Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-02 00:00:00

02.06.2014 року позивачка звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи вимоги тим, що на підставі договору дарування є власником земельної ділянки площею 0,1000 га, розташованої в [ADDRESS]. На вказаній земельній ділянці у 2008 році вона самовільно збудувала надвірні споруди, а саме, гараж, сарай, літню кухню та літній душ. Просить визнати за нею право власності на самочинно збудовані надвірні будівлі, мотивуючи свої вимоги тим, що зверталася до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Сумській області, і їй в письмовій формі було роз'яснено, що Інспекція приймала заяви щодо прийняття в експлуатацію самовільно побудованих об'єктів до 31.12.2013 року, а в даний час підстав приймати від громадян документи для прийняття в експлуатацію немає. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні підтримали позовні вимоги з вищевикладених підстав у повному обсязі, просили їх задовольнити. Представник Охтирської міської ради у судове засідання не з'явився, в матеріалах справи мається заява про розгляд справи у відсутність їхнього представника, при вирішенні справи посилаються на розсуд суду. Також надали письмові пояснення, відповідно до яких вважають, що звернення з проханням визнати за особою право власності на самочинно збудовані об'єкти повинно бути виключенням із правил і не набувати масового характеру, оскільки суд не має можливості в повному обсязі перевірити дотримання особою, яка вчинила самочинне будівництво всіх необхідних норм та правил. Чинним законодавством визначено, що умовами узаконення самочинного будівництва є відведення забудовнику земельної ділянки, відсутність в результаті самочинного будівництва порушених прав інших осіб. Також вважають, що необхідно вияснити наявність чи відсутність обставин, які вказують на порушення прав третіх осіб, та дотримання будівельних норм та правил. Для встановлення дотримання будівельних норм та правил необхідно отримати висновок Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю про відповідність побудованого об'єкту вимогам будівельних норм, а також дослідити відповідність самочинно побудованого об'єкта вимогам пожежних та санітарних норм. Представник Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Сумській області у судовому засіданні пояснила, що в даний час інспекція не має права приймати в експлуатацію самочинно збудовані об'єкти. Крім того, надали письмові пояснення, відповідно до яких, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Сумській області є територіальним органом Державної архітектурно-будівельної інспекції України і діє на підставі Положення, затвердженого наказом Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 02.06.2011 року № 22. Статтею 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що державний архітектурно-будівельний контроль - сукупність заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Проведення робіт з технічного обстеження збудованих об'єктів на предмет відповідності будівельним нормам, стандартам та правилам не відноситься до повноважень інспекції. Таким чином, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Сумській області не має повноважень щодо надання висновку про відповідність самочинно збудованого майна будівельним нормам, стандартам та правилам. Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, суд дійшов до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору дарування від 13.12.2002 року, посвідченого нотаріально та зареєстрованого в Охтирському БТІ, належить жилий будинок з господарчими спорудами, розташований на земельній ділянці, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с. 6). 14.03.2006 року позивачка отримала державний акт на право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою [ADDRESS] (а.с. 7). Як пояснила позивачка у судовому засіданні, нею у 2008 році самочинно, без належно оформленого дозволу побудовано гараж, сарай, літню кухню та літній душ за вказаною адресою. Відповідно до частини 1 статті 376 Цивільного Кодексу України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм та правил. Цією нормою передбачене загальне правило про те, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво, лише у випадках, передбачених ст. 376 Цивільного Кодексу України, а саме: за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно, за особою - власником (користувачем) земельної ділянки, яка здійснила самочинне будівництво на цій ділянці, якщо це не порушує права інших осіб. Статтею 29 Закону України «Про планування і забудову територій», який діяв на час зведення самочинних господарських будівель позивачкою, передбачено, що інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю надається дозвіл на виконання будівельних робіт - документ, що засвідчує право забудовника та підрядника на виконання будівельних робіт, підключення об'єктів будівництва до інженерних мереж та споруд, видачу ордерів на проведення земельних робіт. Здійснення будівельних робіт без дозволу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю на виконання будівельних робіт вважається самовільним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно з законодавством. Як вбачається з матеріалів справи, дані які б підтверджували здійснення [PERSON] передбаченого чинним законодавством комплексу заходів, а саме: замовлення робочого проекту на будівництво, погодження і затвердження його у встановленому порядку, одержання дозволу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю на виконання будівельних робіт, відсутні. Положенням ч. 1 ст. 60 Цивільно-процесуального Кодексу України, визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В порушення даних вимог [PERSON] не надала доказів на підтвердження того, що вона у встановленому порядку отримала дозвіл на проведення будівельних робіт, навпаки, пояснила, що документи відсутні. Не довела що самочинно побудовані нею господарські приміщення відповідають санітарним, протипожежним, екологічним вимогам та будівельно-технічним нормам. Як вбачається з технічного звіту, виконаного експертом з технічного обстеження будівель Любченком М.П. за замовленням позивачки, самочинні споруди містять деякі порушення будівельно-технічних норм, однак не вказано, чи є вони істотними. Закон України «Про планування і забудову територій» припинив свою дію на підставі ч. 10 розділу V Прикінцевих положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 року № 3038-VI. Відповідно до ч. 9 розділу V Прикінцевих положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», інспекції державного архітектурно-будівельного контролю до 31 грудня 2013 року безоплатно протягом 10 робочих днів з дня подання заяви власниками (користувачами) земельних ділянок, на яких розміщені об'єкти будівництва, збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, за результатами технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж приймають в експлуатацію: індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, збудовані у період з 5 серпня 1992 року до 12 березня 2011 року. Однак позивачка цим правом до 31 грудня 2013 року не скористалася. У пункті 12 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30 березня 2012 року № 6 роз'яснено, що, вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. У пункті 27 цієї постанови зазначено, що розташовані на земельній ділянці поряд із житловим будинком господарсько-побутові будівлі й споруди: сараї, гаражі, літні кухні тощо відповідно до положень статей 186, 381 ЦК є приналежністю головної речі (будинку). У зв'язку із цим положення частини п'ятої статті 376 ЦК не є підставою для визнання за власником такого житлового будинку самостійного права власності на самочинно побудовані господарсько-побутові будівлі й споруди, що були зведені після набуття ним права власності на будинок чи садибу. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі - Закону) в чинній редакції, забудова присадибних, дачних та садових земельних ділянок може здійснюватися на підставі будівельного паспорта забудови земельної ділянки. Надання будівельного паспорту здійснюється спеціально уповноваженим органом містобудування та архітектури на безоплатній основі. Стаття 34 вказаного Закону передбачає направлення замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань архітектурно-будівельного контролю, а також реєстрацію декларації про готовність об'єкта до експлуатації. Відповідно до ч. 9 ст. 39 Закону, зареєстрована декларація про готовність об'єкта до експлуатації або сертифікат є підставою для оформлення права власності на нього. Судом встановлено, що позивачка не зверталася до органу місцевого самоврядування або до управління архітектури та містобудування Охтирської міської ради з питання узаконення самочинного будівництва, а також не отримувала відмову органу місцевого самоврядування у вирішенні спірного питання. Письмовий лист з Інспекції ДАБК у Сумській області від 20.05.2014 року, на який посилається позивачка, не може вважатися такою відмовою, так як Інспекція є територіальним органом Державної архітектурно-будівельної інспекції України, яка є центральним органом виконавчої влади, що координується Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільно-процесуального Кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд враховує, що самочинні господарські будівлі, споруди побудовані на земельній ділянці, що знаходиться у приватній власності позивачки, позивачка не зверталася до відповідача або до органу, що зобов'язаний видавати будівельні паспорти, тому відсутні підстави, передбачені ч. 3 ст. 376 ЦК України, для задоволення позову, пред'явленого до Охтирської міської ради. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed