Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

У жовтні 2014 року КС «Інтер-Інвест» звернулася з позовною заявою, у якій просила стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] суму заборгованості за кредитним договором № 110311-3309603712 від 11 березня 2011 року у розмірі 31 950,00 грн. та в рівних частках сплачену суму судового збору у розмірі 319,50 грн. В обгрунтування позовних вимог зазначено, що 11 березня 2011 року на підставі письмової заяви [PERSON], між КС «Інтер-Інвест» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 110311-3309603712, відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит у сумі 40 000,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 48 % річних. Також, 11 березня 2011 року у якості фінансового забезпечення вищезазначеного кредитного договору між КС «Інтер-Інвест» в особі Голови Правління [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] були укладені договори поруки, відповідно до умов яких поручителі зобов'язуються відповідати перед КС «Інтер-Інвест» за виконання [PERSON] своїх зобов'язань. У зв'язку з порушення умов кредитних договорів та договорів поруки, не виконання зобов'язань з повернення боргу станом на 16.10.2014 року утворився борг у сумі 31 950,00 грн. В подальшому позов уточнено просили солідарно стягнути з відповідачів суму заборгованості за кредитним договором № 110311-3309603712 від 11 березня 2011 року у розмірі 31 950,00 грн. та в рівних частках сплачену суму судового збору у розмірі 319,50 грн. Відповідачами подано зустрічний позов, яких ухвалою суду від 03 квітня 2015р. об'єднано в одне провадження з первісним позовом. Після неодноразових змін зустрічного позову остаточно просили визнати недійсним кредитний договір № 110311-3309603712 від 11.03.2011 року, укладений між Кредитною Спілкою «Інтер-Інвест» та [PERSON], визнати недійсним договір поруки від 11.03.2011 року укладеного між Кредитною Спілкою «Інтер-Інвест» та [PERSON], визнати недійсним договір поруки від 11.03.2011 року укладеного між Кредитною Спілкою «Інтер-Інвест» та [PERSON], при цьому посилаючись на те, що підписання оскаржуваних договорів було здійснено у відсутності у КС «Інтер-Інвест» відповідної ліцензії та при здійсненні нечесної підприємницької практики, договори вчинено під впливом помилки та обману і насильства, що зумовлює їх недійсність. Представник позивача [PERSON] підтримала первісний позов, проти задоволення зустрічного позову заперечувала та пояснила, що працює Головою Правління КС «Інтер-Інвест». У зв'язку з переїздом КС з вул.Сумської 24 на вул. Пушкінську 42 оф.А-5, і проханням [PERSON], [PERSON] та [PERSON] спірний кредитний договір в березні 2011 року укладався, а також виплачувались гроші за адресою КС «Родинний кредит» по вул.Римарська,20. Вона підписувала договори після того, як вони були підписані відповідачами. Грошові кошти були отримано [PERSON] після підписання кредитного договору за видатковим касовим ордером. Кредит не був заставним і домовленості щодо застави не було. Віднесення договорів до прострочених чи безнадійних відбувається після прийняття такого рішення кредитним комітетом, з обов'язковим формуванням на них резерву. В кредитних спілках резерв формується з доходів КС, а у зв'язку з тим що доходів для формування резерву кредитна спілка не має, а [PERSON], [PERSON], [PERSON] постійно обіцяли що погасять заборгованість за кредитним договором, - рішення про віднесення спірного договору до простроченого чи безнадійного кредитний комітет не приймав. Взуття КС «Інтер-Інвест» у якості забезпечення кредитного договору чи у якості його погашення у відповідачів не брало. На засіданні кредитного комітету та спостережної ради обговорювалося питання щодо заборгованості [PERSON], [PERSON], [PERSON] З документами КС «Інтер-Інвест» члени могли ознайомитися у будь-який час, також мається відповідний куточок споживача з відповідними документами. Відповідачі були ознайомлені зі статутом та положенням КС. При кредитуванні КС «Інтер-Інвест» робилася оцінка платоспроможності відповідачів. Для видачі кредитів за рахунок власних коштів кредитній спілці не потрібна ліцензія, оскільки це основна форма діяльності кредитної спілки, що підтверджується документами, що наявні у матеріалах справи. Достатність власних коштів для видачі кредиту [PERSON] також підтверджується документами наявними у матеріалах справи. Депозитна ліцензія не має відношення до видачі кредитів. Представник позивача підтримала первісний позов, проти задоволення зустрічного позову заперечувала та пояснила, що договори укладались та підписувались сторонами. Відповідачі не виконали договірних зобов'язань і склалася заборгованість у розмірі 31 950,00 грн. Будь яких договорів застави не укладалось. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні зустрічний позов підтримала, заперечувала проти позовних вимог КС «Інтер-Інвест» та показала, що договори кредиту і договори поруки підписувались під тиском, при цьому була домовленість про його сплату взуттям, а грошей після підписання договору ніхто не отримував. Вона не була ознайомлена зі Статутом та почала кредитуватися у 2010р. На час квітня 2011р. у неї була заборгованість приблизно 50-100 тис. грн., але КС «Інтер-Інвест» вважало заборгованістю 700 тис. грн., і їй було запропоновано укласти договори на ім'я родичів на суму 300 тис.грн. Син Голови Правління КС [PERSON] та її чоловік підстерігали її, погрожували, зазначаючи, що найняли кілера. [PERSON] підписав договір на 40 тис. грн. і вони зверталися з заявами про зупинення відсотків та можливість погашення кредиту у більш тривалий термін за проханням КС. По вказаному договору будь яких договорів застави не укладалось, однак голова Спостережної ради [PERSON] будучи парламентером в конфлікті підписував накладні на взуття. З приводу тиску вона до правоохороних органів звернулася через чотири роки, а на момент погроз не зверталася. Представник відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] - [PERSON] заперечувала проти позовних вимог КС «Інтер-Інвест» просила задовольнити зустрічний позов. Зазначала що у Кредитної спілки на момент укладення договорів не була наявна ліцензія для видачі кредитів, у зв'язку з чим, Відповідачі були введені в оману щодо можливості укладення з ними спірних договорів. Також наголосила на тому, що Відповідвчі не мали на момент укладення договору ознаки членства Кредитної Спілки, оскільки не були членами Червоного хреста. Окрім того кредитний договір та договори поруки підписувалися під тиском. Вказала що Кредитна спілка діяла на свій ризик та самостійно повинна нести відповідальність за спірним кредитним договором. Також [PERSON] наголошувала на тому что заборгованість за спірним кредитним договором не відображена у фінансовій звітності кредитної спілки. Представник 3-ї особи Інспекції з питань захисту прав споживачів у Харківській області у своїх письмових поясненнях підтримав зустрічну позовну заяву [PERSON], [PERSON], [PERSON] у частині порушення КС «Інтер-Інвест» при укладенні договору п .2 ч.1 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» та у частині відсутності на момент укладення спірних договорів у КС «Інтер-Інвест» ліцензії на діяльність з надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів, посилаючись на обставини, викладені у письмових поясненнях. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що з 2010р. працював неофіційно в КС «Родинний кредит» особистим водієм і тілохоронцем [PERSON] де і познайомився з родиною [PERSON]. Він трудовий договір, договір про повну матеріальну відповідальність не укладав, гроші готівкою отримував особисто від [PERSON] КС «Родинний кредит» та КС «Інтер-Інвест» допомагали один одному коштами. Він не пам'ятає в якому році виникли непорозуміння у голови правління КС «Інтер-Інвест» [PERSON] і [PERSON] щодо сплати заборгованості у розмірі 300 тис. грн. та було вирішено розділити кредит на родичів [PERSON] На адресу КС «Родинний кредит» прийшли родина [PERSON] та її чоловік, а в подальшому двоє людей похилого віку, яким кредитний інспектор [PERSON] виніс договори. В коридорі зазначені особи підписали договори, розбивши 300 тис грн. на п'ятьох осіб, грошей в коридорі не отримували, при цьому будь якого тиску на них не здійснювалось. З другої сторони договори ніхто не підписував і [PERSON] їх кудись відніс. [PERSON] була в заплаканному вигляді після спілкування з [PERSON] Він знаходився в своєму кабінеті та через відкриті двері бачив підписання договорів, інших бухгалтерських документів родина [PERSON] та люди похилого віку не підписували. Також він виходив в коридор та на вулицю покурити. Після підписання договорів [PERSON] та [PERSON] ще приходили до КС «Родинний кредит». Між ними та [PERSON] була домовленість погашення заборгованості взуттям. Взуття реалізовувалось в магазині по [ADDRESS]. Він три або чотири рази вивозив з КС «Родинний кредит» взуття за накладними, а корінці віддавав [PERSON], яка хотіла провести звірку з [PERSON], який зазначав, що вже домовився про проведення звірки з [PERSON]. Чоловік та син голови КС також забирали взуття. Родина [PERSON] розрахувалась по іншим кредитам з КС «Родинний кредит» автомобілем, який в подальшому він викупив у [PERSON] Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши представників сторін та відповідача [PERSON], оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, дійшов наступного. 11 березня 2011 року на ім'я Голови Правління КС Інтер-Інвест» надійшла письмова заява від [PERSON] про видачу кредиту на суму 40 000 грн. У якості забезпечення кредитного договору [PERSON] була запропонована фінансова порука [PERSON], [PERSON] (т.1 а.с.5) 11 березня 2011 року між КС «Інтер-Інвест» в особі Голови Правління [PERSON] та [PERSON] підписано кредитний договір № 110311-3309603712 від 11.03.2011 року, за яким КС «Інтер-Інвест» зобов'язувалася на умовах платності, зворотності, строковості та забезпеченості в порядку та на умовах договору, надати [PERSON] кредит у розмірі 40 000 грн. зі сплатою 48 % річних за користування кредитом. (т.1 а.с.6) Відповідно п.п.1.1, 1.2 вищезазначеного кредитного договору Кредитодавець (Кредитна спілка «Інтер - Інвест») зобов'язується на умовах платності, зворотності, строковості та забезпеченості в порядку та на умовах, визначених цим договором, надати Позичальнику ([PERSON].) в кредит суму 40 000 грн. протягом дводенного строку з дня підписання Договору Сторонами. Позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти за його користування у розмірі 48 % річних. У якості фінансового забезпечення кредитного договору № 110311-3309603712 від 11.03.2011 року, між КС «Інтер-Інвест» в особі Голови Правління [PERSON] та [PERSON] та між КС «Інтер-Інвест» в особі Голови Правління [PERSON] та [PERSON] підписаний договір поруки від 11 березня 2011 року. (т.1 а.с.7,8) Згідно до п.1.1 Договорів поруки, Поручитель зобов'язується відповідати перед Кредитною спілкою за виконання Позичальником своїх зобов'язань, що випливають з Кредитного договору № 110311-3309603712 від 11.03.2011 року, укладеного між Позичальником та Кредитною спілкою. Позивач відповідно до п.1.1. ч.1. Кредитного договору та ст.1054 ЦК України свої зобов'язання за кредитним договором № 110311-3309603712 від 11.03.2011 року виконав у повному обсязі, про що свідчить видатковий касовий ордер №150 від 11.03.2011р. (т.1 а.с.9) Відповідачі свої зобовязання за Кредитним договором № 110311-3309603712 від 11.03.2011 року не виконують, у зв'язку з чим станом на 16.10.2014 року (момент звернення до суду) заборгованість за зазначеним кредитним договором (строк виконання якого настав 11.03.2012 року) становила 31 950,00 грн., про що свідчить також розрахунок заборгованості. (т.4 а.с.24,25) Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Відповідно до ст.546 виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Згідно ч.1 ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якшо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Таким чином, судом встановлено, що відповідачами не було належним чином здійснено виконання своїх грошових зобовязань, встановлених сторонами в укладених кредитих договорах, у звязку з чим позов підлягає задоволенню у повному обсязі і з відповідачів на користь КС підлягає стягненню 31 950 грн. 00 коп. Стосовно вимог позивачів за зустрічним позовом суд дійшов наступного. Відповідно до вимог ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановленічастинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно ч.1-3 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до вимог ч. 5, 6 ст.203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Перелік підстав недійсності правочину, встановлений ч.ч. 1-3, 5-6 ст.203 ЦК України є вичерпним. Також, представником [PERSON], [PERSON], [PERSON] - [PERSON] у якості підстави для визнання кредитного договору № 110311-3309603712 від 11.03.2011 року, укладеного КС «Інтер-Інвест» з [PERSON] та договорів поруки недійсними зазначено відсутність у КС «Інтер-Інвест» необхідного обсягу цивільної дієздатності в момент укладення договору», тобто ч.2 ст.203 ЦК України. Слід зазначити що цивільна дієздатність юридичної особи визначена ст. 92 ЦК України, відповідно вимог якої юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов'язків і здійснювати їх через своїх учасників. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження. Відповідно до вимог ч.4 ст.92 ЦК України, якщо члени органу юридичної особи та інші особи, які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені юридичної особи, порушують свої обов'язки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за збитки, завдані ними юридичній особі. Тобто, цивільна дієздатність юридичної особи це порядок здійснення нею цивільних прав та обовязків через свої органи або представника. Виникнення дієздатності означає, що юридична особа своїми діями може отримувати, створювати і здійснювати цивільні права та обов'язки. Дієздатність юридичної особи здійснюється її органами, які діють відповідно до установчих документів та закону. Серед вичерпного переліку підстав недійсності правочину, встановленого ч.ч. 1-3, 5-6 ст. 203 ЦК України відсутня така підстава недійсності правочину як відсутність необхідного обсягу цивільної правоздатності. Доводи представника позивача за зустрічним позовом стосовно відсутності у позивача за первісним позовом правових підстав на здійснення діяльності з надання кредитів у звязку з відсутністю у період укладення спірних договорів ліцензії з надання кредитів членам кредитної спілки за рахунок залучених коштів, крім внесків (вкладів) членів кредитної спілки на депозитні рахунки спростовуються наступним. Відповідно до п.1.2. Ліцензійних умов провадження діяльності кредитних спілок з надання фінансових послуг, затверджених розпорядженням Державної комісії з регулювання фінансових послуг України від 02.12.2003 року № 146: «Для надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів (кредитів банків, коштів інших установ та організацій) кредитна спілка зобов'язана отримати ліцензію на здійснення діяльності кредитної спілки з надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів, крім внесків (вкладів) членів кредитної спілки на депозитні рахунки.» «Діяльність кредитної спілки з надання фінансових кредитів за рахунок капіталу кредитної спілки, а також коштів об'єднаних кредитних спілок, залучених кредитною спілкою, що є їх членом, та коштів спільних фінансових фондів асоціацій кредитних спілок, утворених їх членами, не потребує отримання ліцензії». Відповідно до Ліцензійних умов провадження діяльності кредитних спілок з надання фінансових послуг, затверджених розпорядженням Державної комісії з регулювання фінансових послуг України від 02.12.2003 року № 146: 1.1. Залучені кошти - це грошові кошти, залучені кредитними спілками від банків, інших установ та організацій, крім коштів об'єднаних кредитних спілок, залучених кредитними спілками, що є їх членами та коштів спільних фінансових фондів асоціацій кредитних спілок, утворених їх членами. До залучених коштів не відносяться внески членів кредитних спілок, що спрямовуються на формування капіталу кредитних спілок. КС «Інтер-Інвест» надані докази того, що власного капіталу Кредитної спілки було достатньо для укладення спірних договорів. Матеріалами справи не підтверджено здійснення КС «Інтер-Інвест» діяльності з надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів (кредитів банків, коштів інших установ та організацій), у звязку з чим наявність ліцензії, відповідно до п. 1.2. Ліцензійних умов провадження діяльності кредитних спілок з надання фінансових послуг, затверджених розпорядженням Державної комісії з регулювання фінансових послуг України від 02.12.2003 року № 146, КС «Інтер-Інвест» не потребувало. Доводи щодо відсутності спірних кредитів в бухгалтерської звітності КС «Інтер-Інвест» за 2012 рік як «прострочених» не приймаються судом до уваги оскільки не мають відношення до справи. Суд не приймає до уваги пояснення свідка [PERSON], оскільки жодних показань стосовно неправомірності укладеного договорів між КС «Інтер-Інвест» та [PERSON], [PERSON], [PERSON] він не надав. Зазначив, що працював в КС «Родинний кредит» водієм та особистим тілохоронцем [PERSON], у трудових відносинах з КС «Інтер-Інвест» він не перебував. Також слід зазначити, що в своїх показах свідок [PERSON] спростував факт тиску на вказаних осіб з боку КС «Інтер-Інвест» під час укладення кредитних договорів. Доводи стосовно порушення КС «Інтер-Інвест» вимог ЗУ «Про захист прав споживачів» та ЗУ «Про кредитні спілки» в частині примушення до вступу у члени кредитної спілки, до отримання кредитів, щодо нечесної та агресивної підприємницької діяльності, щодо укладення спірних кредитних договорів під впливом омани не знайшли свого підтвердження у ході розгляду справи. Так, позивачем за зутрічним позовом не надано жодного доказу на підтвердження таких доводів, а навпаки наявні в матеріалах справи докази, такі доводи спростовують. Доводи стосовно відсутності такої ознаки членства у КС «Інтер-Інвест» як членство Товариства Червоного Хреста спростовуються наданими позивачем за первісним позовом копіями членських квитків на ім'я відповідачів, а також наданими відповідачами за первісним позовом листами Товариства Червоного Хреста, у яких надати змістовну та конкретну відповідь чи були та є відповідачі членами Товариства Червоного Хреста не надається можливим, оскільки така аналітика Товариством не ведеться. Окрім того, з наявних в матерілах справи документів, судом встановлено, що для набуття статусу члена КС «Інтер-Інвест» є необхідним, відповідно до вимог Статуту п.4 ст.14.2 внести пайовий та вступний внески. Тільки після цього особа набуває статусу члена КС «Інтер-Інвест». Документи на підтвердження внесення пайового та вступного внесків з боку Відповідачів за первісним позовом, Позивачем за первісним позовом надано до матеріалів справи. Окрім того, відповідно до ст. 13.2. статуту позивача «Зміна ознак, зазначених у статті 6 цього Статуту, не тягне за собою припинення членства у кредитній спілці», тобто факт припинення статусу члена Червого Хреста на момент укладення спірних договорів, не тягне за собою припинення членства в кредитній спілці. Оскільки позивачем за первісним позовом надано документальне підтвердження оплати відповідачами зазначених внесків такі доводи відповідача спростовуються. Згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будьякі фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з частинами 1, 3 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти(кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Захист інтересів споживачів фінансових послуг є метою державного регулювання ринків фінансових послуг також відповідно до пункту 2статті 19 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" від 12 липня 2001 року N 2664-III(далі - Закон про фінансові послуги). Згідно з положеннями пунктів 22, 23статті 1 Закону споживачем вважається фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Споживчий кредит-це кошти,що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. За ч.1 ст.11 Закону між кредитодавцем та споживачем укладається договір пронадання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах,встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їхразомз нарахованими відсотками. Частиною другою статті 11 Закону та абзацом шістнадцятим частини першої статті 6 Закону про фінансові послуги врегульовуються питання щодо відомостей, які кредитодавець має повідомити споживачеві до укладення договору споживчого кредиту, а статтею 56 Закону України "Про банки і банківську діяльність"від 7 грудня 2000 року N 2121-III(далі - Закон про банки) - щодо відомостей, які банк має надавати споживачеві як власному клієнту на його вимогу. У частині третій статті 11 Закону встановлено правила збору та використання інформації щодо споживача як на стадії укладення договору споживчого кредиту, так і в процесі його виконання. Положення частин четвертої - одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживача» передбачають такі права споживача, які за своїм змістом можливо реалізувати лише під час виконання договору споживчого кредиту. Зокрема, це право споживача протягом певного терміну відкликати згоду на укладення договору пронадання споживчого кредиту без пояснення причин; не бути примушеним під час виконання кредитного договору сплачувати платежі, встановлені на незаконних засадах; достроково повернути споживчий кредит; не бути примушеним достроково повернути суму споживчого кредиту у разі незначних порушень договору; бути захищеним від суспільного поширення інформації про несплату боргу тощо. Права споживачів на стадії виконання кредитного договору передбачаються також положення мистатті 1056-1 ЦК України, частини четвертої статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», частини другоїстатті 6 Закону «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», згідно з якими банкам заборонено в односторонньому порядку змінювати умови укладенихз клієнтами договорів, зокрема збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами, за винятком випадків, встановлених законом. Таким чином, положення Закону України «Про захист прав споживача» спрямовані на захист прав споживачів кредитних послуг та збалансування цих прав з іншими суспільними цінностями, що захищаються публічною владою. Томуположення пунктів 22, 23 статті1, статті11 Закону України «Про захист прав споживача» у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції Українислід розумітитак, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідачі за первісним позовом не скористалися правом, передбаченим частинами 4-11 статті 11 Закону України «Про захист прав споживача». Крім того [PERSON] у своїх поясненнях зазначила, що будь-які претензії до КС «Інтер-Інвест» щодо порушення з боку кредитної спілки ЗУ «Про захист прав споживачів» до моменту пред'явлення позову були відсутні. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON] та їх представником [PERSON] не надано суду жодного доказу на підтвердження заперечень проти первісного позову та в обгрунтування зустрічних позовних вимог. Доводи щодо примушення до вступу до КС «Інтер-Інвест», нечесної підприємницької практики, вчинення договорів під впливом помилки або обману та насильства, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Також суд не приймає до уваги доводи щодо віднесення укладених між Позивачем та Відповідачем кредитних договорів до договорів приєднання, оскільки Кредитні договори не можна віднести до публічних договорів у розумінні статті 633 ЦК України (якою, зокрема, передбачено, що умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів), оскільки чинним законодавством не передбачено обов'язку банку або іншої фінансової установи встановлювати у кредитних договорах однакові умови для всіх позичальників. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що відповідачами за первісним позовом та позивачами за зустрічним позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON] не виконувалися належним чином, відповідно до умов укладеного кредитного договору та договорів поруки, зобов'язання щодо сплати суми кредиту, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню. Відповідно, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання недійсними кредитного договору та договорів поруки. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідачів в рівних частках підлягає стягненню судовий збір на користь позивача у сумі 319 грн. 50 коп., тобто по 106 грн. 50 коп. з кожного.

Outcome: approved