Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

У своїй позовній заяві позивачка просить суд ухвалити рішення, яким зобов'язати відповідачку не чинити їй перешкод у вселенні та проживанні в належному їй житловому будинку, який знаходиться в с.Грабів по вул.І.Франка. 298 Рожнятівського району Івано-Франківської області, шляхом надання ключів від вхідних дверей до веранди, а також зобов"язати відповідачку та її неповнолітніх дітей звільнити веранду, кухню, житлову кімнату та коридор від свого користування, та зобовязати вказаних осіб звільнити вище перелічені житлові приміщення від належного їм майна. В судовому засіданні [PERSON] свою позовну заяву підтримала повністю та пояснила, що їй, згідно запису в погосподарських книгах за 2011-2015, 2016-2020 роки виконкому Грабівської сільської ради, за номерами об'єкта по-господарського обліку 0441-1. 0434-0 належить на праві приватної власності житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в с. Грабів по вул. І.Франка, 298. В 2005 році відповідачка [PERSON] разом зі своїм чоловіком [PERSON] по її згоді та згоді її чоловіка [PERSON], який помер 18.09.2014 року, поселилися проживати в житловий будинок, де вподальшому народилися їхні діти - син [PERSON], 01.05.2006 р. н. та дві дочки [PERSON], 20.08.2007 р. н. і [PERSON], [INFO] Всі вони зареєстровані в її домогосподарстві. Вони з чоловіком дозволили вказаним особам вселитися та проживати в будинку, бо вважали, що вони будуть доглядати за ними та надавати допомогу як особам похилого віку. Однак відповідачка, разом з покійним чоловіком [PERSON]Я, який помер 27.07.2011 року, відразу після вселення відокремилися від них, почали вести своє господарство, нічим не допомагали. Після смерті [PERSON] стосунки між нею та відповідачкою погіршилися ще більше, остання постійно ворогує з нею, займає цілий житловий будинок, не пускає її проживати в ньому. Вона змушена жити в літній кухні. З приводу негативної поведінки відповідачки вона зверталася у виконавчий комітет Грабівської сільської ради, де з відповідачкою було проведено профілактичну бесіду і дано попередження про недопущення в подальшому такої поведінки. Вона, позивачка є особою похилого віку, хворіє тяжкою хворобою хребта, їй важко ходити і рухатися, тому потребує стороннього догляду. Проживання в літній кухні, яка є підсобним приміщенням та постійні сварки з відповідачкою негативно впливають на її здоров'я. Добровільно виселитися разом з дітьми відповідачка не бажає, направлена на її адресу письмова вимога про вселення грубо проігнорована, [PERSON] заявляє, що буде проживати в її будинку скільки захоче. [PERSON] обставини змушують її звернутися в суд з позовом про усунення перешкод в користуванні житловим будинком та вселення, оскільки житловий будинок, який відповідачка займає разом з дітьми, необхідний їй для особистого проживання. Не заперечує, що частині будинку, де проживає з дітьми відповідачка, останньою, за її , позивачки, згоди, було зроблено ремонт і користування домоволодінням склалося за згодою всіх жильців. Також позивачка не заперечує, що по суті вона бажає виселити відповідачку з дітьми з належного їй будинку, тому надання їй ключів від вхідних дверей будинку замало. Відповідачка у судовому засіданні позову не визнала та пояснила, що з 2005 року проживала в належному позивачці житловому будинку разом із своїм чоловіком [PERSON], та трьома неповнолітніми дітьми. Її чоловік [PERSON], який доводився племінником позивачки, помер 27 липня 2011 року. Одразу після одруження, за попередньою згодою позивачки вони з чоловіком вселилися в належний їй житловий будинок та зареєструвалися в ньому. В будинку також зареєстровані її неповнолітні діти. В частині будинку, де вона проживає з дітьми, нею ж, зі згоди позивачки, було зроблено ремонт, і користування домоволодінням склалося так, як цього бажала позивачка. Між ними та позивачко існувала домовленість про те, що в житловому будинку буде проживати їх сімя з дітьми, а позивачка зі своїм чоловіком проживатиме у літній кухні. З того часу і поданий момент ключі від будинку знаходяться у неї, відповідачки. З 2005 до початку 2017 року позивачка жодного разу не зверталася до поліції, прокуратури, чи інших органів державної влади та місцевого самоврядування зі скаргами заявами щодо порушення правил співжиття. Жодних проблем, повязаних із спільним проживанням, за цей період у них не виникало, відносини були абсолютно нормальними, вони спільно вели господарство, обробляли земельну ділянку та утримували земельну ділянку, а також спільно харчувалися та мали спільні побутові інтереси. Однак в липні 2017 року позивачка звернулася до сільської ради із заявою про те, що вона не впускає її жити в будинок, хоча до цього часу вона за власним бажанням проживала у літній кухні. Протягом останнього року непорозуміння між ними виникло лише один раз, тому будь-яких підстав виселяти її разом з малолітніми дітьми з будинку немає. Якщо позивачка вважає, що вона чинить їй перешкоди, то на даний час вона не бажає чинити перешкоди [PERSON] у доступі до житлового будинку, і з цією метою готова ключі від будинку передати позивачці. Представник третьої особи органу опіки і піклування Грабівської сільської ради у судове засідання не прибула, направила суду письмову заяву, в якій зазначила, що в ході проведених між сторонами бесід намагалася залагодити конфлікт. Відповідачка бажає помиритися, а позивачка від примирення відмовляється. Просить врахувати, що в сімї відповідачки троє дітей, які разом з нею зареєстровані в спірному житловому будинку. У коридорі, який позивачка просить звільнити, переобладнана дитяча кімната, там знаходяться парти, шкільне приладдя та інші дитячі речі. Вважає, що коридор повинен залишитися у спільному користуванні, щоб не руйнувати житлову кімнату. Справу просить розглянути у її відсутності. Суд, вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. За змістом статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 13 зазначеного Кодексу, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, \~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобовязати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Копіями записів в погосподарських книгах за 2011-2015, 2016-2020 роки виконкому Грабівської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області, за номерами об'єкта по-господарського обліку 0441-1, 0434-0 (а.с. 7, 8) та технічним паспортом копією технічного паспорта на садибний індивідуальний житловий будинок (а.с. 14-16) підтверджено, що позивачка [PERSON] є власником домоволодіння, що знаходиться у с. Грабів по вул. Івана Франка, 898, яке складається житлового будинку, літньої кухні стайні, стодоли, чотирьох сараїв, двох погребів, вбиральні та криниці. Актом обстеження умов проживання позивачки від 25 вересня 2017 року (а.с. 9), копіями свідоцтв про шлюб та про народження (а.с. 33-36) підтверджено, що разом з позивачкою у зазначеному домоволодінні проживають її родичі: відповідачка [PERSON] невістка сестри, та її діти: син [PERSON], 01.05.2006 р. н. та дві дочки [PERSON], 20.08.2007 р. н. і [PERSON], [INFO] Відповідачка після свого заміжжя з [PERSON] племінником [PERSON] стали проживати у належному останній житловому будинку, де народилися їх діти. 27 липня 2011 року [PERSON] помер, а відповідачка з дітьми залишилася жити у будинку, де проживає на даний час. Позивачка [PERSON] проживає в літній кухні, доступу до житлового будинку не має. Повідомленням Грабівської сільської ради від 14.07.2017р. № 252-02/26 (а.с. 10) підтверджено, що [PERSON] усно зверталася до виконавчого комітету сільської ради зі скаргою на неправомірні дії відповідачки [PERSON], у звязку з чим з останньою проведено профілактичну бесіду. Позивачка письмово зверталася до відповідачки з вимогою про вселення, яку мотивувала тим, що відповідачка з дітьми не є членами її сімї і безпідставно користуються житловим будинком, який необхідний їй для особистого проживання (а.с. 11). За змістом ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно\~ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього право чи обмежений в його здійсненні. Стаття 391 ЦК України\~передбачає право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Право громадян на власність, як важливий атрибут правової держави і демократичного суспільства, закріплено в\~Конституції України, стаття 41 якої передбачає, що кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Стаття 1 Першого протоколу до\~Європейської конвенції з прав людини\~визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. З пояснень сторін судом встановлено, що позивачка доступу до внутрішніх приміщень житлового будинку не має, оскільки ключі відйого вхідних дверей знаходяться у відповідачки, яка погодилася із цим . Зазначене, на переконання суду, є тією обставиною, яка створює позивачці перешкоди в користуванні житловим будинком, тому [PERSON] слід зобов"язати не чинити [PERSON] перешкод у вселенні, користуванні та проживанні в належному їй житловому будинку та зобов"язати її надати ключі від вхідних дверей будинку позивачці яка, як власник спірного житлового будинку, може розпоряджатися цим правом на власний розсуд. Разом з тим, аналіз позовних вимог [PERSON]дає суду підстави стверджувати, що позивачка по суті бажає виселити відповідачку з житлового будинку, що підтверджується в тому числі і заявою ( а.с.11), яку [PERSON] надіслала [PERSON] Однак, виселення з житлового приміщення можливе не інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Проте, аналізуючи надані сторонами на підтвердження та заперечення позовних вимог докази, підстави передбачені законом для виселення відповідачки разом з її малолітніми дітьми, відсутні. Тому позовна вимога [PERSON] в частині зобов"язання [PERSON] та її неповнолітніх дітей звільнити веранду, кухню, житлову кімнату та коридор від свого користування, та зобовязати цих осіб звільнити перелічені житлові приміщення від належного їм майна, до задоволення не підлягає. Позивачка понесла документально підтверджені судові витрати у виді судового збору в розмірі 640 гривень, та витрати на правову допомогу у розмірі 1800 гривень, що в сумі становить 2440 гривень та відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачки на її користь. На підставі ст.ст.15,16, 319, 383, 391\~\~ ЦК України,

Outcome: partial