Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

У жовтні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк», від імені якого діє представник за довіреністю, пред'явило дійсний позов. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначили, що 16.01.2008 року між [PERSON] та ТОВ "ПростоФінанс" було укладено договір № 06009706784, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у сумі 52700 грн., та кінцевим строком погашення до 10.01.2015 року. Кредит надавався купівлю автомобіля. 18.05.2012 року між ТОВ «ПростоФінанс» та ПАТ «Альфа-Банк» відповідно до чинного законодавства був укладений договір купівлі-продажу кредитного портфелю. Згідно вищезазначеного договору відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 06009706784 від 16.01.2008 року, що був укладений між ТОВ «ПростоФінанс» та [PERSON], на користь ПАТ «Альфа-Банк». Згідно умов договору банк надав відповідачу кредит у сумі 52700 грн.. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а відповідач у порушення норм Цивільного кодексу України та умов договору зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконував, у зв'язку із чим станом на 10.09.2016 року порушив умови кредитного договору і має заборгованість, яка складає 12 13, 00 грн., яку просили стягнути з відповідача. В судове засідання ПАТ «Альфа-Банк» уповноваженого представника не направило, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Надали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. Проти винесення по справі заочного рішення не заперечували. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення в газеті «Урядовий кур'єр». Причини неявки суд не повідомив. У відповідності із ч.1 ст. 224 ЦПК України, судом ухвалено розгляд справи в заочному порядку. Суд, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимогст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними позовних вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно дост.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до змісту ч.1ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язується повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. З матеріалів справи вбачається, що 16.01.2008 року між [PERSON] та ТОВ "ПростоФінанс" було укладено договір № 06009706784, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у сумі 52700 грн., та кінцевим строком погашення до 10.01.2015 року. 18.05.2012 року між ТОВ «ПростоФінанс» та ПАТ «Альфа-Банк» відповідно до чинного законодавства був укладений договір купівлі-продажу кредитного портфелю. Згідно вищезазначеного договору відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 06009706784 від 16.01.2008 року, що був укладений між ТОВ «ПростоФінанс» та [PERSON], на користь ПАТ «Альфа-Банк». Таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю «ПростоФінанс» було відступлено право грошової вимоги за кредитним договором № 06009706784 від 16.01.2008 року Публічному акціонерному товариству «Альфа-Банк». Відповідно до зазначеного договору, сторони свої зобовязання повністю виконали ПАТ «Альфа-Банк» передало грошові кошти, а ТОВ «ПростоФінанс» відступило свої права грошової вимоги до боржників за кредитним договором, перелік яких міститься в Додатку №1 до Договору відступлення. Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання клієнта перед фактором. Відповідно до ст.1080 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Відповідно до ст.1080 ЦК України, договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов'язань або відповідальності перед боржником у зв'язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Відповідно до ст.1084 ЦК України, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги. Відповідно до ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вбачається з розрахунку заборгованості первинний кредитор свої зобов'язання за Кредитним договором виконав. Згідно положень ч.2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ч.1ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно ч.1ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до положень частини 1статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язань або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до приписів ч.1ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором, відповідач належно не виконував свої зобов'язання за договором, внаслідок чого станом на 10.09.2016 року порушив умови кредитного договору і має заборгованість, яка складає 12 113, 00 грн. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № 06009706784 від 16.01.2008 року в сумі 12 113, 00 грн., є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Розмір заборгованості та його розрахунок відповідачем не спростований. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved