Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-03 00:00:00

У листопаді 2017 року позивач звернулася до суду позовною заявою, яка заявою про зміну предмета позову була уточнена, вимогами якої є надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітніх дітей за межі Українибез згоди батька та супроводу батька. Позов обґрунтовано тим, що 02.08.2003 року Міським відділом реєстрації актів громадянського стану управління юстиції Вінницької області було укладено шлюб між позивачем та відповідачем. Від згаданого шлюбу у сторін є двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 11.11.2014 року № 759/387/15 шлюб між сторонами розірвано яке набрало законної сили. 07.11.2014 року між сторонами було укладено Договір про визначення місця проживання дітей та щодо здійснення батьківських прав та обов»язків, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 2374. Однак, після розірвання шлюбу, умови Договору відповідачем не виконувались. Також Святошинським районним судом м. Києва, Апеляційним судом м. Києва та Вищим спеціалізованим судом України з розгяду цивіних і кримінальних справ було ухвалене рішення, яким позовні вимоги [PERSON] у справі № 759/387/15 були задоволені: визначено місце проживання дітей разом з матір»ю та розірвано договір про визначення місця проживання дітей, укладений 07.11.2014 р. Позивач зверталась неодноразово до [PERSON] як усно так і письмово з проханням надати дозвіл на виїзд малолітніх дітей за межі України, але вказані вимоги були проігноровані, згоду не надано. Представник позивача позов підтримує у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві, просить суд позов задовольнити та розглянути справу за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явися, про розгляд справи повідомлявся належним чином (а.с.105, 109). На підставі ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 2 ст. 154 СК України, батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Згідно ч. 3 ст. 313 ЦК України, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. [PERSON] та [PERSON] є батьками дітей [PERSON], [INFO], що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження виданного відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м.Києві 28.09.2017 року, актовий запис № 57,[PERSON], [INFO], що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження виданного відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м.Києві 13.06.2017 року, актовий запис № 1236(а.с. 12,13). Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 09.04.2015 р., Апеляційного суду м. Києва від 22.10.2015 р. та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгяду цивіних і кримінальних справ від 27.01.2016 р.при розгляді справи № 759/387/15 було визначено місце проживання дітей разом з матір»ю та розірвано договір про визначення місця проживання дітей, укладений 07.11.2014 р. між [PERSON] та [PERSON], а також було визначено спосіб участі [PERSON] у вихованні [PERSON], [INFO], а саме: щосуботи з 09.00. год. до 16.00 год. в присутності матері (а.с. 17-25, 26-31, 32-38). Судом встановлено, що з 02.02.2015 р. позивач неодноразово письмово зверталась до відповідача [PERSON]. з проханням надати позивачу дозвіл на виїзд дітей за кордон з метою відпочинку та оздоровлення (а.с. 57, 59, 61-62, 64-65, 67-69, 96) Проте, останній безпідставно не надає такого дозволу . Згідно ч. 2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ч. 1 ст. 8 ЗУ "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ч. 3 ст. 11 ЗУ "Про охорону дитинства", батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно підп. 1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Відповідно до підп. 2 п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, безнотаріально посвідченої згоди другого з батьків, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. З урахуванням вищенаведеного суд приходить до висновку, що позивач довела позовні вимоги, які відповідно до ст. 81 ЦПК України знайшли своє підтверження та обґрунтування, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved