Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

У позовній заяві [PERSON] просить постановити рішення про визнання його батьком [PERSON] , [INFO] , із внесенням відповідних змін до актового запису про народження дитини в частині відомостей про батька, фамілії і по-батькові дитини. Заявлені вимоги обґрунтував тим, що з відповідачкою познайомився у 2013 році. Приблизно пів року проживали разом, тривалий час мали інтимні стосунки. Через відсутність взаєморозуміння і втручання у їх стосунки матері відповідачки відносини припинили, стали проживати окремо. На той час відповідачка була вагітною, а пізніше йому стало відомо, що вона народила сина [PERSON] . Отримувати допомогу на утримання сина відповідачка відмовляється. Також відмовляється від проведення генетичної експертизи для доведення його батьківства. Він як батько, окрім утримання дитини, має право на її виховання, спілкування та захист. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити. Представник позивача, окрім викладених у позові доводів, вказав, що позивач офіційно не працевлаштований, проте кошти заробляє за кордоном і бажає забезпечити дитині належний рівень життя. Відповідачка про розгляд справи по суті двічі була належним чином повідомлена, в тому числі шляхом публікації на офіційному сайті суду судового оголошення, однак в судові засідання не з`явилась, відзиву на позов не подала, про причини неможливості розгляду справи за її відсутності не сповістила. З огляду на викладене, зі згоди позивача, суд провів заочний розгляд позову відповідно до положень ст.ст.280, 281 ЦПК України. Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини. Згідно із вчиненим Бірківською сільською радою Любомльського району Волинської області Актовим записом про народження № 15 від 05.08.2014 року [PERSON] народився [INFO] . Його матір`ю є [PERSON] , відомості про батька записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України за вказівкою матері як [PERSON] . Допитаний з власної ініціативи в порядку ст.92 ЦПК України як свідок позивач суду показав, що з початку серпня 2013 року почав проживати з відповідачкою у її батьків в селі Бірки Любомльського району. Періодично їздив на заробітки. Планували весілля, подали заяву в РАЦС, реєстрація шлюбу була призначена на 14.02.2014 року. Різдво у 2014 році святкували разом, однак на другий день посварились. Через три дні повернувся назад до відповідачки, а 16-19 січня поїхав на роботу. Повернувся напередодні реєстрації шлюбу, 13.02.2014 року, але одружуватись відповідач відмовилась. З цього часу проживають окремо. Про вагітність відповідач на той час знав. Під час перебування на заробітках в місті Києві брат відповідачки у телефонному режимі привітав його із народженням дитини. Після цього упродовж дев`яти місяців відповідачка його уникала, на телефонні дзвінки не відповідала. Коли приїхав додому до відповідачки, її мати влаштувала бійку. Через деякий час відповідачка почала з ним спілкуватись. На автомобілі товариша неодноразово забирав відповідачку та дитину, щоб разом провести час, також їздили відпочивати на Світязь. У такий спосіб спілкувались, доки дитина не почала розмовляти. Відповідачка боялась, щоб дитина не сказала її матері про те, що вона бачилась із батьком, оскільки у такому разі матиме проблеми. Через це уже три роки він не бачить дитину. Свідок [PERSON] , який проживає по-сусідству з відповідачем, суду показав, що сторони разом проживали у батьків відповідачки близько пів року із серпня 2013 року до січня 2014 року. Жили як сім`я, в сільську раду подали заяву про реєстрацію шлюбу, планували весілля. Проте цього не сталося. Вважає, що відповідачка у цьому питанні перебуває під впливом своїх батьків. Свідок [PERSON] , який товаришує з позивачем, показав, що з літа 2013 року до початку 2014 року сторони проживали разом у батьків відповідачки в селі Бірки. Сторони планували одружитися, однак проти цього заперечувала мати відповідачки. Після того, як припинили спільне проживання, відповідачка родила дитину. Про народження дитини позивача відразу не повідомили. В подальшому позивач неодноразово брав у нього автомобіль, яким забирав відповідачку з дитиною, щоб разом провести час. Згідно із ч.1 ст.126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст.128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Частина 1 статті 135 СК України визначає, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Пленум Верховного Суду України у п.9 постанови від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснив, що рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Ухвалою суду від 25.03.2019 року у справі за клопотанням позивача було призначено судово-генетичну медичну експертизу, на вирішення якої ставилось питання щодо батьківства позивача по відношенню до малолітнього [PERSON] . Виконання експертизи було доручене Київському міському клінічному бюро. Копія цієї ухвали відповідачу була надіслана кур`єрським зв`язком "Нова пошта", однак від її отримання відповідач відмовилась. 18.04.2019 року та 06.06.2019 року на адресу сторін було надіслане повідомлення про необхідність явки до експертної установи на 17.05.2019 року та 05.07.2019 року для відбору зразків крові, однак ці повідомлення суду відповідачу вручені не були та повернулись до суду за закінченням терміну зберігання. Через неявку відповідача на відбір зразків крові ухвала суду від 25.03.2019 року була повернута без виконання. Разом із цим суд враховує, що відповідач обізнана із перебуванням на розгляді суду цієї справи, оскільки копію ухвали від 12.11.2018 року про відкриття провадження та примірник позову отримала особисто 23.11.2019 року, що підтверджується інформацією з інтернет-сайту Укрпошти про відстеження поштового відправлення за трек-номером. Надіслані в подальшому на її адресу судові виклики повертались до суду без вручення з причин відмови від отримання або за закінченням терміну зберігання. Судове повідомлення про виклик у судове засідання 18.10.2019 року вона отримала особисто. Через неявку відповідача у судові засідання її виклик здійснювався через розміщення на офіційному сайті суду судового оголошення. Проте ні в підготовчі, ні в судові засідання відповідач жодного разу не з`явилась, відзиву на позов та клопотань чи заяв щодо процедури розгляду справи не подала, про причини своєї неявки і неможливості розгляду справи за її відсутності не сповістила. Про бажання позивача провести генетичну експертизу відповідач обізнана, оскільки позивач на її адресу надсилав лист з пропозицією провести експертизу методом аналізу ДНК та у позовній заяві, примірник якої вона отримала; клопотав про призначення судом судово-генетичної експертизи. За викладених обставин суд встановив підстави вважати, що відповідач свідомо ухиляється як від участі в розгляді справи, так і від проведення генетичної експертизи, проведення якої без відбору зразків крові дитини є неможливим. Через це позивач позбавлений можливості надати суду письмовий доказ у виді висновку експертизи для доведення його кровної спорідненості із дитиною. Згідно із вимогами ст.109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. У зв`язку із наведеним питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі інших досліджених у справі доказів. Так, з показань свідків судом встановлено, що сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з серпня 2013 року по січень 2014 року у батьків відповідача в селі Бірки Любомльського району. Планували офіційно зареєструвати шлюб 14.02.2014 року, однак цього не відбулося через відмову відповідача. Позивач про вагітність відповідача знав, а про народження дитини дізнався від брата останньої у формі привітання із батьківством. Враховуючи такі показання свідків та дату народження дитини ( [INFO] ), вбачаються обґрунтовані підстави вважати, що дитина була зачата у період спільного проживання сторін однією сім`єю. Доказів можливого походження дитини не від позивача у справі не встановлено. Крім цього, показаннями свідків стверджено, що через певний час після народження дитини сторони продовжували спілкування та разом із дитиною проводили час. Сторонні особи сприймали позивача як батька дитини. Підстав не приймати до уваги показання свідків у суду немає, оскільки будь-яких фактів чи обставин, які б могли їх спростувати або піддати сумніву по справі не встановлено. Таким чином, виходячи з положень ч.1 ст.81 ЦПК України та враховуючи інтереси дитини, суд дійшов висновку про доведеність позивачем свого біологічного батьківства по відношенню до малолітнього [PERSON] , [INFO] . Тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими і доведеними та підлягають задоволенню і це буде відповідати інтересам дитини. У зв`язку із цим до актового запису про народження дитини слід внести відповідні зміни в частині відомостей про батька дитини і даних по-батькові. Позивач також просить змінити прізвище дитини на його прізвище. З цього приводу суд керується таким. Прізвище дитини у актовому записі про народження записане за прізвищем матері, оскільки народжена не у шлюбі, що відповідає вимогам ч.1 ст.135 СК України. За таких обставин положення ст.145 СК України, яка передбачає визначення прізвища дитини за прізвищем батьків, не застосовується. Порядок зміни прізвища дитини її батьками передбачений статтею 148 СК України. У частині 5 цієї норми визначено, що у разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов`язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини. Отже, враховуючи норми сімейного законодавства у їх системному аналізі, слід дійти висновку, що сам факт визнання позивача батьком дитини не може бути самостійною і достатньою підставою для зміни прізвища дитини. При цьому жодних доказів того, що зміна прізвища дитини на даний час буде відповідати її інтересам, позивач не надав і в судовому засіданні не довів. З наведених підстав вимога про зміну прізвища дитини задоволенню не підлягає. Питання про судові витрати у справі суд не вирішує у зв`язку із заявою позивача про віднесення таких витрат на його рахунок.

Outcome: partial