Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

У вересні 2015 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Позовні вимоги [PERSON] мотивувала тим, що 06.10.1996 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем у виконавчому комітеті Деребчинської сільської ради Шаргородського району Вінницької область, про що зроблено актовий запис № 30. Даний шлюб було розірвано 02.04.2010 року. Від шлюбу сторони мають двох дітей: доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Під час перебування в шлюбі сторонами було придбано трикімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 85,7 кв.м., яка оформлена на відповідача. В зв'язку з недосягненням згоди з відповідачем щодо поділу спільного майна, [PERSON] змушена була звернутися до суду з даним позовом та просить провести поділ спільного майна подружжя шляхом виділення у власність [PERSON] ? частину квартири №49 в м. Вінниці по вул. Академіка Ющенка в будинку під № 16, з балконом та лоджією, загальною площею 85,7 кв., що в цілому складається з коридору 49-1, туалету 49-2, кухні 49-3, кімнат 49-4, 49-5, 49-7, житловою площею 47,9 кв.м., санвузла 49-6, а також стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору. До початку розгляду справи по суті представником позивача було подано заяву про зміну предмета позову та уточнення позовних вимог, згідно яких просить провести поділ спільного майна подружжя шляхом виділення у власність [PERSON] ? частину квартири № 49 в м. Вінниці по вул. Академіка Ющенка, в будинку під № 16. В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] позовні вимоги разом із заявою про зміну предмета позову та уточнення позовних вимог підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просили позов задовольнити. В судовому засіданні відповідач позов не визнав так, як спірна квартира була придбана за кошти його матері, а [PERSON] під час придбання даної квартири надала згоду на оформлення її на нього. Також зазначив, що він не бажає, щоб позивач проживала в спірній квартирі разом із своїм співмешканцем. Просив відмовити в задоволені позову. Суд, вислухавши пояснення позивача, її представника, відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно свідоцтва про шлюб серії 1-АМ №072573, виданого повторно 22.04.2009 року, судом встановлено, що 06.10.1996 року між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб у виконавчому комітеті Деребчинської сільської ради Шаргородського району Вінницької область, про що зроблено актовий запис № 30 (а.с. 3). Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про їх народження (а.с. 4). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-АМ № 060852, виданого відділом РАЦС Шаргородського районного управління юстиції Вінницької області 27.04.2010 року, судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 5). Судом встановлено, що під час перебування в шлюбі сторонами було придбано квартиру [ADDRESS]. Підтвердженням даного факту є договір купівлі-продажу квартири від 12.02.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON], відповідно до якого [PERSON] продала [PERSON] квартиру № 49, що знаходиться в м. Вінниці по вул. Акад. Ющенка, 16 за 203\~532 грн. (а.с. 6). З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого КП "ВМБТІ" від 02.03.2009 року № 22039994, вбачається, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 7). За змістом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об?єктом права спільної сумісної власності подружжжя. Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України визначено, що об?єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. За правилами ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частина 3 ст. 368 ЦК України визначає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об?єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України (ст. 68 СК України). Стаття 69 СК України визначає, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Суд не приймає до уваги твердження відповідача про те, що спірна квартира була придбана за кошти його матері, оскільки жодних письмових доказів про це, суду не надано. Пунктами 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" визначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири та транспортні засоби тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 3500 грн. витрати на судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved