overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-29 00:00:00

01.02.2017 позивач звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом відповідно до якого просить суд: стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дочки сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття (а.с.1-2). Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що від спільного проживання з відповідачем в них народився син [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що вони з відповідачем не проживають разом більше року, і дитина перебуває на її повному матеріальному утриманні та вихованні, а відповідач добровільно відмовляється сплачувати аліменти. В судовому засіданні позивач позов повністю підтримала. Відповідач в судовому засіданні позов визнав. Заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що є усі підстави для ухвалення рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить чинному законодавству та не порушує прав та законних інтересів інших осіб. У судовому засіданні встановлено, що відповідач є батьком малолітнього сина позивача - сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ОК №281041 від 27 березня 2015 року, виданим Виконавчим комітетом Любарецької сільської ради Бориспільського району Київської області (а.с.3). Згідно з довідкою Любарецької сільської ради №76 від 31.01.2017 (а.с.6) малолітній [PERSON], [INFO], проживає з матірю - [PERSON] та знаходиться на її утриманні, і ця обставина відповідачем не оспорюється. Згідно з вимогами ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст.ст.180 Сімейного кодексу України батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Суд прийшов до висновку, що за матеріальним станом відповідача, який є особою працездатного віку, інших утриманців не має, повністю визнав заявлені позовні вимоги, він може сплачувати аліменти в визначеному позивачкою розмірі 1/3 частки його заробітку. Судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640 гривень підлягають стягненню з відповідача на користь держави відповідно до вимог ст.88 ЦПК України. Відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 367 ЦПК України суд зобовязаний допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-11 00:00:00

01.02.2017 позивач звернулась до суду з даним позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з 24 вересня 2014 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого в них народився син [PERSON], [INFO]. Позивач стверджує, що спільне життя з відповідачем не склалось, через різні погляди на сімейне життя,а також, що збереження шлюбу суперечить її інтересам, на примирення не згодна. В судовому засіданні позивач позов повністю підтримала, пояснила, що 22 січня 2017 року відбулася сварка, з того часу вони разом не проживають, відповідач ніяких дій, щоб помиритися, попросити вибачення у неї та її батьків, не робив, тому вона не бажає зберігати шлюб, та вважає, що за таких обставин примирення неможливе. Відповідач повторно в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи без його присутності не подав. Відповідно до вимог ст. ст. 169, 224 Цивільного процесуального кодексу України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи позивач не заперечує. Дослідивши подану позивачем заяву, матеріали даної цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, за наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що подружжя зареєстрували шлюб 24 вересня 2014 року у Виконавчому комітеті Гірської сільської ради Бориспільського району Київської області, про що зроблений актовий запис № 12 (а.с.4), від якого мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем, що підтверджується свідоцтвом про народження та довідкою Гірської сільської ради (а.с.6,9). Згідно з поясненнями позивача, які відповідачем не заперечуються, подружжя разом не проживають, позивач вважає, що примирення між ними неможливе. Відповідач, будучи повідомлений про розгляд справи у суді, жодних заперечень по суті позову не подав. Внаслідок зазначених обставин сім`я подружжя фактично розпалась, а шлюб існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. При цьому суд враховує вимоги ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України, за змістом якої шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Судові витрати згідно із заявою позивача вона залишає за собою. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

01.02.2017р. до Словянського міськрайонного суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що він є власником квартири [ADDRESS].\~У зазначеній квартирі на даний момент зареєстровані колишня власниця квартири [PERSON] та її донька [PERSON], які виселилися з квартири та переїхали на постійне місце проживання до іншого населеного пункту, але самі знятись з реєстрації в даній квартирі вони не бажають, хоча у договорі купівлі-продажу визначена кінцева дата зняття відповідачів з реєстрації 10.12.2016р. Просить суд визнати [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою № 44 будинку № 12 по пров. Батюка в м. Словянськ Донецької області. У судове засідання позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] не зявились, але надали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутністю,\~на задоволенні позовних вимог наполягали. Відповідач [PERSON], яка належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, до суду не зявилася, але надала заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначила, що позовні вимоги стосовно визнання її такою, що втратила право користування квартири [ADDRESS] визнає у повному обсязі. Відповідач [PERSON], яка належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, до суду не зявилася, але надала заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначила, що проти задоволення позовних вимог не заперечує. Відповідно до ч. 1\~ст. 61 ЦПК України\~обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. За таких обставинах суд приходить до переконання, що позов про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню, а [PERSON], [PERSON] потрібно визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою № 44 будинку № 12 по пров. Батюка у м. Словянськ Донецької області з наступних причин: відповідачі [PERSON], [PERSON] дійсно не мешкають у квартирі [ADDRESS] більш одного року та не є власниками цієї квартири, тому згідно ст. 405 ЦК України вони втратили право користування житловим приміщенням - квартирою № 44 будинку № 12 по пров. Батюка у м. Словянськ Донецької області. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-17 00:00:00

01.02.2017 р. до суду заявлено позов, у якому представник позивача вказав, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 10.02.2011 р. укладено кредитний договір б/н у розмірі 1700 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредиту в розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, позичальник зобов'язався сплачувати щомісячні обов'язкові мінімальні платежі в останній робочий день поточного місяця та відсотки за користування кредитом, але цих зобов'язань не виконує, в зв'язку з чим станом на 31.10.2016 р. виникла заборгованість в розмірі 21451,07 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, в поданій до суду заяві просив справу розглянути без нього, позовні вимоги підтримав повністю, у разі неявки відповідачки постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів (а.с. 43). Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила, клопотання про перенесення справи не заявляла, відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України повідомлення про час та місце розгляду справи вручалось їй належним чином. З урахуванням позицій позивача, дослідження матеріалів справи та вимог закону суд визнає за необхідне задовольнити позовні вимоги повністю з таких підстав. Доведено, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 10.02.2011 р. укладено кредитний договір б/н у розмірі 1700 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредиту в розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, позичальник зобов'язався сплачувати щомісячні обов'язкові мінімальні платежі в останній робочий день поточного місяця та відсотки за користування кредитом, але станом на 31.10.2016 р. виникла заборгованість в розмірі 21451,07 грн. Вказані правовідносини регламентуються: -ст.ст. 525,526,530 ЦК України, за якими одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору; якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк; -ст. 1054 ЦК України, за якою за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Оскільки [PERSON] добровільно не виконує взятих на себе зобов'язань по сплаті кредиту та відсотків за користування ним на підставі укладеного нею з ПАТ 10.02.2011 р. виникла заборгованість в розмірі 21451,07 грн., то з метою захисту законних інтересів позивача борг з відповідачки й судові витрати в сумі 1600 грн. необхідно стягнути рішенням суду. В зв'язку з повним задоволенням вимог ПАТ КБ «Приватбанк» з [PERSON] на його користь стягуються всі судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-01 00:00:00

01.02.2017р. Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) звернулося до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] у якому просить стягнути з [PERSON] на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) відшкодування в розмірі 4961,41 грн., витрати понесених на встановлення розміру збитку, що становить 554, 50 грн., та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1600 грн. У судове засідання представник позивача надав до суду заяву про проведення судового засідання без фіксації судового процесу та надав суду докази по сплаті відповідачем коштів в повному обсязі. Відповідач у судове засідання зявився, про дату час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. Суд, ознайомившись та дослідивши матеріали справи, надані докази, вважає позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) такими, що не підлягають задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що 11.10.2015 року з вини [PERSON], який керував автомобілем Тойота н.з. 708-68 ОК в м. Одесі , була скоєна дорожньо-транспортна пригода, внаслідок чого автомобіль [NUMBER], отримав пошкодження. Згідно Постанови Приморського районного суду м. Одеси за справою № 522/24918/15-п від 22.12.2015 р., ДТП сталося внаслідок порушення Відповідачем ст. 124 КУпАП. Тому, власник пошкодженого автомобілю [PERSON] звернувся з метою отримання відшкодування до МТСБУ з відповідною заявою. Відповідно до п. п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів « МТСБУ за рахунок коштів Фонду захисту потерпілих , відшкодовує шкоду на умовах, визначених Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно - правову відповідальність. Згідно ст. 22 Закону МТСБУ відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна життю , здоровю та майну третіх осіб під час ДТП . Відповідно до висновку № 02-11/1 сума відновлювального ремонту ТС складає 5953, 69 грн. Витрати МТСБУ на встановлення розміру збитку та сбір документів по справі складають 554,41 грн.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

01.02.2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 12.01.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Балаклійського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис №01. Мотивуючи позовну заяву вказав, що від шлюбу з відповідачем мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO] Спільне життя не склалось через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки. Шлюбні відносини фактично припинені. Кожен з них живе своїм життям та своїми інтересами. Просить розірвати шлюб та зазначає, що примирення з відповідачем не можливе, буде суперечити його інтересам. Позивач в судове засідання не з'явився. Надав заяву, у якій наполягає на розірванні шлюбу, просить розглянути справу за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явилась. Надала заяву, у якій проти розірвання шлюбу не заперечує, просить розглянути справу за її відсутності. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно зі свідоцтвом про шлюб [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 12.01.2008 року, відповідач змінила прізвище на «Тарасова» (а.с.7). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO] /а.с.8/. Як вбачається з позову, за час подружнього життя сторонами не створено дружньої родини. Спільне життя не склалось через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства. Шлюбні відносини фактично припинені. Враховуючи зазначені обставини, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Згідно ст.51 Конституції України, ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. За ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них або інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі ст.ст.10,11,60,88,212-215 ЦПК України, ст.ст.110-112 Сімейного кодексу України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

01.02.2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею і [PERSON], зареєстрований 11.03.1998 року у Балаклійському відділі РАГС Харківської області, актовий запис №38. Мотивуючи позовну заяву вказала, що шлюб виявився невдалим. Гарної родини вони не створили. Спільне життя не склалось через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обовязки. Від шлюбу з відповідачем є повнолітня дитина донька Анна, [INFO]. Просить розірвати шлюб та зазначає, що примирення з відповідачем не можливе, суперечить її інтересам. Розірвати шлюб у відділі ДРАЦС відповідач відмовляється, тому вона змушена звернутись до суду. Позивачка в судове засідання не зявилась. Надала заяву, у якій наполягає на розірванні шлюбу, просить розглянути справу за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився. Про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Причину поважності неявки суду не повідомив. Заперечень проти позову, клопотань про примирення від нього на адресу суду не надходило. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову виходячи з наступних підстав. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно свідоцтва про шлюб, серії 1-ВЛ №038523, виданого відділом відділом РАГС Харківської області, сторони перебувають у шлюбі з 11.03.1998 року (а.с.7). За час подружнього життя сторонами не створено дружньої родини. Спільне життя не склалось через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обовязки з ведення спільного господарства. Враховуючи зазначені обставини, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Згідно ст.51 Конституції України, ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. За ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них або інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі ст.ст.110-112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

01.02.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON], яким просить розірвати шлюб укладений між ними 21.06.2003р. у Міському відділі реєстрації актів громадського стану Львівського обласного управління юстиції, актовий запис №1118. В обґрунтування своєї заяви зазначила про те, що від спільного шлюбу з відповідачем у них є син [PERSON], 28.09.2004р.н. Вказує, що сімейне життя у них не складалось добре, відсутнє взаєморозуміння та повага. Шлюбні і сімейні відносини, а також спільне проживання між ними фактично припинені, вони проживають окремо, їхня сімя розпалась повністю і остаточно, шлюб існує лише формально, примирення не можливе. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, надіслала заяву підтримання позовних вимог та розгляд справи у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності та вказав, що проти розірвання шлюбу не заперечує. У відповідності до ст. 197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, зясувавши взаємини подружжя, дійсні причини заяви про розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 21.06.2003р. у Міському відділі реєстрації актів громадського стану Львівського обласного управління юстиції, актовий запис №1118 (а.с.6). Від спільного шлюбу з відповідачем у них є син [PERSON], 28.09.2004р.н. (а.с.11). Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства і проживають окремо. Сімя розпалася остаточно, примирення неможливе. За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам подружжя, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України, особа яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи наведене, після розірвання шлюбу позивачу відновити дошлюбне прізвище Карплюк.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

01.02.2017 року [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на її користь на утримання двох дітей в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно на кожну дитину, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, до досягнення повноліття. Мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем був зареєстрований шлюб, який рішенням суду від 28.05.2014 року розірваний. Від шлюбу мають спільних дітей: сина - [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Відповідач з ними не мешкає, добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, вказуючи на відсутність стабільного доходу. Вислухавши сторін по справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що заочним рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 28.05.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний (а.с.4). Від шлюбу мають двох дітей: сина - [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], батьками яких вони являються. (а.с. 2-3) Батьки зобовязані утримувати неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття, що передбачено ст. 180 Сімейного кодексу України. На час розгляду справи домовленості між батьками з приводу участі відповідача в утриманні дітей не досягнуто, а, отже, аліменти підлягають стягненню в судовому порядку в силу ст. 181 Сімейного Кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. На підставі вищевикладеного, виходячи з того, що діти подружжя проживають разом із позивачем (а.с. 5), враховуючи матеріальний стан позивача (а.с. 6) та відповідача, відсутність в матеріалах справи переконливих доказів одержання відповідачем регулярного доходу,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-28 00:00:00

01.02.2017 року [PERSON] подала до суду заяву про визнання недієздатним її сина - [PERSON], [INFO] Заяву мотивує тим, що [PERSON] проживає разом з нею по [ADDRESS]. Її син є інвалідом з дитинства, внаслідок захворювання на ДЦП та синдром Ангельмана, що характеризується глибокою розумовою відсталістю та важкими психічними розладами. Через хворобу він не може розуміти значення своїх дій та керувати ними, потребує постійної опіки. Відтак, виникла необхідність у визнанні його недієздатним. Заявник [PERSON] в судовому засіданні свої вимоги підтримала та просила заяву задовольнити. Представник відділу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської Брикса Р.З. в судовому засіданні проти заяви не заперечив. Заслухавши думку учасників судового розгляду, з'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [INFO] є сином заявника [PERSON] та проживає з нею за адресою: [ADDRESS]. Даний факт стверджується свідоцтвом про народження та копією довідки з місця проживання (а.с., 8, 10) У відповідності до ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. [PERSON] є інвалідом І групи з дитинства, внаслідок захворювання на ДЦП та синдром Ангельмана, що характеризується глибокою розумовою відсталістю та важкими психічними розладами, що стверджується долученою до матеріалів справи медичною довідкою (а.с. 9). Згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 174 від 31.03.2017р. [PERSON] страждає стійким хронічним психічним розладом у вигляді вираженої розумової відсталості, хворіє на ДЦП. За своїм психічним станом не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує опіки. На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що заява є підставною та підлягає до задоволення.

Outcome: approved