Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-20 00:00:00

свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що 27.01.1998 року [PERSON] , [PERSON] , а також сторони [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] приватизували і зареєстрували в Коломийському МБТІ право власності в рівних частках (по 1/6) на квартиру [ADDRESS] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про право власності та випискою з інвентаризаційних матеріалів. 04.08.2020 року [PERSON] та [PERSON] подарували сину, позивачу, 1/3 частку вказаної квартири, а тому йому належить 1/2 частка цієї квартири (1/3+1/6). Співвласниками інших часток є відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яким належить по 1/6 частці. Позивач зазначає, що вказана квартира знаходиться на 4 поверсі 5-ти поверхового будинку, загальною площею 52,40 кв.м., житловою - 30,50 кв.м. (1-а кімната 17,7 кв.м., 2-а - 12,8 кв.м.); кухня окрема площею 6,8 кв.м., ванна кімната - 2,9 кв.м., туалет 1,3 кв.м., коридор 7,6 кв.м., вбудована шафа 0,4 кв.м., комора 1,0 кв.м., два балкони: 1,0+0,9 кв.м. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у вказаній квартирі не проживають, більше 10 років в ній проживає відповідач [PERSON] зі своїм чоловіком та їх спільною дитиною. Між позивачем та відповідачем [PERSON] існують непорозуміння та суперечки з приводу користування, утримання та збереження цієї квартири і угоди про визначення порядку користування квартирою, що є у спільній частковій власності/викуп позивачем часток інших співвласників чи відчуження відповідачам частки позивача не досягнуто. Встановлення порядку та усунення перешкод у здійсненні права користування квартирою було предметом спору в Коломийському міськрайонному суді (справа № 2-117/2010). 13.07.2011 року позивач вдруге одружився з [PERSON] , у шлюбі з якою у них [INFO] народилися трійнята - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , тому постало актуальним питання щодо визначення порядку користування вказаною квартирою. Однак, на неодноразові звернення позивача з проханням добровільно визначити порядок користування квартирою відповідачами постійно ігнорується. Тому позивач просить ухвалити рішення, яким встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] , яким виділити йому в користування кімнату площею 12,8 кв.м., з балконом 1,0 кв.м. та коморою 1,0 кв.м., а відповідачам - кімнату площею 17,7 кв.м. з балконом 0,9 кв.м. та вбудованою шафою 0,4 кв.м. Кухню площею 6,8 кв.м., ванну кімнату - 2,9 кв.м., туалет - 1,3 кв.м. та коридор - 7,6 кв.м. залишити у спільному користуванні. Позивач в судове засідання не з`явився, його представник, адвокат Оліградський М.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, вказаних в позовній заяві, просить позовні вимоги задовольнити. Пояснив, що фактично квартира перебуває у користуванні відповідача [PERSON] (колишньої дружини позивача), а позивач не має можливості користуватися цією квартирою як власник, оскільки саме вона створює йому перешкоди в доступі до квартири. Крім того, в цій квартирі проживає її дочка, яку вона вселила в квартиру без згоди власника. Саме через ці обставини існує конфлікт та спір щодо квартири, виходячи з розміру часток позивач вважає за можливе встановити порядок користування квартирою і, враховуючи, що відповідачі є жінками, він згідний залишити їм більшу кімнату, незважаючи на те, що є власником 1/2 частки квартири. Інші відповідачі ( [PERSON] та [PERSON] - дочки позивача), хоча є співвласниками, в квартирі не проживають, одна з них перебуває за кордоном, інша проживає в м. Львові. Чи має в наявності позивач інше житло представнику не відомо, про те, кому належить будинок, адреса якого вказана в позовній заяві щодо позивача, представник інформації не має. Крім того, зазначив, що згідно з відповідною довідкою від 04.08.2020 року у вказаній квартирі зареєстровані [PERSON] та [PERSON] . Щодо припинення частки позивача з компенсацією її вартості, то позивач очікував пропозицій від відповідача [PERSON] щодо зустрічі в нотаріуса чи узгодження в тесті договору їхніх прав та обов`язків, оскільки вважав, що ініціатором повинна бути саме остання, однак, жодних пропозицій не надійшло. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, їхній представник, адвокат Романчич М.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та зазначила, що у вказаній квартирі зареєстрована разом з матір`ю [PERSON] її малолітня дочка [PERSON] без згоди інших співвласників, що стверджується даними будинкової книги, проте, орган опіки та піклування в справі не залучений, при цьому незрозумілим вважає те, на підставі чого видана довідка від 10.08.2020 року щодо реєстрації в цій квартирі тільки двох відповідачів [PERSON] та [PERSON] . Позивачем не надано доказів того, що він не має іншого житла, при цьому він пропонує виділити їм кімнату, вказуючи, що вони не живуть там. Вказує, що не може бути встановлений порядок користування, що погіршує умови проживання, а запропонований порядок не відповідає нормам житлової площі. Крім того, стоїть питання про виділення вбудованої шафи, якої в квартирі вже не було, коли відповідач [PERSON] прийшла туди проживати. Позивачем долучений технічний паспорт за 1997 рік, однак, жодного доказу про те, в якому стані перебуває вказана квартира на даний час не додано. Вважає, що існують інші способи вирішення даного спору. Зокрема, відповідач [PERSON] готова була сплати позивачу запропоновану ним ціну вартості його частки в сумі 10 000 доларів США, однак, не має можливості продати батьківське житло. Тому представник відповідача просить в задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час і місце розгляду справи повідомлялася, причини неявки суду не повідомила, від неї не надійшло заяв про розгляд справи в її відсутності. 08.10.2020 року відповідачем [PERSON] подано відзив на позов, в якому вказано, що встановити порядок користування вказаною квартирою неможливо. Позивач пропонує трьом співвласникам виділити в користування житлову кімнату площею 17,7 кв.м. При цьому він приховав ту обставину, що в квартирі проживає та зареєстроване місце проживання неповнолітньої дочки [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується даними будинкової книги, а тому вона як член її сім`ї вправі проживати в цій квартирі. При встановленні порядку користування квартирою в кімнаті 17,7 кв.м. повинні проживати четверо осіб при нормі житлової площі 13,65 кв.м. на особу, рівень середньої забезпеченості в м. Коломия становить 8 кв.м. на одну особу, норма житлової площі для визнання особи такою, що потребує поліпшення житлових умов - 6 кв.м. Водночас, при виділенні відповідачам кімнати площею 17,7 кв.м. на кожну особу припадає 4,425 кв. м., що значно нижче рівня середньої забезпеченості та навіть нижче норми житлової площі для визнання осіб такими, що потребують поліпшення житлових умов. Встановлення порядку користування квартирою може мати місце, коли може бути виділено ізольоване приміщення, розмір якого не менший встановленого для надання одній особі і не може привести до штучного погіршення житлових умов та викличе необхідність постановки на квартирний облік. Не може бути встановлений порядок користування квартирою, якщо це призведе до погіршення житлових умов, а відповідно до ст. 358 ЦК України співвласник має право на одержання матеріальної компенсації. Площа вказаної квартири не дозволяє встановити порядок користування нею, у зв`язку з чим відповідач [PERSON] пропонувала позивачу матеріальну компенсацію за його частку, яку виплатить при наявності коштів, однак він зазначив, що вона повинна виплатити суму коштів, яку він називає, а відсутність коштів є її та інших відповідачів ( його дочок) проблемою. Крім того, позивач просить виділити відповідачам вбудовану шафу, яку він з батьками переобладнав під вхідні двері в кімнату ще при заселенні в 1991 році, а технічний паспорт, наданий позивачем , не відповідає дійсності. В 2010 році позивач звертався з позовом до суду про встановлення порядку користування квартирою та усунення перешкод в користуванні нею. Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 14.12.2010 року в задоволенні позову відмовлено. Тому відповідач [PERSON] просить в задоволенні цього позову відмовити (а.с. 39 -41). 19.10.2020 року представником позивача подано відповідь на відзив, в якому зазначено, що запропонований в позовній заяві порядок користування квартирою не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно та не порушує їхніх прав як власників. Крім того, кімната з балконом та вбудованою шафою, що пропонується відповідачам, на 4,2 кв.м. більша від площі, що залишається йому, на що він погоджується. Фактично квартира знаходиться у володінні та користуванні відповідача [PERSON] , інші відповідачі в ній не проживають більше 10 років. Згідно з листом "Центру надання адміністративних послуг" Коломийської міської ради від 04.08.2020 року у реєстрі територіальної громади м. Коломия за вказаною адресою адресою зареєстровані [PERSON] та [PERSON] , відомостей про реєстрацію [PERSON] , 24.10.2009 року у вказаному реєстрі не має. Також зазначив, що у відповідача [PERSON] з 2002 року було достатньо часу, щоб вирішити питання щодо визначення порядку користування квартирою або відчуження частки позивача в користь інших співвласників, оскільки тільки вона проживає та користується спірною квартирою. Щодо заперечення про неможливість виділу вбудованої шафи в користування відповідачам, оскільки таку було переобладнано, вказує, що жодних належних та допустимих доказів на підтвердження цього не додано ( а.с. 58-60). Суд, заслухавши вказаних учасників, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 27.01.1998 року Бюро по приватизації державного житлового фону, квартира [ADDRESS] , належала [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних частках (тобто по 1/6 частці). Вказана інформація також підтверджується даними виписки з інвентаризаційних матеріалів № 59476, виданої ОКП «Коломийське МБТІ» 18.08.2017 року (а.с. 5, 11). Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] подарували [PERSON] 1/3 частку належної їм вищевказаної квартири, що стверджується даними договору дарування, посвідченого 04.08.2020 року приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Григорець М.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1077, а також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 219005775 від 04.08.2020 року (а.с. 7-9). Згідно з даними технічного паспорту, складеного 17.04.1997 року, на квартиру [ADDRESS] , загальна площа квартири становить 52,4 кв.м., житлова - 30,5 кв.м. Квартира складається з двох кімнат площами 17,7 кв.м. та 12,8 кв.м. відповідно, кухні площею 6,8 кв.м., ванної кімнати - 2,9 кв.м., туалету - 1,3 кв.м, коридору - 7,6 кв.м., вбудованої шафи - 0,4 кв.м., комори - 1,0 кв.м, балкону 1,0 + 0,9 кв.м. Квартира розміщена на IV поверсі V поверхового будинку (а.с. 12-13). Як вбачається із копії будинкової книги для прописки громадян, розпочатої 1998 року, за адресою: [ADDRESS] , зареєстроване місце проживання [PERSON] , [INFO] , з 06.11.2009 року ( а.с. 46-50). Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14.12.2010 року, яке набрало законної сили 25.12.2010 року, ухваленим в справі № 2-117/2010, в задоволенні позову [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою [ADDRESS] та зобов`язанні не чинити перешкоди у користуванні вказаною квартирою відмовлено (а.с. 42-44). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 13.07.2011 року позивач зареєстрував шлюб з [PERSON] , після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с. 14). Відповідно до даних свідоцтв про народження [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітніх [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 15-17). Місце проживання [PERSON] зареєстроване за адресою: [ADDRESS] , що стверджується відміткою в його паспорті громадянина України (а.с. 4 на звороті). Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до частин 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Пленум Верховного Суду України в п. 14 постанови від 22.12.1995 року N 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності" роз`яснив, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Оскільки, спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому, допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Отже, учасники права спільної часткової власності, як і індивідуальні власники, наділяються правами володіння, користування та розпорядження майном. Але, оскільки право кожного співвласника не обмежується якоюсь чітко визначеною частиною, а поширюється на усе спільне майно, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Здійснення права на засадах спільної згоди учасників має розглядатися як загальне правило, винятки з якого можуть встановлюватись законом. Так, за ст. 361 ЦК кожен співвласник наділений правом самостійного розпорядження часткою у праві спільної часткової власності. Таким чином, учасники спільної часткової власності здійснюють свої права на засадах загальної згоди. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. При встановленні порядку користування будинком (квартирою) кожному із співвласників передається в користування конкретна частина будинку (квартири), виходячи з його частки в праві спільної власності на будинок (квартиру). Разом з тим виділені у користування приміщення можуть бути і неізольовані і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. Встановлення співвласниками порядку користування будинком (квартирою) з виділенням конкретних приміщень в натурі, не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в об`єкт самостійної власності кожного з них. За змістом ст. 358 ЦК України первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. За змістом ст. 47, 48 ЖК Української РСР жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі. Норма жилої площі в Українській РСР встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу. Згідно з даними технічного паспорту, складеного 17.04.1997 року, на квартиру [ADDRESS] , яка розміщена на IV поверсі V поверхового будинку, загальна площа квартири становить 52,4 кв.м., житлова - 30,5 кв.м. Квартира складається з двох кімнат площами 17,7 кв.м. та 12,8 кв.м. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до частин 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, в судовому засіданні встановлено, що визначити порядок користування квартирою, про який просить позивач у даному випадку неможливо, оскільки матиме місце відступ від величини ідеальних часток у праві власності на квартиру сторін у справі. Враховуючи, що спірна квартира належить на праві спільної часткової власності 4 особам ( трьом по 1/6 частці та одному - 1/2 частка), а житлова площа квартири становить 30,5 кв. м., визначення порядку користування квартирою призведе до погіршення житлових умов цих осіб. Крім того, порядок користування спірною квартирою, який просить визначити позивач, не відповідає їхнім часткам у праві власності на квартиру та призведе до порушення прав інших співвласників, виходячи з розміру належних їм часток у спірному майні. На підставі вищевикладеного, суд, надавши оцінку зібраним по справі доказам та доводам сторін, приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити у зв`язку з безпідставністю позовних вимог. На підставі наведеного та ст.ст. 319, 321, 358 ЦК України та,

Outcome: dismissed