Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-22 00:00:00

01.11.2017 року позивач звернулась до суду із позовом до відповідача, який у лютому 2018 року уточнила та доповнила, і в остаточній редакції позову просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком, який розташований за адресою: Одеська область, Лиманський район, с. Зоря Труда, вул. Виноградна, 40; визнати за [PERSON] право приватної власності в порядку спадкування за законом на одну другу частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що складається з: житлового будинку літ. «А», загальною площею 64,1 кв.м., житловою площею 45,5 кв.м., допоміжною площею 18,6 кв.м., літ. «а» - прибудови, літ. «а1»- тераси, літ. «Б» - погріб, літ. «В», «Д», «Л»- навіс, літ. «Г», «Е» - сараї, літ. «Ж» - душ, літ. «З» - вбиральня, літ «И» - літня кухня, літ. «К» - гараж, І- цистерна, ІІ- вимощення, №№1-2 огорожа, що залишився після смерті [PERSON], померлого 21.10.2010 року; визнати за [PERSON] право приватної власності на одну другу частину земельної ділянки площею 0,2499 га, яка розташована за адресою: Одеська область, Лиманський район, с. Зоря Труда, вул. Виноградна, 40, кадастровий номер 5122784200:05:001:0016, цільове призначення «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка)», що залишилась після смерті [PERSON], померлого 21.10.2010 року; стягнути з [PERSON] судові витрати по справі. Провадження у справі відкрито 19.12.2017 року. Підготовче судове засідання проведено 15.02.2018 року, справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні 25.04.2018 року допитані свідки [PERSON], [PERSON] В судове засідання 23.05.2018 року представник позивача не зявився, подав письмову заяву про розгляд справи у свою відсутність, позовні вимоги підтримав. Суд приймає до уваги, що у раніше проведених судових засіданнях представник позивача також підтримав позовні вимоги, в судовому засідання 25.04.2018 року надав вичерпні пояснення по справі. Відповідач - [PERSON] сповіщався за встановленим місцем його реєстрації з 1999 року: Одеська область, Лиманський район, с. Зоря Труда, вул. Виноградна, 39. Згідно наявного у справі витягу з рішення Першотравневої сільської ради Лиманського (Комінтернівського) району Одеської області від 04.09.2002 року № 33-ХХ-IУ, в звязку із впорядкуванням нумерації житлових будинків по вул. Виноградна в с. Зоря Труда Комінтернівського району Одеської області, змінено номери будинків, і, відповідно змінено номер будинку [PERSON] (померлому) з № 39 на № 40. Інше місце перебування, чи місця праці відповідача судом не встановлено. Справа розглянута за правилом виключної підсудності (ст. 30 ЦПК України). В судові засідання 15.02.2018 року, 21.03.2018, 25.04.2018 року, 23.05.2018 року відповідач- Грицик Є.І. не зявився, зворотні поштові повідомлення повернуті до суду з відмітками «за зазначеною адресою не проживає». За правилом ч.1 ст. 131 ЦПК України [PERSON] вважається таким, що повідомлений судом належним чином про дату, час та місце проведення судового засідання. Отже суд вважав можливим розглядати справу за відсутності відповідача. Заяви від позивача про розгляд справи у порядку заочного провадження не надходило. Дослідивши матеріали справи, врахувавши надані раніше представником позивача пояснення, суд дійшов до наступного висновку: За життя [PERSON] на підставі свідоцтва № 709 від 13.10.1994 року, виданого Першотравневою сільською радою Лиманського (Комінтернівського ) району Одеської області належав на праві приватної власності житловий будинок, який розташований за адресою: Одеська область, Лиманський район, с. Зоря Труда, вул. Виноградна, 40 (колишній 39) з надвірними будівлями та спорудами, що складається з: житлового будинку літ. «А», загальною площею 64,1 кв.м., житловою площею 45,5 кв.м., допоміжною площею 18,6 кв.м., літ. «а» - прибудови, літ. «а1»- тераси, літ. «Б» - погріб, літ. «В», «Д», «Л»- навіс, літ. «Г», «Е» - сараї, літ. «Ж» - душ, літ. «З» - вбиральня, літ «И» - літня кухня, літ. «К» - гараж, І- цистерна, ІІ- вимощення, №№1-2 огорожа, що залишився після смерті [PERSON], померлого 21.10.2010 року. За життя [PERSON] реєстрацію свого права власності не проводив (довідка КП «Комінтернівське БТІ» від 24.07.2013 року № 1197. За життя [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 926529, виданого на підставі рішення сесії V скликання Першотравневої сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 15.11.2006 року № 67-V, зареєстрованого 24.06.2008 року, на праві власності належала земельна ділянка, площею 0,2499 га, кадастровий номер 5122784200:05:001:0016, цільове призначення «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка)», яка розташована за адресою: Одеська область, Лиманський район, с. Зоря Труда, вул. Виноградна, 40 (сорок). 21.10.2010 року [PERSON] помер, що встановлено судом зі змісту свідоцтва про смерть серії 1-ЖД № 238397, виданого 21.10.2010 року виконкомом Першотравневої сільської ради Комінтернівського району Одеської області, актовий запис про смерть № 60. Після його смерті відкрилась спадщина. Згідно інформаційної довідки № 33182345 від 04.02.2013 року Комінтернівської районної державної нотаріальної контори Одеської області, спадкова справа до майна [PERSON] не заводилась. За життя [PERSON] заповітів та спадкових договорів не укладав (інформаційна довідка № 33182356 від 04.02.2013 року Комінтернівської районної державної нотаріальної контори Одеської області. Згідно інформаційної довідки від 03.12.2013 року № 35964205 Комінтернівської районної державної нотаріальної контори Одеської області спадкові справи до майна [PERSON] не заводились. Діти покійного [PERSON] [PERSON] (св-во про народження І-ЕЛ № 264111, видане 15.11.1972 року), та [PERSON] (актовий запис про народження № 19 від 21.05.1969 року). Зі змісту довідки Першотравневої сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 28.01.2013 року № 02-20/100 судом встановлено, що на день смерті [PERSON] проживав та був зареєстрований за адресою: [INFO]. На день смерті з [PERSON] проживав та був зареєстрований син [PERSON], [INFO] Інший син - [PERSON] був зареєстрований, але не проживав за вказаною адресою. 17.08.2012 року помер [PERSON], що встановлено судом зі змісту свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 308775, виданого 20.08.2012 року виконкомом Першотравневої сільської ради Комінтернівського району Одеської області, актовий запис про смерть № 47. Після його смерті відкрилась спадщина. На день смерті [PERSON] проживав та був зареєстрований за адресою: [INFO]. За цією адресою був зареєстрований але не проживав [PERSON], що встановлено судом зі змісту довідки Першотравневої сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 10.12.2012 року № 02-20/1806. Комінтернівською районною державною нотаріальною конторою Одеської області 04.02.2013 року заведена спадкова справа № 32/2013 до майна [PERSON], померлого 17.08.2012 року. [PERSON] 04.02.2013 року прийняла спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON], померлого 17.08.2012 року, шляхом подання письмової заяви до нотаріуса. [PERSON] є донькою [PERSON], померлого 17.08.2012 року, що встановлено судом зі змісту свідоцтва про народження серії V-ЖД № 263940, виданого 01.02.1991 року Першотравневою сільрадою комінтернівського району Одеської області, актовий запис про народження № 5 від 01.02.1991 року. Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 17.09.2014 року №504/2618/14-ц за [PERSON] визнано право власності в порядку спадкування за законом на одну другу частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що складається з: житлового будинку літ. «А», загальною площею 64,1 кв.м., житловою площею 45,5 кв.м., допоміжною площею 18,6 кв.м., літ. «а» - прибудови, літ. «а1»- тераси, літ. «Б» - погріб, літ. «В», «Д», «Л»- навіс, літ. «Г», «Е» - сараї, літ. «Ж» - душ, літ. «З» - вбиральня, літ «И» - літня кухня, літ. «К» - гараж, І- цистерна, ІІ- вимощення, №№1-2 огорожа, що залишилась після смерті [PERSON], померлого 21.10.2010 року, спадщину після смерті якого фактично прийняв, але не оформив його син [PERSON], померлий 17.08.2012 року. 19.09.2015 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], що встановлено судом зі змісту свідоцтва про шлюб серії І-ФП № б/н, виданого 19.09.2015 року центральним відділом ДРАЦС реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис про шлюб № 830, післяшлюбне прізвище дружини «Гетманцева». Комінтернівська районна державна нотаріальна контора Одеської області відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки реєстрація права власності на спірний житловий будинок не проводилась (довідка № 2495/02-14 від 03.12.2013 року). Відповідно до вимог ст. ст. 1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За правилами ч. 3 цієї статті спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтею 1270 ЦК України встановлено строк для прийняття спадщини у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Судом вважає, що матеріалами справи повністю підтверджено той факт, що відповідач [PERSON] не проживав разом зі спадкодавцем ([PERSON]В.) на час відкриття спадщини. Зокрема, цей факт підтверджений численними наведеними вище довідками Першотравневої сільської ради Комінтернівського району Одеської області. Крім того, допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] надали суду свідчення, які повністю підтверджують цей факт. Крім того, свідки підтвердили, що [PERSON] не проживає за адресою: [INFO] і до теперішнього часу, місце його перебування свідкам не відомо. Більш того, факт не проживання [PERSON] з 2007 року у спірному домоволодінні підтверджується актом від 01.11.2017 року за підписами депутатів Першотравневої сільської ради Лиманського району Одеської області. Отже, у суду усунулись будь - які сумніви в тому, що [PERSON] хоча і зареєстрований у батьківському будинку, проте не проживав у ньому як до часу смерті батька, так і на час смерті батька, так і не проживає у цьому будинку до теперішнього часу. За змістом п. 211 глави ІІІ розділу 22 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5 (діяла на момент відкриття спадщини), свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Як вказав Пленум Верховного Суду України в п. 23 постанови від 30травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину. Таким чином, сама по собі реєстрація місця проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не може свідчити відповідно до ч. 2 ст. 1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі неприйняття спадщини спадкоємцями за заповітом, а також в разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом мають особи, визначені в ст.ст. 1261-1265 ЦК України, відповідно до черговості спадкування. Суд дійшов до переконання, що [PERSON], як спадкоємець за законом першої черги не прийняв своєчасно спадщини, що відкрилася після смерті його батька [PERSON], і тому не набув права на спадкове майно. Таким чином, особою, яка фактично прийняла спадщину, яка залишилась після смерті [PERSON] є його син [PERSON], померлий 17.08.2012 року. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, спадщина, яка залишилась після смерті [PERSON] належала його синові [PERSON], померлому 17.08.2012 року. [PERSON] є єдиною спадкоємицею до майна [PERSON], померлого 17.08.2012 року. Як вже вище встановлено судом, позивач вичерпала можливість нотаріального оформлення свого права на спадщину на другу половину спірного житлового будинку, яка є предметом спору цієї справи. Вирішуючи питання позовних вимог в частині визнання права власності на половину спірного житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, суд виходить з наступного: За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5 (діяла на момент відкриття спадщини) право власності на житловий будинок може бути посвідчено свідоцтвом про право власності на нерухоме майно. Отже, право власності [PERSON] набув 13.10.1994 року на підставі свідоцтва № 709, і це право не припинилось у звязку із його смертю, і може бути успадковане у загальному порядку. Оскільки іншого способу, ніж у судовому порядку, [PERSON] не має можливості захистити своє право, суд знаходить повністю обгрунтованими позовні вимоги в частині визнання права власності на половину спірного житлового будинку, і тому вони підлягають задоволенню повністю. Вирішуючи питання позовних вимог в частині права власності на половину земельної ділянки, на якій саме і розташований вищевказаний спірний житловий будинок, суд виходить з наступного: Хоча і можливість оформлення права на спадщину, у вигляді спірної частки земельної ділянки не втрачена у нотаріальному порядку, суд приймає до уваги, що наявний спір про право, який вирішується виключно у судовому порядку. За правилом ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Суд вважає, що [PERSON] має успадкувати половину спірної земельної ділянки на загальних підставах, оскільки і ця спірна частина земельної ділянки належить саме покійному батькові позивачки [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] Таким чином, позовні вимоги в частині спірної земельної ділянки також обгрунтовані, відповідають закону, і підлягають задоволенню повністю. Вирішуючи питання позовних вимог в частині визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням спірного домоволодіння, суд виходить з наступного: Позивач у своєму позові одночасно посилається на правила ст. ст. 383, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 72, 156 ЖК України. Суд виходить з того, що відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну за правовою природою норму містить також стаття 405 ЦК України. Правовий аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сімї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сімї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сімї. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-158цс14 від 05.11.2014 року. Судом встановлені фактичні обставини та правовідносини, зокрема те, що відповідач фактично не проживав у спірному житловому приміщенні ще за три роки до смерті попереднього власника, і не проживає до теперішнього часу. Отже відповідач не є членом сімї [PERSON], і тому право останньої підлягає захисту в судовому порядку виключно за правилами ст. ст. 383, 391 ЦК України. Одночасне посилання позивачем на правила ст. 405 ЦК України, ст. ст. 72, 156 ЖК України є помилковим, і ці норми матеріального права до спірних правовідносин не застосовуються. Таким чином, позовні вимоги щодо визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком, який розташований за адресою: Одеська область, Лиманський район, с. Зоря Труда, вул. Виноградна, 40, є безпідставними. Разом із тим, порушене право власника має бути захищено шляхом усунення перешкод [PERSON] у користуванні житловим будинком, який розташований за адресою: Одеська область, Лиманський район, с. Зоря Труда, вул. Виноградна, 40, шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування цим житловим приміщенням. В частині вимог розподілу судового збору, суд виходить з правила ст. 141 ЦПК України. Судовий збір складається з оплаченої позивачем суми за вимогу немайнового характеру в сумі 640 грн., та вимог майнового характеру в сумі 2089,30 грн. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача, тобто в сумі 2089,30 грн.+640,00 грн.=2729,32 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved