Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

У червні 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача про стягнення заборгованості за надані послуги відповідно до договору цивільно-правового характеру. З урухуванням збільшення позовних вимог позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість в розмірі 2 500грн., 3% річних у розмірі 12,54грн., інфляційне збільшення у розмірі 412,50грн., судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 243,60грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 1 500грн . Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що 05.01.2015 року між [PERSON] та Національним історико-архітектурним музеєм «Київська фортеця» укладено цивільно-правовий договір про надання правової допомоги. Всупереч умовам договору відповідачем не були оплачені послуги за березень 2015 року, у зв'язку з чим виникла заборгованість. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити. Представник відповідача [PERSON] під час розгляду справи заперечував проти задоволення вимог, надавши письмові заперечення, в яких звертав увагу суду на те, що факт надання послуг позивачем у березні 2015 року відповідачу не встановлено, а отже заборгованість відсутня. Третя особа [PERSON] під час судового розгляду заперечував прти задоволення вимог, вказуючи на те, що підстав для задоволення позову не має, оскільки [PERSON] не належним чином виконав свої обов'язки, не дав йому необхідної консультації під час подання заяви про відкликання касаційної скарги. Дослідивши матеріали справи та вислухавши сторін суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 05.01.2015 року між [PERSON] та Національним історико-архітектурним музеєм «Київська фортеця» укладено договір цивільно-правового характеру, за умовами якого замовник (відповідач) доручає, а виконавець (позивач) бере на себе зобов'язання надавати на постійній основі послуги правового характеру в обсязі та на умовах передбачених даним договором, а замовник зобов'язується своєчасно ставити завдання, приймати та оплачувати послуги виконавця відповідно до умов договору. Відповідно до п.2.1 вказаних договорів за виконану роботу відповідач сплачує позивачу винагороду у розмірі 2500 грн. за кожен місяць обслуговування. Оплата послуг здійснюється до 10 числа місяця наступного за звітним після підписання акту приймання-передачі (п.2.3 договору). Згідно наданих позивачем доказів акт приймання-передачі за березень 2015 року був направлений на адресу відповідача 01.04.2015 року, який, згідно інформаційного листа з відстеження пересилання поштових відправлень, отримав 01.04.2015 цінний лист із вкладенням. У своїх запереченнях відповідач посилався на неможливість встановлення дійсності факту надання позивачем послуг та нарахування виплат, у зв'язку з відсутністю в бухгалтерії відповідача належним чином оформленого акту прийому передач послуг за березень 2015 року. Відповідач зазначив, що всі документи, які можуть підтвердити або спростувати надходження до НІАМ «Київська фортеця» цінного листа з актом надання послуг за березень 2015 року були привласнені [PERSON] у зв'язку з чим відповідач звернувся до Печерського РУГУ з відповідною заявою. Разом з тим, відповідач однією з підстав відмови вказував на те, що позивач, надаючи послуги правового характеру, діяв всупереч інтересам НІАМ «Київська фортеця». При цьому 27 березня 2015 року між позивачем та відповідачем в особі [PERSON] було укладено додаткову угоду №1 до Договору цивільно-правового характеру від 05 січня 2015 року, згідно умов якого сторони погодились викласти п. 7.1. в анступній редакції: "Даний договір набуває чинності з моменту його підписання обома Сторонами і діє до 31 березня 2015 року, але в будь-якому випадку до повного виконання Сторонами зобов'зань за даним Договором." Усі інші умови Договору залишились без змін. 26 березня 2015 року Генеральним директором НІАМ "Київська фортеця" [PERSON] було видано довіреність на ім'я [PERSON] щодо представлення інтересів музею у ВССУ, зокрема право подавати клопотання та заяви, отримувати ухвали. 27 березня 2015 року представником [PERSON] було подано клопотання до ВССУ, яке прийнято судом, про що свідчить відповідний штамп. Під час судового розгляду представник позивача наголошувала на тому, що позивач роз'яснював третій особі наслідки подання такого роду клопотання, в усній формі, як це передбачено договором, при цьому третя особа наполягала на виконання вказаних дій. Третя особа категорично заперчувала під час судового розгляду проти вказаної обставини, та зазначив про відсутність з боку позивача [PERSON] консультацій вказаного роду. Суд в даному випадку виходить з того, що послуги [PERSON] відповідно до укладеного договору надавались, про що свідчать відповідні підтвердження, при цьому оплату за надані послуги не отримав. При встановленні правовідносин сторін і законодавства, яке належить до них застосувати, суд приходить до висновку про те, що дані правовідносини регулюються нормами зобов'язального права, зокрема, Главою 63 Послуги. Відповідно до ч.1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно з ч.1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У відповідності зі ст. 509 ЦК України, зобов'занням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст.530 ЦК України). Разом із тим, відповідач взяті на себе зобов'язання за вказаними договорами не виконав, зокрема, не виплатив позивачу за виконану ним роботу у березні 2015 р. винагороду в загальному розмірі 2500 грн. 00 коп., у зв'язку з чим у відповідача утворилась заборгованість у вказаному розмірі. Відповідно до пункту 5.1 Договору, сторони несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання покладених на них зобов'язань згідно з діючим законодавством. Згідно із ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на викладене, вимога про стягнення коштів згідно розрахунку складеного позивачем щодо розміру 3 відсотків річних у сумі 12, 54 грн., та розмір заборгованості з урахуванням сукупного індексу інфляції у сумі 421,50 грн. підлягає задоволенню. Частиною 3 ст. 79 ЦПК України визначено перелік витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, у тому числі є витрати на правову допомогу. Згідно ч. 1 ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони. Відповідно до ч. 2 ст. 84 ЦПК України, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Позивач у заяві про уточнення позовних вимог просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 1500 грн. 00 коп. Під час судового розгляду приймала участь [PERSON], який сплачено за надання юридичних послуг вказану суму. З огляду на вищенаведене дана вимога підлягає задоволенню. Доказів, які б спростували вказану обставину відповідач суду не надав і такі докази в матеріалах справи відсутні. Іншого судом не встановлено. Відповідно до ст. 60 ч.1 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Вислухавши думку сторін, аналізуючи зібрані докази в їх сукупності та виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги доведені, обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню в повному обсязі, включаючи судові витрати понесені позивачем. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved