Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-20 00:00:00

У грудні 2014 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача. В обґрунтування позовних вимог зазначив , що в період з 02 березня 2012 року по 26 серпня 2014 року перебував в трудових відносинах з відповідачем ,працюючи слюсарем - електриком з ремонту електрообладнання 4 розряду . 26 серпня 2014 року його було звільнено на підставі ст.36 КЗпП України - за погодженням сторін. На день звільнення та видачі трудової книжки відповідач мав перед позивачем заборгованість по заробітній платі за травень-серпень 2014 року в сумі 12 084 грн.19 коп. При звільнені відповідач не провів з ним розрахунку. Вся сума заборгованості була перерахована відповідачем на картковий рахунок у період з 09 вересня 2014 року по 11 грудня 2014 року. У зв*язку з затримкою сплати нарахованої , але не виплаченої заробітної плати позивач просив стягнути з відповідача на його користь за 77 днів затримки розрахунку при звільненні суму середнього заробітку в розмірі 10 809 грн.26 коп., компенсацію (індексацію) за кожен місяць затримки виплати у розмірі 1045 грн.78 коп.,моральну шкоду 5 000 грн. Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 02 березня 2015 року позов [PERSON] задоволено частково : стягнуто з обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» на користь [PERSON] середній заробіток за весь час затримки виплати з 26 серпня 2014 року до 11 грудня 2014 року у сумі 9 826 грн.60 коп.,моральну шкоду у розмірі 200 грн.,в задоволенні решти позовних вимог відмовлено,вирішено питання щодо стягнення суми судового збору. В апеляційній скарзі ОКП « Донецьктеплокомуненерго» просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги [PERSON] залишити без задоволення з тих підстав,що судом було порушено вимоги матеріального права,висновки суду не відповідають обставинам справи та судом першої інстанції не дана належна оцінка доказам по справі, які підтверджують відсутність вини підприємства по несвоєчасному розрахунку. Судом першої інстанції при вирішенні питання про наявність провини з боку відповідача не прийнято до уваги наявність воєнного конфлікту на території Донецької області та здійснення у зв*язку з цим антитерористичної операції,яка суттєво відобразилась на загальному рівні життєдіяльності південно-східного регіону України. Зазначена загальновідома обставина ,суттєво позначилась на рівні платежів населення та підприємств Донецької області за спожиту теплову енергію,як основним джерелом доходів як виробничої одиниці « Волновахаміжрайтепломережа «, так і обласного комунального підприємства « Донецьктеплокомуенерго» . Основним видом діяльності відповідача є виробництво та постачання теплової енергії за встановленими державою тарифами. Ці тарифи не покривають всі витрати підприємства,що веде до його збитковості. Перелічені обставини виникли не з вини відповідача. Виникнення обставин непереборної сили ,які унеможливлюють своєчасну виплату заробітної плати, підтверджуються сертифікатами (висновками) від 28 серпня 2014 року та 12 вересня 2014 року Торгово-промислової палати України . Тому вважають,що відсутні підстави для відповідальності за ст.117 КЗпП України. Визначаючи розмір моральної шкоди,судом першої інстанції не враховані вимоги ст.237-1 КЗпП України та роз*яснення Пленуму Верховного Суду України викладеного у п.9 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» . Позивачем не надано жодного доказу спричинення моральної шкоди та розрахунку її розміру. Апелянт вважає правильним та виваженим рішення суду в частині відмови стягнення компенсації (індексації) за період затримки заробітної плати і не оскаржує рішення у цій частині. У судовому засіданні апеляційного суду представник ОКП « Донецьктеплокомуненерго», що діє за довіреністю Швак О.М. підтримала доводи апеляційної скарги. [PERSON] у судове засідання апеляційного суду не з*явився,належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи ,шляхом отримання телефонограми № 626 (а.с.59-60), надав суду заперечення на апеляційну скаргу та заяву про можливість розгляду справи за його відсутності (а.с.62-63). Відповідно ч.2.ст.305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи , не перешкоджає розглядові справи. Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника відповідача , дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено,що позивач знаходився в трудових відносинах з відповідачем з 02 березня 2012 року по 26 серпня 2014 року. Працював слюсарем-електриком з ремонту електрообладнання 4 розряду ВО «Волновахаміжрайтепломережа» ОКП « Донецьктеплокомуненерго» . Наказом №103 від 10 квітня 2014 року на підприємстві з 16 квітня 2014 року по 15 жовтня 2014 року встановлено чотириденний робочий тиждень (а.с.18). Наказом від 26 серпня 2014 року його було звільнено за ст.36 КЗпП України за погодженням сторін. На день звільнення відповідач мав перед позивачем заборгованість по заробітній платі за травень-серпень 2014 року у розмірі 12 084 грн.19 коп. В день звільнення позивачу не були виплачені належні суми. Повний розрахунок з позивачем було проведено лише 11 грудня 2014 року. Враховуючи встановлення факту порушення трудових прав позивача,наявність моральних страждань,їх глибину ,співмірність ,суд визначив розмір моральної шкоди 200 грн. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення сум компенсації (індексації) суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для стягнення індексації . Крім того зазначив ,що за період затримки виплати заробітної плати під час праці на підприємстві до звільнення позивачу було сплачено у липні та серпні 2014 року суму компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати . Проте повністю з таким висновком погодитися не можна. Відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплати всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Таким чином, положеннями статті 116 КЗпП України передбачено, що саме на підприємство покладено обов'язок повного та своєчасного розрахунку з працівником, що звільняється. З довідки підприємства вбачається, що відповідач в день звільнення позивача з роботи повного розрахунку не провів, мав заборгованість по заробітній платі у розмірі 12 084 грн.19 коп. (а.с.7). Відповідач визнав, що позивачу належна йому заробітна плата була виплачена 11 грудня 2014 року. Суд першої інстанції на підставі наданих сторонам доказів прийшов до правильного висновку, що при звільненні остаточний розрахунок з позивачем не проведено, проте помилково обчислив середній заробіток . Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум в строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться у п. 20 постанови від 24 грудня 1999 р. N 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, а коли він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні останнього до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Виходячи з аналізу змісту норми ст. 117 КЗпП України, яка передбачає відповідальність власника за затримку розрахунку при звільненні, слід дійти висновку, що підставою такої відповідальності є, по-перше, факт порушення власником строків розрахунку при звільненні (ст. 116 КЗпП України) та, по-друге, вина власника. Зазначені вимоги були враховані судом при ухваленні рішення на підставі ст. 117 КЗпП України. Відповідно до ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідач не довів ті обставини, на які посилався в запереченнях. Будь-яких доказів поважності причин несвоєчасного розрахунку відповідач не надав, а заперечення його представника щодо підстав для звільнення від відповідальності за ст. 117 КЗпП зводяться до наявності воєнного конфлікту на території Донецької області, тобто наявності обставин непереборної сили ,що підтверджуються сертифікатами (висновками) отриманими від Торгово-промислової палати України та збитковості діяльності підприємства . Як вбачається з досліджених матеріалів Торгово-промислова палата України засвідчує наявність обставин непереборної сили при здійсненні господарської діяльності на територіі Донецької області та дотримання законодавчих актів України,які стосуються справляння та сплати податків та обов*язкових платежів , а не обставин непереборної сили взагалі,тому не може бути безумовним доказом для звільнення підприємства від відповідальності за ст.117 КЗпП України (а.с.19,20). Доводи апеляційної скарги у вказаній частині неспроможні. За таких обставин суд прийшов до правильного правового висновку про наявність у позивача права вимагати від відповідача стягнення середнього заробітку за весь час затримки (з дня звільнення по день фактичного розрахунку). Доводи апеляційної скарги у вказаній частині не ґрунтуються на законі. Апеляційна скарга відповідача не містить нових фактів чи засобів доказування. У відповідності до ч.1,3 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги,якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права ,які є обов*язковою підставою для скасування рішення. Так ,апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції помилково обчислив розмір середнього заробітку та стягнув середній заробіток за час затримки розрахунку на підставі довідки про середню заробітну плату для розрахунку виплати на випадок безробіття де середньоденна заробітна плата зазначена у розмірі 140 грн.38 коп. (а.с.6). Відповідно до п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (далі - Порядку) у випадку збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Середня заробітна плата повинна обчислюватися виходячи з виплат за попередні два місяці роботи - червень,травень 2014 року (останні два місяця роботи,оскільки у липні 2014 року позивач перебував у відпустці ) (а.с.28,67). Згідно до п.8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. З довідки відповідача вбачається, що позивачеві була нарахована заробітна плата за травень 2014року - 2840,88 грн.; червень 2014 року - 2631,55 грн. (а.с.67). Позивачем відпрацьовано 23 дні (12 +11 робочих дня). Середньоденна заробітна плата становить 237,93 грн. (5472,43 грн. : 23). Згідно з нормами тривалості робочого часу кількість робочих днів становить: у 2014 році : серпень -3; вересень -22; жовтень - 23; листопад 20; грудень -9 , а всього 77 днів. Сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 18 320,61 грн. (237,93 грн. середньоденний заробіток х 77 робочих днів з 26 серпня 2014 року по 11 грудня 2014 року). Проте в межах заявлених вимог позивача підлягає стягненню з відповідача на користь [PERSON] сума середнього заробітку, що становить 10 809 грн.26 коп. Оскільки судом неправильно застосовані норми матеріального права, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду - зміненню в частині суми стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні. Відповідно до ст. 237 - 1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Таким чином, саме на власника підприємства покладено обов'язок відшкодовувати працівнику моральну шкоду за наявності факту заподіяння йому цієї шкоди. Зазначені норми не містять яких-небудь інших додаткових умов щодо відшкодування моральної шкоди. Згідно до роз'яснень, які містяться в п.13 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" ) відповідно до ст. 237 - 1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов : наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами, які найшли підтвердження в судовому засіданні. Сам факт непроведення повного розрахунку з робітником в день його звільнення свідчить про заподіяння позивачу моральної шкоди. Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд урахував, що несвоєчасним проведенням розрахунку позивач не може вести звичайний спосіб життя, що призвело до порушення її нормальних життєвих зв'язків, вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя й з дотриманням вимог ст.237-1 КЗпП України та врахувавши конкретні обставини справи, виходячи із засад розумності, справедливості, співмірності, визначив таке відшкодування в розмірі 200 грн. та навів в рішенні відповідні мотиви стягнення саме такого розміру. Визначена судом сума відповідає характеру та ступеню моральних страждань позивача, конкретним обставинам справи та підстав для її зменшення не вбачається. При встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального права, а при ухваленні рішення в цій частині правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Оскільки рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення компенсації (індексації) за період затримки заробітної плати ніким із сторін не оскаржується,тому апеляційним судом у вказаній частині законність та правильність рішення не перевіряється. В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Outcome: partial