Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідача, їх заяви (клопотання), інші процесуальні дії у справі. [PERSON] звернувся до суду з названим позовом до [PERSON] в якому просив стягнути з останньої: -59 000 грн. боргу за договором позики від 29.05.2018 р.; -70 800 грн. процентів за користування позиченими грошовими коштами; -1 934 грн. 12 коп. інфляційних втрат (індекс інфляції). В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що: - 26 лютого 2018 р. [PERSON] отримала від нього в борг грошові кошти в сумі 30 000 грн. на строк до 26 травня 2018 р., взявши на себе обов'язок за користування коштами виплачувати [PERSON] щомісячно 20 % від вказаної суми; - 6 березня 2018 р. він через термінал ПРИВАТБАНКУ перерахував [PERSON] 7 000 грн.; - 29 травня 2018 р. [PERSON], на підставі розписки від 26.02.2018 р. та квитанції від 06.03.2018 р., з урахуванням процентів, станом на 30.05.2018 р., отримала від нього в борг грошові кошти в сумі 59 000 грн. на строк до 30 серпня 2018 р., взявши на себе обов'язок виплачувати [PERSON] щомісячно 20 % від вказаної суми та, одночасно, передбачили, що у разі не повернення позики до 30.08.2018 р. сума процентів збільшується на 20 % щомісячно, що свідчить про те, що 29 травня 2018 р. борг за вказаними договорами позики, був замінений позиковим зобов'язанням (здійснено новацію боргу); - грошові кошти в сумі 59 000 грн. йому не повернуті [PERSON]; - [PERSON] не сплачувала йому і проценти в розмірі 20 %, що становить 11 800 грн. щомісячно та не виконала обов'язок щодо сплатити проценти за весь період користування позиченими грошовими коштами у розмірі 14 160 грн. щомісячно (11800х20%), а відтак остання йому винна 70 800 грн. процентів за користування позиченими грошовими коштами; - оскільки [PERSON] порушила грошові зобов'язання, то в силу ст. 625 ЦК України остання йому винна 1 934 грн. 12 коп. інфляційних втрат (індекс інфляції); - [PERSON] добровільно не сплатила вказані грошові кошти за договором позики на загальну суму 131 734 грн. 12 коп.. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позов, з підстав викладених у ньому. Додатково додав суду оригінали розписок та квитанції про перерахування коштів. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в розумінні ст. 128 ЦПК України, так як з місця її реєстрації повернулась не врученою судова повістка з відміткою: "ЗА ДАНОЮ АДРЕСОЮ НЕ ПРОЖИВАЄ", заяву про розгляд справи за її відсутності не надала, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не подала. Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 30 листопада 2018 року постановлено справу розглядати в заочному порядку. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що: - 26 лютого 2018 р. [PERSON] отримала в борг від [PERSON] грошові кошти в сумі 30 000 грн. на строк до 26 травня 2018 р., взявши на себе обов'язок за користування коштами виплачувати [PERSON] щомісячно 20 % від вказаної суми, що стверджується оригіналом письмової розписки, який долучений до справи; - 6 березня 2018 р. [PERSON] через термінал ПРИВАТБАНКУ з картки 5168………74747 перерахував [PERSON] 7 000 грн., що стверджується оригіналом квитанції АТ КБ "ПРИВАТБАНК" за 6 березня 2018 р., який долучений до справи; - 29 травня 2018 р. [PERSON], на підставі договорів позики від 26.02.2018 р. та від 06.03.2018 р., з урахуванням процентів, станом на 30.05.2018 р., отримала в борг від [PERSON] грошові кошти в сумі 59 000 грн. на строк до 30 серпня 2018 р., взявши на себе обов'язок виплачувати [PERSON] щомісячно 20 % від вказаної суми та, одночасно, передбачили, що у разі не повернення позики до 30.08.2018 р. сума процентів збільшується на 20 % щомісячно, що стверджується оригіналом письмової розписки, який долучений до справи; - 14 вересня 2018 р. [PERSON] поштовим відправленням направляв [PERSON] письмову вимогу про повернення боргу за договором позики, яку остання отримала особисто 18.09.2018 р.; - [PERSON] добровільно не сплатила грошові кошти за договором позики. Джерела права застосовані (не застосовані) судом. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства (ст. 526 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України). Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зазначеною статтею визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов'язань. Указана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 14-16цс18. Поняття позикових відносин і договору позики визначаються положеннями гл.71 ЦК України. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п.2 ч.1 ст.1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій ст.640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (ч.1 ст.207 ЦК України). Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. До такого правового висновку дійшов Верховний Суд України в Постанові від 24 лютого 2016 року за №6-50цс16. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов'язанням. Заміна боргу позиковим зобов'язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (стаття 1047 цього Кодексу). Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з частиною другою статті 604 ЦК України зобов'язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тим ж сторонами (новація). За своєю сутністю новаційний договір позики є консенсуальним, оскільки виникає на підставі попередніх домовленостей сторін, одностороннім, у зв'язку з тим, що лише одній із його сторін належать права, а на іншу покладаються тільки обов'язки, може бути відплатним або безвідплатним. Оцінка суду. Оцінивши правову природу договору від 29.05.2018 р., проаналізувавши дані норми, суд робить висновок, що в даному конкретному випадку, за домовленістю сторін, відбулась новація боргу, що виник у [PERSON] перед [PERSON] на підставі договорів позики від 26.02.2018 р. на суму 30 000 грн., оформленим розпискою та від 06.03.2018 р. на суму 7 000грн., оформленим квитанцією та включив у себе суми позичених грошових коштів і несплачених процентів у позикове зобов'язання, тобто 29.05.2018 р. між [PERSON] та [PERSON] фактично укладено договір про новацію боргу у позикове зобов'язання. Враховуючи те, що [PERSON] належним чином не виконала обов'язки щодо сплати до 30.08.2018 р. грошових коштів в сумі 59 000 грн., з огляду на те, що відповідачка не надала жодного доказу на спростування вказаної заборгованості, суд знаходить, що з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути 59 000 грн. боргу за договором позики від 29.05.2018 р.. Зважаючи на те, що за умовами договору позики від 29.05.2018 р. [PERSON] взяла на себе обов'язок сплачувати [PERSON] щомісячно проценти в розмірі 20 %, враховуючи те, що в договорі позики від 29.05.2018 р. передбачено, що у разі не повернення позики до 30.08.2018 р. сума процентів збільшується на 20 % щомісячно, перевіривши проведений позивачем розрахунок процентів за 5 місяців, суд знаходить, що з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути 70 800 грн. процентів за користування позиченими грошовими коштами. Враховуючи приписи ст. 625 ЦК України та наявність підстав для покладення на [PERSON] відповідальності за порушення грошового зобов'язання, перевіривши проведений позивачем розрахунок інфляційних витрат, з урахуванням даних щодо індексу інфляції в 2018 р. Міністерства фінансів України, суд знаходить, що з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути 1 934 грн. 12 коп. інфляційних втрат (індекс інфляції). Вказане в сукупності свідчить про наявність підстав для задоволення позову [PERSON] до [PERSON] в повному обсязі. Розподіл судових витрат. На підставі ст. 141 ЦПК України, з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути документально підтверджений судовий збір за подання позовної заяви в сумі 1 317 грн. 34 коп.. Також, враховуючи приписи ст.ст. 133, 137, 141 ЦПК України, зважаючи на наявність в матеріалах справи: ордеру на надання правової допомоги адвокатом [PERSON], договору № 18/10/2 про надання правової (правничої) допомоги від 11.10.2018 р., укладеного між позивачем та вказаним адвокатом, додаткової угоди № 1 про погодження розміру гонорару до вказаного договору від 11.10.2018 р., акту про надану правову (правничу) допомогу № 1 від 11.10.2018 р., детального опису робіт (наданих послуг), виконаних вказаним адвокатом, та здійсненим ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, як додатку до вказаного Акту, квитанції прибуткового касового ордеру № 18/10/2 /1 від 11.10.2018 р., заяви по стягнення судових витрат, суд знаходить, що з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути 2 000 грн. витрат на правничу допомогу адвоката.

Outcome: approved