Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-10 00:00:00

01 серпня 2014 року до суду з позовом звернулася [PERSON], про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, в якому просить суд, визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS], який за життя належав [PERSON], в порядку набувальної давності. Свої вимоги мотивує тим, що вона з 04.06.2004 року зареєстрована та по даний час проживає, разом із сім'єю у будинку [ADDRESS]. На момент реєстрації свого місця проживання, даний будинок згідно будинкової книги належав на праві власності [PERSON] - діду її чоловіка [PERSON] Позивачка вселилася до вказаного будинку і зареєструвала своє місце проживання, як член сім'ї одного із колишніх власників - [PERSON] Таким чином [PERSON], вважає, що вона з 04.06.2004 року по даний час на законних підставах відкрито і безперервно володіє та користується будинком [ADDRESS], проводить поточні та капітальний його ремонт. Власник зазначеного житлового будинку [PERSON], помер у 1977 році. Його дружина (бабуся [PERSON]) [PERSON], померла у 1988 році, відтак вона та її сім'я у складі: [PERSON], [PERSON], та сина [PERSON], [INFO] мають право набути право власності на будинок [ADDRESS] на підставі набувальної давності, що передбачено ст.344 ЦК України. Позивач [PERSON], заявлені позовні вимоги підтримала із підстав, що наведені у її позовній заяві, подавши до суду письмову заяву у якій просить суд розглянути її позов за її відсутності. Представник відповідача по справі - Олевської міської ради Житомирської області у судове засідання не з'явився, але надіслав до суду письмову заяву щодо розгляду справи у відсутності їхнього представника. Не заперечують стосовно позовних вимог [PERSON] Треті особи у судове засідання не з'явилися будучи належним чином повідомленими про день час та місце розгляду справи (а.с.73-75). Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, з якої слідує, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов [PERSON], до Олевської міської ради Житомирської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Відповідно до статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 ст.179 ЦПК України). Судом встановлено , що власниками житлового будинку [ADDRESS], згідно будинкової книги, за життя був [PERSON], [INFO], який помер у 1977 році у м.Олевську (а.с.21). [PERSON], з 04 червня 2004 року і по даний час проживає у будинку [ADDRESS]. Позивачка вселилася до вказаного будинку і зареєструвала своє місце проживання, як член сім'ї одного із колишніх власників [PERSON], який чоловіку [PERSON], - [PERSON], (третя особа по справі) приходиться рідним дідом по лінії матері (а.с.6,14,17,23,). Ордер на зазначене житло позивачці не видавався, договір найму або договір піднайму не укладався. Позивачка на законних підставах відкрито і безперервно володіє та користується будинком [ADDRESS], за власні кошти постійно підтримує житло в належному стані, проводить поточні та капітальний його ремонт (а.с.18,23). Відповідно до відповідей Державного архіву Житомирської області № Д/2600 від 26.12.2012 року, № Д/342 від 21.02.2014 року та № Д/1035 від 21.05.2014 року щодо отримання інформації з Державного архіву, за результатом розгляду заяви [PERSON], (а.с.26-28) про надання копії рішення виконавчого комітету Олевської селищної та районної рад депутатів трудящихся за період з1950-1958 роки стосовно виділення [PERSON], земельної ділянки, за адресою: [ADDRESS], встановлено, що у Державному архіві Житомирської області відомості щодо запитуваної інформації відсутні (а.с.26-28). Власник зазначеного житлового будинку [PERSON], помер у 1977 році. Його дружина (бабуся [PERSON]) [PERSON], померла у 1988 році. Відомості про існування інших правонаступників (спадкоємців) власника нерухомого майна (житлового будинку), які б претендували на вказану нерухомість - відсутні. В статті 47 Конституції України зазначено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Положеннями ст.344 ЦК України визначено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є та що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Відповідно до п.12 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» визначено, що ураховуючи положення статей 16, 344, 396 ЦК України, до набуття права власності на майно за набувальною давністю особа, яка володіє майном, має право на захист свого володіння від третіх осіб, які не є власниками майна і не мають прав на володіння цим майном в силу іншої передбаченої законом чи договором підстави. Таким чином, давнісний володілець має право на захист свого володіння відповідно до вимог статей 387, 391 ЦК України. Пунктом 13 цієї ж постанови передбачено, що можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Відтак, позивачка добросовісно володіє чужим майном і продовжує ним відкрито та безперервно користуватися, і на час заявлення нею вимог до суду термін такого користування складає десять років і три місяці. Суд вважає, що [PERSON] з урахуванням наведеного згідно з нормами матеріального закону має право за рішенням суду набути право власності на житловий будинок [ADDRESS], який за життя належав [PERSON], за правилами набувальної давності, відповідно з положеннями ст.344 ЦК України. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Цивільним процесуальним Кодексом України. Статтею 60 ЦПК України крім того покладено обов'язок доказування і подання доказів сторонами. Із зазначеної статті слідує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Так відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі наведеного та

Outcome: approved