overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

02.02.2016 року позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 19487,65 грн. за кредитним договором № б/н від 26.07.2013 року та судові витрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до укладеного 26.07.2013 року договору №б/н відповідач отримала кредит в розмірі 3200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Відповідач не надав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості в звязку з чим на 30.11.2015 року має заборгованість у сумі 19487,65 грн., яка складається: 3196,04 грн. заборгованість за кредитом, 12287,44 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 2600 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, а саме: 500 грн. штраф (фіксована частина), 904,17 грн. штраф (процентна складова). Представник Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в судове засідання не зявився, надав заяву в якій позов підтримав повністю і просив його задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення по справі, а справу просить слухати у його відсутність. Відповідач в судове засідання повторно не зявилась, хоча про розгляд справи була повідомлена належним чином, заперечень та відповідних доказів по суті позову не надала. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Ст. 60 ч.1 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст. 60 ч. 1 ЦПК України суд знаходить, що копіями анкети-заяви позичальника № б/н від 26.07.2013 року, довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», Умов та правил надання банківських послуг підтверджено отримання відповідачем кредиту у позивача, а розрахунком заборгованості підтверджено розмір заборгованості, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в силу ст. ст. 526, 589, 610, 625, 1050, 1054 ЦК України. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені останнім судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

02.02.2016 року позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 24446,66 грн. за кредитним договором № б/н від 04.11.2011 року та судові витрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до укладеного 04.11.2011 року договору №б/н відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Відповідач не надав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості в звязку з чим на 31.12.2015 року має заборгованість у сумі 24446,66 грн., яка складається: 12940,23 грн. заборгованість за кредитом, 9566,11 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 300 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, а саме: 500 грн. штраф (фіксована частина), 1140,32 грн. штраф (процентна складова). Представник Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в судове засідання не зявився, надав заяву в якій позов підтримав повністю і просив його задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення по справі, а справу просить слухати у його відсутність. Відповідач в судове засідання повторно не зявилась, хоча про розгляд справи була повідомлена належним чином, заперечень та відповідних доказів по суті позову не надала. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Ст. 60 ч.1 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст. 60 ч. 1 ЦПК України суд знаходить, що копіями анкети-заяви позичальника № б/н від 04.11.2011 року (а.с.7), тарифів по престижним карткам (а.с.8-9), витягом з Умов та правил надання банківських послуг ( а.с.10-33) та довідкою про зміну умов кредитування ( а.с.6) підтверджено отримання відповідачем кредиту у позивача, а розрахунком заборгованості ( а.с.4-5) підтверджено розмір заборгованості, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в силу ст. ст. 526, 589, 610, 625, 1050, 1054 ЦК України. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені останнім судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

02.02.2016 року позивач звернулась в суд з позовом, в якому просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх його доходів до досягнення сином повноліття. Вимоги обгрунтовані тим, що шлюб з відповідачем був зареєстрований 13.10.2012 року. Від подружнього життя у сторін є син [PERSON], [INFO]. Стверджує, що відповідач працює, однак коштів на утримання сина не дає. Сторони в судове засідання не з'явились, подали заяви, в яких просять розгляд справи проводити за їх відсутності. Позивач вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити. Відповідач зазначив, що позов визнає у повному обсязі, на сплату аліментів погоджується. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З'ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 13.10.2012 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб [NUMBER]. Від подружнього життя сторони мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про його народження. Кошти на утримання дитини відповідач не дає. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно частини 1 ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи вищенаведене, згоду відповідача сплачувати на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON], суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

02.02.2016 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 26.09.2003 року, від якого мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO], яка проживає разом із нею, всі зобов'язання по утриманню та вихованню дитини позивач виконує самостійно, відповідач же в свою чергу допомогу на утримання дитини не надає, хоча стан здоров'я та матеріальне становище дозволяє це йому робити. Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 17.08.2009 року, шлюб між сторонами розірвано. Просить суд стягнути з відповідача на її користь, аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі ? частини зі всіх видів його заробітку, щомісячно та досягнення дитиною повноліття. Позивач у судове засідання не з'явилась, до суду надіслала заяву з клопотанням справу розглянути у її відсутності, наполягала на задоволенні позовних вимог. Відповідач у судове засідання не з'явився, до суду надав заяву з проханням справу розглянути у його відсутності, не заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог з наступних підстав: Згідно вимог ст. 180 СК України, батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що сторони з перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.09.2003 року, від якого мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, актовий запис № 203 від 30.06.2005 року, виданого Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становища платника аліментів, наявність в нього інших дітей або непрацездатних членів сім'ї та інші обставини, які мають істотне значення. Таким чином, виходячи з вимог ст. 181-182, 183 Сімейного кодексу України, враховуючи згоду відповідача з позовом, суд вважає за необхідне задовольнити заявлені вимоги. Оскільки суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, з відповідача підлягають стягненню на підставі ст.. 88 ЦПК України судові витрати в дохід держави в розмірі 551,20 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

02.02.2016 року позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання сина, [PERSON], [INFO]. Посилалась на те, що вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі та він є батьком [PERSON], [INFO]. Син проживає разом з нею, вона займається його вихованням і утриманням. Вони разом з відповідачем не проживають , відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Просила стягнути з відповідача на її користь, на утримання сина аліменти у розмірі 1200 грн. щомісячно, починаючи з 17.07.2014 року до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, зменшила та просила стягувати аліменти з дня її звернення до суду із вказаним позовом. Відповідач позовні вимоги визнав частково, зазначав, що вони разом не проживають, він офіційно ніде не працює , немає власного житлі та будь-якого іншого цінного рухомого майна, підробляє неофіційно, немає можливості працевлаштуватись офіційно, його дохід невеликий та нестабільний , становить розмір мінімальної заробітної плати, отже він в змозі надавати матеріальну допомогу на утримання сина у розмірі 500 грн. щомісячно. Заслухавши сторони, дослідивши докази у справі суд дійшов до наступних висновків. Встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі , який зареєстрований 17 грудня 2010 року в Київському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 264. Сторони мають сина, [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем та вона займається його вихованням і утриманням. Відповідно до статті 180 СК України відповідач зобов»язаний утримувати свого неповнолітнього сина. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред»явлення позову. Позивач не надала суду доказів про матеріальний стан відповідача, про те, що відповідач має можливість сплачувати на утримання сина аліменти у розмірі 1200 грн. щомісячно. Відповідач визнав позовні вимоги частково та згоден виплачувати аліменти у розмірі 500 грн. щомісячно. Враховуючи зазначені обставини суд визначає розмір аліментів, які необхідно стягнути з відповідача на утримання сина, у розмірі 500 грн. щомісячно , оскільки будь-яких доказів того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі матеріали справи не містять. Позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позову, а отже судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

02.02.2016 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем перебуває в шлюбі з 29.11.2011 року, актовий запис №215, місце реєстрації:Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Роздільнянського районного управління юстиції Одеської області. Мають доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Спільне життя з відповідачем не склалося через різні характери, відсутність між сторонами взаєморозуміння, довіри. Сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, подружні стосунки припинили з вересня 2014 року. Просить суд розірвати її шлюб із [PERSON], прізвище після розірвання шлюбу не змінювати, а залишити - [PERSON], доньку залишити проживати з нею. Позивач [PERSON] позов підтримала та просила його задовольнити, строк на примирення не призначати, оскільки відновлення шлюбних відносин з відповідачем виключається, справу розглянути у її відсутності, про що надала суду заяву. Відповідач [PERSON] позов визнав у повному обсязі, згоден на розірвання шлюбу, просив строк на примирення не призначати, оскільки відновлення шлюбних відносин між ними виключається, не заперечував, щоб дитина проживала з позивачем, просив справу розглядати у його відсутності, про що надав заяву. Розглянувши матеріали справи, оцінивши всі докази по справі у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено наступне. [PERSON], [INFO], перебуває в зареєстрованому шлюбі із [PERSON], [INFO]. Шлюб між сторонами зареєстровано 29 листопада 2011 року, актовий запис №215, місце реєстрації: Відділ державної реєстрації актів цивільного стну Роздільнянського районного управління юстиції Одеської області. Мають доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Спільне життя з відповідачем не склалося через втрату почуття кохання один до одного, різні характери та погляди на сімейне життя, в зв'язку з чим вони стали проживати окремо, жодних відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, що не заперечує і позивач, і відповідач. Шлюб між сторонами носить формальний характер. Суд вважає, що сторони не мають наміру відновлювати сімейні стосунки, на примирення не згодні. Спір про місце проживання дитини та про поділ майна відсутній. На підставі викладеного, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, оскільки збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та інтересам неповнолітньої дитини. Судовий збір у повному обсязі сплачено позивачем при подачі позовної заяви.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

02.02.2016 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивує тим, що сімейне життя між позивачем та відповідачем не склалося через різні характери та різні погляди на сімейне життя. Позивач в судовому засіданні позов підтримала. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Сторони по справі перебувають в зареєстрованому шлюбі з 16.07.2011року, від шлюбу спільних дітей не мають. Згідно ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Судом встановлено, що спільне життя сторін не склалося, через несумісність характерів, взаємне непорозуміння та відсутність спільних поглядів на життя та сім'ю, з жовтня 2015 року спільного господарства не ведуть. Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, суд вважає, що подальше збереження сім'ї за викладених обставин буде носити формальний характер та суперечити інтересам сторін. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

02.02.2016 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, який був зареєстрований 27.11.2004 року в Московському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, про що є актовий запис № 1277, та після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище «[PERSON]», посилаючись на те, що між ними відсутнє взаєморозуміння, що привело до втрати почуття кохання та поваги один до одного, шлюбно-сімейні відносини припинені з жовтня 2015 року. Від спільного життя з відповідачем мають дочку - [PERSON], [INFO], яка залишається проживати з позивачем. Сторони по справі направили суду заяви, в яких просять розглянути справу у їхню відсутність, позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, відповідач позов визнав у повному обсязі, проти розірвання шлюбу не заперечували. Суд, дослідивши матеріали справи, та надані докази, прийшов до наступного. Судом встановлено, що сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 27.11.2004 року, про що є актовий запис № 1277, зареєстрований в Московському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, між ними відсутнє взаєморозуміння, що привело до втрати почуття кохання та поваги один до одного, шлюбно-сімейні відносини припинені з жовтня 2015 року. Від спільного життя з відповідачем мають дочку - [PERSON], [INFO], яка залишається проживати з позивачем. Суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

02.02.2016 року позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про визнання за кожним з позивачів права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. В обґрунтування позову приведені доводи про те, що 11.05.2015 року в місті Чернігів Чернігівська область у віці 77 років померла їх мама [PERSON], яка згідно заповіту заповіла все належне їй майно позивачам, в рівних долях. 28.08.2015 року позивачі звернулися до Чернігівської районної державної нотаріальної контори Чернігівської області, але їм відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки спадкодавець не здійснила державну реєстрацію права власності на вказану квартиру. В судовому засіданні позивач 1 позов підтримав. Представник відповідача вважає, що позов необхідно розглянути з дотриманням вимог чинного законодавства. Позивач 2 та представник третьої особи подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. Заслухавши пояснення позивача 1 та представника відповідача, дослідивши докази по справі (включаючи копію спадкової справи) - суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що 11.05.2015 року в місті Чернігів Чернігівська область у віці 77 років померла мама позивачів [PERSON], яка згідно заповіту заповіла все належне їй майно позивачам, в рівних долях і це встановлено Свідоцтвом про смерть спадкодавця серія 1-ЕЛ №254806, виданого 12.05.2015 року Виконкомом Киселівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, заповітом від 22.03.1993 року (а.с.11-12). Спадкодавець згідно нотаріально посвідченого договору дарування від 24.07.2009 року є власником однокімнатної квартири [ADDRESS] (ринкова вартість якої складає 90695 грн), але спадкодавець не здійснила державну реєстрацію права власності на вказану квартиру, а тому нотаріальна контора відмовила позивачам у видачі Свідоцтв про право на спадщину за заповітом на вказане помешкання (а.с.13-21) Відповідно до положень ст.ст.1222 ч.1, 1223 ч.1, ст.1268 ч.1 ЦК України, спадкоємцями за заповітом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Спадкоємець за заповітом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Встановлені судом обставини є підставами для повного задоволення позову та визнання за кожним із позивачів права власності на 1/2 частину квартири (яка входить до складу спадщини [PERSON]), оскільки позивачі прийняли спадщину та є спадкоємцями за заповітом.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-29 00:00:00

02.02.2016 року позивачка звернулась до суду з зазначеним позовом, вказавши, що перебувала у шлюбі з відповідачем, від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON], 06. 09.2012 р. н. Так як відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, просила стягнути з нього аліменти у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня звернення з позовом до суду і до повноліття дитини, але не менш 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Позивачка в судове засідання надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позивач підтримала заявлені вимоги, просила задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не зявився, не представив доказів проти задоволення позову, тому суд на підставі ст. 169, 224 ЦПК України за згодою позивача вважає за можливе розглянути справу заочно. Вивчивши матеріали справ суд встановив наступні обставини. Позивач і відповідач перебували у шлюбі, від спільного життя мають малолітню дитину: [PERSON], [INFO] який проживає з позивачкою та знаходяться на її утриманні. Відповідач добровільної допомоги на утримання дитини не надає, що порушує права позивачки передбачені ст. 180 Сімейного кодексу України відповідно до якої батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, тому позов про стягнення аліментів необхідно задовольнити та стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня звернення з позовом до суду і до повноліття дитини, але не менш 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

02.02.2016 р. позивачка звернулася до суду з цим позовом. В позові зазначила, що з 20.02.2014 р. сторони перебували у шлюбі, від якого народилася дочка [PERSON], [INFO]. За рішенням Міжгірського райсуду від 27.01.2016 року шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу позивачка з дитиною проживає окремо, перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, у зв'язку з цим їй важко самій утримувати малолітню дитину та забезпечувати нормальні умови проживання. Відповідач після розірвання шлюбу почав ухилятися від утримання дитини, вихованням, умовами і матеріальними потребами проживання дитини не цікавиться, тому просить стягувати аліменти з відповідача на утримання малолітньої дитини. Позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, згідний сплачувати аліменти. Вислухавши пояснення позивачки, відповідача, дослідивши матеріали в справі суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з таких підстав. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Із встановлених судом обставин справи вбачається, що від шлюбу з відповідачем позивачка народила дитину, відповідач не оспорив батьківство, ухиляється від утримання неповнолітньої дитини, чим порушує вищезазначену норму сімейного законодавства. Згідно з п. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Визначаючи розмір аліментів, суд згідно ст. 182 СК України бере до уваги такі обставини: [PERSON] утримує одну малолітню дитину, знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною, а тому суд вважає, що розмір аліментів згідно ст. 183 СК України має бути у розмірі 1/3 частки усіх його заробітків (доходів), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно. За вищевстановлених обставин суд приходить до висновку, що позов є обгрунтовно доведеним і підлягає до задоволення. Судові витрати підлягають до стягнення з відповідача у доход держави, відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved