Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

У грудні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, заявивши вимоги про: ●визнання події, яка настала 01.07.2016 року, страховим випадком; ●стягнення з відповідача на свою користь суму страхового відшкодування у розмірі 22400 грн., витрати понесені за проведення оцінки матеріального збитку в сумі 1000 грн.; витрати, понесені при оформленні позовної заяви та отриманні правової допомоги; витрати, понесені за сплату судового збору; ●стягнення з відповідача на свою користь відшкодування за завдану моральну шкоду в сумі 10000 грн. В обґрунтування позову зазначив, що між [PERSON] та відповідачем 17.06.2016 року був укладений договір добровільного страхування майна №252.994093376.3037, предметом якого було страхування майна - нежитлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS], яке належить їй на праві власності та відповідно до договору оренди від 12.12.2012 року перебуває в користуванні її сина - [PERSON] Зазначила, що за вказаним договором добровільного страхування вона є вигодо набувачем. Вказала, що 01.07.2016 року о 09 годині 00 хвилин, прибувши до орендованого приміщення, її син виявив, що пошкоджені стіни, стеля, стався обвал підвісної стелі. Він одразу повідомив відповідача про страховий випадок, та в межах терміну, передбаченому умовами договору, відповідачу була подана заява про виплату страхового відшкодування, яка була зареєстрована 04.07.2016 року. Зазначила, що листом від 11 липня 2016 ПрАТ СК «ПЗУ України» було відмовлено у здійснені виплат страхового відшкодування, з яким вона повністю не погоджується. Вказала, що нею було прийнято рішення про проведення оцінки матеріального збитку, у зв'язку з чим між нею та ПП «АСС-А» було укладено договір №1711/2016 про встановлення розміру матеріального збитку, який було визначено в сумі 22400 грн. Вимогу щодо стягнення моральної шкоди з відповідача обґрунтувала тим, що невиконання відповідачем своїх договірних зобов'язань призвело до того, що вона тривалий час не могла використовувати своє майно за призначенням, а від очікування належного виконання відповідачем своїх договірних обов'язків для відшкодування страхових виплат вона зазанчла душевної травми. У зв'язку з чим, просила суд задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі та стягнути з відповідача витрати за проведену оцінку пошкодженого майна та судові витрати. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, була належним чином та своєчасно повідомлена про місце і час розгляду справи, її представник [PERSON], який діє на підставі довіреності, у судовому засіданні надав по суті свої пояснення, в яких вказував на обставини, які були викладені в позовній заяві, просив суд позов задовольнити. Додатково, після роз'яснення судом можливість звернення до суду із клопотанням про призначення по справі експертизи для встановлення причини залиття нежитлового приміщення, пояснив, що вказаним правом користуватися не буде через відсутність грошових коштів. В судове засідання представник відповідача ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» не з'явився, про час, дату і місце судового засідання був неодноразово повідомлений належним чином, заяв та клопотань до суду не надав. Зважаючи на положення ч.3 ст. 27 ЦПК України, відповідно до якого, особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки, та з урахуванням необхідності дотриманням судом розумних строків розгляду справи, що є вимогою ст.157 ЦПК України та ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, суд розглянув цивільну справу з урахуванням усіх письмових доказів, які були долучені до матеріалів справи та усних пояснень, які були надані представником позивача у судовому засіданні. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Так, з матеріалів справи дійсно вбачається, що між [PERSON] та ПрАТ «СК «ПЗУ України» був укладений договір добровільного страхування майна фізичних осіб №252.994093376.3037, предметом якого є майнові інтереси Страхувальника щодо застрахованого майна - нежитлового приміщення спортивного та соціально-побутового призначення №47/2 площею 42,5 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить на праві власності позивачу по справі (а.с.12-17, 29). При цьому, у п. 1.9. Договору визначено, що [PERSON] є вигодонабувачем за договором. Відповідно до ч.1 ст.990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).Частина 2 вказаної статті передбачає, що страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком. Відповідно до п.3 ч.1 ст.988 ЦК України та п.3 ч.1 ст.20 Закону України "Про страхування" страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у строк, встановлений договором. Відповідно до ч.1 ст.991 ЦК України, страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі: 1) навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, пов'язаних із виконанням ними громадянського чи службового обов'язку, вчинених у стані необхідної оборони (без перевищення її меж), або щодо захисту майна, життя, здоров'я, честі, гідності та ділової репутації; 2) вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об'єкт страхування або про факт настання страхового випадку; 4) одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала; 5) несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) наявності інших підстав, встановлених законом. Відповідно до ч.2 вказаної статті, договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону. Частина 3 вказаної статті передбачає, що рішення страховика про відмову здійснити страхову виплату повідомляється страхувальникові у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови. Зазначені норми передбачені також у ст.26 Закону України "Про страхування". Вказані положення закону були передбачені і в умовах Договору добровільного страхування майна фізичних осіб №252.994093376.3037, укладеного між [PERSON] та відповідачем. Так, відповідно до п. 1.5 Договору №252.994093376.3037 «Частина-А» вбачається, що у договорі був визначений перелік подій, за настанням яких страховик надає страхове покриття: вогонь (пожежі (в т.ч. задимлення, шо її супроводжує, включаючи виділення сажі і корозійного газу, підпал), удару блискавки, вибуху); стихійні явища (буря, ураган, шквал, смерч, сильний дощ, сильна злива, тривалі дощі, сильні снігопади, паводок, затоплення, підтоплення, град, зсув, обвал, провалля , осідання грунтів, карстове поглиблення, гірські обвали, схід лавин, землетрус, налипання снігу, тиск снігового покриву, виверження вулкану); вода (витікання води з водопровідних, каналізаційних, опалювальних та протипожежних систем, в т.ч. з сусідніх приміщень); крадіжка (крадіжка, грабіж, розбій); протиправні дії третіх осіб (дії третіх осіб цілеспрямованого характеру, заподіяни з метою завдання шкоди Застрахованому майну). Крім того, судом вбачається, що Розділ 2.4 Договору передбачав перелік виключень із страхових випадків. Дійсно, з долученої копії заяви [PERSON] вбачається, що останній звернувся від імені позивача на адресу голови правління ПрАТ СК «ПЗУ України» із заявою про настання збитку з метою отримання відповідних виплат (а.с.19), проте, своїм листом від 11.07.2016 року відповідач відмовив [PERSON] у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на п.п.2.4.1.19 Розділу 2.4. Договору №252.994093376.3037 (а.с.30). З п.п. 2.4.1.19 Розділу 2.4. Договору, на який посилався відповідач у своїй відмові у здійсненні страхового відшкодування, вбачається, що страховик не відшкодовує збитки, що сталися внаслідок проникнення граду, зливи, дощу, снігопаду через незакриті вікна та інші отвори, якщо ці отвори не виникли в результаті дії граду, зливи, дощу або снігопаду, а також затоплення/підтоплення, викликаного недостатньою пропускною здатністю каналізаційних систем, які належать та/або знаходяться під контролем Страхувальника, стихійних явищ, що мають сезонний характер у певній місцевості, сезонні підтоплення грунтовими водами. (а.с.14 зворотна сторона). Таким чином, судом встановлено, що відповідач відмовив позивачу у здійсненні страхової виплати з підстав, передбачених у договорі, з чим останній не погодився та звернувся до суду. Вирішуючи по суті вимоги позивача про визнання події, яка мала місце 01.07.2016 року страховим випадком, та, як наслідок цього, стягнення з відповідача суму страхового відшкодування, суд прийшов до наступного. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 10 Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи, сторонам, під час розгляду справи було роз'яснено їх права та обов'язки, зокрема положення щодо змагальності процесу та необхідності надання доказів на підтвердження своїх доводів, було надано всі можливості для подання необхідних клопотань про призначення експертиз та надання доказів, що підтверджується матеріалами справи. Після роз'яснення судом на підставі ч.4 ст. 10 ЦПК України можливості заявити клопотання про призначення по справі експертизи для встановлення причини залиття приміщення, представник позивача вказане клопотання не заявив, інших належних доказів, які б доводили спричинення шкоди майну позивача з підстав, передбачених п. 1.5 Договору, надано не було. Обов'язок доказування відповідно зі статтею 10 ЦПК покладений на сторони у справі. Крім того, відповідно зі статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно зі статтею 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем факту настання саме страхового випадку у приміщенні застрахованого ним майна, а тому позовні вимоги позивача є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Щодо посилань представника позивача про відсутність у нього обов'язку відповідно до умов договору страхування за власні кошті ініціюювати проведення експертного дослідження щодо причин настання події, то суд зазначає, що відсутність цього обов'язку у договорі не впливає на обов'язок позивача доводити обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог, вже при зверненні до суду, оскільки саме він вважає, що його права порушені та вимагають судового захисту. Щодо долучених до матеріалів справи відомостей, які на думку позивача доводять настання саме страхового випадку, то суд ставиться до них критично, оскільки вважає їх неналежними доказами у розумінні ст. 58 ЦПК України. Так, наявний в матеріалах справи акт обстеження приміщення, яке розташоване за адресою: [ADDRESS]. Спортзал, що складений директором та бухгалтером ЧП «Шанс» за участі [PERSON] б/н та б/д на переконання суду підтверджує лише факт затоплення даного приміщення водою, а саме: підтоплення стелі 27 кв.м, стіни 18 кв.м., обрушення стелі (гіпсокартон) 2*3 метра, калюжі води на підлозі (а.с.18), проте не встановлює причину залиття. Оцінюючи долучений до матеріалів справи інформаційний лист Харківського регіонального центру з гідрометеорології від 06.09.2016 року №36-07/769, суд приходить до переконання, що останній відображає лише інформацію про погодні умови, що мали місце 01 липня 2016 року, разом з тим також не доводить настання страхового випадку із застрахованим об'єктом. Крім того, зазначену у звіті від 17.11.2016 року причину залиття приміщення позивача суд також до уваги не бере, оскільки вказані посилання зроблені оцінювачем лише виходячи зі звернутої на його адресу заяви [PERSON], інших посилань на встановлення обставин та причин залиття, зроблених уповноваженими особами, матеріали звіту не містять. Відсутність віконних пройомів, на що звертав увагу суду представник позивача, не доводить затоплення нежитлового приміщення саме через стихійне явище, оскільки дослідження особливостей будівництва застрахованого майна, його місце розташування відносно цілого приміщення потребують спеціальних знань. Стосовно відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, то стаття 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У відповідності до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» від 31.03.1995 року № 4, позивачем має бути доведено в чому полягає ця шкода, з яких міркувань він виходив визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Оскільки законодавством про договір страхування відшкодування моральної шкоди не передбачено, а п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено право споживачів на відшкодування моральної шкоди у випадку у разі заподіяння шкоди небезпечною для життя та здоров'я продукцією, то право на відшкодування моральної шкоди, завданої відмовою у виплаті страхового відшкодування за договором страхування буде лише у разі, коли її відшкодування передбачене самим договором. Таким чином, суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача 10000 гривень моральної шкоди безпідставними, оскільки судом встановлено, що первісно між сторонами виникли договірні правовідносини, що регулювалися вищевказаним договором та Книгою п'ятою «Зобов'язальне право» Цивільного кодексу України, нормами якого стягнення моральної шкоди за порушення умов договору не передбачено. Не передбачено було відшкодування моральної шкоди і договором, укладеним між сторонами. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України питання стягнення з судових витрат з відповідача на користь позивача, в тому числі і на правову допомогу, судом не вирішується. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed