Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-12 00:00:00

У лютому 2020 року представник позивача [PERSON] - адвокат Шульженко І.В. звернувся до суду із зазначеним вище позовом та просив суд: стягнути з відповідача Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (надалі - ПрАТ «АК «Київводоканал») на користь позивача 11692,65 грн. - у відшкодування матеріальної шкоди та 20000 грн. - у відшкодування моральної шкоди, а також 9500 грн. - компенсацію витрат на правову допомогу та 840 грн. - витрат на сплату судового збору. В мотивування заявлених позовних вимог зазначив, що 27 вересня 2019 року по пр-ту Героїв Сталінграда в м. Києві з вини водія ПрАТ «АК «Київводоканал» [PERSON] , який керував транспортним засобом МАЗ д.н.з. [NUMBER] , сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої автомобіль VOLVO V50 д.н.з. [NUMBER] , який належить позивачу [PERSON] на праві власності, завдано механічних пошкоджень. Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 25 листопада 2019 року справа № 756/13593/19 [PERSON] визнано винним у вчиненні дтп. Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля МАЗ д.н.з. [NUMBER] була застрахована в ПАТ «Страхова компанія «Саламандра», поліс ОСЦПВВНТЗ № АМ/8873101 від 10.01.2019. Відповідно до Звіту про визначення вартості матеріального збитку від 21.10.2019 року вартість відновлювального ремонту автомобіля VOLVO V50 д.н.з. [NUMBER] складає 37 127,46 грн. Копія звіту додається. За проведення експертного дослідження сплачено 2000,00 грн. Позивачем проведений на СТО «Стар Сервіс» (ФОП [PERSON] ) ремонт пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу, вартість якого становить 32 563,19 грн. Страховиком ПАТ «Страхова компанія «Саламандра» позивачу була виплачена сума страхового відшкодування в розмірі 22 870,54 грн. Просить суд стягнути з відповідача різницю між страховою виплатою та завданими збитками в сумі 11 692,65 грн. (34 563,19 - 22 870,54). Крім того, посилаючись, що в результаті ДТП позивачу завдано моральної шкоди через неможливість деякий час користуватися належним йому транспортним засобом, порушені звичайні звички, виникла необхідність відшукувати додаткові кошти для проведення відновлюваного ремонту, просив суд стягнути грошову компенсацію моральної шкоди в сумі 20000 грн. Згідно протоколу автоматизованого розподілу справ від 14 лютого 2020 року визначено головуючим у справі суддю Яценко Н.О. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 28 лютого 2020 року відкрито спрощене провадження у справі. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. Від представника відповідача 19 червня 2020 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він посилаючись на правовий висновок викладений ВП ВС в постанові від 04 липня 2018 року справа №755/18006, що розмір заподіяних позивачу збитків не перевищує ліміт відповідальності страховика, просить відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог. Також зауважує, що позивачем не доведені вимоги в частині стягнення компенсації моральної шкоди. Розмір витрат за надання позивачу правової допомоги вважає не співмірним із розміром заявлених вимог, та недоведеним. Позивач [PERSON] правом на участь в судовому засіданні не скористався. Представник позивача - адвокат Шульженко І.В., в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги, просив суд їх задовольнити у повному обсязі з підстав та мотивів викладених в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти заявленого позову з підстав та мотивів викладених у поданому відзиві. Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам наявним у справі, в їх сукупності, дотримуючись принципів об`єктивності, диспозитивності цивільного судочинства, приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог [PERSON] , виходячи з наступного. Судом встановлено, що автомобіль VOLVO V50 д.н.з. [NUMBER] належить на праві власності [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 27 серпня 2019 року (а.с.11). Згідно постанови Оболонського районного суду м. Києва від 25 листопада 2019 року у справі про адміністративне правопорушення № 756/13593/19 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу. З тексту постанови вбачається, що 27 вересня 2019 року по пр-ту Героїв Сталінграда в м. Києві [PERSON] , який працює водієм ПрАТ «АК «Київводоканал» керував транспортним засобом автомобіль МАЗ д.н.з. [NUMBER] , не дотримався безпечної дистанції та безпечного інтервалу, в результаті чого сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої автомобіль VOLVO V50 д.н.з. [NUMBER] ,під керуванням водія [PERSON] отримав механічні пошкодження (а.с.12). Як видно з полісу обов`язково страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/6629910 від 11.10.2018, страхувальником ПрАТ «АК «Київводоканал» застрахована цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу МАЗ 555102-223 д.н.з. [NUMBER] у відповідності до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик «Страхова компанія «Саламандра». Згідно Звіту про визначення вартості матеріального збитку від 21.10.2019 року складеного оцінювачем [PERSON] , який має відповідну кваліфікацію, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу VOLVO V50 д.н.з. [NUMBER] визначений за витратним підходом складає 22051,75 грн (а.с.13-38). За проведення експертного дослідження, згідно квитанції від 14.10.2020 № 1945912 сплачено 2000,00 грн. (а.с.42). Позивачем проведений відновлювальний ремонт VOLVO V50 д.н.з. [NUMBER] згідно наряду-замовлення СТО «Стар Сервіс» (ФОП [PERSON] ) № МС-90642; рахунку №МС-90716 від 01.10.2019 р.; фіскального чеку про оплату послуг ФОП [PERSON] , вартість ремонтних робіт становила 32563,19грн.(а.с.43-46). Зі страхового акту №0023992.09.19/1 від 18 листопада 2019 року та розрахунку страхового відшкодування до страхового акту видно, що страховиком ПАТ «СК «Саламандра» прийнято рішення про виплату суми страхового відшкодування в розмірі 22 870,54 грн., який зроблений на підставі звіту №16314 від 16 жовтня 2019 року ТОВ ЕАК Довіра. Кошти перераховано з інформації про рух коштів на рахунку [PERSON] 22 листопада 2019 року (а.с.45-49). Звертаючись до суду з позовними вимогами до ПрАТ «АК «Київводоканал» як власника джерела підвищеної небезпеки, позивач посилався на положення ст.1194 ЦК України, та просив суд стягнути 11692,65 грн., як різницю між фактичними витратами на відновлення пошкодженого транспортного засобу та виплаченим страховим відшкодуванням. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою, а тому факт завдання шкоди позивачу [PERSON] , як потерпілому в ДТП з вини водія [PERSON] , який перебував у трудових відносинах ПрАТ «АК «Київводоканал» не потребує окремого доказування. Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Як роз`яснено у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 року, шкода, завдана особі або майну, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній зв`язок та є вина зазначеної особи, або коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Згідно з ч.2 ст.1187 ЦК України, яка узгоджується з п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 року, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Крім того, з пункту 1.6. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» слідує, що власниками транспортних засобів є юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах. Зі змісту п.13 постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» слідує, що відповідно до ст.ст.386, 395, 396 ЦК України, положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб). З аналізу змісту глави 82 ЦК України убачається, що законодавець розрізняє поняття "особа, яка завдала шкоду" та "особа, яка відповідає за шкоду". За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч.1 ст.1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Така конструкція цивільно-правової відповідальності надає потерпілому можливість більш ефективно та оперативно захистити свої права та інтереси. Аналіз положень ст. ст. 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в т.ч. моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб тощо). Правило генерального делікту закріплено у ст.1166 ЦК України стосовно майнової шкоди та у ст.1167 ЦК України стосовно моральної шкоди. За правилом генерального делікту відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача. Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача. Так, ст.1187 ЦК України встановлює особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, яким є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Положення ч.1 ст.1188 ЦК України про застосування принципу вини у разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки не скасовує попереднього правила про відповідальність саме власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). В такому випадку обов`язок по відшкодуванню шкоди покладається на того власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки, з вини водія якого завдана шкода, а не безпосередньо на винного водія. Отже, закон містить вказівку на перерозподіл доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, було спричинено внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, тобто не з вини відповідача. Разом із тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Таким чином, положення ст. ст. 1187, 1188 ЦК України є спеціальними по відношенню до ч.1 ст.1167 ЦК України, у зв`язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам. Такої позиції також дотримується Верховний Суд України, яка викладена в постанові № 6-108цс13 від 06.11.2013 року. Відповідно до ст.999 ЦК України, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо передбачено такий обов`язок. Так, завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що регламентовано спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Цивільно- правова відповідальність водія [PERSON] на момент ДТП була застрахована в ПАТ СК «Саламандра», що підтверджується Полісом № АМ/6629910 від 11.10.2018 року обов`язкового страхування цивільно- праової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Ліміт відповідальності страховика за майнову шкоду завдану забезпеченим транспортним засобом складає 100000 грн. Як визначено ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. За змістом ст.ст.9, 22-28, 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Оскільки розмір страхової суми 100000 грн. не перевищує розміру завданих позивачу матеріальних збитків, виходячи з фактичної вартості відновлюваного ремонту 32563,19 грн. транспортного засобу, тому відшкодування завданої позивачу майнової шкоди має нести страховик. Оскільки реальні збитки, які поніс позивач через пошкоджений в результаті ДТП транспортний засіб 32563,19 грн. не перевищують ліміту відповідальності страховика ПАТ «СК «Саламандра», розмір страхової суми становить 100000 грн., тому суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] до ПрАТ «АК «Київводоканал» про стягнення матеріальної шкоди, в порядку ст.1194 ЦК України, як не покритої страховим відшкодуванням суми 11692,65 грн. При вирішенні питання щодо позовних вимог [PERSON] до ПрАТ «АК «Київводоканал» про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного. Положеннями ст.23, ч.3 ст.386 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 ст.1167 ЦК України. Частною1 ст.1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Сторонами не оспорюється факт перебування винної в ДТП особи водія [PERSON] у трудових відносинах ПрАТ «АК «Київводоканал», тому в порядку ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягають доведенню. Постановою Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.02.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір компенсації моральної шкоди позивачеві суд визначає з урахуванням п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачам страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), їх тривалості, характеру немайнових втрат, вимушених змін у життєвих стосунках. За змістом ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд вирішуючи питання про розмір компенсації моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача ПрАТ «АК «Київводоканал», як працедавця винної у ДТП особи, виходить з меж пред`явлених позовних вимог, враховує психоемоційний стан позивача [PERSON] та переживання, оскільки ставши учасником ДТП, він дійсно переніс емоційний стрес, переживання, викликані пошкодженням належного йому транспортного засобу, необхідністю його відновлення, змінами в звичному життєвому ритмі, спричиненими відсутністю деякий час у нього автомобіля як засобу пересування, тому приходить до переконання про необхідність стягнення з відповідача на його корить компенсації моральної шкоди в розмірі 5000 грн., визначений розмір відповідає перенесеним стражданням позивача, є достатнім, співмірним із завданою шкодою та не призведе до збагачення позивача за рахунок відповідача та не поставить у вкрай тяжкий матеріальний стан відповідача. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно зі ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ПрАТ «АК «Київводоканал» на користь позивача [PERSON] 840,80 грн. в рахунок відшкодування понесених ним та документально підтверджених витрат по сплаті судового збору за частково задоволені позовні вимоги про стягнення моральної шкоди. Відповідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Приписами ч.4 ст.137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вказаних вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. В матеріалах справи містяться квитанції про оплату [PERSON] наданої йому правничої допомоги адвокатом Шульженко І.В. в загальному розмірі 9500 грн.(а.с.57,58,59-63). З урахуванням часткового задоволення позовних вимог, з дотриманням принципу пропорційності з відповідача ПрАТ «АК «Київводоканал» на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню витрати за надання правничої допомоги в сумі 1500 грн., виходячи з розрахунку (5000х9500/31746). На підставі викладеного,

Outcome: partial