Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-09 00:00:00

\~ \~ \~ \~02.04.2019\~ [PERSON] \~звернулась до\~суду із\~позовом про\~встановлення факту\~ її\~проживання як\~чоловіка та\~дружини без\~реєстрації шлюбу\~з [PERSON] \~з 2006\~року по\~ 26.11.2018\~та визнання\~за нею\~права власності\~на Ѕ\~частку автомобіля\~ \~марки ЗАЗ-Daewoо\~модель Т13110,\~2002\~року випуску,\~колір зелений,\~номер кузову [NUMBER] , д.н.з [NUMBER] та на Ѕ частку причіпа до транспортного засобу Креон 1-Б-1800, номер шасі [NUMBER] реєстраційний номер [NUMBER] в порядку поділу спільного сумісного майна, нажитого за час спільного проживання чоловіка та жінки однією сім`єю. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що вона з 2006 року проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу як чоловіка і жінка з [PERSON] у її будинку по [ADDRESS] . 31.08.2017 вона разом з [PERSON] придбала автомобіль марки ЗАЗ-Daewoо модель Т13110, 2002 року випуску, колір зелений, номер кузову [NUMBER] , д.н.з [NUMBER] , а 06.11.2011 причіп до транспортного засобу Креон 1-Б-1800, номер шасі [NUMBER] реєстраційний номер [NUMBER] . Кошти на придбання вказаного майна вони збирали разом на протязі спільного проживання. З 02.10.2018 [PERSON] почав хворіти, перебував на лікуванні у лікарні. [INFO] помер. Всі витрати по лікуванню, похованню та організаційні питання з цього приводу понесла вона особисто. Після смерті [PERSON] вона домовилась із донькою [PERSON] , відповідачем по справі [PERSON] про те, що остання сплатить їй половину вартості транспортних засобів, а тому вона віддала їй транспортні засоби у користування . Зазначала, що так як діти [PERSON] та його матір , відповідачі по справі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] можуть прийняти спадщину після померлого [INFO] [PERSON] та отримати у спадщину майно, яке за законом належить їй, а саме Ѕ частка цього майна, її права порушені і підлягають захисту шляхом задоволення її позовних вимог. \~ \~ \~ \~17.04.2019 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. \~ \~ \~ \~10.05.2019 до суду надійшов відзив відповідачів, в якому вони позовні вимоги не визнали, просили відмовити у їх задоволенні, посилаючись на те, що позивач не надала жодного доказу у підтвердження заявлених нею позовних вимог, а також зазначали, що померлий батько [PERSON] проживав не тільки із позивачем , а і з іншими жінками. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 17.05.2019 задоволена заява позивача про забезпечення позову. 21.05.2019 підготовче провадження закінчене, задоволене клопотання представника відповідачів про витребування доказів. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити з підстав, що викладені у позовній заяві. Пояснила, що вона проживала разом із [PERSON] однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу у будинку, що належить їй на праві приватної власності. [PERSON] також мав на праві власності будинок, але в ньому не проживав, так як будинок потребував ремонту. За спільні кошти вони придбали спірні транспортні засоби, вона піклувалась про [PERSON] , готувала йому їжу, прала його речі, він відносився до неї як до дружини. Позивач також пояснила, що вона не зверталась до нотаріуса із заявою про те, що вона, як фактична дружина, претендує на спадкове майно. Також позивач не могла пояснити , та не надала жодного доказу про те, який дохід отримувала вона та [PERSON] в період спільного проживання, та чим підтверджується та обставина, що спірні транспортні засоби були придбані за їхні спільні кошти. Позивач просила відмовити у задоволенні вимог про стягнення з неї витрат на правничу допомогу у розмірі 10\~000 грн. \~ \~ \~ \~Представник відповідачів [PERSON] Кривчуна М.В., Кривчун О.В. позовні вимоги не визнав просив відмовити у їх задоволенні з підстав, що викладені у відзиві на позов. Просив стягнути з позивача на користь [PERSON] витрати понесені за отримання правничої допомоги у розмірі 10\~000 грн. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] надала заяву про розгляд справи у її відсутність, просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Заслухавши учасників судового розгляду справи, свідків. Дослідивши матеріали справи суд керується наступним. \~ \~ \~ \~Встановлено, що [INFO] помер [PERSON] . Частинами 1-4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що: 1. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.2. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.3. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.4. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частинами 1-2\~ст.\~13\~ЦПК України\~ передбачено,\~що : 1. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 2. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Позивач жодних доказів у підтвердження своїх позовних вимог не надала. Із пояснень позивача та обставин викладених у позовній заяві убачається, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є дітьми померлого [INFO] [PERSON] , а відповідач [PERSON] є його матір`ю. Зазначені обставини не заперечувались представником відповідачів по справі адвокатом Редало Д.О., а також підтверджені показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Хоча позивач не надала жодного доказу у підтвердження зазначених обставин, але враховуючи, що представник відповідача визнав вказаний факт, суд дійшов до висновку про те, що вказані обставини встановлені визнанням представником відповідачів вказаного факту. Не надала позивач жодного доказу у підтвердження тієї обставини, що визначені нею відповідачі прийняли спадщину після смерті [PERSON] , однак вказані обставини визнаються представником відповідачі по справі. Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною підставою для виникнення у них прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Відповідно до статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно зі статтею 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. \~ \~ \~ \~Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. \~ \~ \~ \~Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте),а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. Рішення обґрунтовують належними і допустимими доказами, про що зазначають у мотивах прийнятого рішення з посиланням на конкретні факти. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 18 липня 2018 року, справа № 544/1274/16-ц, провадження № 61-22277св18. Як вже зазначалось вище позивач не надала суду жодного належного доказу у підтвердження вказаних обставин, а саме докази створення (придбання) майна внаслідок спільної праці її та [PERSON] , ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, які б могли підтвердити правовий статус спільної сумісної власності на спірні транспортні засоби. Договори купівлі-продажу спірних транспортних засобів, які надані позивачем не є достатніми та належними доказами того, що спірні транспортні засоби є спільним майном позивача та [PERSON] . Позивач навіть не просила визнати їх спільним сумісним майном її та [PERSON] . Допитані свідки з боку позивача , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підтвердили тільки факт проживання [PERSON] у будинку позивача, але не надали жодних показань про обставини придбання спірних транспортних засобів, про наявність спільного бюджету позивача з [PERSON] , про джерела набуття коштів для придбання спірних транспортних засобів, а тому показання вказаних свідків, як доказ проживання позивача однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] не приймаються судом. Не приймаються судом показання свідків з боку відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а також письмові поясненні відповідачів про те, що проживаючи з позивачем , [PERSON] мав багато інших жінок, з якими перебував в романтичних інтимних стосунках, оскільки вони не стосуються правовідносин, які розглядаються судом. Враховуючи викладене суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Отже, з викладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо. КС зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч.2 ст.3, ст.59 Конституції покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги. Проте не всі галузеві закони, зокрема процесуальні кодекси, містять приписи, спрямовані на реалізацію такого права, що може призвести до обмеження чи звуження змісту та обсягу права кожного на правову допомогу. Визначальним в цивільному судочинстві, за ст. 10 ЦПК України, є принцип верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та встановлюють зміст і спрямованість діяльності держави, а тому при вирішенні справ суди повинні в першу чергу застосовувати саме принцип верховенства права. Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставини кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю досліджувати змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих конвенцією. При цьому склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Представником відповідачів надані документально підтверджені витрат на правову допомогу, а оскільки суд відмовляє у задоволенні позовних вимог [PERSON] , слід дійти до висновку про стягнення з неї на користь відповідача [PERSON] судових витрат у розмірі 10\~000 грн.

Outcome: approved