Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-23 00:00:00

У жовтні 2016 року [PERSON] звернулася до Менського районного суду Чернігівської області в інтересах неповнолітнього [PERSON] до Миколаївської сільської ради Менського району Чернігівської області про визнання права власності на спадкове нерухоме майно. Мотивувала позивач свій позов тим, що 18 березня 2016 року помер [PERSON] дід неповнолітнього позивача [PERSON] Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок з надвірними будівлями, що розташовані по вул. Садова, 16 в с. Миколаївка, Менського району Чернігівської області. Спадкоємцем за законом за правом представлення на спадкове майно є неповнолітній позивач, інших спадкоємців як за законом так і за заповітом нема. Фактично прийнявши спадщину, представник неповнолітнього позивача звернулася до приватного нотаріуса Менського районного нотаріального округу з заявою про прийняття спадщини, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. В звязку з цим, позивач в інтересах неповнолітнього [PERSON] звернулася до Менського районного суду Чернігівської області з позовом, в якому просить визнати за неповнолітнім позивачем право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований по вул. Садова, 16 в с. Миколаївка, Менського району Чернігівської області. Позивач в судове засідання не зявилася, просила справу розглянути без її участі та задовольнити позовні вимоги. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги зменшила, та посилаючись на рішення Менського районного суду Чернігівської області від 04 квітня 2001 року, просила визнати за [PERSON] право власності на спадкове нерухоме майно, після померлого 18 березня 2016 року [PERSON], на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований по вул. Садова, 16 в с. Миколаївка Менського району Чернігівської області, а саме: крильце а1-1, сіни а-1 площею 6,2 м.кв., котельню 1-6 площею 4,2 м.кв., кімнату 1-1 площею 19,6 м.кв., кімнату 1-2 площею 12,4 м.кв., колодязь, огорожа, 2/3 частини хліва Б-1, погріб Д-1. Залучена до участі в справі в якості співвідповідача [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні зменшені позовні вимоги визнали частково, а саме не заперечували проти визнання за неповнолітнім [PERSON] права власності на спадкове нерухоме майно після померлого [PERSON], проте просили врахувати, що згідно рішення суду [PERSON], крім обєктів вказаних позивачем в заяві про зменшення позовних вимог, було виділено ? частину огорожі, а не всю огорожу, як просить позивач. Представник відповідача Миколаївської сільської ради Менського району Чернігівської області в судове засідання не зявився, але надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі. За таких обставин, справу можливо розглянути без участі позивача, неповнолітнього позивача та представника відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представників сторін та відповідача, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно\~ст.10 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною другою\~статті 16 ЦК України\~передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, у тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як встановлено в судовому засіданні, 18 березня 2016 року в с. Миколаївка Менського району Чернігівської області помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЕЛ № 280903 (а.с.6). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, спадкоємцем якої за правом представлення є неповнолітній [PERSON], що підтверджується копією його свідоцтва про народження (а.с.8), в якому вказано, що його батьком був [PERSON], який помер 24 серпня 2012 року в м. Чернігів, про що свідчить наявне в матеріалах справи свідоцтво про його смерть (а.с.7). [PERSON] свідоцтва про народження [PERSON] серії І-ЕЛ № 273281 слідує, що батьком останнього був [PERSON] (а.с.5). Відповідно до ст. 1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батьку, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину на протязі шести місяців з часу відкриття спадщини, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. У ст. 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Як встановлено в судовому засіданні неповнолітній [PERSON] прийняв спадщину і як слідує із матеріалів спадкової справи, в установлений законом термін його законний представник звернулася до приватного нотаріуса Менського районного нотаріального округу з заявою про прийняття спадщини, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з надвірними будівлями відмовлено, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, про що свідчить наявна в матеріалах справи постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 722/02-31 від 28.09.2016 (а.с.38). [PERSON] рішення Менського районного суду Чернігівської області від 2001 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, за [PERSON] визнано право власності на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований по вул. Садова, 16 в с. Миколаївка Менського району Чернігівської області, а саме: крильце а1-1, сіни а-1 площею 6,2 м.кв., котельню 1-6 площею 4,2 м.кв., кімнату 1-1 площею 19,6 м.кв., кімнату 1-2 площею 12,4 м.кв., колодязь, ? частина огорожі, 2/3 частини хліва Б-1, погріб Д-1 (а.с.75-76). Відповідно до ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму ВСУ від 04.10.1991 року "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на житловий будинок" право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній йому в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої Ради. З введенням в дію Закону України "Про власність" та Цивільного кодексу України в редакції 2003 року будь-якого іншого порядку реєстрації збудованих до 15.04.1991 в сільській місцевості домоволодінь або їх перереєстрації не передбачається, самовільно збудованими вони також не являються так як будувалися і реєструвалися згідно діючого на той час законодавства. Статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. [PERSON] з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13.02.2017 слідує, що на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований по вул. Садова, 16 в с. Миколаївка Менського району Чернігівської області, а саме: кімната 7,1 м.кв., кімната 15,8 м.кв., кімната 10,1 м.кв., 1/3 частина хліва Б-1, хлів б-1, навіс б1-1, гараж -1, ? частина огорожі, забор № 5, літня кухня, зареєстровано за [PERSON]. Технічний паспорт на житловий будинок № 16 по вул. Садова в с. Миколаївка Менського району Чернігівської області виготовлено 04.04.2016(а.с.33-37). Згідно із звітом про оцінку майна житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що розташований за адресою: с. Миколаївка, вул. Садова, 16, Менського району, Чернігівської області має загальну вартість 16827 грн. 00 коп. (а.с.9-30). Враховуючи, що у змінених позовних вимогах представник позивача просила визнати за неповнолітнім позивачем [PERSON] право власності на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований по вул. Садова, 16 в с. Миколаївка Менського району Чернігівської області, а саме: крильце а1-1, сіни а-1 площею 6,2 м.кв., котельню 1-6 площею 4,2 м.кв., кімнату 1-1 площею 19,6 м.кв., кімнату 1-2 площею 12,4 м.кв., колодязь, 2/3 частини хліва Б-1, погріб Д-1 та всю огорожу, суд приходить до висновку що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Стаття 213 ЦПК України передбачає, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: partial