 9 459,80 доларів США. Із довідки-розрахунку вбачається, що загальна сума заборгованості [PERSON] перед ПАТ «КБ «Надра» станом на 01 квітня 2014 року складає 62 969 грн. 01 коп. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностроння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Ст. 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобов»язання. стр. 2 із 2 На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

у квітні 2014 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з нього на свою користь аліменти у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Під час розгляду справи позивачка позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач позов визнав частково у розмірі 1/4 частки від заробітку, посилаючись на важке матеріальне становище. Заслухавши позивачку, заперечення відповідача, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Згідно до ст.180, ч.3 ст.181 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, за рішенням суду кошти на утримання дітей (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. На підставі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Сторони одружились 24 вересня 2006 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.6). Як убачається з свідоцтв про народження, позивачка та відповідач є батьками дитини: [PERSON], [INFO] (а.с.7). Згідно довідки Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області, дитина проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні (а.с.8). Відповідач працює у СФГ "Балкани" та отримує заробітну плату у розмірі 3000 гривень на місяць. Частина 2 ст.182 СК України встановлює, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Дитині сторін на час розгляду справи виповнилось 7 років. Закон України "Про державний бюджет України на 2014 рік" встановив, що з 01 січня 2014 року прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить 1286 гривень. Тобто розмір аліментів на кожну дитину сторін не може бути меншим, ніж 385,8 гривень на місяць (1286 грн.: 100 х 30). З урахуванням сімейного та матеріального становища сторін, а також приписів ч.2 ст.182 СК України суд визначає аліменти у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Вимоги позивачки про стягнення аліментів в іншій частині не знайшли підтвердження, тому в їх задоволенні слід відмовити. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в сумі двісті сорок три гривні 60 копійок.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-01 00:00:00

У квітні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 13 березня 2008 року. В обґрунтування позовних вимог зазначило, що відповідно до укладеного договору № б/н від 13 березня 2008 року, [PERSON] отримала кредит у розмірі 6000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач [PERSON] своїм особистим підписом підтвердила згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між нею та банком договір. При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановленні однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до п.9.12 Умов та Правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку - щомісяця в позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов договору. У порушення умов договору [PERSON] зобов"язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв"язку з чим у останньої, станом на 28.02.2014р. утворилась заборгованість в розмірі 13835 гривень 36 копійок, з яких : 5979 гривень 78 копійок - заборгованість за кредитом; 5390 гривень 78 копійок - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1568 гривень 08 копійок - заборгованість по комісії за користування кредитом; 500 гривень 00 копійок - штраф (фіксована частина); 646 гривень 92 копійок - штраф (процентна складова). На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-17 00:00:00

У квітні 2014р. позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, вказавши, що відповідно укладеного кредитного договору № КЕКСФ/1005763.1 від 05.11.2012р. між ПАТ „Український Бізнес Банк" та відповідачем [PERSON], останній отримав кредит у розмірі 17000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом строком користування з 05.11.2012р. по 04.11.2014р. включно. Щомісячна комісійна винагорода за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 340 грн. без ПДВ. За вищезазначеним кредитним договором Банк зобов"язався надати позичальнику - відповідачу грошові кошти у розмірі, на строк та на умовах, передбачених у кредитному договорі, а відповідач зобов"язався повернути кредит у строки, передбачені Графіком погашення кредиту, який є невід*ємною частиною Кредитного договору, сплатити комісії та проценти за користування кредитом у сток та на умовах, передбачених кредитним договором. У зв*язку з порушеннями умов кредитного договору відповідачем, утворилася заборгованість останнього перед Банком, яка станом на 10.04.2014р. складає 15511 грн. 79 коп., а саме: заборгованість за кредитом - 10014 грн. 48 коп., заборгованість за відсотками - 442 грн. 64 коп., заборгованість за відсотками за комісією - 634 грн. 67 коп., штрафні санкції - 4 420 грн. Позивач просить суд стягнути на його користь з відповідача заборгованість у сумі 15511 грн. 79 коп. та судові витрати. Представник позивача до судового засідання не з"явився, надавши суду заяву, у якій просить суд розглянути справу у відсутності представника позивача та задовольнити позов, при цьому не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з*явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив, тому суд,

Outcome: partial