Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-12 00:00:00

01 липня 2019 року позивач звернулася до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позову посилається на те, що дану квартиру вона отримала в дар від відповідачів на підставі договору дарування від 10.02.2017 року. Умовами зазначеного договору передбачено, що дарувальники зобов`язані знятись з реєстраційного обліку за зазначеною адресою до 10.03.2017р. Разом з тим, на порушення умов договору на даний час відповідачі залишилися зареєстрованими в квартирі [ADDRESS] . Усних чи письмових домовленостей між позивачем та відповідачами стосовно їхнього проживання у зазначеній квартирі не існує та вони не є членами сім`ї позивача. Посилаючись на те, що реєстрація відповідачів створює перешкоди позивачу у реалізації її права власності, позивач просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування вищезазначеним житлом. В судове засідання позивач не з`явилася, її представник надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за їхньої відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав та не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідачі, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з`явились, причини неявки суду не повідомили, із заявою про розгляд справи за їхньої відсутності до суду не звертались, відзиву не надали. З урахуванням викладеного, в судовому засіданні 13 листопада 2019 року ухвалою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області у відповідності із ч. 4 ст. 223, 280, 281 ЦПК України постановлено провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Позивач є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування, укладеним 10.02.2017 року між нею та відповідачами, відповідно до якого останні подарували, а позивач прийняла в дар квартиру [ADDRESS] , загальною площею 40,1 кв.м., житловою площею 19,2 кв.м. Право власності позивача на даний об`єкт нерухомості було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 10.02.2017р. /а.с. 4-5, 6/. Таким чином, позивач у встановленому законом порядку набула право власності на вказану квартиру. Згідно з п. 11 договору дарування квартири, дарувальники зобов`язались знятися з реєстраційного обліку в ній до 10 березня 2017 року. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в спірній квартирі /а.с. 16, 17/. Конституцією (ст. [ADDRESS] ) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України). Крім того, відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності будинок (квартиру), користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Аналогічну норму містять також ст.ст. 383, 405 ЦК України. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право власника будинку (квартири) користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на квартиру в цієї особи. Із припиненням права власності особи втрачається й похідне право користування жилим приміщенням. Як вбачається з вищенаведеного, відповідачі користувались спірною квартирою як власники житла, при цьому вони втратили право власності, у тому числі і правомочча користування вказаним жилим приміщенням з моменту укладення договору дарування з позивачем. За таких обставин, відповідачі підлягають визнанню такими, що втратили право користування вказаною квартирою. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved