Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

01.02.2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою площею 0,0503 га, розташованої за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер 6522384300:02:044:0020, яка належить йому на праві власності, шляхом знесення частини дачного будинку літера «А», розміщеного на вищевказаній земельній ділянці та на відстані 1 метр від межі суміжних земельних ділянок, які належать сторонам по справі, посилаючись на те, що відповідно до договору купівлі-продажу від 14.07.2005 року та державного акту на право власності на земельну ділянку від 04.08.2005 року ЯБ № 124926 він є власником вказаної земельної ділянки. Власником суміжної земельної ділянки є відповідач, який побудував дачний будинок літера «А» за адресою: [ADDRESS] частина якого виходить за межі ділянки відповідача та розташована на його ділянці, що порушує його права як власника ділянки, що підтверджено актом обстеження від 28.07.2012 року. Крім того, в порушення п. 3.25. ДБН 360-92 «Містобудування. Планування та забудова міських та сільських поселень», які встановлюють, що відстань до межі сусідньої земельної ділянки від найбільш вистпуної конструкції стіни має бути не меншою ніж 1,0 метр, відповідач побудував будинок без дотримання зазначеної норми, що порушує його права як власника суміжної земельної ділянки. З посиланням на ст. ст. 321, 391 ЦК України, ст. ст. 103, 152 ЗК України просив задовольнити позов. У судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] підтримали вимоги, викладені у позовній заяві, наполягали на їх задоволенні, з підстав, зазначених у позові. Додатково пояснили, що висновком судової будівельно-технічної експертизи підтверджено факт порушення відповідачем прав позивача та здійснений відповідачем самозахват частини земельної ділянки позивача. У судовому засіданні відповідач та його представник [PERSON] позов не визнали, просили суд відмовити у його задоволенні з тих підстав, що позивачем належним чином не доведено факт порушення його прав як власника земельної ділянки саме відповідачем, оскільки при проведенні експертизи, експерт не визначився на місцевості з відправною точкою, від якої він проводив вимір площ земельних ділянок сторін, а тому неможливо стверджувати, що саме відповідач порушив права позивача, а не інший суміжний землевласник чи землекористувач. Третя особа свого представника у судове засідання не направила, причини неявки суду не повідомила, хоча була належним чином повідомлена про день, час та місце судового розгляду справи, що відповідно до ст. 169 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи у відсутність представника третьої особи. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши експерта та свідків, вважає позов таким, що підлягає задоволенню повністю, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є власником земельної ділянки площею 0,0503 га, розташованої за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер 6522384300:02:044:0020 (а. с. 9-10). Відповідач є власником суміжної з позивачем земельної площею 0,0513 га, розташованої за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер 6522384300:02:044:0022 (а. с. 11). Згідно технічного паспорту на житловий будинок, виготовленого 23.09.22010 року ХДБТІ, відповідачем збудований дачний будинок, рік забудови 2008 (а. с. 12-15). У відповідності до акту обстеження земельної ділянки від 28.07.2012 року № 2, який був складений членами земельної комісії Новофедорівської сільської ради Голопристанського району Херсонської області встановлено, що на земельній ділянці збудований будинок, який частково (на 1 метр) розташований на земельній ділянці позивача (а. с. 16). Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 0152 від 04.10.2013 року фактична площа земельної ділянки в натурі, яка належить позивачу становить 0,0482 га, що на 0,0021 га менше від належної йому площі земельної ділянки (0,0503 га) згідно державного акту від 04.08.2005 року серії ЯБ № 124926. Фактична площа земельної ділянки в натурі, яка належить відповідачу становить 0,0534 га, що на 0,0021 га більше від належної йому площі земельної ділянки (0,0513 га) згідно державного акту від 04.08.2005 року серії ЯБ № 124924. Самозахват частини земельної ділянки позивача з боку відповідача становить 0,0021 га. У відповідності до п. 3.25. ДБН 360-92 «Містобудування. Планування та забудова міських та сільських поселень», затверджених наказом Держкоммістобудування від 17 квітня 1992 р. N 44 для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок. За ч. 1 ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Згідно з ч.2, 3 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Таким чином, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved