Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-22 00:00:00

01 квітня 2021 року заявник звернувся до суду з заявою, в якій просив встановити факт, що померла « [INFO] , [PERSON] ( [INFO] ) є рідною сестрою [PERSON] ( [INFO] , померлої [INFO] ). Встановити факт, що померла « [INFO] , [PERSON] ( [INFO] ) є рідною тіткою [PERSON] ( [INFO] ). В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що [INFO] померла [PERSON] , після її смерті відкрилась спадщина на майно, що складається з квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] . Заявник, як племінник померлої звернувся до другої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийнятгя спадщини, однак 25.09.2020 року постановою нотаріуса йому було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій через розбіжності в поданих документах, що унеможливлює належним чином встановити факт родинних відносин між спадкодавцем та спадкоємцем. Зазначені обставини не дають заявнику можливості вступити у права спадкоємця. Ухвалою судді від 02.04.2021 року відкрито провадження у справі. В ході судового засідання, яке відбулось 18.05.2021 року, до початку розгляду справи по суті, представник заявника звернулась з клопотанням, в якому просила витребувати з Другої Київської державної нотаріальної контори нотаріальну справу, заведену після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою суду від 18.05.2021 року вказане клопотання було задоволено. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. Заявник [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні заяву підтримали в повному обсязі та просили задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в ній. Заінтересована особа Державний нотаріус Другої київської державної нотаріальної контори Сташук Ю.С. у судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, проти задоволення заяви не заперечувала. Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, проти задоволення заяви не заперечувала. Заінтересовані особи [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явились, про час та дату його проведення повідомлялись належним чином, про причини їх неявки суду не повідомили. Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає заяву підлягаючою задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до п. 5) ч. 2 ст. 293, п. 1) ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема і про встановлення фактів родинних відносин між фізичними особами. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , (російською мовою) « [PERSON] » уклала шлюб з « [PERSON] », та взяла прізвище чоловіка « [PERSON] ». З копії свідоцтва про народження заявника, серії [NUMBER] , вбачається, що [INFO] народився (російською мовою) « [PERSON] », де батьками вказані (російською мовою) « [PERSON] » та « [PERSON] ». З копії свідоцтва про народження матері заявника вбачається, що [INFO] народилась (російською мовою) « [PERSON] », де її батьками вказані (російською мовою) « [PERSON] » та « [PERSON] ». З архівної довідки від 26.03.2020 року № С-20/05-08, виданої Черкаською обласною державною адміністрацією, відповідно до книги реєстрації актів про народження відділу ЗАГС, вбачається, що [PERSON] народилась [INFO] в с. Помийник, Маньківського району, Київської області (нині с. Вікторівка, Маньківського району, Черкаської області). Батько вказаний: [PERSON] , мати: [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , яка народилась в с. Вікторівка, Маньківського району, Черкаської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] та була заведена спадкова справа № 120/2020. Відповідно до ст. 1258 ЦК спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Статтями 1261-1265 ЦК України визначені черги спадкоємців за законом: у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. Четверта черга спадкоємців за законом. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. У п`яту чергу право на спадкування за законом одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім`ї . Утриманцем вважається неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім`ї спадкодавця, але не менш як п`ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування. Відповідно до ст. 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини встановлюється у шість місяців та починається з часу відкриття спадщини Протягом встановленого законом строку із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , до Другої київської державної нотаріальної контори, звернулись заявник [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в результаті чого була заведена спадкова справа № 120/2020. Проте, постановою державного нотаріуса Другої Київської державної нотаріальної контори від 25.09.2020 заявникові було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після померлої [PERSON] , у зв`язку з тим, що в копії актового запису про народження спадкодавця вказано ім`я дане їй при народженні « [PERSON] », а в графі мати записано « [PERSON] », й свідоцтві про смерть її ім`я записане як « [PERSON] », в копії актового запису про народження сиадкодавиці ім`я батька зазначено « [PERSON] », з однією літ. «в», а в свідоцтві про смерть її по батькові вказано « [PERSON] ». В свідоцтві про смерть [PERSON] - сестри спадкодавиці та матері спадкоємця [PERSON] по-батькові зазначено як « [PERSON] » з однією літ. «в», в графі мати записано « [PERSON] ». Дослідженими в судовому засіданні доказами підтверджується факт родинних відносин між матірью заявника [PERSON] , яка померла [INFO] та її сестрою, [PERSON] , яка померла [INFO] , при цьому розбіжність в написанні по батькові їх матері та батька, а також імені спадкодавиці виникла у зв`язку з їх помилковим невірним перекладом з російської мови на українську та діалектом. Вирішуючи питання по суті, суд також бере до уваги рішення Обухівського районного суду Київської області від 18.03.2021 року, яким встановлено, що [PERSON] є рідною сестрою [PERSON] , померлого [INFO] та рідною тіткою [PERSON] , а також підтвердження у судовому засіданні обставин справи [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи немайнових прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 1 Постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня і 995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану. Ст. 3 СК України передбачає, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Коло осіб, які знаходяться між собою у сімейних стосунках, перераховується у ст. 2 СК України (подружжя, батьки, діти, усиновлювачі та усиновлені, баба, дід, прабаба, прадід, внуки, правнуки, рідні брати та сестри, мачуха, вітчим, падчерка, пасинок) Відповідно до положень ст. 315 ЦПК України юридичні факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, встановлюють у судовому порядку, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Для порушення в судах справ про встановлення належності правовстановлюючих документів необхідно подавати заяву з доказами того, що цей документ належить заявнику і що організація, яка його видала, не може внести до нього відповідні виправлення. У цих справах суд встановлює належність особі правовстановлюючих документів, а не тотожність прізвища, імені, по батькові, неоднаково названих у різних документах, не присвоєння чи залишення одного з них. Згідно ч.1. ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частиною 3 ст. 13 ЦПК України, визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до положень ст.ст.76, 77, 78,80, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Отже, з урахуванням вказаного суд вважає доведеним вимоги заяви в повному обсязі. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. У зв`язку з вищевикладеним, на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що про задоволення заяви в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved