Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-05 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін. [PERSON] (позивачка) подала до суду позовну заяву до Гніздичівської селищної ради Жидачівського району Львівської області про визнання права на завершення приватизації землі, в якій просить визнати за нею право на завершення процедури приватизації переданих на підставі рішення виконавчого комітету Гніздичівської селищної ради Жидачівського району Львівської області №164 від 15.12.1995 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність та постійне користування» у приватну власність [PERSON] наступних земельних ділянок: площею 0,15 га з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); площею 0,60 га з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства. В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору позивачка покликається на те, що 15.12.1995 виконавчим комітетом Гніздичівської селищної ради Жидачівського району Львівської області прийнято рішення №164 від 15.12.1995 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність та постійне користування», яким її дідові [PERSON] було вирішено передати земельні ділянки загальною площею 0,75 га, у тому числі 0,15 га з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та 0,60 га з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства. За свого життя [PERSON] зробив особисте розпорядження на випадок своєї смерті у вигляді заповіту, яким все своє майно заповів їй. [INFO] [PERSON] помер. Спадщину після його смерті вона прийняла своєчасно та належним чином і 08.12.2016 нотаріусом їй видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Право на завершення процедури приватизації переданих у власність спадкодавцю земельних ділянок має вона, оскільки спадкодавець її не завершив та оформлених належним чином правовстановлюючих документів на ці земельні ділянки не отримав. Це право входить до складу спадщини як таке, що є нерозривно пов`язане з особою спадкодавця. Тому 27.12.2017 вона звернулася до відповідача з відповідним клопотанням, однак у його задоволенні їй відмовили. Відповідач правом на подання відзиву не скористався. Позивачка та її представник у судове засідання не з`явилися, однак подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують повністю. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Заяви, клопотання, подані учасниками справи. Позивачка та її представник подали заяви про розгляд справи за їх відсутності та підтримання позовних вимог (а.с.32, 38). Представник відповідача подав заяву про розгляд справи за його відсутності та незаперечення проти задоволення позовних вимог (а.с.34). Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 19.08.2020 прийнято справу до розгляду та призначено її до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а.с.27-28). Ухвалою підготовчого засідання від 15.10.2020 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.35-36). Ухвалою судового засідання від 06.11.2020 постановлено проводити розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (а.с.40). Суд, з`ясувавши обставини, на які позивачка посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, доходить висновку, що позов підлягає до задоволення повністю виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Рішенням Виконавчого комітету Гніздичівської селищної ради Жидачівського району Львівської області №164 від 15.12.1995 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність та постійне користування» передано у приватну власність [PERSON] земельні ділянки загальною площею 0,75 га, у тому числі: 0,15 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та 0,60 га для ведення особистого селянського господарства (а.с.5). Відповідно до заповіту від 23.11.2006 [PERSON] заповів все своє майно, де б воно не було на день смерті і на що він за законом матиме право, внучці [PERSON] (а.с.6). [PERSON] помер [INFO] у смт. Гніздичів Жидачівського району Львівської області, про що свідчить свідоцтво про смерть від 04.01.2016 (а.с.7). [PERSON] як спадкоємець за заповітом після смерті [PERSON] отримала відповідне свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 08.12.2016 (а.с.8). Зі змісту листа Гніздичівської селищної ради Жидачівського району Львівської області від 22.01.2018 вбачається, що внаслідок смерті [PERSON] , надання дозволу на завершення процесу приватизації земельних ділянок можливе лише у судовому порядку (а.с.11). Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку із відмовою органу місцевого самоврядування позивачці (спадкоємиці) у звершенні нею приватизації землі, розпочатої за життя її дідусем (спадкодавцем). Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. До спірних правовідносин, які виникли між сторони, підлягають застосуванню норми Конституції України, Цивільного кодексу України та Земельного кодексу України. Так, статтею 14 Конституції України гарантовано право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Положеннями статей 6, 56, 67 ЗК України 1990 року (у редакції, чинній на час ухвалення рішення №164 від 15.12.1995 про передачу [PERSON] земельних ділянок у приватну власність) передбачено, що громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок, зокрема, для ведення особистого підсобного господарства і будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка). Для ведення особистого підсобного господарства громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються безплатно у власність земельні ділянки, в межах населених пунктів, у розмірах, вказаних у земельно-облікових документах, або надаються безплатно у власність у розмірі не більше 0,6 гектара. Громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються у власність земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків, господарських споруд у розмірі не більше: у сільських населених пунктах - 0,25 га. Статтею 23 ЗК України 1990 року (у вказаній редакції) визначено, що право власності на землю посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Абзацом 2 пункту 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України установлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Згідно з пунктом «г» частини 1 статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Частиною першою статті 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Відповідно до пункту «а» частини 3 статті 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян. Статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Пунктом «а» частини 3 статті 152 ЗК України визначено, що захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання права. Відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з частиною 1 статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що згідно з рішенням Виконавчого комітету Гніздичівської селищної ради Жидачівського району Львівської області №164 від 15.12.1995 [PERSON] передано у приватну власність земельні ділянки загальною площею 0,75 га, у тому числі: 0,15 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та 0,60 га для ведення особистого селянського господарства, однак за життя [PERSON] не закінчив приватизації цих земельних ділянок та не отримав відповідних правовстановлюючих документів на них. Позивачка [PERSON] є спадкоємицею за заповітом після смерті [PERSON] , прийняла спадщину та отримала відповідне свідоцтво про право на спадщину за заповітом, тим самим успадкувала усі права та обов`язки, які належали [PERSON] на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Надаючи оцінку аргументам сторони позивачки суд погоджується з такими, вважає їх обґрунтованими та зазначає таке. Положеннями ЗК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Таким чином, до складу спадщини входить, у тому числі, право на завершення процедури приватизації земельної ділянки, яку спадкодавець розпочав за життя у встановленому законом порядку та не завершив у зв`язку зі смертю. Це право не залежить від наявності у спадкоємця особистого права на приватизацію землі. Такий висновок повністю узгоджується з правовими висновками, висловленими Великою Палатою Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі №350/67/15-ц, Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі №723/1061/17 та 30 червня 2020 року у справі №623/633/17. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності суд вважає, що [PERSON] після смерті свого діда [PERSON] , окрім майна, успадкувала також право на завершення розпочатої ним процедури приватизації земельних ділянок та одержання відповідних правовстановлюючих документів про право власності на землю на своє ім`я, тому позов слід задовольнити повністю. На підставі статей 6, 23, 56, 67 Земельного кодексу України (18 грудня 1990 року №561-XII), статтями 81, 116, 125, 152 Земельного кодексу України, статтями 1216, 1218, 1225 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved