Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

Роздільнянська районна державна адміністрація в особі органу опіки та піклування звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення її батьківських прав відносно її доньки - [PERSON], [INFO], стягнення аліментів та залишення дитини під наглядом органу опіки та піклування для подальшого влаштування. Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що відповідач по справі - [PERSON], є матір'ю малолітньої [PERSON], яка залишились без батьківського піклування у зв'язку з тим, що мати самоусунулась від виховання та утримання дитини. Сім'я [PERSON] взята під соціальний супровід, отримує відповідні послуги, а саме: паспортизація відповідача, приведення житлово-побутових умов в належний стан, реєстрація народження дитини. [PERSON] самовільно покинула Львівську обласну клінічну лікарню 26.06.2012 року, а вже 28.06.2012 року дитина була госпіталізована до Роздільнянської ЦРЛ у зв'язку з гострим ринітом, де знаходилася до 24.10.2012р. Сім'я [PERSON] неодноразово відвідувалася за місцем мешкання для контролю та поліпшення житлових умов, про що складалися акти від 29.12.2012р. та 09.01.2013р. Але за місцем мешкання [PERSON] не створила належних умов для виховання та нормального розвитку своєї малолітньої дитини. Вона мешкає у житловому будинку, який належить батькам її співмешканця - [PERSON], який ніде не працює, зловживає спиртними напоями. Крім того в позові зазначено, що у зв'язку з тим, що в одній кімнаті житлового будинку [PERSON] зробила ремонт, придбала дитяче ліжко та речі, у жовтні 2012 року дитина була повернута у сім`ю, але [PERSON] належних висновків не зробила, продовжувала пиячити, за дитиною не дивилася, покидала малолітню дитину без догляду, не забезпечувала належним харчуванням. [PERSON] не прикладає ніяких зусиль для створення умов для проживання дитини в родині, не працює, для дитини не має одягу в достатній кількості, іграшок, продуктів харчування. 25.01.2013 року [PERSON] написала заяву про влаштування доньки до будинку дитини на повне державне забезпечення. При написанні заяви вона була попереджена про наслідки, передбачені ст.ст. 164, 165 219 СК України. Розпорядженням Роздільнянської районної державної адміністрації від 04.02.2013 року № 54/А-2013 малолітня дитина - [PERSON] влаштована до КУ «Спеціалізований психоневрологічний будинок дитини № 3» «Сонечко» на повне державне забезпечення до 25.04.2013 року. 25.04.2013 року [PERSON] звернулася до служби у справах дітей РДА із заявою про продовження терміну перебування дитини у зазначеному закладі до 25.10.2013р. Розпорядженням Роздільнянської районної державної адміністрації від 25.04.2013 року № 202/А-2013 продовжено термін перебування в будинку дитини на повному державному забезпеченні до 25.10.2013 року Дитина влаштована до будинку дитини - КУ «Спеціалізований психоневрологічний будинок дитини № 3» «Сонечко». Згідно листа зазначеного будинку дитини за весь час перебування доньки в державному закладі мати жодного разу не виявила бажання забрати дитину в родину, не цікавилася її долею, вихованням та утриманням ні в усній, ні в письмовій формі. Орган опіки та піклування вважає, що оскільки для [PERSON] вихованням дитини не займалася і не займається. а саме: не піклується про її фізичний і духовний розвиток, її навчання, підготовку до самостійного життя, фактично не спілкувалася і не спілкується з дитиною, не дбала і не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє і не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти, тому [PERSON] свдомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків по вихованню та матеріальному забезпеченню своєї дитини, не працює та зловживає спиртними напоями, що у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України є підставою для позбавлення її батьківських прав. В судовому засіданні представник позивача, [PERSON], підтримала позовні вимоги у повному обсязі та надала пояснення з підстав зазначених в позові. Вказувала, що враховуючи вищевикладене, інтереси дитини та висновок районної комісії з питань захисту прав дитини Роздільнянської РДА від 27.11.2013 року про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її малолітньої дитини [PERSON], просить позов задовольнити у повному обсязі. Крім того зазначила, що [PERSON] дійсно дитину повертали, оскільки були створені належні умови - зроблений ремонт, були в наявності дитячі речі, але відповідач висновків не зробила - не працює, зловживає алкоголем, що підтверджується характеристиками та актами; дитину півтора роки не навідує в дитячому закладі, вона попереджалася про наслідки невиконання батьківських обов'язків, тому вона систематично ухиляється від виконання своїх обов'язків і повинна бути позбавлена батьківських прав. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечувала щодо позбавлення її батьківських прав, з'являлася в усі судові засідання без ознак наслідків вживання алкогольних напоїв. Пояснила, що працює не офіційно, спиртними напоями не зловживає, написати заяву про влаштування дитини до дитячого будинку її фактично вимусили, оскільки вона знаходиться у вкрай важкому матеріальному становищі, на даний час паспорта в неї не має, житлом вона забезпечена, але оскільки відсутній паспорт, тому не може зареєструватися за місцем мешкання , навіщати дитину та забрати її додому. До дитини дійсно не їздила, оскільки не має грошів, але телефонувала до дитячого будинку, підтвердила, що раніше зловживала спиртними напоями. Вважає, що дитині в сім`ї буде гарніше, просить надати можливість бути гарною матір'ю. Крім того, в ході розгляду справи вона приїжджала до дитячого будинку, але її до дитини не пустили, оскільки в неї не має паспорту. Представник третьої особи - Понятівської сільської ради Роздільнянського району Антипенко В.В. позовні вимоги підтримав у повному обсязі, повністю підтвердив пояснення представника позивача та пояснив, що сім`я [PERSON] взята під соціальний супровід та отримує відповідні послуги, а саме: паспортизація відповідача, приведення житлово-побутових умов в належний стан, реєстрація народження дитини. Прокурор позовні вимоги не підтримав, наполягав на відмові у задоволенні позову у повному обсязі, оскільки позивачем не доведено належними доказами виключні підстави для позбавлення батьківських прав відповідача. Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення сторін, суд прийшов до наступних висновків. В принципі № 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, записано: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення». Відповідно до «Декларації про загальні засади державної політики України стосовно сім'ї та жінок» схваленої Постановою Верховною Радою України №475-ХІV від 05.03.1999 року, зазначено, що держава захищає материнство та дитинство і визнає пріоритетність інтересів матері та дитини в суспільстві та забезпечує неухильне додержання законодавства України та норм міжнародного права стосовно сім'ї та жінок. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. В залежності від конкретної ситуації в сім'ї позбавленню батьківських прав можуть передувати превентивні заходи впливу на батьків (бесіди, попередження з боку органів опіки і піклування, органів внутрішніх справ, надання сім'ї необхідної допомоги, накладення адміністративної відповідальності), відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" (надалі Постанови) роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов'язку - виконання батьківських обов'язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що перешкод у спілкуванні з дитиною йому ні хто не чинив і не чинить. Суд вважає, що наявність вини батьків належить до обов'язкових умов позбавлення батьківських прав. Судом встановлено, що матір'ю [PERSON], [INFO] є [PERSON] (а.с.6,7). Згідно витягу з державного реєстру актів цивільного стану відомості про батька дитини - [PERSON] записані за вказівкою матері згідно ст. 135 ч. 1 СК України (а.с. 7). Розпорядженням Голови Роздільнянської РДА № 54/А-2013 від 04.02.2013 року малолітню дитину [PERSON] влаштовано в будинок дитини на повне державне забезпечення до 25.04.2013р. Підставою для даного рішення вказана заява матері дитини, яка зазначає причини - важке матеріальне становище та відсутність особистих документів (а.с. 26, 27). Вказаний термін перебування дитини був продовжений до 25.10.2013р. на підставі розпорядження Голови Роздільнянської РДА № 202/А-2013 від 25.04.2013 року та аналогічної заяви матері дитини (а.с. 29, 30). Малолітня дитина - [PERSON] перебуває з 12.02.2013р. по теперішній час в КУ «Спеціалізований психоневрологічний Будинок дитини № 3 «Сонечко» у м. Одеса (а.с. 31, 32). Щодо особи відповідача, то судом також встановлено, що [PERSON] дійсно проживає без реєстрації в с. Понятівка Роздільнянського району, до складу її сім`ї входить співмешканець [PERSON], якій є біологічним батьком дитини (а.с. 17). [PERSON] на даний час офіційно не працює - працює по найму, паспорту не має. Згідно Акту обстеження житлово-побутових умов від 19.10.2012р. вказаний будинок належить матері співмешканця [PERSON] та складається з трьох кімнат, де є пічне опалення та електропостачання, ремонт не закінчений, земельна ділянка відсутня, підсобного господарства не ведут (а.с. 14). У відповідності до листа начальника служби у справах дітей Роздільнянської РДА № 73/01-17 від 21.01.2013 року направленого на адресу відділу кримінальної міліції у справах дітей, оскільки родина дитиною не займається та зловживає спиртними напоями, зобов`язано сім`ю [PERSON] взяти під особистий контроль (а.с. 18). Листом Роздільнянського РВ ГУМВС України в Одеській області № 66/2/744 від 29.01.2013р. повідомлено, що вирішується питання щодо притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності (а.с. 19). Згідно листа Роздільнянського РВ ГУМВС України в Одеській області № 66/2//744 від 29.01.2013р. та свідка по справі - керівника сектору при міліції у справах дітей Роздільнянського РВ ГУМВС України в Одеській області [PERSON] за вказаний період [PERSON] до будь-якої адміністративної відповідальності не притягувалася (а.с. 19). З матеріалів справи крім іншого вбачається, що [PERSON] постійною мешканкою Роздільнянського району не була, приїхала до с. Понятівка Роздільнянського району з с. Дубровка Жидачевського району Львівської області у 2003 році без паспорту, у медичному свідоцтві про народження дитини, виданому Радеховською ЦРЛ Львівської області була припущена помилка, тому дитина не могла бути вчасно зареєстрована (а.с.). Згідно листа Роздільнянської РДА від 10.10.2012р. (а.с. 12) сім`я [PERSON] перебуває на обліку в Роздільнянському центрі соціальних служб для сімі`ї, дітей та молоді як така, що опинилася у складних життєвих обставинах і взята під соціальний супровід, отримує послуги, а саме: паспортизація [PERSON], приведення житлово-побутових умов в належний стан, підключено електропостачання. Як встановлено в судовому засіданні паспортизація [PERSON] з жовтня 2012року і досить не закінчена. Згідно до ч.1 Закону України «Про соціальну роботу з сім'ями, дітьми та молоддю» полягає: - соціальна робота з сім'ями - діяльність уповноважених органів, а також фахівців з соціальної роботи, яка спрямована на соціальну підтримку сімей, забезпечення їхніх прав і свобод, поліпшення якості життєдіяльності, задоволення інтересів та потреб; - соціальне обслуговування сімей - система соціальних заходів, спрямованих на сприяння, підтримку і надання послуг сім'ям, дітям та молоді з метою подолання або пом'якшення життєвих труднощів, підтримку соціального статусу та повноцінної життєдіяльності; - соціальний супровід - вид соціальної роботи, спрямованої на здійснення соціальних опіки, допомоги та патронажу соціально незахищених категорій дітей та молоді з метою подолання життєвих труднощів, збереження, підвищення їх соціального статусу. Статтею 6 ч. 3 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» влаштування дитини до закладу для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, не позбавляє органи опіки та піклування за місцем походження та за місцем перебування дитини від обов'язку продовжувати діяльність щодо реалізації права цієї дитини на сімейне виховання. У Рішенні Європейського Суду від 18.12.2008 року у справі "[PERSON] проти України" (щодо відібрання дітей у сліпих батьків) зазначається, що було порушено ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод з огляду на те, що органи державної влади та суди мали би звернути увагу на неодноразові спроби позивачів покращити свої матеріально-побутові умови життя (зокрема, на їхні звернення про проведення природного газу до будинку, про повернення заборгованостей із заробітної плати та інших виплат, а також на клопотання про надання допомоги у працевлаштуванні). Національний суд, натомість, взяв на віру твердження органів місцевого самоврядування про те, що [PERSON], попри надану їм фінансову та іншу допомогу, не спромоглися покращити умови свого життя. Окрім посилань на акти огляду помешкання заявників, суди не досліджували будь-які інші докази, хоча аналіз такої інформації був би доречним при встановленні того, чи місцеві органи влади дотримувались Конвенційних зобов'язань із забезпечення цілісності сім'ї та чи вони вивчили можливість застосування інших альтернатив перед тим, як відбирати дітей у заявників. Стосовно недостатнього фінансового забезпечення заявників Суд вказав, що визначення можливості надання сім'ї [PERSON] спеціальної матеріальної допомоги задля збереження цілісності цієї сім'ї є завданням, перш за все, відповідних державних органів влади та, зокрема, національних судів. Відтак Суд дійшов висновку про те, що хоча причини відібрання у заявників їхніх дітей, вказані національними органами влади, були належними, вони, однак, не були достатніми задля виправдання такого серйозного втручання у сімейне життя сім'ї [PERSON] , тому була порушена ст. 8 Конвенції. Таким чином, системний аналіз наведених норм закону та практики Європейського Суду свідчить про те, що соціальні органи та органи опіки та піклування, не виконавши свої фактичні обов`язки щодо соціального супроводу сім`ї, яка опинилася у складних життєвих обставинах, знаючи про неможливість самостійно отримати паспорт відповідачем із-за матеріальних труднощів, не надавши допомогу щодо оформлення соціальних пособій на дитину, фактично примусили відповідача написати заяву про влаштування дитини в дитячий заклад, помістивши її на тривалу відстань від родини - до закладу у м. Одеса (незважаючи про наявність аналогічного у м. Роздільна - Теплий дім), чим фактично позбавили її можливості спілкуватися з дитиною та мати можливість забрати дитину без паспорту з будинку самостійно. Також суд вважає, що відповідно до положень ч. 1 ст. 11 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» органами опіки та піклування є державні адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад. Висновок органу опіки та піклування має бути оформлений на бланку державних адміністрацій районів, районів міст Києва та Севастополя, виконавчих органів міських чи районних у містах, сільських, селищних рад, підписаний головою (заступником голови) та скріплений печаткою. З огляду на вищевикладене, судом не може бути прийнятий до уваги висновок № 3529/2/18/01-33 від 04.12.2013 року Роздільнянської райдержадміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] (а.с. 33-34а), оскільки вказаний документ не відповідає вимогам законодавства та має протиріччя, а саме: з тексту висновку вбачається, що вказане питання було розглянуте на засіданні комісії 27.11.2013р, тоді як до суду наданий висновок від 04.12.2013р., крім того вказаний документ підписаний тимчасово виконуючим обов`язки голови РДА, а не керівником виконавчого органу вказаної райради, доказів наявності вказаних повноважень саме тимчасово виконуючому обов`язки - суду не надано. Згідно Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 р. N 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини» (надалі Порядку) підставою для прийняття рішення про взяття дитини на первинний облік є акт обстеження умов перебування дитини, в якому зазначається факт відсутності батьківського піклування, або інші документи, що підтверджують факт залишення дитини без батьківського піклування. Згідно додатку 9 до зазначеного порядку вказані Акти крім іншого повинні містити інформацію щодо створених умов проживання, виховання та розвитку дитини; з`ясовані традиції сім'ї; зазначений результат бесіди і ставлення членів сім'ї до відповідного рішення; крім того повинна міститися підпис одного з батьків про ознайомлення з результатами обстеження. З огляду на наведене акти, які додані до матеріалів справи, а саме: від 29.12.2012р. та 09.01.2013р. (а.с. 15, 16) вказаним нормам закону не відповідають, вони відображають тільки житлові умови, а тому також не можуть бути прийняти судом до уваги. Суд звертає увагу, що інші письмові докази по справі подані суду в ксерокопіях, а саме: а.с. 11, 12, 14, 15,16, 18, 22, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 31, 32, 49, 55, 56, 57, 62, оригінали вказаних документів суду не надані, що у відповідності до ст. 64, 59 ЦПК України є підставою для визнання їх недопустимими. Тому суд відноситься критично також до листа заступника головного лікаря КЗ «Роздільнянська ЦРЛ» № 13 від 15.01.2013р. (а.с. 24) щодо необхідності відібрання дитини, оскільки після з'ясування необхідності відібрання дитини, вказане зроблено не було, оскільки дитинe до медичного закладу доставила саме мати дитини - відповідач по справі, з діагнозом рініт. Крім того, звертає на себе увагу наявність в матеріалах справи висновку про стан здоров`я дитини (а.с. 28), оскільки з його змісту вбачається, що вказаний документ є додатком № 3 до Порядку ведення обліку дітей які можуть бути усиновлені. Також судом не можуть бути прийняті до уваги характеристики на відповідача [PERSON], підписані головою Понятівсьої сльради Роздільнянського району, оскільки вони не містять обов'язкових реквізитів - дати складання вказаних документів, підпису про ознайомлення та т.і. та без всієї сукупності інших доказів по справі, які б свідчили про свідоме ухилення від батьківських обов'язків, не можуть бути покладені в основу рішення щодо вирішення долі вказаної родини. Допитана в якості свідка по справі [PERSON] - керівник сектору при міліції у справах дітей Роздільнянського РВ ГУМВС України в Одеській області в судовому засіданні пояснила, що дійсно умови мешкання відповідача є не задовільними, будинок потребує капітального ремонту, при відвідуванні 08.04.2014р. місця проживання [PERSON] її дома не було, вона була на роботі - пасла корів. Крім того свідок зазначила, що [PERSON] до будь-якої адміністративної відповідальності з приводу неналежного виконання батьківських обов'язків або зловживання спиртними напоями та т.і. міліцією не притягувалася. Але разом з тим свідок надала лист Роздільнянського РВ за № 66/2/3000 від 08.04.2014р. (а.с. 63), який був складений за результатами відвідування, та який не узгоджується з поясненнями свідка, оскільки не свідчить про наявність виключних вимог щодо застосування такої крайньої міри як позбавлення батьківських прав.. Посилання в листі на відсутність належного ремонту судом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки проживання у сільської місцевості та відсутність належного матеріального забезпечення відповідача не дозволяють створити належних умов існування, відсутність води відповідач пояснила тим, що воду вони беруть в колодці у сусідів, а закопчені стіни - наявністю кіптяви від пічці. Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статті 58 та 59 ЦПК України встановлюють, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, суд не бере до уваги докази, одержані з порушенням порядку, встановленого законом і обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином позивачем не надано належних і допустимих доказів невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків без поважних причин, не підтверджено які заходи вживалися до матері та яке реагування було з її боку, а судом не встановлено винної поведінки відповідача та свідомого ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків, також не встановлено таких крайніх обставин як алкоголізм матері або наркоманія, або будь-які інші дані, які б свідчили, що мати свідомо ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини або жорстоко поводиться з нею; тому суд зазначає, що підстави, передбачені ст. 164 СК України для позбавлення [PERSON] батьківських прав, відсутні, та вирішує, що позбавлення батьківських прав буде суперечити інтересам малолітньої дитини та засадам вищезазначеної Декларації та практики Європейського Суду, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити у зв'язку з недоведеністю позовних вимог. Оскільки судом відмовляється в задоволенні позову в частині позбавлення батьківських прав, тому суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів та залишення дитини під наглядом органу опіки та піклування для подальшого влаштування також задоволенню не підлягають з урахуванням вищенаведеного. Пунктом 18 вказаної постанови зазначено, що оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька та матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. У відповідності зі ст.ст.79, 88 ЦПК України також підлягає стягненню на користь держави з позивача судовий збір в розмірі 229.40 грн, оскільки рішення ухвалено не на користь позивача

Outcome: approved