Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача Позивач [PERSON] 06 квітня 2021 року звернувся до Білгород-Дністровського\~міськрайонного суду\~Одеської області\~із позовом\~до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, просить суд: визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 26.05.2021 року, він є співвласником квартири [ADDRESS] . Іншими співвласниками є член його родини дружина, [PERSON] . Вказує, що в належному їм на праві власності житловому приміщенні зареєстрована з 1998 року колишня власниця квартири [PERSON] . Стверджує, що з 2016 року і по теперішній час відповідач проживає за межами України, а саме в РФ та жодного разу за цей період не з`являлась до кв. [ADDRESS] . Всі обов`язки по сплаті комунальних платежів покладені виключно на власників квартири його та його дружину. На даний момент місце проживання відповідачки невідомо, вона уникає зустрічі та не бажає добровільно знятися з реєстрації. Між тим, [PERSON] втратила право користування окресленим житловим приміщенням у зв`язку з тим, що вона вже не є власницею квартири, не перебуває за місцем реєстрації, крім того не сплачує комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житлового приміщення. Враховуючи вищевикладене, він і звернувся до суду за захистом своїх прав. Рух справи у суді Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09.07.2021 року прийнято позовну заву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. Призначено підготовче судове засідання на 05.08.2021 о 10-20 год. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05.08.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 20.08.2021 року. Заяви, клопотання учасників процесу та насідки їх вирішення; порядок судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна його заява про розгляд справи у відсутність, з проханням позовні вимоги задовольнити, на заочний розгляд справи згодний. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась у відповідності до ч.1 п.2 ст. 131 ЦПК України належним чином, про причину неявки суду не сповістили. Так, у відповідності до ч.1 п.2 ст. 131 ЦПК України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Зі згоди позивача, що підтверджується його заявою, суд ухвалою від 30 вересня 2021 року перейшов до заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. ст. 280-281 ЦПК України. Суд розглядає справу за відсутність сторін, відповідно наданої заяви, за наявними матеріалами справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником 1/2 частки трикімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Договором купівлі-продажу квартири серії НРВ № 662536 та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 258410015 від 26.05.2021 року. Згідно наведеного вище Договору купівлі-продажу вбачається, що позивач його придбав у власність разом з членами своєї сім`ї - дружиною [PERSON] . Подавцем за договором виступали [PERSON] та [PERSON] . Разом з тим, при відчуженні квартири питання самостійного зняття з реєстрації колишніх власників не було вирішено. Згідно даних домової книги на відповідну квартиру, у ній поміж інших зареєстрована: [PERSON] , з 03.02.2009 року/ до цього з 05.10.1998 року за дівочим прізвищем [PERSON] . Згідно акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 24.06.2021 року, мешканці сусідніх квартир [PERSON] /кв.32/ та [PERSON] /кв.31/ свідчать, що [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , фактично не проживає за місцем реєстрації більше 4 років. У відповідності до довідки, виданої ОСББ «Городок» № 34 від 08.07.2021 року, [PERSON] , [INFO] , прописана, але не мешкає більше 4 років за адресою: [ADDRESS] . Нормативне обґрунтування У відповідності до ч.4 ст.334 ЦК України, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. У відповідності до частини першої\~статті 316 ЦК України\~встановлено, що право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1\~ст. 317 ЦК України). При цьому згідно\~статті 346 ЦК України\~право власності припиняється, зокрема, в разі відчуження власником свого майна. Права власника житлового будинку, квартири визначені\~ст. 383 ЦК України\~та\~ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Конституцією України\~(ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до\~Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.\~316,\~317,\~319,\~321 ЦК України). Ст. 72 цього Кодексу\~ передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, в зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи. Початок перебігу строку відсутності визначається з дня не проживання особи в займаному приміщенні. У ч.2 ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зазначено, що зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. Положеннями ст.7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні закріплено, що судове рішення, що набрало законної сили, є самостійною підставою для зняття з реєстрації. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення Отже, як вбачається з матеріалів справи, відповідач \~не є членом сім`ї позивача, її право власності на спірну квартиру припинилося укладенням договору відчуження 26.05.2021 року, вона не проживала у \~будинку ще до моменту укладання договору, тобто вже більше 4 років,що випливає з акту не проживання, довідки ОСББ «Городок» та того, що від її імені правочин вчиняла [PERSON] , адже як достовірно вказано у самому договорі [PERSON] зареєстрована в РФ. Тож, зважаючи на вищевикладене, відповідач своєю реєстрацією у кв. [ADDRESS] , порушує право позивача як власника на користування та розпорядження його майном, захист, якого передбачений\~ст. 391 ЦК України. Таким чином, не зняття з реєстрації колишнього власника квартири порушує право власності дійсного власника, тобто позивача. Враховуючи вищевикладене, а саме зареєстроване у встановленому порядку право власності позивача на 1/2 частку кв. [ADDRESS] , ту обставину, що попередній власник квартири, а саме [PERSON] не проживає в ній ще до моменту укладання договору відчуження, а саме з 2016 року, а також враховуючи, що рішення суду є самостійною підставою для зняття особи з реєстраційного обліку місця проживання, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. На підставі викладеного та

Outcome: approved