Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-08 00:00:00

02.03.2020 року [PERSON] звернулася до Роздільнянського районного суду Одеської області з позовною заявою в якій просить: визнати за [PERSON] [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , у порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частину однокімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 39,10кв.м., житловою площею 13.50кв.м. В подальшому [PERSON] уточнила свої позовні вимоги. Свої вимоги\~мотивувала тим, що з грудня 2005 року по серпень 2016 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] . Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В період шлюбу, [INFO] за спільні кошти придбали квартиру за адресою: [ADDRESS] . За взаємною згодою право власності на будинок було оформлено на ім`я чоловіка, [PERSON] . Зазначила, що шлюб між ними було розірвано 26.08.2016 року. З часу купівлі квартири та до теперішнього часу вона з дітьми проживає в зазначеній квартирі. Відповідач з 2016 року у цій квартирі не мешкає, мешкає окремо. В лютому 2020 року вона попросила відповідача надати згоду на реєстрацію дітей у квартирі, на що він відмовив, та повідомив, що оскільки минуло більше трьох років з часу розірвання шлюбу, то вона втратила право на свою половину квартири тому повинна шукати інше житло. В зв`язку з чим вона була змушена звернутися до суду. Ухвалою судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 11.03.2020 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити та пояснила суду, що вона, перебуваючи у шлюбі з [PERSON] за кошти сімейного бюджету, придбали квартиру за адресою: [ADDRESS] . За взаємною згодою право власності на будинок було оформлено на ім`я чоловіка, [PERSON] . Частки при купівлі квартири не визначались, шлюбного договору не укладалось. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 26.08.2016 року шлюб був розірваний. З часу купівлі квартири та до теперішнього часу вона з дітьми проживає в зазначеній квартирі, а відповідач з 2016 року у цій квартирі не мешкає, мешкає окремо. Спору між нею та її колишнім чоловіком з приводу права власності на квартиру, не виникало, з вимогами про поділ майна до суду не звертались, оскільки її колишній чоловік до лютого 2020 року не заперечував її право на вказане нерухоме майно. В лютому 2020 року вона попросила відповідача надати згоду на реєстрацію дітей у квартирі, на що він відмовив, та повідомив, що оскільки минуло більше трьох років з часу розірвання шлюбу, то вона втратила право на свою половину квартири тому повинна шукати інше житло. Вважає, що нею не пропущений строк звернення до суду з даними вимогами, оскільки про порушене своє право вона дізналася у лютому 2020 року. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні, позовні вимоги позивача визнав в повному обсязі, просив суд позовні вимоги [PERSON] задовольнити. Згідно ч.3 ст. 200 ЦПК України\~за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Також, згідно ч.4 ст.206 цього Кодексу у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Беручи до уваги, що відповідач визнає позовні вимоги і визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого засідання. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши представлені докази, давши оцінку обґрунтованості заявлених вимог, суд вважає, що позов підлягає задоволенню \~з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 24 грудня 2005 року. Від спільного життя мають неповнолітніх дітей: доньку- [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Роздільнянського районного управління юстиції Одеської області від 21.06.2006 року, на підставі актового запису №124 (а.с.10) та сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Роздільнянського районного управління юстиції Одеської області від 26.09.2012 року, на підставі актового запису №432.( а.с.11). За час перебування у шлюбі за спільні грошові кошти сторони придбали однокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 39,10кв.м, житлової площею 13,50кв.м., що підтверджується Договором купівлі - продажу від 30.06.2007 року, який був посвідчений приватним нотаріусом Роздільнянського районного нотаріального округу Одеської області, Івановою А.Й. та зареєстровано в реєстрі за №1085. За взаємною згодою право власності на квартиру оформлене на [PERSON] ( а.с.12) 26.08.2016 року рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 24 грудня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Роздільнянського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис №191,- розірвано. Рішення набрало законної сили 06.09.2016 року (а.с.13). Рішенням Роздільнянського\~районного суду\~Одеської області\~від 26.08.2016\~року з\~ [PERSON] ,\~ [INFO] \~стягнуто на\~користь [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~аліменти на\~утримання двох\~дітей:\~доньки [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~та сина\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~у розмірі 1/3 частини всіх видів\~заробітку (доходів)\~відповідача щомісячно,\~але не\~менше 30%\~прожиткового мінімуму\~для дитини\~відповідного віку\~щомісячно до\~досягнення донькою\~ [PERSON] повноліття,\~тобто до\~ [INFO] ,\~після цієї\~дати стягувати\~на утримання\~сина [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~аліменти у\~розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення сином [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] .\~ Стягнення розпочато з\~ 01.08.2016 року. ( а.с. 14) Згідно довідки № 303 виданою виконавчим комітетом Роздільнянської міської ради від 19.02.2020 року позивач разом з неповнолітніми дітьми: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] проживає за адресою: [ADDRESS] . (а. [NUMBER] ). Відповідно до акту, складеного депутатом Роздільнянської міської ради від 18.02.2020 року, [PERSON] ,\~1966\~року народження,\~яка проживає\~за адресою:\~ [ADDRESS] та\~ [PERSON] ,\~1985\~року народження,\~ яка\~проживає за\~адресою:\~ [ADDRESS] підтвердили,\~щопозивач дійсно зразом з неповнолітніми дітьми: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] проживає за адресою: [ADDRESS] . (а.с.15) В судовому засіданні позивач зазначила, що між нею та відповідачем не укладались договори щодо нерухомого майна, та будь-яким чином вони між собою не домовлялись щодо віднесення спірного нерухомого майна до особистого майна відповідача., спору між ними з приводу права власності на будинок не було, частки при купівлі квартири не визначались, шлюбного договору не укладали. Однокімнатна квартира [ADDRESS] , загальною площею 39,10кв.м, житлової площею 13,50кв.м.,\~являється об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, тобто власністю [PERSON] \~та власністю її чоловіка [PERSON] . Згідно зі ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права, на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст.60 СК України, майно набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається , що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.3 ст.368 ЦК України, майно набуте подружжям за час шлюбу є їхньою сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. \~Згідно з ч.1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Як вбачається з пояснень сторін, згоди про поділ набутого на час шлюбу майна сторонами не досягнуто, тому вони вимушені вирішувати це питання в судовому порядку. Стаття 70 СК України передбачає, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У відповідності до ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.\~ \~ Пленум Верховного\~Суду України\~в своїй\~постанові №11\~від 21\~грудня 2007\~року Про\~практику застосування\~судами законодавства\~при розгляді\~справ про\~право на\~шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя\~зазначає,\~що спільною\~сумісною власністю\~подружжя,\~що підлягає\~поділу,\~можуть бути\~будь-які\~види майна,\~за винятком\~тих,\~які згідно\~із законом\~не можуть\~їм належати\~(виключені\~із цивільного\~обороту),\~незалежно від\~того,\~на ім`я\~кого з\~подружжя вони\~були придбані\~чи внесені\~грошовими коштами,\~якщо інше\~не встановлено\~шлюбним договором\~чи законом. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує». З наведеного суд вважає, що достеменно встановлено, що спірна однокімнатна квартира\~ [ADDRESS] ,\~загальною площею\~39,10кв.м,\~житлової площею\~13,50кв.м.,\~сторони придбали\~у період\~шлюбу,\~а тому\~вказане майно\~\~ є спільною сумісною власністю подружжя, частки в якому не визначались, а відтак є підстави вважати, що за [PERSON] в силу закону належить 1/2 частина вказаної квартири. Тому заявлені вимоги [PERSON] суд вважає законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо строку позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Питання початку перебігу позовної давності визначені в статті 261 ЦК України, згідно якої перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або особу, яка його порушила. У частині другій пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Відповідно до\~ч.2 ст. 72 СК України\~до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Отже, за змістом зазначених норм чинного законодавства, вирішуючи питання перебігу позовної давності, суд виходить не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки сам по собі факт припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності одного із подружжя. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-258цс15. При розгляді вказаної справи встановлено, що після розірвання шлюбу в 2016 році та до теперішнього часу позивачка зареєстрована у спірній квартирі, і про порушення свого права дізналася у лютому 2020 року, а тому строк позовної давності нею не пропущено. За такого, враховуючи, що права позивача на спірну квартиру до лютого 2020 року порушені не були, а про можливість порушення свого права власності на частку у спірній квартирі [PERSON] дізналась тільки після того, як звернулася до відповідача надати згоду на реєстрацію дітей у квартирі, а відповідач відмовив, то перебіг строку позовної давності почався саме з цього часу, а не з розірвання шлюбу [INFO] , а тому строк позовної давності [PERSON] не пропущений. Відповідно до\~статті 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 840,80 грн., що документально підтверджені (а.с.3). На підставі викладеного та

Outcome: approved