Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

У червні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про відшкодування матеріального збитку та моральної шкоди з [PERSON]. В обґрунтування вимог вказав, що в його володінні на праві приватної власності знаходиться автомобіль марки «Hyundai Accent» 2011 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], яким згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу мають право користуватися [PERSON] та [PERSON]. 14 червня 2015 року приблизно о 14 годин 40 хвилин відповідач по справі, водій [PERSON] керуючі автомобілем [NUMBER] по вулиці Конституційна біля будинку 5 в Жовтневому районі м. Кривого Рогу, не будучи достатньо уважним та не дотримуючись безпечного інтервалу, скоїв наїзд на автомобіль «Шкода» реєстраційний номер [NUMBER], після чого, проїхавши вперед, скоїв наїзд на належний йому автомобіль «Hyundai Accent», яким на той час керував [PERSON], внаслідок чого вказані автомобілі зазнали механічні пошкодження. Внаслідок своїх дій водій [PERSON] порушив п. п. 2.3 б., 13.1 Правил дорожнього руху України. Згідно постанови судді Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу, яка була винесена 08 липня 2015 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, було встановлено, що причиною дорожньо-транспортної події стало порушення [PERSON] Правил дорожнього руху України, внаслідок чого сталася вищевказана дорожньо-транспортна подія. Таким чином, судом [PERSON] був визнаним винним в скоєнні правопорушень, які передбачені ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Вищезгаданою постановою судді Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 08 липня 2015 року [PERSON] по факту дорожньо-транспортної події, яка сталося з його вини, було притягнуто до адміністративної відповідальності та на нього було накладено адміністративне стягнення в вигляді штрафу в розмірі 340 гривень. Оскільки належний відповідачу [PERSON] автомобіль був застрахований в Приватному акційному товаристві «Українська транспортна страхова компанія», водій [PERSON], звернувся до приватного судового експерта авто товарознавця [PERSON] з метою оцінки нанесених позивачу автомобілю ушкоджень та встановлення збитку, завданому йому в результаті його пошкодження при дорожньо-транспортної події. Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № Д14\\06\\15 від 17 червня 2015 року, сума матеріального збитку, який був нанесений йому внаслідок неправомірних дій відповідача та пошкодження належного йому автомобіля, складає 56 841 гривні 79 копійок. В зв'язку з вищезгаданим йому з боку ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» була відшкодована частина збитків на загальну суму 15 945 гривень 00 копійок, але різниця між відшкодованою частиною збитків та повним збитком, яка складає 40 896 гривні 79 копійок, до теперішнього часу з боку відповідача [PERSON] йому не відшкодована. Також відповідачем йому не відшкодований франшиза на суму 500 гривень. Таким чином, не відшкодована частина нанесеного йому матеріального збитку складає загальну суму 41396 гривні 79 копійок. Крім вищезгаданого матеріального збитку, протиправними діями відповідача [PERSON] йому була завдана також моральна шкода, так як він відчував моральні страждання, пережив сильний стрес після того, як сталася вищезгадана дорожньо-транспортна подія, його спокій та нормальний сон були порушені в результаті переживань, оскільки за ту суму, яка була йому виплачена страховою компанією, він не може відремонтувати належний йому автомобіль та не може ним користуватися, в зв'язку з ремонтними роботами протягом довгого часу він залишався без автомобіля, що вкрай негативно впливало на його працездатність, так як за складом свого здоров'я пересуватися громадським транспортом він не може, внаслідок чого були порушені його нормальні життєві зв'язки, для відновлення яких йому знадобилися додаткові зусилля та час. Він відчуває в теперішній складний час значні фінансові труднощі та оплата ремонтних робіт його автомобіля, яку він був вимушений сплачувати з вини відповідача, значною мірою вплинуло на його фінансове становище. Моральну шкоду він оцінює в 10\~000,00 гривень. Враховуючи, що відповідач [PERSON] до теперішнього часу не відшкодував йому матеріальний збиток в повному обсязі та не відшкодував моральну шкоду, не має наміру добровільно цього робити, він змушений був звернутися до суду з позовом про захист своїх порушених прав громадянина України та відшкодування йому матеріального збитку та моральної шкоди. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позові, просив їх задовільнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав суду письмові пояснення, згідно до яких пояснює, що дорожньо-транспортна пригода сталася за фарс-мажорних обставин. Зокрема, керуючи автомобілем марки ВАЗ-21121, реєстраційний номер [NUMBER], та рухаючись по вулиці Конституційній біля будинку 5, внаслідок вибуху переднього правого колеса він втратив керування автомобілем, який вдаривши запаркований в зоні дорожнього знаку «зупинка заборонена» автомобіль «HUNDAI ACCENT», реєстраційний номер [NUMBER], врізався у дерево. Під час ДТП він перебував у тверезому стані, що підтверджується результатами медичного огляду. Відповідно до правил дорожнього руху, ним було забезпечено місце ДТП, викликано представників ДАЇ та проінформовано за телефоном страхову компанію - ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія». Інформацію про наявність страхового полісу ним було передано водію автомобіля «HUNDAI ACCENT» громадянину України [PERSON], якому також було надано сприяння у налагодженні контакту з представником страхової компанії ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія». З огляду на проходження медичних обстежень він не мав можливості брати безпосередню участь у заходах страхової компанії ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» з експертної оцінки заподіяної шкоди автомобілю «HUNDAI ACCENT», що відповідно до страхового договору не є обов'язковою умовою для оформлення страховою компанією страхового випадку і виплати відшкодування за заподіяну ним шкоду. Йому відомо, що в подальшому представник страхової компанії ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» здійснив огляд та експертну оцінку нанесеної шкоди автомобілю «HUNDAI ACCENT», відповідно до чого [PERSON] отримав страхові виплати за шкоду заподіяну його майну в результаті ДТП. На його звернення до страхової компанії ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» щодо отримання результатів розгляду страхової справи та здійсненого [PERSON] страхового відшкодування інформації йому надано не було. Поряд з цим, [PERSON] від імені [PERSON] в телефонному режимі поінформував його, що від страхової компанії ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» [PERSON] отримав страхове відшкодування за заподіяну шкоду його автомобілю в розмірі 15\~961, 00 гривень, але за результатами проведеної ними незалежної експертної оцінки незалежний експерт оцінив матеріальну шкоду у 56\~841, 79 гривень. Вимагаючи від нього відшкодування різниці, [PERSON] відмовлявся надати йому будь-які підтверджуючі документальні матеріали і застосовував погрози фізичної розправи. З огляду на те, що страховий ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну відповідно до страхового полісу № АЕ2765341 становить 50\~000,00 (п'ятдесят тисяч) гривень, він порадив [PERSON] та [PERSON] звернутися до страхової компанії ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» для вирішення питання щодо розбіжностей у експертній оцінці заподіяної шкоди і визначення розміру відповідного відшкодування. Враховуючи викладене, відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004, вважає позов [PERSON] до нього - [PERSON], щодо відшкодування збитків за нанесену шкоду його автомобілю «HUNDAI ACCENT» в результаті дорожньо-транспортної пригоди необгрунтованим і неправомірним, оскільки на підставі страхового полісу ЖАЕ2765341 відповідальність за експертну оцінку, визначення розміру і здійснення виплати страхового відшкодування несе страхова компанія ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія». Перевіривши матеріали справи, проаналізувавши обставини справи та давши оцінку доказам, наданих в їх обґрунтування, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст. 8 ЦПК України в редакції 2005 року, суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 214 ЦПК України, п. 12 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 Про судове рішення у цивільній справі, під час ухвалення рішення суд вирішує ряд питань, в тому числі і питання: які правовідносини сторін випливають із встановлених судом обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлено, що постановою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 08 липня 2015 року, яка не оскаржувалася та набрала законної сили, відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Встановлено, що водій [PERSON], 14.06.2015, приблизно о 14.40 годині, керуючи транспортним засобом, марки «ВАЗ 21121», номерний знак «АЕ 63 06 СВ», по вулиці Конституційна, 5 м. Кривого Рогу, при цьому був не достатньо уважний, та не дотримавшись безпечного інтервалу, скоїв наїзд на автомобіль марки «Шкода», номерний знак «АЕ 85 82 ЕА», після чого проїхавши вперед скоїв наїзд на автомобіль «Хюндай» номерний знак «АЕ 17 48 ЕТ», після чого виїхав за межі проїзної частини та скоїв наїзд на дерево, внаслідок чого автомобілі зазнали механічні пошкодження. Водій [PERSON] порушив п. п. 2.3 (б), 13.1 Правил дорожнього руху України. В суді [PERSON] визнав факт скоєння правопорушення, пояснивши, що 14 червня 2015 року, він дійсно скоїв наїзд на транспортні засоби. В суді [PERSON], пояснив, що 14.06.2015, по вулиці Конституційна, 5, припаркував автомобіль марки «Хюндай», вийшов з нього, потім почув удар, побачив, що [PERSON] скоїв наїзд на два автомобілі, потім врізався в дерево. Вивчивши матеріали адміністративної справи, суд вважає, що винність [PERSON] в скоєнні правопорушення підтверджується дослідженими доказами: протоколом про адміністративне правопорушення АП1 № 510403 від 14.06.2015, схемою місця ДТП, фото таблиця місця ДТП, поясненнями. Вивчивши матеріали адміністративної справи, суддя вважає, що винність [PERSON] в скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, доведена, тому правопорушнику слід призначити адміністративне стягнення - у виді штрафу. Згідно ч.4 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії, чи вчинені вони цією особою. Відповідно до висновку автотоварознавчого дослідження від 15 червня 2015 року сума матеріальної шкоди внаслідок ушкодження автомобіля «HUNDAI ACCENT», реєстраційний номер [NUMBER], становить 56\~841,79 гривень. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.\~ Згідно ч. 4 ст. 1166 ЦК України, шкода, завдана неправомірними діями відшкодовується у випадках встановлених законом. Статтею 1187 ЦК України встановлено відповідальність за завдання шкоди особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1188.ЦК України відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки провадиться на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Крім того, у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року надано приблизний перелік володільців джерел підвищеної небезпеки, до яких, зокрема, належать громадяни, які мають доручення на керування транспортним засобом. Але, після набрання чинності Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо усунення надмірного державного регулювання у сфері автомобільних перевезень від 05 липня 2011 року скасовано вимоги щодо обов'язкової наявності у водія дорожнього (маршрутного) листа та нотаріально посвідченої довіреності на керування транспортним засобом. Відповідно ч. 9 ст. 15 Закону України Про дорожній рух право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії, що виключає наявність талону у водія. Також, ст. 16 зазначеного вище Закону встановлено, що водій під час керування транспортним засобом повинен мати при собі та на вимогу працівників міліції пред'являти для перевірки посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб. Відповідно до 2.2. ПДР України Власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Таким чином, на час скоєння ДТП фактично скасовано інститут довіреності на право керування транспортним засобом, що необхідно враховувати при визначенні наявності відповідної правової підстави володіння транспортним засобом. Судом встановлено, що 20 березня 2015 року між [PERSON] та ПАТ «Українська транспортна Страхова компанія» укладено страховий поліс № АЕ/2765341, забезпечений транспортний засіб «ВАЗ 21121», номерний знак [NUMBER]. Згідно цього полісу страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (полісом) Статтею 979 ЦК України та ст. 16 ЗУ "Про страхування" передбачено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Згідно із ст. 17 Закону України «Про страхування» правила страхування розробляються страховиком для кожного виду страхування окремо. Відповідно до ст.. 25 цього Закону здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування або законодавством на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Страхова сума складає 50\~000,00 гривень, франшиза 500 гривень. Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № Д14\\06\\15 від 17 червня 2015 року, сума матеріального збитку, який був нанесений позивачу [PERSON] внаслідок неправомірних дій відповідача та пошкодження належного йому автомобіля, складає 56 841 гривні 79 копійок. ПАТ «Українська транспортна Страхова компанія» відшкодовало частину збитків на загальну суму 15 945 гривень 00 копійок, що підтверджується наданими документами. Таким чином, позивач має право на отримання від відповідача відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 41 396,79 гривень (56\~841,79 гри вень /сума матеріального збитку/ - 15\~945,00 гривень /відшкодована матеріальна сума ПАТ «Українська транспортна Страхова компанія» + 500,00 гривень /франшиза/. Також, відповідно до ст. 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними….діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно п.3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з знищенням чи пошкодженням її майна. Як роз'яснено у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31 березня 1995 року, [PERSON] змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5 та від 27 лютого 2009 року № 1, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та інше. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Таким чином, суд дійшов висновку, про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, настання негативних змін у його житті, неможливість відновлення психологічного стану, з урахуванням ступеню вини відповідача, характер страждань позивача, який переносив постійний моральний біль, звичайних повсякденних заняттях та активному спілкуванні з сім`єю та друзями, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, і вважає необхідним призначити позивачу компенсацію в розмірі 1 000,00 гривень, що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Згідно із ст.. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. До судових витрат, як зазначено в п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України, належать і витрати на правову допомогу. Як убачається із матеріалів справи, позивачем відповідно до ч. 3 ст. 6 «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий та немайновий характер, сплачено судовий збір у сумі 551,20 гривень та 551,20 гривень. Окрім того за надання правової допомоги позивач сплатив 850,00 гривень, що підтверджується квитанцією № 24 від 26.05.2016. Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справа, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справа - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Зважаючи на те, що позивач [PERSON] сплатив адвокату [PERSON] за правову допомогу 850,00 гривень, і цей розмір не перевищує встановлений законом граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача зазначені витрати, а також витрати в сумі 1\~200,00 гривень за проведення авто-товарознавчого дослідження № Д14\\06\\15 від 17 червня 2015 року, які також відносяться до судових витрат. Тобто загальна сума судових витрат складає 551,20 гривень + 551,20 гривень + 850,00 гривень + 1200,00 гривень = 3\~152,40 гривень.

Outcome: partial