Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-18 00:00:00

У липні 2018 року [PERSON] /далі - позивач/звернувся до суду з позовом до [PERSON] /далі - відповідач/, яким просить визнати останню такою, що втратила право користування житловим приміщенням у житловому будинку номер [ADDRESS] На обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що означений будинок належить йому на праві власності, але у ньому залишається зареєстрована старша донька [PERSON], яка фактично з 03.01.2014 за означеною адресою не проживає, виїхала в невідомому напрямку, участі в утриманні будинку та сплаті за комунальні послуги не приймає, однак враховується у склад мешканців будинку при нарахуванні державної субсидії на оплату комунальних послуг, чим чинить позивачу перешкоди у користуванні та розпорядженні майном на власний розсуд. 30.08.2018 ухвалою судді Краснопільського районного суду відкрито провадження в даній справі та призначено до спрощеного судового засідання. Позиції учасників справи Учасники справи у судове засідання не прибули. Позивач не з'явивився в судове засідання, повідомлений належним чином, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач не з'явивилася в судове засідання, повідомлена належним чином в порядку, передбаченому частиною одинадцятою статті 128 Цивільного процесуального кодексу України /далі - ЦПК, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на веб-порталі судової влади України від 08.10.2018, про причини неявки суд не повідомила, відзив не подала, заяв про розгляд справи за її відсутності та клопотань про відкладення розгляду справи не надійшло. Третя особа явку представника в судове засідання не забезпечила, повідомлена належним чином, відповідно до поданої заяви просили справу розглянути за відсутності їх представника, не заперечують проти задоволення позову /ас 38-40, 51-52, 58/. Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін на підставі наявних у ній доказів та зі згоди позивача ухвалити заочне рішення відповідно до положень статей 211, 223, 247, 280 ЦПК. Допитані за клопотанням позивача свідки [PERSON], [PERSON] суду показали, кожен окремо, що проживають з сім'єю [PERSON] в одному населеному пункті, останні п'ять років [PERSON] за місцем реєстрації батьків у смт Краснопілля не проживає, комунальні послуги не сплачує і станом нерухомості не цікавиться. Встановлені обставини та мотиви Суду Суд встановив, що [PERSON] на праві власності належить будинок номер [ADDRESS] /ас 20-21/ [PERSON], [INFO], значиться зареєстрованою у будинку номер [ADDRESS], але як встановлено комісійно уповноваженими особами Краснопільської селищної ради, фактично за означеною адресою не проживає, і її місце перебування не відоме. /ас 19, 22/. Правовідносини що склалися між сторонами, виникли із житлових та цивільних правовідносин та врегульовані нормами Житлового та Цивільного кодексів України. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-BP "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Права власника житлового будинку (квартири) визначені статтею Цивільного кодексу України /далі-ЦК/ та статтею150 Житлового кодексу України /далі - ЖК/, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Правовою підставою вимог про зобов'язання не чинити перешкод в користуванні житлом є положення статті 391 ЦК, яке визначає право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно, позивач звернувся до суду з негаторним позовом, підставою для подання якого є вчинення дій, які ускладнюють здійснення власником повноважень користування та розпорядженням майном. Однією з умов подання такого позову - є триваючий характер правопорушення і його наявність в момент подання позову, що встановлено в ході розгляду справи, й не спростовується відповідачем, та є підставою для застосування до вказаної особи санкції про зобов'язання не чинити перешкод позивачу в користуванні житлом. Згідно з правилами частини другої статті 405 ЦК , член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно статті 71 ЖК особа, яка понад шість місяців без поважних причин відсутня за місцем проживання, втрачає право користування жилим приміщенням. Згідно положень статті 72 ЖК , визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно з частиною першою статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Суд розглядає справу у відповідності до вимог статті 13 ЦПК в межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами у відповідності до вимог статей 81, 84 ЦПК, дотримуючись засад змагальності у цивільному судочинстві. Згідно до частини другої статті 89 ЦПК жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Викладені позивачами обставини свідчать про те, що відповідач, добровільно залишила будинок і не проживає у ньому з 2014 року, з часу залишення будинку, відповідач житловою площею у ньому не цікавиться, участі в утриманні не приймає, і доказів на спростування цих обставин відповідачем взагалі не надано. Суд уважає, що, оскільки починаючи з 03.01.2014 по цей час [PERSON] жодного дня не проживала за місцем паспортної реєстрації, наявні підстави для визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням у житловому будинку номер [ADDRESS] Таким чином, позов є обґрунтованим і підставним до задоволення у повному обсязі. Питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити в порядку, передбаченому частиною першою статті 141 ЦПК, згідно до Закону України "Про судовий збір", тому з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 704 грн 80 коп. судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved