Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

У грудні 2014 року [PERSON] звернулась до Ржищівського міського суду Київської області із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач, обгрунтовуючи свої позовні вимоги вказує на те, що 22 січня 2008 року сторони уклали шлюб, який зареєстровано відділом РАЦС Ржищівського МУЮ Київської області, актовий запис № 3. Від шлюбу сторони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Сімейне життя між подружжям не склалося, сторони не розуміють один одного, шлюбні стосунки припинили, не ведуть спільного господарства. З 2009 року сторони проживають окремо. Спору щодо місця проживання дитини і розподілу майна сторони не мають. Вважаючи, що примирення неможливе, позивач просила суд ухвалити рішення, яким укладений між ними шлюб розірвати, судові витрати покласти на відповідача. У судове засідання позивач не з'явилась, подавши заяву, в якій підтримала позовні вимоги та наполягала на розірванні шлюбу, просила розгляд справи проводити за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився, подав заяву, в якій визнав позовні вимоги, просив розгляд справу проводити за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення у повному обсязі, виходячи з такого. Судом встановлено, що сторони мають малолітню дочку [PERSON], 2008 року народження, сімейне життя між подружжям не склалося, сторони не розуміють один одного, шлюбні стосунки припинили, не ведуть спільного господарства, з 2009 року проживають окремо. Спір щодо проживання спільної дитини та розподілу майна між сторонами відсутній. Позивач вважає, що примирення неможливе та наполягає на розірванні шлюбу, відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує, подав заяву про визнання позову. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За змістом ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно роз'яснень, викладених у п. 24 постанови Пленуму Верхового Суду України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову та прийняття його судом без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Ураховуючи, що визнання відповідачем позову вимогам закону не суперечить, права, свободи чи інтереси інших осіб не порушує, суд приймає визнання [PERSON] позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи, та ухвалює рішення про задоволення позову про розірвання шлюбу. За змістом ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Як встановлено з матеріалів справи, позивач при поданні позовної заяви сплатила судові витрати у розмірі 243 грн 60 коп. Отже, судові витрати у розмірі 243 грн 60 коп. необхідно стягнути на користь позивача з відповідача. За змістом ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ураховуючи вищевикладене,

Outcome: approved