Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-17 00:00:00

У червні 2016 року позивач в інтересах своєї неповнолітньої дочки звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON], третя особа: Головне територіальне управління юстиції в м. Києві, про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у листопаді 2015 року помер [PERSON] Після його смерті залишилося спадкове майно у виді 1/4 частини квартири, розташованій на вул. Озерній в Оболонському районі м. Києва. За своє життя спадкодавець склав заповіт, усе своє майно заповів своїй неповнолітній дочці [PERSON] Із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулися позивач від імені своєї неповнолітньої дочки та мати спадкодавця [PERSON] У зв'язку з відсутністю державної реєстрації права власності на частину квартири, яка належала спадкодавцю, державний нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно. За таких обставин, позивач просить визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] (а.с. 68-69) Позивач у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила суд задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне. [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть від 21 листопада 2015 року. (а.с. 6) За своє життя 08 травня 2015 року [PERSON] залишив заповіт, за змістом якого останній зробив розпорядження на випадок своєї смерті, а саме: усе своє майно заповів [PERSON], [INFO]. (а.с. 50) 06 лютого 2016 року [PERSON], діючи від імені своєї малолітньої дочки [PERSON], звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом. 14 квітня 2016 року [PERSON] також звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом. До складу спадкового майна увійшла, зокрема, 1/4 частина квартири [ADDRESS], яка належить спадкодавцеві на підставі свідоцтва про право власності від 28 листопада 2014 року. Постановою державного нотаріуса 21-ої Київської державної нотаріальної контори Зубченко Л.С. від 02 червня 2016 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину квартири, у зв'язку з відсутністю реєстрації права власності на квартиру. (а.с. 64) У відповідності до положень ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За правилами ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як убачається з матеріалів справи, [INFO] помер [PERSON] По день смерті [PERSON] проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. З спадкодавцем за однією адресою були зареєстровані та проживали відповідач [PERSON] та його дочка [PERSON], що підтверджується довідкою Комунального концерну «Центр комунального сервісу» від 03 лютого 2016 року №3056, за формою № 3. [PERSON] на випадок своєї смерті залишив заповіт, за змістом якого усе майно, належне йому на праві власності, залишив своїй дочці [PERSON] Спадкоємцями за законом першої черги є мати спадкодавця - відповідач по справі [PERSON], його дружина [PERSON] та дочка [PERSON] Із заявою про прийняття спадщини за заповітом звернулася законний представник неповнолітньої [PERSON] - [PERSON] Крім того, до нотаріальної контори також надійшла заява про прийняття спадщини за законом від матері спадкодавця [PERSON] [PERSON], дружина спадкодавця, до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за законом не подавала. Заяви від спадкоємців [PERSON], від імені якої діяла її матір [PERSON], та [PERSON] подані з дотриманням строку, встановленого законом для прийняття спадщини. До складу спадщини, зокрема, увійшла 1/4 частина квартири [ADDRESS]. Право власності на частину квартири набуто спадкодавцем в порядку безоплатної приватизації державного житлового фонду, що підтверджується свідоцтвом про право власності, виданим органом приватизації державного житлового фонду - управлінням житлово-комунального господарства Оболонської РДА в м. Києві. У відповідності до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Згідно з ст. 3 Закону приватизація здійснюється шляхом: - безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю; - продажу надлишків загальної площі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов. Відповідно до ст. 8 Закону приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. За приписами ст. 12 Закону власник приватизованого житла має право розпорядитися квартирою (будинком), кімнатою (кімнатами) у гуртожитку на свій розсуд: продати, подарувати, заповісти, здати в оренду, обміняти, закласти, укладати інші угоди, не заборонені законом. Порядок здійснення цих прав власником житла регулюється цивільним законодавством України. За таких обставин, [PERSON] у встановленому законом порядку набув за своє життя право власності на частину спірної квартири, що підтверджується свідоцтвом про право власності, встановленої форми, виданим уповноваженим органом державної влади. Серед спадкоємців за законом є матір спадкодавця - відповідач [PERSON], 1949 року народження. Згідно ч. 3 ст. 75 Сімейного кодексу України, ст. 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" непрацездатні - це особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до закону. Статтею 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення" пенсійний вік для жінок встановлений 55 років при стажі роботи не менше 20 років. Отже, відповідач є непрацездатною матір'ю спадкодавця, яка в порядку, передбаченому ст. 1241 ЦК України, має право на обов'язкову частку у спадщині, розмір якої становить половину частки, яка належала б відповідачу у разі спадкування за законом. У даному випадку спадковим майном, що є предметом розгляду у цій справі, є 1/4 частина спірної квартири. При спадкуванні за законом відповідач отримала б 1/8 частину квартири. Відтак, обов'язкова частка відповідача у спадщині за своїм розміром складає 1/16 частину квартири, а тому [PERSON], як спадкоємиця за заповітом, має право на спадкування 3/16 частин квартири. Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку про часткове задоволення позову, вирішує визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом на 3/16 частин квартири [ADDRESS], після смерті батька [PERSON] У задоволенні решти позовних вимог суд вирішує відмовити з підстав, наведених вище. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 2578,59 грн.

Outcome: partial