Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-14 00:00:00

01 жовтня 2019 року ХОКС «Єдність» звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання. На обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 07 жовтня 2016 року між ХОКС «Єдність» та [PERSON] укладено кредитний договір №156 на суму 14500 грн. Цього ж дня між ХОКС «Єдність» та [PERSON] укладено договори поруки на забезпечення виконання Кредитного договору. Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 07.08.2017 року, ухваленим у цивільній справі № 654/1683/17, стягнуто солідарно з відповідачів на користь ХОКС «Єдність» заборгованість за Кредитним договором у сумі 16087,44 грн, яка складається з тіла кредиту та процентів за користування ним. Оскільки вказане рішення суду боржники не виконали, позивач просив на підставі статті 625 ЦК України стягнути з [PERSON] та [PERSON] нараховані на суму боргу інфляційні втрати за період з липня 2017 року по вересень 2019 року у розмірі 4151,49 грн та 3 % річних, нараховані за цей період, у розмірі 1071,21 грн, а всього 5222,70 грн. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, відзив не подали. Згідно ч.3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Виходячи з наведеного, відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутності відповідачів і ухвалює заочне рішення. Дослідивши та оголосивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Під час розгляду справи суд встановив, що 07 жовтня 2016 року між ХОКС «Єдність» та [PERSON] укладено кредитний договір №156 на суму 14500 грн. Цього ж дня між ХОКС «Єдність» та [PERSON] укладено договори поруки на забезпечення виконання Кредитного договору. Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 07.08.2017 року, ухваленим у цивільній справі № 654/1683/17, стягнуто солідарно з відповідачів на користь ХОКС «Єдність» заборгованість за Кредитним договором у сумі 16087,44 грн, яка складається з тіла кредиту та процентів за користування ним. 30 серпня 2017 року видано виконавчі листи на примусове виконання рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 07 серпня 2017 року у справі № 654/1683/17, який пред`явлено до виконання. В судовому засіданні встановлено, що відповідачі погасили заборгованість частково, на даний час основна сума заборгованості складає 15695,63 грн. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14?10цс18), від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Суд встановив, що [PERSON] належним чином не виконував своїх зобов`язань за Кредитним договором. У зв`язку із цим ХОКС «Єдність» звернулася до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитом і процентів за користування коштами з позичальника та [PERSON] , яка поручилися за виконання відповідачем цього договору на підставі укладеного із банком договору поруки. Судовим рішенням від 07 серпня 2017 року про стягнення заборгованості за кредитним договором підтверджено наявність грошового зобов`язання позичальника перед позивачем та його порушення. Виконавчий лист, виданий на підставі цього рішення, пред`явлений до примусового виконання та після тривалого виконавчого провадження добровільно не виконано. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення боргу у 2017 році зобов`язання відповідачів сплатити заборгованість за Кредитним договором не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення шляхом стягнення з відповідачів в користь позивача суму боргу в розмірі 5222,70 грн, з яких: 4151,49 грн - інфляційні витрати за період з липня 2017 року по вересень 2019 року, 1071,21 грн - 3 % річних за період з липня 2017 року по вересень 2019 року. Крім того, в силу ч.1ст.141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача слід стягнути судові втрати в сумі 1921,00 грн судового збору.

Outcome: approved