Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

У листопаді 2016 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом в якому, з врахуванням уточнених вимог, просила визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті бабусі [PERSON], померлої [INFO] року право власності на земельну ділянку, площею 4,73 га, виділену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах Калинівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, а також на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог вказувала, що після смерті бабусі залишилося в спадок зазначене нерухоме майно, яке вона як спадкоємиця за заповітом, складеним бабою на її користь не взмозі оформити в нотаріальному порядку через відсутність правовстановлючих документів на спадкове майно. Вказуючи, що наявними копіями підтверджується належність померлій будинку та земельної ділянки, тому просила винести рішення про визнання за нею права власності на дане спадкове майно. В судове засідання сторони не з'явилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, надали суду заяви з проханням розглядати справу без їх участі, а позов задовольнити. Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов до наступного висновку. [INFO] року в с. Калинівка Жовтневого (тепер - Вітовського) району Миколаївської області померла громадянка [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина, в тому числі на житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS], а також на земельну ділянку, площею 4,73 га, виділену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах Калинівської сільської ради Жовтневого (тепер - Вітовського) району Миколаївської області, Положення ч.ч. 1-4 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. За свого життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 10 вересня 2015 року секретарем Калинівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, відповідно до якого вона заповіла на випадок своєї смерті зазначений будинок та все інше майно, яке б їй належало на час смерті, [PERSON], тобто позивачці у справі. Вона прийняла спадщину після смерті баби [PERSON], так як проживала з нею на час смерті, що підтверджується довідкою сільської ради від 3 жовтня 2016 року (а.с. 14). В той же час, звернувшись до нотаріуса за оформленням спадщини вона отримала відмову. Так, згідно з постановою від 11 жовтня 2016 року приватного нотаріуса Жовтневого районного нотаріального округу Миколаївської області Берднікової А.Ю. [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] через неподання належних правовстановлюючих документів на спадкове майно. За пунктами 4.15, 4.18, 4.20 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, видача свідоцтв про спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності на таке майно, а за відсутністю у спадкоємця необхідних правовстановлюючих документів, нотаріус роз'яснює йому вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Це стало підставою для звернення позивачки до суду із позовом. З матеріалів справи вбачається, що у них відсутня можливість отримати оригінали правовстановлюючих документів у позасудовому порядку. Так, первісно земельна ділянка належала [PERSON] відповідно до державного акту серії [NUMBER], виданого 11 лютого 2002 року Калинівською сільською радою Жовтневого (тепер - Вітовського) району Миколаївської області. Житловий будинок також належав йому, на підтвердження чому виконавчим комітетом Калинівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області йому було видано свідоцтво про право власності від 11 травня 1989 року. Однак це свідоцтво в Уповноваженому органі державної реєстрації, а на той час - комунальному підприємстві "Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації" він не зареєстрував. Відповідно до технічного паспорту, складеного комунальним підприємством "Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації", житловий будинок, розташований по [ADDRESS], був побудований в 1980 році. Згідно з цим же технічним паспортом та довідкою зазначеного комунального підприємства, житловий будинок має житлову площу 57.90 кв.м., загальну площу - 84.50 кв.м., об'єкти самочинного будівництва відсутні. Наявність свідоцтва про право власності свідчить, що будинок належав на праві власності за життя [PERSON], який помер [INFO] року. На час його смерті діяли положення Цивільного кодексу України 1963 року. Відповідно до ст.ст. 525-527, 529, 548, 549 ЦК України 1963 року спадщину за законом в порядку першої черги (ст. 529 цього ж Кодексу) фактично одноосібно прийняла його дружина - [PERSON], оскільки проживала разом з померлим чоловіком на час його смерті та вступила в управління спадковим майном у виді зазначеного будинку та земельної ділянки. На це вказує те, що вона після смерті чоловіка вона стала головою домогосподарства та за життя склала заповіт на користь своєї онуки, розпорядившись на випадок своєї смерті як будинком, так і земельною ділянкою. Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документу, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що будинок та земельна ділянка за життя належали [PERSON], а після його смерті перейшли в порядку спадкування до його дружини [PERSON], тому дане майно після її смерті входить до складу спадщини і в порядку спадкування повинно відійти спадкоємцям, тобто позивачці в справі як спадкоємиці за заповітом. Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, вона не може захистити своє спадкове майнове право через зміни у законодавстві щодо порядку реєстрації права власності на нерухоме майно, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на нерухомість в порядку спадкування за заповітом. Враховуючи викладене,

Outcome: approved