Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

01 грудня 2016 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення виплаченого страхового відшкодування. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 16 травня 2016 року близько 19:11 години зі сторони вул. Тітова в напрямку вул. В. Антоновича в м. Дніпрі сталася ДТП за участю транспортних засобів «МЗКТ (Самоскид) 6515», н/з [NUMBER], під керуванням [PERSON], власником якого є [PERSON], та автомобілем потерпілого. На момент настання страхового випадку цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована позивачем. Позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 49000 грн. Позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 49000 грн. та судовий збір у розмірі 1378 грн. 19 січня 2017 року до суду надійшло клопотання представника позивача з проханням розглядати за справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач у своїй заяві від 03 березня 2017 року просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги не визнає у повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «МЗКТ (Самоскид) 6515», н/з [NUMBER], [PERSON] була застрахована ПрАТ «СК «УНІКА»» 27 січня 2016 року на підставі полісу № АІ/8830237 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів (а.с. 6). 16 травня 2016 року близько 19 години 11 хвилин [PERSON], керуючи автомобілем «МЗКТ (Самоскид) 6515», н/з [NUMBER], рухаючись зі сторони вул. Тітова в напрямку вул. [PERSON] по пр. Кірова не врахував швидкість, дорожню обстановку, особливості вантажу, що перевозиться, та не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого відбулося зіткнення з автомобілем [NUMBER], під керуванням [PERSON] (а.с. 7, 8, 11). Постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2016 року визнано винним [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 340 грн. (а.с. 7). Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. 15 червня 2016 року [PERSON], власник автомобілю [NUMBER], звернулась до позивача з заявою про виплату матеріального збитку (а.с. 10). На підставі вищезазначеної заяви, звіту про оцінку вартості матеріального збитку № 256/07/16, складеного 26 липня 2016 року ФОП [PERSON] (а.с. 16-34), страхового акту № 00193507 від 04 серпня 2016 року (а.с. 35) на наказу № 00193507ЕК від 10 серпня 2016 року, ПрАТ «СК «УНІКА»» здійснило виплату страхового відшкодування на користь [PERSON] у розмірі 49000 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 027823 від 15 серпня 2016 року (а.с. 37). Згідно ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування», ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором страхування, в межах фактичних витрат, переходить право вимоги, яке страхувальник, що одержав страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Згідно п.п. «г» п. 38.1.1. ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Таким чином, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності звязку у сукупності, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позовні вимоги ПрАТ «СК «УНІКА»» законні, повністю доведені та обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню. Частиною 1 статті 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при поданні позову було сплачено судовий збір у розмірі 1378 грн. (а.с. 5), тому з відповідача на користь позивача також слід стягнути судові витрати, які ним було сплачено при поданні позову, а саме: судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved