Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-21 00:00:00

У серпні 2020 року [PERSON] в інтересах [PERSON] та [PERSON] звернувся до суду з цим позовом, в якому просив встановити факт перебування позивачів на утриманні діда [PERSON] , який помер. Визнати за позивачами в порядку спадкування право на земельну ділянку (пай), які залишилися після смерті діда та його матері, а відповідно прабаби позивачів. Стислий виклад позиції позивача. [INFO] померла прабаба [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина, що складається з права на земельну частку (пай), площею 3,58 умовних кадастрових га, належної померлій на підставі сертифікату та площею 1,5187 га, як належала померлій на підставі розпорядження голови Жмеринської РДА. Спадщину після смерті [PERSON] прийняв її син, а відповідно дід позивачів, [PERSON] , шляхом вступу в фактичне володіння майном. На час смерті разом зі спадкодавцем окрім сина [PERSON] , проживали правнуки: [PERSON] та [PERSON] [INFO] помер дід [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина, що складається окрім іншого з права на земельну частку (пай) № [NUMBER] площею 1,8003 га, що належала померлому, та № [NUMBER] площею 1,5187 га, яка належала померлій [PERSON] . Позивачі прийняли спадщину після смерті [PERSON] , шляхом вступу в фактичне володіння та розпорядження майном померлого, вони проживали на момент смерті зі спадкодавцем. Окрім того, з 1997 по 1999 роки вони проживаючи разом з дідом [PERSON] , перебували на його утриманні, оскільки їх мати [PERSON] залишила їх та зникла. Оскільки спадкоємці були повністю позбавлені батьківського піклування, обов`язки по їх вихованню та утриманню на себе взяв дід. При зверненні до державного нотаріуса з приводу оформлення спадщини після смерті [PERSON] на земельні ділянки, розташовані на території Коростівецької сільської ради Жмеринського району отримали відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують факт перебування позивачів на утриманні померлого та відсутністю правовстановлюючих документів на земельні ділянки. В судовому засіданні представник позивачів [PERSON] позовні вимоги, викладені в позовній заяві підтримав та просила їх задовольнити, з підстав, викладених в позовній заяві. Відзив на позовну заяву не надходив. Процесуальні дії, заяви та клопотання. 18.08.2020 ухвалою суду відкрито провадження у справі. Справа призначена до підготовчого засідання на 15.10.2020. 25.09.2020 надійшла заява представника відповідача про розгляд справи у відсутність його представника. 15.10.2020 підготовче провадження закрито, справа призначена до судового розгляду на 25.11.2020. Одночасно витребувано з Жмеринської районної державної нотаріальної контори спадкові справи після смерті: [PERSON] та [PERSON] 26.10.2020 до суду надійшла відповідь, що спадкові справи не заводилися. 25.11.2020 в судовому засіданні оголошено перерву для виклику свідка. 08.12.2020 справа знята з розгляду у зв`язку з відпусткою судді. В подальшому призначена до розгляду на 16.02.021. 16.02.2021 справа знята з розгляду у зв`язку з хворою судді. В подальшому призначена до розгляду на 22.03.2021. 22.03.2021 представник відповідача Жмеринської міської ради в судове засідання не з`явився. В заздалегідь поданій заяві представник Жмеринської міської ради Свистун О.В. просила розгляд справи проводити у відсутність представника, при вирішенні справи покладалась на розсуд суду. Оскільки представник відповідача надав заяву про розгляд справи у його відсутність, то його неявка в судове засідання, згідно з ч. 3 ст.211 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, посилання на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] в с. Коростівці Жмеринського району Вінницької області (а.с.10). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.11). Згідно копій Витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст.ст. 126,133,1354 СК України батьками [PERSON] , [INFO] , являються [PERSON] та [PERSON] , батьками [PERSON] , [INFO] , являються [PERSON] та [PERSON] , батьками [PERSON] , [INFO] являються [PERSON] та [PERSON] (а.с.12-14). Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками [PERSON] являються [PERSON] та [PERSON] (а.с.15). Відповідно до копії рішення Жмеринського міськрайонного суду від 14.05.2007 [PERSON] , [INFO] , визнано безвісно відсутньою (а.с.16). Згідно довідок Коростівецької сільської ради Жмеринського району Вінницької області від 05.06.2019 № 393 та 394 [PERSON] прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] , яка була зареєстрована та постійно проживала в с. Коростівці Жмеринського району, вступивши в фактичне володіння та управління майном померлої. На час смерті з [PERSON] проживали та були зареєстровані: син [PERSON] та правнуки [PERSON] та [PERSON] , які також проживали та буди зареєстровані на час смерті [PERSON] (а.с.17,18). Відповідно до довідки Коростівецької сільської ради Жмеринського району Вінницької області [PERSON] , [INFO] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в період з 1997 по 1999 роки були зареєстровані та постійно проживали в [ADDRESS] разом з дідом [PERSON] , в якого були і на утриманні та після смерті якого користуються та доглядають за будинком, який йому належав (а.с.19). Як вбачається з листа Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Відділ у Жмеринському районі від 07.06.2019, відповідно до розпорядження Жмеринської РДА на прізвище [PERSON] рахується земельна ділянка [NUMBER] , площа земельної ділянки 1,8003 га на території Коростівецької сільської ради. Також за [PERSON] рахується земельна ділянка [NUMBER] , площею 1,5187 га на території Коростівецької сільської ради Жмеринського району (а.с.20-21). Відповідно до копії друкованого видання «Наша газета» № 30 від 24.07.2019 в розділі «Втрати , знахідки, різне» міститься оголошення про втрату сертифікатів серії ВН № 0140056 та № 0140184 на ім`я [PERSON] та [PERSON] та прохання їх вважати недійсними (а.с.22. 22 зворот). Постановами Жмеринської районної державної нотаріальної контори від 17.07.2019 № 1341/02-31 та 1340/02-31 позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке залишилось після смерті [PERSON] у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують факт перебування позивачів на утриманні померлого не менше одного року до його смерті та відсутністю правовстановлюючих документів на земельні ділянки (а.с.23-24). Як вбачається з Витягів зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори/ спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) за параметрами [PERSON] та [PERSON] , заповіти відсутні, спадкові справа не заводились (а.с.25,26). В судовому засіданні також були допитані свідки [PERSON] та [PERSON] , які підтвердили факт перебування позивачів на утриманні діда [PERSON] . Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані в порядку встановленому законом і ніким не оспорюються. Мотиви суду. Норми права застосовані судом. До вищевказаних цивільних правовідносин, слід застосовувати нормативно-правові акти на час їх виникнення. Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Згідно з ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як достовірно встановлено в судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] прийняла спадщину у відповідності до ст. 549 ЦК УРСР, шляхом вступу в фактичне володіння та управління спадковим майном. Згідно з п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року (561-12), Указу Президента України від 08.08.1995 № 720/95 (720/95) "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР (1540-06). У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25.10.2001 (2768-14) сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно з положеннями ст. 5 ЗК України ( в редакції 1990 р.), який діяв на час виникнення правовідносин, земля може належати громадянам на праві колективної власності. Кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. Право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо успадкування майна, та статутом відповідного колективного підприємства. За відсутності спадкоємців переважне право на земельну частку мають члени цих підприємств, кооперативів і товариств. Згідно з положеннями ст. 6 цього Кодексу, однією із підстав набуття права власності на земельні ділянки - одержання їх у спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 22 цього Кодексу, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Відповідно до ст. 23 цього Кодексу, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України. Відповідно до Указу Президента України від 08.08.1995 № 720/95 (720/95) "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям", зокрема: п. 2. Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю; п.5. Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією; п.6. У разі виходу власника земельної частки (паю) з колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства за його заявою здійснюється відведення земельної ділянки в натурі в установленому порядку і видається державний акт на право приватної власності на цю земельну ділянку. Після видачі громадянинові державного акта на право приватної власності на земельну ділянку сертифікат на право на земельну частку (пай) повертається до районної державної адміністрації. Згідно з ч. 2 ст. 9 ЦК УРСР, правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється з смертю. Згідно з ст. 560 ЦК УРСР, спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається також державною нотаріальною конторою при переході спадкового майна до держави (статті 534, 553, 555 цього Кодексу). Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 561 ЦК УРСР, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. При спадкоємстві як за законом, так і за заповітом свідоцтво може бути видане і раніше закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, якщо в державній нотаріальній конторі є дані про те, що, крім осіб, що заявили про видачу свідоцтва, інших спадкоємців немає. Згідно абзацу 2 п. 8 Перехідних положень ЗК України від 25.10.2001, члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств та працівники державних і комунальних закладів освіти, культури та охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонери з їх числа, які на час набрання чинності цим Кодексом не приватизували земельні ділянки шляхом оформлення права на земельну частку (пай), мають право на їх приватизацію в порядку, встановленому статтями 25 та 118 цього Кодексу. В сільськогосподарських акціонерних товариствах право на земельну частку (пай) мають лише їх члени, які працюють у товаристві, а також пенсіонери з їх числа. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. У разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» 30.05.2008 № 7 роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Зазначається, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають (абзац 2, 3 п. 23). Отже, якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, то у цьому випадку виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в ч.2 цієї Статті, перелік яких є необмежений. Згідно із статтею 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, які належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Згідно із статтями 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до частин 3 та 5 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із частиною 1 статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У відповідності до частин 1 та 2 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає стаття 392 ЦК України, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Згідно з пунктом 9 частини 1 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: в т.ч. рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Згідно ч.2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. На аналогічні норми законодавства посилались і позивачі у своєму позові. Відповідно до статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки у позивачів іншого способу, крім як звернутися з позовом до суду щоб визнати за собою право в порядку спадкування на майно, яке залишилося після померлого [PERSON] , який прийняв спадщину після [PERSON] , але не встиг оформити своїх спадкових прав, за умови відсутності правовстановлюючих документів на нього, немає, а тому за вищевикладених обставин позов слід задовольнити повністю, адже він повністю аргументований доказами дослідженими судовому засіданні, вказані докази суд приймає до уваги, так як вони зібрані із дотриманням вимог закону, ніким не оспорюються та не суперечать один одному. Крім того, як матеріалами справи так і поясненнями свідків в судовому засіданні підтверджено, що позивачі дійсно перебували на утриманні діда [PERSON] , який був єдиною їх родиною, адже були позбавлені батьківського піклування. Розподіл судових витрат. Судові витрати слід залишити за позивачами, як вони того просили. На підставі викладеного,

Outcome: approved