Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-30 00:00:00

У липні 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просила позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO] відносно його неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Свої вимоги мотивувала тим, що вона з 22 жовтня 1999 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який був розірваний 15 березня 2006 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 05.12.2013 року стягнуто з [PERSON] на її користь аліментів на утримання сина - [PERSON], [INFO] у розмірі 800 грн. щомісячно, до досягнення повноліття сина, тобто до [INFO] року. Відповідач долею сина не цікавиться, з ним не спілкується, участі у вихованні та утриманні не приймає, аліменти на утримання сина не платить. Відповідач з 04.05.2018 року перебуває у державному розшуку як особа яка ухиляється від органів розслідування військової прокуратури за злочин, передбачений ч.4 ст.407 КК України. Посилаючись на дані обставини, просила задовольнити позов, позбавивши відповідача батьківських прав, відносно його сина. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, в якій свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила розглянути справу у її відсутність, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.( а.с. 46) Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, не подав відзив на позовну заяву у встановлені судом строки. Представник третьої особи - служби у справах дітей Роздільнянської районної державної адміністрації Самсій О.В., яка діяла на підставі довіреності № 2009/1/15/01-33 від 31.07.2018 року, в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву в якій просила розглянути справу у її відсутність. ( а.с.47) Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з неявкою відповідача та не повідомленням ним про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 223 ЦПК України, суд зі згоди позивача вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain). Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). Вивчивши матеріали справи, давши оцінку обґрунтованості заявлених вимог, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 22 жовтня 1999 року, який розірвано 15 березня 2006 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, серії [NUMBER] Від шлюбу у них народився син - [PERSON], [INFO]. батьком якого є [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] актовий запис № 30 ( а.с.4). Після розірвання шлюбу сторони припинили спільне проживання, син проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою №613 виданої Лиманською селищною радою Роздільнянського району Одеської області від 02.07.2018 року ( а.с.6) та довідкою про склад сім'ї №614 виданої Лиманською селищною радою Роздільнянського району Одеської області віжд 02.07.2018 року ( а.с.7). Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 05.12.2013 року стягнуто з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання сина - [PERSON], [INFO] у розмірі 800 грн. щомісячно, до досягнення повноліття сина, тобто до [INFO] року. (а.с.8-9). Однак, [PERSON] зазначені аліменти не сплачує. Заочним Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 17.04.2018 року визнано [PERSON], [INFO], таким що втратив право на користування жилим приміщенням - будинку [ADDRESS] Одеської області, який належить на праві власності [PERSON]. (а.с. 19-21) Відповідно до листа начальника Роздільнянського ВП ГКНП в Одеській області №49/3924 від16.05.2018 року [PERSON], [INFO], уродженець Житомирської\~області Ємільчинського\~району с.Киянка, з 04.05.2018 року перебуває у державному розшуку, як особа, яка ухиляється від органів досудового розслідування військової прокуратури за кримінальний злочин, передбачений ч.4 ст.407 КК України. ( а.с. 22) Як було встановлено, відповідач не допомагає матеріально забезпечувати сина, тому всі витрати на виховання дитини несе позивачка. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно акту обстеження умов проживання неповнолітнього [PERSON], [INFO], який проживає з матір'ю, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] - для виховання та розвитку дитини є всі необхідні речі. Батько [PERSON] з сином не спілкується більше року. Згідно з характеристикою, наданою Лиманською ЗОШ І-ІІІ № 2 на учня 9 - Б класу [PERSON]., [PERSON] навчається в школі з 2009 року, зарекомендував себе як старанний, дисциплінований, працелюбний, уважний учень. Мати, [PERSON], приділяє належну увагу вихованню сина, цікавиться життям класу та школи. Батько [PERSON] жодного разу не відвідував школу, не брав участі у шкільному житті сина. Всім процесом виховання займається мати. Відповідно до висновку Роздільнянської районної державної адміністрації № 2011/1/15/01-33 від 31.07.2018 року служба у справах дітей Роздільнянської районної державної адміністрації вважає позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO] відносно його неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], доцільним ( а.с.40-41) Оскільки відповідач [PERSON] тривалий час не цікавиться життям сина, не приймає участі у його вихованні та утриманні, не піклується про фізичний та духовний розвиток, навчанням та підготовку до самостійного життя, суд приходить до висновку, що відповідач повністю ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Відповідно до ст.51 Конституції України обов'язок кожного громадянина України піклуватися про дітей. Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, дитина, якщо це можливо, повинна рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в атмосфері любові та матеріального забезпечення. За ч.2 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та людської гідності. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. При прийнятті рішення по справі судом також береться до уваги, що Європейський суд з прав людини (Справа "Савіни проти України" (Заява N 39948/06) у своєму рішенні від 18.12.2008 року наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Крім того діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ст.114 наведеного вище Закону). Такі ж положення містяться у Конвенції ООН про права дитини, де зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними-установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно з п. 16 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. За таких обставин, проаналізувавши надані докази в їх сукупності, та приділяючи першочергову увагу як найкращому забезпеченню інтересів дитини, враховуючи самоусунення відповідача від виховання дитини, суд вважає, що вимоги позивача про позбавлення [PERSON], [INFO] батьківських прав відносно його неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved