Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-04 00:00:00

01 березня 2018 року до суду звернулась позивач [PERSON] з позовом до Новоград-Волинського ВДВС ГТУЮ у Житомирській області та Новоград-Волинської державної нотаріальної контори в якому просить зняти заборону на відчуження будинку номер 59 в м. Новограді-Волинському Житомирської області, накладену Новоград-Волинською державною нотаріальною конторою. Позивачка посилаючись на те,що оскільки заборона на відчуження позбавляє її можливості належним чином розпоряджатися майном, просить позов задовольнити. Представник відповідача просить у задоволенні позову відмовити, оскільки з їхнього боку права позивача не порушені. Представник Новоград-Волинської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, просить розглядати справу без його участі. Вислухавши учасників справи, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, заборону на відчуження будинку номер 59 в м. Новограді-Волинському Житомирської області накладено рішенням Новоград-Волинського міського суду. Згідно наданих відомостей, державною нотаріальною конторою, виявлено запис №38 від 12 серпня 1998 року про накладення арешту/заборони на майно власником якого є [PERSON], накладено за вимогою міського суду суддя Широкопояс Ю.В. Тип обтяження арешт, реєстраційний номер 3006100. Також встановлено, що вироком Новоград-Волинського міського суду №1-174 від 09.07.1998 року [PERSON] було призначено покарання на строк 3 роки позбавлення волі з конфіскацією ? частки майна та з відстрочкою виконання вироку в частині основного покарання на 2 роки виконання. Згідно довідки Новоград-Волинського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Житомирській області від 12.12.2017 року за №2417 у базі даних виконавчих проваджень відсутні відомості про будь-які борги та штрафи щодо стягнення з [PERSON] Крім того, в судовому засіданні представник Новоград-Волинського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Житомирській області повідомив, що всі відомості про виконавчі провадження в період коли було ухвалено вирок про конфіскацію майна знищені. Частиною 1\~статті 45 КК України 1960 року\~визначено, що якщо при призначенні покарання у вигляді позбавлення волі або виправних робіт суд, враховуючи обставини справи і особу винного, прийде до переконання про недоцільність відбування винним призначеного покарання, він може ухвалити про умовне незастосування покарання з сплатою штрафу в межах від десяти до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а за корисливі злочини - в межах від сорока до чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У цьому разі суд з обов'язковим зазначенням у вироку мотивів постановляє не виконувати\~основне покарання, якщо протягом визначеного судом іспитового строку засуджений не вчинить нового злочину, сплатить штраф і зразковою поведінкою виправдає виявлене йому довір'я. Контроль за поведінкою умовно засуджених здійснюється органами внутрішніх справ, а щодо неповнолітніх - також комісіями в справах неповнолітніх при виконавчих комітетах місцевих Рад народних депутатів відповідно до законодавства України. Як вже було вищезазначене, вирокомНовоград-Волинського міського суду №1-174 від 09.07.1998 року [PERSON] було застосовано умовне засудження на підставі\~ст. 45 КК України, тому таке умовне засудження стосувалось виключно основного покарання у вигляді позбавлення волі, а додаткове покарання у вигляді конфіскації всього майна, що належить їй на праві індивідуальної власності, підлягало обов'язковому виконанню органами державної виконавчої служби (станом на 1998 рік судовими виконавцями). Водночас відповідно до п. 5 ч. 1\~ст. 49 КК України 1960 року\~обвинувальний вирок не виконується, якщо його не було виконано у строк п'ять років - при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п'яти років, рахуючи з дня набрання вироком законної сили. Пунктом 8 Розділу\~ІІ\~Прикінцевих та перехідних положень КК України\~в редакції 2001 року визначено не приводити у виконання вироки судів в частині конфіскації майна і стягнення штрафу, якщо до набрання чинності цим Кодексом конфісковане майно не було вилучене і реалізоване, а штраф не був стягнутий у разі, якщо за даний злочин цим Кодексом конфіскація майна і накладення штрафу не передбачені. Покарання у вигляді конфіскації майна за частиною 1 ст. 185 КК України, які передбачають відповідальність за діяння, аналогічні визначеним ч. 3 ст. 81 КК (в редакції 1960 року), не передбачені. За таких обставин, вирок щодо [PERSON] в частині конфіскації майна - не підлягав приведенню до виконання, а тому арешт на все її майно мав бути скасований державним виконавцем після набрання чинності Кримінальним кодексом в 2001 році. На сьогоднішній день порядок та підстави зняття арешту з майна регулюються положеннями ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»\~якими прописані випадки коли державний виконавець може зняти арешт. Але в даному випадку державний виконавець не має правових підстав для зняття арешту з будинку, а тому арешт може бути знято на підставі ч. 5 ст. 59 цього закону за рішенням суду. Згідно ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. \~Оскільки виконавче провадження щодо [PERSON] у Новоград-Волинському міськрайонному відділі державної виконавчої служби головного управління юстиції у Житомирській області на час розгляду судом цієї справи відсутнє, а вирок в частині конфіскації не підлягав виконанню, суд приходить до висновку, що арешт та заборона відчуження на майно [PERSON] підлягає скасуванню.

Outcome: approved