Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

У вересні 2016 року позивач звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Дніпрогаз» (далі ПАТ «Дніпрогаз»), в якому із урахуванням уточнення позовних вимог у грудні 2016 року просив визнати неправомірними дії цього товариства щодо розгляду скарги від 14 травня 2016 року, яка надійшла для розгляду до відповідача і була направлена йому від виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради, оскільки не розглянута обєктивно та всебічно, визнати недостовірною інформацію у листі відповідача від 25 травня 2016 року про те, що квартира [ADDRESS] не його та заборонити розповсюдження цієї інформації у подальшому, зобовязати товариство розглянути подану скаргу від 14 травня 2016 року, що була адресована виконавчому комітету Дніпропетровської міської ради, належним чином, відповідно до усіх вимог законодавства та стягнути із відповідача на його користь відшкодування моральної шкоди у сумі 2000 грн. та додатково по 50 грн. за кожний наступний день, починаючи із 21 вересня 2016 року. Ці вимоги позивач обґрунтовував тим, що 18 січня 2016 року відповідач безпідставно відімкнув подачу газу до його квартири та ряду інших у їхньому будинку, що призвело до порушення усталеного порядку їх життя та неможливості нормального приготування їжі, прання одягу та задоволення інших побутових потреб. У звязку із цим він направив виконавчому комітету Дніпропетровської міської ради скаргу від 14 травня 2016 року, в якій навів низку фактів із указаного приводу із наданням підтверджуючих документів. Цю скаргу виконавчий комітет Дніпропетровської міської ради направив для вирішення до ПАТ «Дніпрогаз», яке 25 травня 2016 року надало йому письмову відповідь про результати її розгляду. Із цією відповіддю позивач не згодний і викладені у ній доводи про те, що позивач не є власником квартири [ADDRESS], вважає недостовірними та такими, що порочать його, а тому просить визнати їх недостовірними та стягнути на його користь завдану такими неправомірними діями моральну шкоду у визначеному ним розмірі. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх з підстав визначених у позові та наведених у судовому засіданні. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, просив відмовити у його задоволенні з підстав наведених у запереченнях на позов та додатково викладених у письмових запереченнях наданих до суду. Суд, заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків. Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, 14 травня 2016 року [PERSON] (далі [PERSON]О.) звернувся до виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради із письмовою скаргою, в якій просив негайно вжити заходів щодо відновлення газопостачання будинку, в якому він мешкає та притягнути до відповідальності за допущені порушені законодавства відповідних працівників та керівництво ПАТ «Дніпрогаз». Ця скарга зазначеним органом була направлена ПАТ «Дніпрогаз» для розгляду. За результатами її вирішення 25 травня 2016 року за № 4742/2-2 позивачу було надано відповідь щодо підстав відключення квартир в будинку № 39/41 по вул. Жуковського в м. Дніпрі від газопостачання, повідомлено, які роботи здійснювалися та які дії слід вчинити мешканцям певних квартир, включаючи квартиру позивача, для відновлення газопостачання будинку. Крім того, у цій відповіді товариство повідомило позивача, що згідно з даними особового рахунку власником квартири, де мешкає позивач, значиться [PERSON] Тобто письмова відповідь ПАТ «Дніпрогаз» від 25 травня 2016 року містить відповіді на викладені позивачем у скарзі від 14 травня 2016 року питання, зокрема, зазначено, що підставою відключення від газопостачання будинку було виконання невідкладних позапланових ремонтних робіт у системі газопостачання. Відповідачем було розяснено ініціатору звернення порядок проведення цих робіт, підстави відключення та підключення квартир від системи газопостачання та необхідність проведення з боку мешканців квартир № 22 та № 26 певних дій. Отже, при розгляді скарги судом встановлено, що відповідачем об'єктивно, всебічно і вчасно перевірено скаргу та надано обґрунтовану відповідь. Крім того, відповідачем повідомлено, в який спосіб може бути поновлено право позивача, а сам позивач як мешканець квартири № 26 має надати доступ представникам ПАТ «Дніпрогаз» для обстеження внутрішньо будинкової системи газопостачання квартири для відновлення газопостачання (розділ 7 п. 7.17 Правил безпеки систем газопостачання). Як вбачається із наданої позивачу письмової відповіді від 25 травня 2016 року у ній також зазначено, що за адресою [ADDRESS], власниками квартири є [PERSON], а дані про гр. [PERSON]Й як власника особового рахунку відсутні. Такі доводи позивач вважає неправомірними, безпідставними та недостовірними. Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Частиною 4 ст. 32 Конституції України встановлено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням і поширенням такої недостовірної інформації. Статтею 270 ЦК України встановлено, що відповідно до Конституції України фізична особа, зокрема, має право на повагу до гідності та честі. Згідно положень 277 ЦК України та роз'яснень, які містяться в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням. Згідно із ч. 2 ст. 47-1 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема: критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема: гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" роз'яснено, що згідно положень статті 40 Конституції України та з урахуванням висновків, викладених у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року № 8-рп/2003, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. У випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову про спростування недостовірної інформації, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, а не поширення недостовірної інформації. Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). У відповідності до положень\~статті 212 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. \~\~\~\~\~\~\~\~\~ Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що після набуття у власність квартири [ADDRESS] він звертався до відповідача із вимогою переоформлення особового рахунку із [PERSON] на себе. Ці обставини також установлені і при розгляді справи № 201/10286/16-ц за позовом [PERSON] до ПАТ «Дніпрогаз» про визнання неправомірними дій щодо розгляду скарги від 14 травня 2016 року, зобовязання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди. Доводи про те, що відповідачу було відомо про зміну власника указаної квартири не можуть бути прийняті до уваги, оскільки в матеріалах справи відсутні докази наявності договірних відносин між сторонами про надання газопостачання і волевиявлення позивача на повідомлення відповідача про перехід до нього права власності у встановленому законодавством порядку права власності на квартиру та ініціювання договірних відносин із надання послуг щодо газопостачання. Водночас суд бере до уваги той факт, що відповідач при цьому використовував відомі йому факти, а відтак підстав вважати, що він умисно виклав неправдиві відомості немає і аналізуючи викладені ним у відповіді доводи слід дійти висновку, що вони характеризують правову суть надання послуг із газопостачання і розяснення позивачу відомих відповідачу даних про стан оформлення між ними відповідних правовідносин. Згідно із п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (не майнової) шкоди» обовязковому зясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. За таких обставин суд приходить до висновку, що зважаючи на те, що судом не виявлено будь-яких порушень Закону України «Про звернення громадян» та вимог цивільного законодавства при наданні позивачу відповіді на його скаргу, то підстав для відшкодування моральної шкоди також немає. З огляду на наведені обставини та відповідні їм приписи законодавства підстав для задоволення позову судом не встановлено, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Ураховуючи результат розгляду даної цивільної справи, відповідно до ст. 88 ЦПК України, підстав для стягнення судових витрат із сторін немає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed