Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-06 00:00:00

У квітні 2014 р. позивач звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON], прізвище якої в подальшому нею було уточнено як [PERSON], а також залучено до участі у справі у якості співвідповідача [PERSON], про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку, розташованого у [ADDRESS], з надвірними будівлями та спорудами, укладеному 15.06.1999 р. на УТБ "ВИКОНТ - Т", та про визнання права власності на вказаний житловий будинок із надвірними будівлями та спорудами. На обґрунтування позову послалася на те, що її мати - [PERSON], померла [INFO], єдиною спадкоємицею якої вона є, 15.06.1999 р. придбала у [PERSON], яка також в подальшому померла та спадкоємцями якої є відповідачі, вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, уклавши на товарній біржі договір купівлі-продажу, який був зареєстрований у бюро технічної інвентаризації. При укладенні угоди сторони досягли згоди з усіх її суттєвих умов, але нотаріально договір не був завірений та у зв'язку зі смертю сторін не може бути посвідчений нотаріально, що є перешкодою в оформленні прав на вказане спадкове майно. У судове засідання позивач та її представник не з'явилися. Від представника позивача надійшла до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та проханням про задоволення позову, з підстав у ньому викладених. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явилися, направили до суду заяви, відповідно яким заявлені позовні вимоги визнали та підтвердили, що дійсно їх мати - [PERSON] за життя продала належний їй житловий будинок матері позивачки та витратила отримані нею за будинок гроші на власний розсуд, залишивши їм у спадщину належну їй земельну ділянку. Вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. У судовому засіданні встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 15.06.1999 р. укладено на УТБ «ВИКОНТ- Т» договір купівлі-продажу № 2-102 цілого житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS], який складається з житлового будинку, позначеного на плані літерою-А1, житловою площею 26,7 кв.м., сараю - Б-1, підвалу - В-1, літньої кухні - Г-1, огорожі - №1,2,3,4, споруди - №5, який належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок від 25.12.1995 р., видане виконкомом Димівської сільської ради народних депутатів Новоодеського району Миколаївської області. На виконання угоди за життя [PERSON] передала [PERSON] в рахунок покупки грошову суму в розмірі 2000 грн. Даний договір укладений на УТБ "ВИКОНТ-Т". Сторони за угодою цілком виконали істотні умови договору, за яким позивачу у власність було передано вказаний житловий будинок із надвірними спорудами, а позивач передала продавцю обумовлену суму грошей. Укладений між сторонами договір зареєстрований 15.06.1999 р. [PERSON] у Вознесенському міжміському бюро технічної інвентаризації (запис у реєстрову книгу № 1 за реєстровим №53) та ніким не оспорений. Згідно даним Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №20588212 від 16.04.2014 р., щодо об'єкта нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS], у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості щодо права власності, інших речових прав, іпотеки, обтяжень, відсутні. Відповідно свідоцтву про смерть [NUMBER], виданому Димівською сільською радою Новоодеського району Миколаївської області 13.09.2002 р., [PERSON] померла. Спадкоємицею [PERSON] згідно матеріалам спадкової справи №64/2014, в тому числі довідці Димівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області №05/07-01/14 від 14.03.2014 р., свідоцтву про народження [PERSON] [NUMBER] від 10.04.1977 р., свідоцтву про шлюб (повторне) [NUMBER] від 15.06.2010 р. та про розірвання шлюбу [NUMBER] від 11.01.2011 р. є позивач [PERSON] Свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданому 12.05.2009 р. виконкомом Димівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області підтверджується, що [PERSON] померла [INFO] у м. Миколаїв. Відповідно змісту свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.10.2010 р., виданому державним нотаріусом Новоодеської державної нотаріальної контори Магдою Г.В., спадкоємцями майна [PERSON] є її доньки [PERSON] та [PERSON], якими в рівних частках успадковано земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 1,50 га, розташовану в межах території Димівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області. Відповідно листу державного нотаріуса Новоодеської державної нотаріальної контори Магди Г.В. № 512/02-14 від 25.03.2014 р. [PERSON] відмовлено у прийнятті договору купівлі-продажу вищевказаного житлового будинку для видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку із недотриманням під час його укладення вимог щодо нотаріального оформлення договору. У відповідності до ст. ст. 224, 228, ч.2 ст.47 ЦК УРСР, який діяв на час укладення договору, та п.4 постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 р. «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (з внесеними змінами), якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. Згідно з вимогами ст. 224 ЦК УРСР 1963 року (далі - ЦК 1963 року), який діяв на час виникнення правовідносин, за договором купівлі-продажу житлового будинку продавець зобов'язаний передати майно у власність покупця, а останній зобов'язаний прийняти майно та сплатити за нього обумовлену грошову суму. Право власності на майно придбане за таким договором наступає відповідно до ст. 128 ЦК (1963 року), з часу передачі майна, якщо інше не встановлено законом або договором. Отже, закон надає суду право визнавати дійсним договір, який через недодержання сторонами вимог закону про його нотаріальне посвідчення є нікчемним. За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивача в частині визнання спірного договору дійсним є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Проте, в частині задоволення вимог про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, належить відмовити. Так, відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Щодо права власності, то ЦК України передбачає можливість його виникнення на підставі рішення суду у випадках, встановлених ст. 376 ЦК України, а підтвердження рішенням суду існуючого в особи права власності - у випадках, встановлених ст. 392 ЦК України. В інших випадках право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Судом встановлено, що укладений між [PERSON] та [PERSON] договір купівлі-продажу №2-102 від 15.06.1999 р. зареєстровано цього ж дня покупцем у Вознесенському міжміському бюро технічної інвентаризації ( запис у реєстровій книзі № 1 за реєстровим номером 53), тобто покупцем було здійснено державну реєстрацію свого права власності на майно та договору, а право власності виникло з моменту отримання ним придбаного ним будинку. Таким чином держава офіційно визнала за покупцем це право шляхом здійснення його державної реєстрації органом БТІ. Існування будь-яких інших перешкод у оформленні права на спадщину на нерухоме майно в нотаріальному порядку суду не доведено, спору щодо нерухомого майна та порядку його спадкування на момент розгляду справи в суді не встановлено та на існування таких перешкод не посилався у позові і відповідач. Враховуючи наведене підстав для задоволення позовної вимоги про визнання права власності на успадковане нерухоме майно в судовому порядку немає.

Outcome: partial