Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-10 00:00:00

01.07.2015 року до суду звернулося приватне підприємство ''Кооператор-I'' (далі Позивач) з позовом до [PERSON] (далі Відповідач) про стягнення боргу, в якому посилаючись на те, що в період з 06.04.2014 по 24.04.2014 Відповідач працювала у Позивача продавцем та здійснювала торгівлю в магазині «Гастроном», розташованому за адресою: смт. Петриківка, вул. Леніна, 28. В її обов'язки входило приймання та продаж продовольчих товарів в магазині «Гастроном». Перед тим як відповідачка приступила до роботи була проведена ревізія, згідно до якої вона прийняла товар який знаходився в магазині на суму 182 222 грн. 24 коп. 24.04.2014 в присутності керівника підприємства та за участю продавців проведено інвентаризацію за результатами якої виявлено нестачу переданих для реалізації товарів на загальну суму 24 573,50 грн. Відповідачка від недостачі не відмовлялася та взяла на себе зобов'язання повернути вказані гроші до 01.09.2014 про що, 24.04.2014 власноручно написала розписку в присутності продавців [PERSON] та [PERSON] Відповідачка частково повернула борг в сумі 3 510 грн., про що вона вказала у розписці. А тому залишився борг у розмірі 21 063 грн. 50 коп. В подальшому Відповідач відмовилася виконувати взяті на себе зобов'язання та до теперішнього часу борг Позивачу не повернула. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги існуванням між сторонами правовідносини, які містять ознаки та умови новації Позивач просить суд стягнути з Відповідача на їх користь суму боргу у розмірі 21 063,50 гривень - основного боргу , 3 749,30 грн. - 3% проценти річних та 347,98 грн. індекс інфляції, а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 251,61 грн. Представник позивача в судовому засіданні Івженко Л.В. підтримала позовні вимоги посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позов визнала частково, а саме суму основного боргу не заперечувала, однак не погоджується зі стягненням з неї інфляційних витрат та 3% річних, оскільки під час роботи у Позивача вона сплачувала податку, а тому необхідності повторно щось сплачувати не має. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Також враховується диспозиція ст.ст. 58, 59 ЦПК України про належність та допустимість доказів. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню, а також обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказуванню. Судом встановлено, та не заперечується Відповідачем, що вона працювала у Позивача; перед тим, як вона приступила до роботи була проведена ревізія, згідно якої остання прийняла товар на суму 182 222,24 грн. 24.04.2014 в її присутності проведена інвентаризація за результатами якої виявлено нестачу переданих для реалізації товарів на загальну суму 24 573,50 грн. Згідно ст. 1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов'язанням. Заміна боргу позиковим зобов'язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (стаття 1047 цього Кодексу). Згідно наданої Позивачем розписки, оригінал якої оглянуто в судовому засіданні, за підписом Відповідачки від 24.04.2014, остання зазначила, що вона вступила на зміну 06.04.2014. При проведеній інвентаризації виявлено недостачу в сумі 65 210,22 грн. з якої її борг становить всього 24 573,50 грн. з яких 20 977,56 грн. вона брала для особистих потреб, останні 3 595,94 грн. давала знайомим в борг товаром. На 24.04.2014 її борг складає 21 063 грн.. Від недостачі не відмовляється та зобов'язується повернути до 01.09.2014. (а.с. 15 та на звороті). Відповідач визнає факт складання нею вказаної розписки та відображення в ній дійсних фактичних обставин, при цьому зазначила, що розписка писалася добровільно. Таким чином враховуючи викладені обставини, з огляду на положення ст. 174 ЦПК України та те, що Відповідач не заперечує результати проведеної інвентаризації, не заперечує суму заявлених збитків та визнає, що за домовленістю між Позивачем та Відповідачами, зобов'язання по відшкодуванню завданої шкоди було замінено на позикові, шляхом написання відповідної розписки, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення грошових коштів в сумі 21 063 грн. з Відповідача є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. В частині стягнення 50 копійок, позов є необґрунтованим, оскільки ця сума не вказана у розписці, що не заперечував і представник Позивача. Обов'язок позичальника повернути позику у строк та в порядку, що встановлені договором передбачений ст. 1049 ЦК України. Стаття 1050 ЦК України, визначає, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При обрахунку суми, що підлягає стягненню з Відповідача в рахунок повернення позики та застосування наслідків порушення грошового зобов'язання, суд враховує наданий позивачем розрахунок та керується правилами диспозитивності визначаючи розмір заборгованості не виходячи за межі позовних вимог. Визначаючи розмір індексу інфляції, суд також бере до уваги рекомендації його обрахунку, наведені в листі Верховного Суду України N 62-97р від 03.04.97 щодо рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ. Отже з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість в розмірі 25 160,18 грн., що складається з: 21 063 грн. основного боргу; 3 749,21 грн. грн. інфляційного збільшення суми боргу, що обраховано наступним чином: 21 063х117,8% -21 063. При цьому використані такі значення: 21 063 - розмір заборгованості; 117,8% - середній індекс інфляції визначений позивачем, але який не перевищує індекс інфляції встановлений Держкомстат України за період з вересня 2014 року по березень 2015 року; 347,97 грн. грн. - три проценти річних від простроченої суми боргу, що обраховано наступним чином:21 063х3х201:365:100. При цьому використані такі значення: 21 063 - розмір заборгованості; 3 - кількість відсотків згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України та 201 - кількість днів користування позикою. Доводи Відповідача щодо необґрунтованості нарахування інфляційних витрат та 3% річних, є необґрунтованими, так як сплата податків та нарахування вказаних сум є різними за своєю суттю, та можуть нараховуватися окремо один від одного. Розподіл судових витрат здійснити на підставі ст. 88 ЦПК України, пропорційно задоволеним вимогам, а саме стягнути на користь Позивача судові витрати в розмірі 251,60 грн.

Outcome: partial