Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-02 00:00:00

У серпні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], він же в інтересах малолітнього [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про виселення. В обґрунтування позову, згідно останніх уточнень,позивач вказав на те, що 27.03.2007року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №DNK0GK00000019. Відповідно до кредитного договору відповідач отримав кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 49998,00 доларів США строком до 24.03.2022 року та зобов'язався повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, позивач та відповідач 27.03.2007 року уклали договір іпотеки №DNK0GK00000019, згідно якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок, загальною площею 65,30 кв.м., житловою площею 44,60кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS].Майно належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Рішенням Ленінського районного суду від 19.09.2013 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок, загальною площею 65,30 кв.м., житловою площею 44,60кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмета іпотеки Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» у зв'язку з чим, позивач вимушений звернутись до суду та згідно останніх уточнень просив виселити [PERSON], [PERSON], , [PERSON], та малолітнього [PERSON], [INFO] з домоволодіння [ADDRESS]. У судовому засіданні представник позивача Сеннов О.А. позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. В судовому засіданні відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] позовні вимоги не визнали в повному обсязі та просили відмовити. В судове засідання представник третьої особи - Органу опіки та піклування не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлені був належним чином, причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у відсутність не надходило. Суд, заслухавши учасників судового процесу,вивчивши та дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що 27 березня 2007 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №DNK0GK00000019. (а.с.4-6). Відповідно до кредитного договору [PERSON] отримав кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 49998,00 доларів США строком до 24 березня 2022 року та зобов'язався повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON], 30 березня 2007 року уклали договір іпотеки, згідно якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: домоволодіння загальною площею 65,30 кв.м., житловою площею 44,60 кв.м., розташоване на земельній ділянці площею 1169 кв.м. за адресою: [ADDRESS]. (а.с.9-11). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2013 року, яким в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № DNK0GK00000019 від 27 березня 2007 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" та [PERSON] в розмірі 914922,79, що за курсом Національного Банку України станом на 16.10.2012 року складає 114508,48 доларів США, з яких: 49019,21 долар США - заборгованість за кредитом, 25653,09 доларів США - заборгованість за процентами, 4523,02 дол. США - заборгованість по комісії, 29830,58 дол. США - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань, 31,29 дол. США та 5451,30 дол. США- штрафи, звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № DNK0GK00000019 від 30 березня 2007 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON], посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Руденко В.А. 30 березня 2007 року, реєстровий №840, а саме, на домоволодіння загальною площею 65,30 кв.м., житловою площею 44,60 кв.м., розташоване на земельній ділянці площею 1169 кв.м. за адресою: [ADDRESS] Реалізувати предмет іпотеки шляхом здійснення процедури продажу предмету іпотеки будь-яким способом будь-якій особі -покупцеві з отриманням витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно та з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки загальною площею 1169 кв.м., з дотриманням вимог ст.38 Закону України "Про іпотеку". Визначити початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.(а.с.9-11)Станом на 12.11.2013 року рішення суду набрало законної сили. 03.06.2014 року на адресу відповідача була направлена вимога про виселення із домоволодіння розташованого за адресою: [ADDRESS] та надано тридцяти денний строк для добровільного виселення (а.с.12). 12.06.2014 року вищевказана вимога була отримана відповідачами, що підтверджується почтовими повідомленнями. /а.с.15,16/ Згідно довідки Квартального комітету Ленінського району м. Дніпропетровська від 10.10.2014 року за адресою [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.55) Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 03.05.2007 року, домоволодіння [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу ВЕК №919551 реєстр - 836 від 30.03.2007 року посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Руденко В.А./а.с.64/ Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що за [PERSON], [PERSON] та [PERSON] , право власності на нерухоме майно не зареєстровано./а.с.85,87,88/ В судовому засіданні встановлено, що домоволодіння [ADDRESS] було придбано за рахунок кредитних коштів отриманих [PERSON], відповідно до кредитного договору №DNK0GK00000019 від 27.03.2007 року. За змістом частини першої статті 575 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку». Згідно із частиною третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку». Так, згідно із частинами першою, другою статті 39 цього Закону у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Згідно ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передане в іпотеку житлове приміщення чи житловий будинок є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. При розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Частинами 2 і 3 ст.40 Закону України «Про іпотеку» встановлений певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення. Частина третя статті 109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян. За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Таким чином, частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Відповідно до п.43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати, що примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Судом встановлено, що в іпотеку передано житловий будинок, який був придбаний за рахунок отриманих кредитних коштів, таким чином суд приходить до висновку, що вимога позивача про виселення відповідачів з домоволодіння [ADDRESS] є законною, обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 365,40 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved