Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-29 00:00:00

01.12.2020 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до ТОВ «Лінеура Україна» про захист прав споживачів, в якому позивач просить визнати договір позики №810189-А від 19.02.2020 року, укладений між ним та ТОВ «Лінеура Україна», недійсним. [PERSON] обґрунтовує позов тим, що між ним та відповідачем було укладено договір, відповідно до якого ним отримано позику. Однак, ознайомившись зі змістом договору, позивач вважає, що укладений договір є недійсним, зважаючи на наступне. Так, «ТОВ «Лінеура Україна» було надано фінансову послугу шляхом обрання форми укладення договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи. При цьому позивач звертає увагу на те, що ним не було підписано даний договір та зазначає, що відповідачем було проігноровано вимоги ч.ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» та не повідомлено письмово позивача про всю необхідну інформацію щодо умов договору. Відповідач скористався тим, що позивачу, як позичальнику об`єктивно бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюваного договору і він був введений в оману при отриманні кредитних послуг та в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» не надав відомості, які потрібні клієнту при укладенні кредитного договору та не зазначив їх в його змісті. Крім того, прийняття пропозиції від відповідача укласти електронний договір (акцепт) здійснено шляхом зазначення у відповідному чекбоксі галочки на сторінці сервісу з надання онлайн позик Відповідачем та введення одноразового ідентифікатора без заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття пропозиції в електронній формі, що не відповідає положенням абзацу третього частини шостої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію. Таким чином, оскільки порядок акцептування пропозиції відповідачем не повідає положенням абзацу третього частини шостої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», Договір про надання позики, укладений між мною та Відповідачем є таким, що не прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. При цьому, як вважає позивач, договір про надання позики на умовах фінансового кредиту містить ознаки кредитного договору та в порушення вимог ст. 1047 ЦК України не був укладений в письмовій формі. Також позивач вказав, що відповідачем було проігноровано вимоги законодавства щодо надання розрахунку загальних витрат за споживчим кредитом при укладенні договору позики, тобто витрат, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту. У зв`язку з цим реально нарахований відсоток за користуванні кредитними коштами став значно більшим, за зазначений працівниками фінансової установи у розрахунку платежів. Таким чином, позивача було введено в оману на рахунок істотних умов договору, зокрема на рахунок відсоткової ставки за користування кредитом та не було зазначено нічого на рахунок непомірно великої відсоткової ставки у випадку порушення зобов`язанням. Йому було повідомлено значно меншу ціну кредиту (відсотків) через, що він погодився на укладання договору. Також, при укладенні договору було порушено принцип рівності сторін, так як позивачу запропонували укласти договір на фактично відомих лише відповідачу умовах. Крім того, позивач звертає увагу на те, що розмір нарахованих відсотків, за кредитним договором, укладеним між ним та відповідачем значно перевищує розмір заборгованості за кредитом та вважає дії відповідача нечесною підприємницькою практикою. 04.12.2020 року ухвалою суду прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом в порядку загального позовного провадження та витребувано у відповідача договір позики №810189-А від 19.02.2020 року, який укладений між [PERSON] та ТОВ «Лінеура Україна». 09.03.20201 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача, заперечуючи повністю проти задоволення позовних вимог, вказав, що укладений між сторонами договір №715680 від 23.04.2020 року та додаткові договори відповідає вимогам чинного законодавства, позивач був ознайомлений з його умовами, висловив своє волевиявлення шляхом підписання договору, не повернув отримані за договором кошти як помилкові, ініціював підписання додаткових договорів від 07.05.2020, від 22.05.2020, від 06.06.2020, від 20.06.2020, від 07.07.2020 та від 26.07.2020 року про продовження строку кредиту, сплачував за кредитом, що свідчить про прийняття ним таких умов, а також про реальне настання правових наслідків, а відтак відсутні правові підстави для визнання його недійсним. До відзиву долучено копію договору №715680 від 23.04.2020 року та додаткових договорів без номеру від 07.05.2020, від 22.05.2020, від 06.06.2020, від 20.06.2020, від 07.07.2020 та від 26.07.2020 року. Також надано довідку про те, що між сторонами укладався кредитний договір № 527325 від 08.02.2020, який станом на 21.02.2020 року закритий, заборгованість по договору погашена в повному обсязі. Ухвалою суду від 15 березня 2021 року повторно витребувано у відповідача оспорюваний договір позики №810189-А від 19.02.2020 року укладений між [PERSON] та ТОВ «Лінеура Україна». 12.04.2021 року до суду надійшов лист відповідача на виконання ухвали суду від 15.03.2021 року, в якому представник відповідача повідомив суд, що станом на 12.04.2021 року між позивачем [PERSON] та ТОВ «Лінеура Україна» будь-який договір з реквізитами №810189-А від 19.02.2020 року не укладався та зазначив, що відповідач не був та не є стороною вказаного договору, а тому витребуваний судом договір не може бути надано. Вказаний лист судом направлено на адресу позивача та ним отримано. Ухвалою суду від 18.05.2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду в порядку загального позовного провадження. В судове засідання сторони не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, до суду надали заяви про розгляд справи без їх участі. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Згідно змісту позову, [PERSON] вказує, що ним було укладено договір, відповідно до якого отримано позику, однак, ознайомившись з його змістом, з підстав зазначених у позові вважає даний договір недійсним, а саме договір № 810189-А від 19.02.2020 року. Згідно зі статтями 16, 202, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: факт учинення дій особою, спрямованих на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (учинення правочину); пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Відповідно до вимог ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судом встановлено, що між сторонами 23.04.2020 року укладено договір №715680 про надання коштів на умовах фінансового кредиту. Після чого, сторони уклали до договору від 23.04.2020 року додаткові договори: від 07.05.2020, від 22.05.2020, від 06.06.2020, від 20.06.2020, від 07.07.2020 та від 26.07.2020 року. Також між сторонами укладався кредитний договір № 527325 від 08.02.2020, який станом на 21.02.2020 року закритий, заборгованість по договору погашена в повному обсязі. Дані договори позивачем в межах цього позову не оспорюються. Разом з тим, будь-яких доказів того, що між сторонами укладався договір № 810189-А від 19.02.2020 року, при визнання недійсним якого ставиться питання у позові, позивач не надав та вимоги позову після отримання повідомлення про відсутність у відповідача даних про укладення такого договору не змінював. Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини справи, суд позбавлений можливості перевірити доводи в позову в частині наявності підстав для оспорювання правочину та встановити те, чи порушено суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду, під час укладення договору, так як доказів наявності між сторонами відносин, які виникли з приводу укладення правочину № 810189-А від 19.02.2020 року, суду не надано. З огляду на викладене у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed