Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-26 00:00:00

У березні 2014 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Феномен сервіс безпека" (далі - відповідач 1), Корпорації "Феномен" (далі - відповідач 2) про стягнення компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку. Позовні вимоги, які були уточнені в ході розгляду справи, обґрунтовані тим, що позивач 23.08.2013 року був звільнений з посади генерального директора відповідача 1 та адміністративного директора відповідача 2. Проте, на момент звільнення відповідачами не було проведено виплату компенсації за невикористану відпустку, що є порушенням норм закону, згідно якого з відповідачів стягується середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за весь час затримки. Тому позивач просив суд стягнути з відповідача 1 компенсацію за 205 днів невикористаної відпустки в розмірі 38685,55 грн. та середній заробіток з 23.08.2013 року по 07.05.2014 року в сумі 48687,18 грн., а з відповідача 2 компенсацію за невикористану відпустку за 162 дні в розмірі 72791,46 грн. та суму середнього заробітку за період з 23.08.2013 року по 28.05.2014 року в розмірі 110984,51 грн. У судовому засіданні позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача 1 в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, розмір виплати грошовї компенсації за невикористану відпустку з розрахунку 181 день х 188,71 грн =34156,51 грн. Вимоги про виплату середньої заробітної плати не визнає в повному обсязі у зв'язку з пропуском строку, встановленого ст.. 233 КЗпП України. Представник відповідача 2 в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, суду пояснив, що наказом від 23.08.2013 року було скасовано наказ в частині звільнення позивача як адміністративного директора у зв'язку з продовженням виконання трудових обов'язків, позивач на даний час перебуває в трудових відносинах з відповідачем 2, а тому вимоги про виплату компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку, є неправомірними. Допитаний в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що на момент звільнення позивача 23.08.2013 року працював у корпорації «Феномен» начальником відділу кадрів та заповнював позивачу трудову книжку. Після 23.08.2013 року позивач не працював на посаді адміністративного директора у корпорації «Феномен». Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представників відповідачів, свідка та дослідивши надані по справі докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з таких підстав. Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу (ч.1 ст.47 КЗпП України). У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткові відпустки працівникам, які мають дітей (ч.1 ст. 24 Закону України «Про відпустки»). При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму (ст. 116 КЗпП України). В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (ст.. 117 КЗпП України). Згідно до протоколу загальних зборів відповідача 1 від 22.08.2013 року вирішено звільнити позивача з 22.08.2013 року з посади Генерального директора за власним бажанням та призначити з 23.08.2013 року на дану посаду [PERSON] Наказом відповідача 1 від 22.08.2013 року позивача було звільнено за власним бажанням з посади генерального директора ТОВ «Феномен Сервіс Безпека» за сумісництвом з 22.08.2013 року з виплатою грошової компенсації за 205 календарних днів щорічної відпустки, невикористаної ним. В подальшому 22.08.2013 року в даний наказ було внесено зміни щодо зменшення розміру невикористаної відпустки з 205 на 181 день. Відповідно до довідки про середню заробітну плату, видану відповідачем 1 позивачу, середньоденна заробітна плата позивача становить 188,71 грн. Тому вимоги позивача до відповідача 1 підлягають частковому задоволенню, а саме : відповідач 1 повинен сплатити позивачу грошову компенсацію за всі не використані ним дні щорічної відпустки, - 181 день х 188,71 грн. = 34156,51 грн. та середній заробіток за весь час затримки з 23.08.2013 року по 07.05.2014 року в розмірі 48687,18 грн., а всього 82843,69 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України з відповідача 1 на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 828,44 грн. Наказом відповідача 2 від 16.07.2003 року позивача було призначено на посаду начальника господарчого відділу з 21.07.2003р. за сумісництвом. Наказом відповідача 2 позивачу, адміністративному директору, встановлено заробітну плату в розмірі 24000,00 грн. Наказом відповідача 2 від 23.08.2013 року позивача було звільнено за власним бажанням з посади адімінстративного директора та системного адміністратора за сумісництвом корпорації «Феномен» з 23.08.2013 року з виплатою грошової компенсації за 162 календарних дня щорічної відпустки, невикористаної ним. 23.08.2013 року відповідачем 2 було винесено наказ про скасування наказу від 23.08.2013 року в частині звільнення позивача з посади адміністративного директора. Як пояснив судовому засіданні представник відповідача 2 на адресу позивача була направлена копія даного наказу, що підтверджується копією журналу вихідної кореспонденції. Проте, позивач зазначав, що на свою адресу він такого наказу не отримував, його ніхто не повідомляв про те, що наказ про звільнення скасовано, жодної роботи з часу звільнення він не виконував. Крім того, суду не було надано інформації про те, чи була звільнена [PERSON], що призначалась на посаду генерального директора у зв'язку із звільненням позивача з даної посади. Тому вимоги позивача до відповідача 2 підлягають задоволенню, а саме : відповідач 2 повинен сплатити позивачу грошову компенсацію за всі не використані ним дні щорічної відпустки, - 162 дні х 449,33 грн. = 72791,46 грн. та середній заробіток за весь час затримки з 23.08.2013 року по 28.05.2014 року в розмірі 110984,51 грн., а всього 183775,97 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України з відповідача 2 на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1837,76 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доводи представника відповідача 1 щодо пропуску строку, встановленого ст.. 233 КЗпП України суд не приймає до уваги, оскільки, 24.08.2013 року позивачем були подані заяви до відповідачів з проханням виплатити йому компенсацію за невикористану відпустку. Згідно до виписки по банківському рахунку позивачу грошова компенсація за невикористану відпустку не виплачена. Враховуючи викладене,

Outcome: partial