Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-29 00:00:00

У березні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», третя особа - Сколівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню відповідно до якого просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом міського нотаріального округу Маймор С.Ю. від 27 вересня 2007 року, зареєстрований в реєстрі за № 2282. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем та Акціонерним комерційним промислово - інвестиційним банком, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було укладено договір іпотеки №1-121-2005 від 07.11.2005 року зареєстрований № 5314, предметом іпотеки якого є земельні ділянки. Постановою про відкриття виконавчого провадження №52478505 від 04.10.2016 року, було відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого напису нотаріуса №2282 виданого 07.09.2007 року приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Маймор С.Ю., згідно якого запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно, а саме: земельну ділянку площею 0,2500 га, яка розташована за адресою: с. Тухля, Сколівського району, Львівської області, кадастровий № 4624587800:01:029:0045; земельну ділянку площею 0,0600 га, яка розташована за адресою: с. Волосянка, Сколівського району, Львівської області, кадастровий № 4624580800:01:014:0193; земельну ділянку площею 0,0760 га, яка розташована за адресою: с. Волосянка, Сколівського району, Львівської області, кадастровий № 4624580800:01:014:0307. Позивач вважає, що розмір сум, які підлягають стягненню за виконавчим написом та характер правовідносин сторін не є безспірними, зобов`язання на підставі якого виданий виконавчий напис припинилося. З огляду на те, що в матеріалах виконавчого провадження міститься тільки розрахунок суми заборгованості боржника станом на 12.09.2007 року, виконаний відповідачем, позивач вважає, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус не отримував первинних документів щодо видачі позики та здійснення її часткового погашення, відтак у нього не було підстав вважати, що розмір заборгованості боржника перед відповідачем є безспірною. З врахуванням наведеного, позивач вважає, що є достатні підстави вважати виконавчий напис таким, що вчинений приватним нотаріусом з порушенням норм чинного законодавства та таким, що не підлягає виконанню. 21 квітня 2019 року представником відповідача, був поданий відзив на позовну заяву, в якому він заперечував щодо позову в повному обсязі, виходячи з того що позивачем жодним чином не доведено твердження про порушення його цивільного права, за захистом якого він змушений був звернутися до суду. Також наголосив на тому, що позивачем був пропущений строк позовної давності звернення до суду. Окрім цього зазначає, що Соколівським районним судом Львівського області розглядається спір між цими самими сторонами із того ж самого предмету та з тих самих підстав. 06 травня 2019 року позивач надав відповідь на відзив відповідача. В якому зазначив, що строк позовної давності пропущений з поважних причин, так як у 2016 року йому діагностували рак шлунку, що потребувало операції та проходження реабілітаційних процедур та підтримання нормальної життєдіяльності. Щодо іншого судового провадження, зазначив що 23 квітня 2019 року Соколівським районним судом Львівської області винесено ухвалу, якою залишено вказаний позов без розгляду. Також зазначив, що виконавчий напис нотаріуса вчинений 27 вересня 2007 року, то станом на 04 жовтня 2016 року стягувачем пропущений строк для його пред`явлення до примусового виконання. 15 травня 2019 року представником відповідача були подані заперечення на відповідь на відзив позивача. В поданих запереченнях, представник відповідача звертає увагу суду на те що відповідь на відзив позивача повторює зміст позовної заяви, оскільки у порушення вимог статей ЦПК України у ній відсутні пояснення, міркування і аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень на відповідь на відзив. 01 липня 2019 року від третьої особи на адресу суду надійшли пояснення, щодо заяви відповідача про скасування заходів забезпечення позову та щодо позовної заяви. Подані пояснення, виявились одного змісту. В свої поясненнях третя особа зазначає, що 04 серпня 2019 року до Соколівсько РВ ДВС ГТУЮ у Львівські області надійшла ухвала Шевченківського районного суду м.Києва від 20 березня 2019 року № 761/11003/19 про зупинення стягнення за виконавчим написом приватного нотаріуса Новомосковського міського нотаріального округу Маймор С.Ю. від 27 вересня 2007 року, зареєстрованого в реєстрі за номером № 2282. Відповідно до цієї ухвали державним виконавцем винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій . 01 жовтня 2019 року представником позивача були надані суду додаткові пояснення, в яких представник наголошував на тому, що відповідачем та приватним нотаріусом при вчинені виконавчого напису були грубо порушені норми закону, а саме в спірному виконавчому написі не зазначено ім`я та по батькові нотаріуса, адреси боржника, дати народження боржника, строк за який проводиться стягнення, також в документах наданих нотаріусу для вчинення виконавчого напису відсутня вимога про усунення перешкод, яка не направлялася на адресу позивача а від так ним не оримувалася. У судовому засіданні представник позивача просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. У судове засідання представник відповідач не з`явився, в своїх запереченнях на відповідь на відзив просив суд справу слухати без його участі, в позві просив відмовити в повному обсязі. У судове засідання третя особа свого представника не направила, про місце, дату та час судового розгляду була належним чином повідомлена. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст. 223 ЦПК України). Суд, повно та всебічно дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Між [PERSON] та Акціонерним комерційним промислово - інвестиційним банком, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було укладено договір іпотеки №1-121-2005 від 07.11.2005 року зареєстрований № 5314, предметом іпотеки якого є земельні ділянки. Постановою про відкриття виконавчого провадження №52478505 від 04.10.2016 року, було відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого напису нотаріуса №2282 виданого 07.09.2007 року приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Маймор С.Ю., згідно якого запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно, а саме: земельну ділянку площею 0,2500 га, яка розташована за адресою: с. Тухля, Сколівського району, Львівської області, кадастровий № 4624587800:01:029:0045; земельну ділянку площею 0,0600 га, яка розташована за адресою: с. Волосянка, Сколівського району, Львівської області, кадастровий № 4624580800:01:014:0193; земельну ділянку площею 0,0760 га, яка розташована за адресою: с. Волосянка, Сколівського району, Львівської області, кадастровий № 4624580800:01:014:0307. Як зазначено в правовій позиції ВСУ від 05.06. 2017р., у справі №6-887цс17: «З урахуванням приписів ст.ст.15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувана (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.» Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII від 2 червня 2016 року «5. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права». Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, в постанові Верховного Суду від 29 січня 2019 року у справі № 910/13233/17, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ключове рішення" до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Завалієв Артем Анатолійович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, наведено наступні висновки які є обов`язковими для суду у даній справі, зокрема : «Вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.» Так, згідно із Законодавством України, чинним на дату звернення відповідача до приватного нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису № 542 від 12.09.2007 року , а саме Законом України «Про нотаріат», відповідно до пункту 17 статті 34 чинної в грудні 2007 року, нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії, як вчинення виконавчого напису. Виконавчий напис - це розпорядження нотаріального органу про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачу чи повернення майна кредитору, вчинене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії лежить факт безспірності певної заборгованості. Частиною 1 статті 88 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до ст. 89 Закону «Про нотаріат» «У виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та адреса стягувана; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса.» Відповідно до чинного, на момент видачі спірного виконавчого напису нотаріусу п. 1 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України N 1172 від 29 червня 1999 р.: для одержання виконавчого напису подаються:оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. З огляду на вказане вище та як підтверджено матеріалами справи, а саме заявою про вчинення виконавчого напису № 542 від 12.09.2007 року вищевказані приписи Закону приватним нотаріусом та відповідачем були порушені. А саме всупереч ст. 89 Закону «Про нотаріат» чинної на час вчинення спірного виконавчого напису № 2282 від 27.09.2007р. в ньому не зазначено: ім`я, по батькові нотаріуса; (фактично вказано його прізвище та ініціали), адреси боржника, так, всупереч чинній на той момент адресі місця проживання позивача, що підтверджено, долученою відповідачем до відзиву «Претензією на суму 1287823,54 гри.», за № 419 від 12.07.2007р. так і заявою про вчинення виконавчого напису в яких вірно було зазначене тогочасне місце реєстрації та проживання позивача, а саме: [ADDRESS] , у спірному виконавчому написі № 2282 від 27.09.2007р. нотаріусом безпідставно зазначена хибна адреса - [ADDRESS] . Дана обставина виключала можливість позивача бути належним чином проінформованим про виконавчі дії стосовно нього та заставленого ним майна. Відповідачем, і це підтверджено заявою про вчинення виконавчого напису № 542 від 12.09.2007 року, приватному нотаріусу Новомосковського міського нотаріального округу Маймор С. Ю. надано тільки копії наступних документів: договір іпотеки; кредитний договір; претензію іпотекодавця, повідомлення позичальника від 01.06.2007року, акт звірки розрахунків між банком та позичальником станом на 12.09.2007 рік, а також виписку з позичкового рахунку позичальника від 12.09.2007 року та виписку з рахунку обліку відсотків від 12.09.2007 року. Зазначена обставина суперечить обов`язковим вимогам наведеним у п. 1. «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України N 1172 від 29 червня 1999 р. та згідно із правовим висновком Верховного суду у справі № 910/13233/17, реєстровий № 79503225. Наступною важливою обставиною незаконності спірного виконавчого напису нотаріуса є те, що відповідачем не надано доказів направлення позивачу Претензії від 12.07.2007 року, оскільки додані відповідачем копії «Поштового повідомлення про вручення поштового відправлення» не містять доказу направлення позивачу саме претензії, а не іншого документу. Таким доказом може бути опис документів, що надсилається в конверті. Верховний Суд у справі № 910/13233/17 зазначив наступне: «Безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору зі сторони боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не лише кредитора, а й самого боржника, або ж безумовно підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі. Відсутність доказів направлення відповідачем позивачу письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором, чим позбавлено позивача можливості виразити свої заперечення і приводу визначеної банком заборгованості. Відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку», уразі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, судом встановлено, що виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Маймор С.Ю. від 27 вересня 2007 року, зареєстрований реєстрі за № 2282 підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з чим позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved