Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-08 00:00:00

Представник позивача Моторного (транспортного) страхового бюро України Проц А.В., звернувся в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу, посилаючись на те, що 28.10.2016 року о 14 год. 30 хв. трапилася дорожньо-транспортна пригода, а саме [PERSON] керуючи транспортним засобом «Фольксваген», державний номерний знак «[NUMBER]» у с. Мамаївці Кіцманського району Чернівецької області допустив зіткнення з транспортним засобом «ВАЗ», д.н.з. « [NUMBER] ». Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень. Зазначає, що постановою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 11.11.2016 року [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративне правопорушення. На момент настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність транспортного засобу «Фольксваген», номерний знак « [NUMBER] » , не була застрахована. Вказує, що вартість матеріального збитку, завданого транспортному засобу ««ВАЗ», д.н.з. « [NUMBER] », відповідно до висновку № 051/2 від 06.12.2016 року, становить 28917 гривень 00 коп. Загальний розмір витрат з урахуванням витрат на збір документів та визначення розміру шкоди складає 27 678 гривень 04 коп. Вважає, що оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] не була застрахована, тому відповідач, як особа, що винна у настанні дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана відшкодувати в порядку регресу позивача завдану шкоду. Враховуючи вищевикладене, позивач просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача завдану шкоду в порядку регресу в розмірі 27678 гривень 04 коп. та судовий збір в сумі 2102 гривні 00 коп.. В судове засідання представник позивача Моторного (транспортного) страхового бюро України Проц А.В. не з`явився, із позовної заяви вбачається, що він просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується оголошенням про виклик відповідача, яке розмішене на офіційному сайті веб порталу Судова влада. Будь яких заяв чи клопотань до суду від нього не надходило. Відзив на позов не подав. У визначений в ухвалі про відкриття провадження строк сторонами не подано заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження чи клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Статтею 280 ЦПК України передбачається, що у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, а також якщо відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши подані матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено, що 28.10.2016 року о 14 год. 30 хв. трапилася дорожньо-транспортна пригода, а саме [PERSON] керуючи транспортним засобом «Фольксваген», номерний знак «[NUMBER]» у с. Мамаївці Кіцманського району Чернівецької області допустив зіткнення з транспортним засобом «ВАЗ», д.н.з. « [NUMBER] », якого постановою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 11.11.2016 року визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративне правопорушення. (а.с.5-6). Згідно полісу обов`язкового страхування № АК/1004381 виданого страхувальнику [PERSON] строк його дії з 01.10.2016 року по 30.09.2017 року.(а.с.12). Перевіркою чинності поліса станом на 28.10.2016 року встановлено, що поліс на транспортний засіб з номерним знаком «[NUMBER]» не знайдено, що підтверджує те, що на момент настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність [PERSON] , який керував транспортним засобом «Фольксваген», державний номерний знак « [NUMBER] » , не була застрахована. (а.с.11-12). Згідно висновку № 051/2 експертного автотоварознавчого дослідження згідно заяви [PERSON] від 06.12.2016 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля «ВАЗ», д.н.з. « [NUMBER] » становить 46262 гривні 41 коп., вартість матеріального збитку заподіяного власнику досліджуваного автомобіля становить 28917 гривень 00 коп.(а.с.13-26). Відповідно до довідки №1 від 27.03.2017 року, виданої МТСБУ, про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих вбачається, що підтверджено суму для виплати потерпілому [PERSON] 27678 гривень 04 коп.(а.с.32). Згідно наказу МТСБУ № 2675 від 31.03.2017 року, та вимоги закону розмір регламентної виплати [PERSON] склав 27678 гривень 04 коп.(а.с.33). Згідно із ст. 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку із пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованому у порядку встановленому законодавством. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, ст. 1191 ЦК України), а також ст. 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до ст. 993 ЦК України і ст. 27 Закону України "Про страхування" встановлено особливий правовий режим. За своєю правовою природою регрес істотно відрізняється від суброгації. Основна відмінність полягає в тому, що при суброгації переходить існуюче право з усіма його забезпеченнями, а регрес породжує нове право. Суброгація - це перехід прав до третьої особи на основі закону. Регрес - це право, що виникає в особи внаслідок платежу. При суброгації до страховика переходить право, що вже виникло (з моменту заподіяння шкоди) у страхувальника. Право регресу - це право зворотної вимоги, що виникає у страховика (регредієнта) до винної особи (регресату) на тій основі, що страховик попередньо провів виконання за страховим зобов`язанням, виплативши страхове відшкодування страхувальникові, тобто право регресу виникає з моменту сплати за третю особу. Таким чином, регрес - це нове право, що виникає в особи внаслідок здійснення платежу. Право регресу - це право зворотної вимоги страховика до регресату через те, що страховик виконав обов`язок за страховим зобов`язанням. Отже, у страхуванні відповідальності навіть після виконання зобов`язання страховиком суброгація неприпустима, оскільки виникають правовідносини з відшкодування витрат у порядку регресу. Таким чином, до даних правовідносин підлягають застосуванню норми матеріального права про право на звернення до відповідача з регресним позовом. У відповідності до вимог ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 ЦК України до позивача, який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, тобто право вимоги до відповідача. Згідно із ст. 38 цього ж Закону, МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність у розмірі виплаченого відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Приймаючи до уваги ст. 1191 ЦК України та Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до яких особа, яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, у МТСБУ виникло право зворотної вимоги до відповідача. Відповідно до п. 21.1. ст. 21 Закону № 1961-IV з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. Відповідно до п. 39.1. ст. 39 Закону № 1961-IV Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до підп. а) п. 41.1. ст. 41 Закону № 1961-IV МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно- правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Згідно ст. 29 Закону України № 1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до п. 36.2. ст. 36 Закону України № 1961-IV страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На підставі ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове : право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим і об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно п. 1.3 ст. 1188 Цивільного Кодексу України за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] на час настання ДТП, а саме 28.10.2016р., не була застрахована, тому відповідач, як особа, що винна у настанні дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана відшкодувати в порядку регресу позивача завдану шкоду. Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки, аналогічне положення закріплено у ст. 27 ЗУ «Про страхування». Враховуючи вище наведене, суд вважає, що до позивача перейшло право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, відповідача [PERSON] , а тому позивач правомірно звернувся з зворотньою вимогою до відповідача, щодо страхового відшкодування йому суми в порядку регресу. Виходячи з викладеного вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені останнім судові витрати по сплаті судового збору. На підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст.526,993, 1187,1188,1191 ЦК України,

Outcome: approved