Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

У червні 2017 року [PERSON] звернувся до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з вищезазначеним позовом, відповідно до якого просив розірвати шлюб між ним та відповідачем, зареєстрований виконкомом Кривоносівської сільської ради Середино-Будського району Сумської області, актовий запис № 3 від 03 березня 1979 року. Позовні вимоги мотивовані фактичним припиненням шлюбних відносин, відсутністю спільного з відповідачем господарства, почуттів любові, взаємоповаги та взаєморозуміння. Подальше збереження шлюбу суперечить його інтересам. На протязі тридцяти років позивач та відповідач не мешкають однією сім'єю. В судове засідання по справі позивач не зявився, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначаючи при цьому, що на позовних вимогах про розірвання шлюбу наполягає, вважає строк на примирення не потрібним. Відповідач через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов визнала повністю, вважає строк на примирення не потрібним. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Відповідно до частини 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року № 2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи вищенаведені законодавчі вимоги та позицію Пленуму Верховного Суду України, суд вважає за необхідне зупинитися на наступному. Позивач та відповідач перебувають між собою у зареєстрованому шлюбі з 03 березня 1979 р.. Вказана обставина встановлена на підставі свідоцтва про шлюб, виданого повторно 18.08.2016р. Новгород-Сіверським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, актовий запис № 3 від 03 березня 1979 року, наявного в матеріалах справи. Від шлюбу малолітніх та неповнолітніх дітей не мають. Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України від 10 січня 2002 року №2947-ІІІ (далі СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з нормою ч. 3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. При цьому, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч.2 ст.112 СК України). Проаналізувавши заявлені позивачем позовні вимоги та обставини справи, суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону (у тому числі і нормі ч. 2 ст. 110 СК України) та не порушує прав інших осіб, а відтак у суду є всі підстави для задоволення позову. Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.10 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", тому на підставі ч. 3 ст. 88 ЦПК України судовий збір в розмірі 640,00 грн. підлягає стягенню з відповідача до державного бюджету. Враховуючи вищевикладене, ст..ст. 24, 105, 110, 112 СК України, ст.ст. 3, 5, 10, 11, 57-60, 88, 174, 208, 209, 212-215 ЦПК України, Законом України «Про судовий збір», суд,-

Outcome: approved