Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

01.10.2020р. представник позивача [PERSON] адвокат Ткаченко Б.Р. звернувся до Комінтернівського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про поділ земельної ділянки в натурі. В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача зазначив, що [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності належить земельна ділянка площею 0.06 га. Позивачу належить 2/3, а відповідачу 1/3 земельної ділянки, кадастровий номер: 5122782600:04:001:0207. Відповідно до належної частки відповідачу належить 0, 02 га земельної ділянки, що становить ідеальну частку. Позивачу відповідно до належної частики належить 0, 04 га земельної ділянки, що також становить ідеальну частку. Земельна ділянка є правильної форми і відповідно до плану поділу земельної ділянки може бути поділена на дві окремих ділянки правильної форми, без зменшення частки співвласників. У зв`язку із чим позивач просить виділити в натурі у приватну власність йому, у відповідності до плану поділу земельної ділянки, частку, що становить 2/3 земельної ділянки, площею 0,0400 га від загальної площі земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а також виділити в натурі у приватну власність [PERSON] , у відповідності до плану поділу земельної ділянки, частку, що становить 1/3 земельної ділянки, яка становить 0,0200 га від загальної площі земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , право спільної часткової власності між співвласниками припинити. Ухвалою від 06.10.2020р. прийнято самовідвід судді Барвенко В.К. у вказаній справі та 13.10.2020р. справу розподілено судді Жовтан П.В. Ухвалою судді Жовтан П.В. від 16.11.2020р., відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В підготовчому судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Ткаченко Б.Р. підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] , яка була присутня в підготовчому судовому засіданні 02.12.2020р., пояснила, що вона визнає позов в повному обсязі, на той час не було грошей та часу на оформлення земельної ділянки, тому вирішили звернутися до суду. Надала письмову заяву про визнання позовних вимог. В свою чергу представник позивача [PERSON] адвокат Ткаченко Б.Р. підтвердив, що вони із відповідачем зверталися до нотаріуса, однак за це потрібно платити гроші, а через суд оформити земельну ділянку швидше та дешевше. В підготовчому судовому засіданні 15.04.2021р. представник відповідача адвокат Бірюков А.М. пояснив, що він підтримує письмову заяву [PERSON] про визнання нею позову, яка міститься в матеріалах справи. Судом на підставі ч.4 ст.206 ЦПК України, відмовлено у прийнятті визнання відповідачем позову, ухвалою суду від 15.04.2021р. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні 01.06.2021р. представник позивача [PERSON] адвокат Ткаченко Б.Р. підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Бірюков А.М. в судове засідання не з`явилися, причину неявки не повідомили, про дату, час та місце проведення судового засідання був сповіщений під особисту розписку від 15.04.2021р. адвокат Бірюков А.М. Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи, у зв`язку з чим суд вважає можливим проводити судове засідання при даній явці. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, приходить до наступного. З Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-5109502382019 від 03.06.2019р. вбачається, що земельна ділянка кадастровий номер 5122782600:04:001:0207 розташована за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0600 га на праві спільної часткової приватної власності належить [PERSON] : розмір частки 2/3, та [PERSON] : розмір частки:1/3 (а.с.5). До позову додано відповідний план поділу вказаної земельної ділянки між сторонами. Відповідно до належної частки відповідачу належить 0, 02 га земельної ділянки, а позивачу відповідно до належної частики належить 0, 04 га земельної ділянки (а.с.4). Відповідно до\~ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 2\~ст. 319 ЦК України\~власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до\~ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності, згідно ч. 1\~ст. 356 ЦК України, є спільною частковою власністю. Відповідно до\~ст. 361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Згідно ч.1 ст.86 ЗК України,\~земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Відповідно до ч.ч.1, 2\~ст.88 ЗК України, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Договір про спільну часткову власність на земельну ділянку укладається в письмовій формі і посвідчується нотаріально. Відповідно до ч. 3\~ст. 88 ЗК України, учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. У разі виділу в натурі частки із спільного майна у вигляді земельної ділянки для особи, яка здійснила такий виділ, право спільної часткової власності на цю земельну ділянку припиняється. Особа набуває право власності на виділене майно у вигляді нової земельної ділянки з новим кадастровим номером, і право власності на новостворену земельну ділянку підлягає державній реєстрації. Щодо виділення у натурі стороні частки з майна, що є у спільній частковій власності, то враховується те, що кожний з учасників права спільної часткової власності має певні правомочності у відношенні належної йому частки в праві власності на спільне майно. Відповідно до ч.1 статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Стаття 367 ЦК України, загальна норма, що регулює\~\~поділ майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до ч.1 вказаної статті майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Відповідно до ч.3 вказаної статті,\~договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Вищевикладене свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. При виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном, зокрема, вирішення питання між співвласниками щодо виділення земельної ділянки в натурі, припинення права спільної часткової власності, такий порядок може встановити суд. Судом встановлено, що дійсно між сторонами досягнуто домовленості з приводу порядку виділення часток зі складу спільної земельної ділянки. Домовленість за вимогами закону підлягає нотаріальному посвідченню. Між сторонами відсутній конфлікт, сторони підтвердили, що домовленість по всім істотним умовам щодо розділу ділянки ними досягнуто, причиною звернення до суду є оптимізація витрат на нотаріальне посвідчення їхньої домовленості. Згідно ст.15\~ЦК України,\~кожна особа\~має право\~на захист\~свого цивільного\~права у\~разі його\~порушення,\~невизнання або\~оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до\~ст.16\~ЦК України,\~кожна особа\~має право\~звернутися до\~суду за\~захистом свого\~особистого немайнового\~або майнового\~права та\~інтересу. Способами\~захисту цивільних\~прав та\~інтересів можуть\~бути: 1)\~визнання права; 2)\~визнання правочину\~недійсним; 3)\~припинення дії,\~яка порушує\~право; 4)\~відновлення становища,\~яке існувало\~до порушення; 5)\~примусове виконання\~обов`язку\~в натурі; 6)\~зміна правовідношення; 7)\~припинення правовідношення; 8)\~відшкодування збитків\~та інші\~способи відшкодування\~майнової шкоди; 9)\~відшкодування моральної\~(немайнової)\~шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Дискреція суду не є абсолютною, тому суд за своїми повноваженнями не може підміняти собою органи нотаріату і не може приймати рішення з метою сприяння сторонам у економії їх витрат. Таким чином, суд вважає, що предмет спору між сторонами відсутній, а вимоги заявлені штучно з метою уникнення від сплати необхідних зборів, платежів, пов`язаних з оформленням їх прав, а отже у задоволенні позову слід відмовити. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволенню не підлягає, судовий збір не відшкодовується. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed