Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-14 00:00:00

01.03.2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Правекс-Банк» (далі за текстом - ПАТ КБ «Правекс-Банк», позивач) звернулося в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON], в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просило стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості за невиконання договірних зобов'язань у розмірі 42 392,30 доларів США і 529 697,57 грив, пені, а також сплачений судовий збір. В обґрунтування позовних вимог посилалось на те, що між банком і відповідачкою [PERSON] 26.09.2006 року був укладений кредитний договір на суму 32 300 доларів США строком до 2017 року зі сплатою 12% за користування кредитом. Вказану суму [PERSON] отримала в день підписання договору і зобовязалась щомісячно своєчасно повертати банку суму кредиту і відсотки за користування договором, згідно встановленого розрахунку. Крім того, 26.09.2006 року з метою забезпечення виконання позичальником умов кредитного договору від 26.09.2006 року між банком та відповідачами [PERSON] і [PERSON] були укладені договори поруки, згідно якими поручителі на добровільних засадах зобовязались виконувати умови кредитного договору у разі його невиконання відповідачкою [PERSON] Посилаючись на невиконання відповідачами умов договору ПАТ КБ «Правекс-Банк» просив задовольнити позов. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 06 травня 2016 року позовні вимоги ПАТ КБ «Правекс-Банк» задоволені. Суд вирішив стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] і [PERSON] на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 42 392,30 доларів США і пеню у розмірі 529 697,57 грн. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 06 вересня 2016 року заяву [PERSON] про перегляд вказаного заочного рішення суду залишено без задоволення. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, [PERSON] подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати. Апелянт вважає рішення суду необґрунтованим та таким, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи. Зокрема, вказує, що рішення суду в частині встановлення наявності заборгованості відповідача перед позивачем ґрунтується виключно на припущеннях, не підтверджено первинними документами, та висновком судово-економічної експертизи. Судом не надано належної оцінки тому факту, що згідно відповіді ДМСУ на запит суду щодо зареєстрованих місць проживання відповідачів, [PERSON] помер 25.01.2014 року. Крім того, [PERSON] посилався, що взагалі не підписував договір поруки від 26.09.2006 року №12296-148о6р. Представник позивача подав до суду письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність і обґрунтованість та безпідставність вимог апеляційної скарги. У відповідності до ст.11 та ч. ч. 1, 3 ст.303 ЦПК України суд першої інстанції розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог, а апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Задовольняючи позовні вимоги про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що сума вказаної заборгованості доведена позивачем належним чином. Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, вважає їх законними та обґрунтованими. Так, судовим розглядом встановлено, що 26 вересня 2006 року між Акціонерним комерційним банком «Правекс-Банк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк», та [PERSON], укладено кредитний договір №12296-148/06Р, згідно з яким позивач надав [PERSON] кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 32 300,00 доларів США, а [PERSON] зобовязалася повернути наданий кредит та сплатити відсотки за його користування у повному обсязі не пізніше 26 вересня 2017 року, шляхом погашення заборгованості по кредиту рівними частинами в сумі 245,00 доларів США щомісяця, до «10» числа наступного місяця, зі сплатою 12 % річних. В забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки від 26 вересня 2006 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON]. Крім того, в якості забезпечення своєчасного і повного виконання зобовязань [PERSON] за кредитним договором, 26.09.2006 року договір поруки було укладено між позивачем та [PERSON], який також посвідчено приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] При цьому доводи [PERSON] про те, що вказаний договір не підписував та не укладав, колегією суддів відхиляються, адже за його клопотанням апеляційним судом ухвалою від 11.04.2017 року було призначено по справі судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Харківському науково-дослідному інституту судових експертиз ім. Засл.проф. [PERSON]. На вирішення експертам поставлено питання: «Чи були вчинені підписи у графі «ПОРУЧИТЕЛЬ» на примірниках договору поруки № 12296-148/06р від 26.09.2006 року [PERSON] чи вони вчинені іншою особою?» Проте, 28.08.2017 року ХНІДСЕ ім. Засл.проф. [PERSON] було повернуто матеріали справи до апеляційного суду Харківської області з повідомленням про залишення експертизи без виконання та зняття з провадження, у звязку з нездійсненням [PERSON] оплати за її виконання. [PERSON] та його представник, знаючи про вказані обставини, в судові засідання апеляційного суду не зявляються, подали заяву з проханням розглядати справу без їх участі. Отже, відповідачем, в порушення вимог ст. 10, 60 ЦПК України, не доведено обставин, на які він посилався як на підставу своїх заперечень, а саме, що він не підписував договір поруки № 12296-148/06р від 26.09.2006 року. Відповідно до умов договорів поруки, [PERSON] та [PERSON] зобовязалися нести солідарну майнову відповідальність перед кредитором (ПАТ КБ «Правекс-Банк») за виконання в повному обсязі зобовязань [PERSON] за кредитним договором №12296-148/06Р від 26.09.2006 року. Згідно зі ст.554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Аналогічні положення містять п. 1.1. вищезазначених договорів поруки. Згідно зі ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові, у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. Позивач виконав взяті на себе зобовязання в повному обсязі та надав [PERSON] грошові кошти у розмірі, обумовленому кредитним договором №12296-148/06Р. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо договором позики встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Пунктом 9.1. кредитного договору №12296-148/06Р передбачено, що за порушення строків погашення заборгованості за кредитом або внесення процентів за користування грошовими коштами позичальник сплачує банку пеню за кожний день прострочення у розмірі подвійної процентної ставки, зазначеної в п. 1.2. цього договору, що діяла в період прострочення, від суми заборгованості за весь період прострочення. При цьому, [PERSON] належним чином умови кредитного договору не виконує в частині своєчасної та повної сплати чергових щомісячних платежів, внаслідок чого станом на 28.05.2015 року в неї утворилась заборгованість перед банком у розмірі 42\~392,30 доларів США, з яких: 24 913,00 доларів США тіло кредиту, 17479,30 доларів США проценти, а також 529\~697,57 грн. пені, з яких: пеня за несвоєчасну сплату кредиту - 13\~205,58 доларів США, що за курсом НБУ станом на 04.08.2015 року становить 277\~845,40 грн., пеня за несвоєчасну сплату процентів по кредиту 11\~970,16 доларів США, що за курсом НБУ станом на 04.08.2015 року становить 251\~852,17 грн. 24.06.2015 року позивачем було направлено [PERSON], [PERSON] та [PERSON]вимоги про погашення вищезазначеної заборгованості, однак вимоги банку задоволені не були. У звязку з викладеним, станом на 28.05.2015 року у[PERSON], як позичальника, та [PERSON], як солідарного з позичальником боржника, виникла заборгованість по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом, що становить 42\~392,30 доларів США та 529\~697,57 грн. пені. Доводи апелянта щодо недоведеності розміру заборгованості колегією суддів відхиляються, адже на його підтвердження позивачем надано відповідну довідку-розрахунок, дані якої узгоджуються між собою, змістом кредитного договору та даними графіку погашення кредиту, і не є суперечливими. При цьому апелянтом, в порушення вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, не надано іншого розрахунку або будь-яких інших доказів, якими б спростовувалися зміст та правильність розрахунку наданого позивачем. Від письмового клопотання про призначення по справі судово-економічної експертизи [PERSON]відмовився в судовому засіданні. Договір поруки, укладений між банком і [PERSON], у передбаченому законом порядку не оспорювався, є дійсним, а відтак, зобовязання, згідно вимог ст.526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Ця норма закону стосується і відповідача [PERSON] Разом з тим, апеляційним розглядом встановлено, що інший поручитель, [PERSON], помер 25.01.2014 року, тобто, ще до моменту звернення ПАТ КБ «Правекс-Банк» з даним позовом до суду. Відповідно до ст. 28, ч. 1 ст. 29 ЦПК України здатність мати цивільні процесуальні права та обов'язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи. Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов'язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (ч. 2 ст. 30 ЦПК України) За змістом ч. ч. 2, 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження, а припиняється у момент її смерті. Отже, звернення до суду з позовом до померлої особи не передбачено діючим законодавством. У відкритті провадження за такими позовами має бути відмовлено на підставі п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України, адже заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства. Проте, суд першої інстанції належної оцінки відомостям, які містились у відповіді ДМСУ в Харківській області, не надав, що призвело до безпідставного відкриття провадження у справі в частині вимог позивача до [PERSON] та ухвалення в подальшому рішення про стягнення з нього відповідної заборгованості. З огляду на викладене, рішення суду в зазначеній частині підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п.1 ч. 1 ст. 205, ч. 1 ст. 310 ЦК України. При цьому, необхідно розяснити позивачу, що він має право звернутися з відповідними вимогами до спадкоємця [PERSON] відповідно до ст. ст. 1218, 1281, 1282 ЦК України. Вказані та інші обставини також зумовлюють необхідність зміни рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат. Судом першої інстанції було стягнуто з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» судовий збір в сумі 7\~945,46 грн. в рівних частинах, тобто по 2648,49 грн. з кожного. Натомість враховуючи, що провадження по справі в частині позовних вимог до [PERSON] підлягає закриттю, зазначену суму судового збору в рівних частинах необхідно стягнути з [PERSON] та [PERSON], тобто по 3 972,73 грн. Також при зверненні до суду першої інстанції з позовом ПАТ КБ «Правекс-Банк» не було в повному обсязі сплачено судовий збір. Так, виходячи з ціни позову, положень пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», розміру мінімальної заробітної плати, встановленої ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік», при зверненні до суду позивач мав сплатити судовий збір у розмірі 24 936,30 грн., але фактично ним було сплачено лише 7 945,46 грн. Таким чином, з [PERSON] та [PERSON] необхідно також стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 16 990 грн. 84 коп. (24936,30-7945,46=16990,84) в рівних долях, тобто по 8 495,42 грн. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 82 ЦПК України, якщо у встановлений судом строк судові витрати не будуть оплачені, заява відповідно до\~статті 207\~залишається без розгляду, або витрати стягуються за судовим рішенням у справі, коли оплата судових витрат була відстрочена або розстрочена до ухвалення цього рішення. Враховуючи, що ухвалою судді Апеляційного суду Харківської області від 01.12.2016 року було задоволено заяву [PERSON] та відстрочено сплату судового збору у розмірі 25\~791,93 грн. за подання апеляційної скарги до ухвалення судового рішення у справі апеляційною інстанцією, то вказану суму також необхідно стягнути з [PERSON] на користь держави. Щодо вимог [PERSON]про скасування рішення суду першої інстанції та залишення позову без розгляду, то судовою колегією не встановлено обставин, передбачених ст. 207 ЦПК України як підставу для прийняття відповідного рішення. Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди [PERSON]з рішенням суду першої інстанції, ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм матеріального та процесуального права, і правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому в іншій частині рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Outcome: partial