Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-17 00:00:00

01.12.2016 року КП «ХТМ» звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за послуги теплопостачання у сумі 9011 грн. 09 коп., стягнути судовий збір 1378 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що КП «ХТМ» надає послуги з централізованого теплопостачання відповідачу за адресою: [ADDRESS]. Відповідач не сплачує послуги з теплопостачання вчасно та в повному обсязі, внаслідок чого виникла заборгованість за період з 01.03.2013 по 31.03.2016 у сумі 9011,09 грн. На підставі ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати з централізованого опалення у строки встановлені договором або законом; розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. 06.05.2016 року КП «ХТМ» звернулося до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з відповідачів. 27.05.2016 року видрано судовий наказ про стягнення заборгованості, який ухвалою суду 22.07.2016 року було скасовано. Після чого, КП «ХТМ» звернулося до суду в позовному провадженні. В судовому засіданні представник КП «ХТМ» позовні вимоги підтримав, надав пояснення відповідно до викладених в позові вимог; зазначив, що позивачем надані суду докази, які були витребувані за клопотанням відповідача. Відомості нарахувань та оплат за теплопостачання є дійсною, в ній вказані періоди нарахування, суми сплати та виникнення заборгованості, тарифи та гігакалорії. Нарахування здійснювались відповідачу з урахуванням теплового лічильника з відповідними гігакалоріями. Відповідач проти задоволення позову заперечував у повному обсязі, зазначив, що позивач не має повноважень для надання таких послуг, і такі послуги позивачем до його квартири не надавались; позивачем не доведено наявність такої суми заборгованості, оскільки «відомість нарахування і оплати за теплову енергію» є внутрішнім документом, і не є доказом, вона викликає сумніви у достовірності, є фальшивою, тому має бути виключена з доказів. Крім того, в у відомості не врахована сума 2396,83 грн., яка була сплачена у вересні 2014 року. У відомості нарахувань відсутні Гкал. Заборгованість заявлена поза межами 3-хрічного строку позовної давності. Між ним та позивачем не укладався договір на надання таких послуг, тому відсутні будь-які договірні відносини, а такі послуги повинні надаватися виключно за договором. Позивач не направляв йому договір для укладення. Відсутність укладеного договору не зобов'язує його сплачувати комунальні послуги. Надані позивачем докази не повинні бути взяті до уваги, оскільки не були надані до початку розгляду по суті. Суд, вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Як вбачається з довідки адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України від 12.12.2016 року, в квартирі [ADDRESS] зареєстрований відповідач [PERSON], [INFO], з 2001 року (а.с. 9) Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. При цьому підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків можуть бути: договори та інші правочини, а також - інші юридичні факти. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події. За статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 24 ЗУ «Про теплопостачання» передбачено обов'язок відповідача, як споживача послуг позивача, своєчасно укласти з ним договір на постачання теплової енергії, а за статтею 25 вказаного Закону України у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується у судовому порядку. Відповідно до п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. № 630, зі змінами та доповненнями, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць, плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Відповідач зареєстрований і проживає у вказаній квартирі, та отримує, як споживач, послуги з теплопостачання, які надаються КП «Харківські теплові мережі». Дані послуги відповідачу були надані та ним отримані, що підтверджуються актами підготовки робіт з підготовки системи тепло вживання житлового будинку [ADDRESS], к ОЗП, актами про проведення промивки системи опалення, актами на опресовку системи опалення, актів готовності до опалювального періоду будинку за період з 2013 по 2017 рр., складених представниками КП «Харківські теплові мережі» (а.с. 46-53). Правомірність надання позивачем зазначених послуг підтверджується наданими суду копіями розпорядження Харківської облдержадміністрації від 27.06.2001 №429 «Про створення КП «Харківські теплові мережі», рішення ХМР від 30.09.2003 №946, згідно з яким послуги з централізовано теплопостачання та підігріву води надає КП «Харківські теплові мережі»; статуту КП «Харківські теплові мережі» від 25.09.2003, свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи від 06.07.2001, ліцензій Національної комісії строком дії з 13.06.2012 по 12.06.2017, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг (а.с. 39-45) Також, відповідно до рішення виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області від 20.12.2006 року № 1186 КП «ХТМ» був визначений виконавцем послуг у житловому фонді міста Харкова, а отже КП «ХТМ» є належним позивачем. З наданої відомості-розрахунку нарахувань та оплат за послуги з теплопостачання, що особовий рахунок відкритий на ім'я відповідача [PERSON] У вказаній відомості-розрахунку нарахувань зазначені гігакалорії (Гкал), зазначені розмір тарифу, період нарахування, також зазначені періоди сплати споживачем наданих послуг, зокрема, передостанній платіж здійснено 05.07.2011 у розмірі 28 грн., а останній платіж здійснено 30.09.2014 у сумі 2396,83 грн. Вказана відомість містить підпис начальника служби та печатку організації. Підстави вважати вказану відомість недостовірною чи сфальшованою - відсутні, відповідач не надав доказів для визнання відомості недостовірною чи сфальшованою, тому підстави для виключення її з доказів - не вбачається. Посилання відповідача на те, що у суму заборгованості за період з березня 2013 по березень 2016 не включено суму оплат у розмірі 2396,83 грн., тому сума має бути менша ніж 9011,09 грн., - на увагу не заслуговують, оскільки Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 17.03.2014 року (справа №640/21791/13-ц) з [PERSON] на користь КП «ХТМ» за період з 01.03.2010 по 28.02.2013 було стягнуто заборгованість за теплопостачання у сумі 4880 грн. 65 коп., які і були частково оплачені 30.09.2014 у сумі 2396,83 грн., тобто вказана сума була сплачена в рахунок погашення заборгованості за інший період, яка була стягнута рішення суду від 17.03.2014 року (а.с. 54). Вказане обставини та твердження представника позивача не були спростовані відповідачем, у зв'язку з цим не вбачається підстав для зменшення суми заборгованості на суму 2396,83 грн. Відповідачем не було спростовано розрахунок заборгованості наданого позивачем. Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, хоч у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. У зв'язку з цим, доводи відповідача на відсутність обов'язку сплачувати надані позивачем послуги через відсутність укладеного договору між ними - не заслуговують на увагу з вищевказаних підстав. Посилання відповідача на необхідність не приймати до уваги доказів, які були надані позивачем після розгляду справи по суті, не заслуговують на увагу, оскільки вказані докази надавались позивачем саме на виконання клопотань самого відповідача про витребування доказів у позивача, зокрема, відповідачем заявлялось п'ять клопотань про витребування доказів (а.с. 27-31,58). Тому на виконання вказаних клопотань відповідача, представником позивача і були надані відповідні докази. На підтвердження неправильності розрахунку заборгованості, на думку відповідача, останнім було надано до суду фото теплового лічильника у його під'їзді по [ADDRESS], а також копію квитанції його сусіда у цьому ж під'їзді, у якій враховані гігакалорії та розраховано оплату теплової енергії пропорційно до використаних калорій, тому у сусіда в січні 2015 року було нараховано 493,27 грн. за опалення. Однак, йому (відповідачу) було здійснено нарахування без показань теплового лічильника. В судовому засіданні представник позивача зазначив, що розрахунок оплат відповідачу здійснювалось з урахуванням показань теплового лічильника. Як вбачається з наданої відповідачем, копії квитанції КП «ХТМ» нарахованої в січні 2015 року суми до сплати на квартиру сусіда відповідача в цьому ж під'їзді, споживачу було нараховано за опалення 493,27 грн. за 63 кв.м. (по приладам 50.411 Гкал на площу всіх осіб 2411.20 кв.м.; а на 63 кв.м. витрачено 1.3171 Гкал за тарифом 374,50 грн./1 Гкал., що дорівнює 493,27 грн.)(а.с. 61) Отже, якщо сусіду у під'їзді за січень 2015 року було нараховано за тепловим лічильником на його площу квартири 63 кв.м. - 493,27 грн., то відповідачу також за лічильником за його площу квартири 44,1 кв.м. має бути нараховано 345 грн. 29 коп. (493,27 х 44,1 / 63 = 345,29) У відомостях розрахунку нарахувань відповідача зазначено, що в січні 2015 року відповідачу за тепло на його площу квартири 44,1 кв.м. нараховано 345,29 грн. (а.с. 5) Таким чином, вказане додатково підтверджує, що відповідачу здійснювалось нарахування заборгованості з урахуванням показників теплового лічильника. Відповідно до ч. 6 ст. 25 ЗУ «Про теплопостачання» у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. Відповідно до відомості - розрахунку заборгованості за послуги теплопостачання за період з 01.03.2013 року по 31.03.2016 року утворилася заборгованість у розмірі 9011 грн. 09 коп. (а.с.5) В запереченням відповідач зазначив про стягнення заборгованості з пропуском 3-хрічного строку позовної давності. Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч.ч. 1,5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ч.ч. 3,4,5 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Як вбачається з матеріалів справи, КП «ХТМ» звернулося 06.05.2016 року до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з боржника [PERSON] 27.05.2016 року Київським районним судом м. Харкова видано судовий наказ про стягнення на користь КП «ХТМ» з боржника заборгованості за вказаний період, який ухвалою суду від 22.07.2016 року за заявою боржника було скасовано з мотивів виникнення спору, роз'яснено стягувачу право звернутися до суду в позовному провадженні (а.с. 4). Після скасування судового наказу позивач звернувся до суду в позовному провадженні 01.12.2016 року. Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Судовий наказ відповідно до частини 1 статті 95 ЦПК України (в редакції на час видачі судового наказу) є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Ураховуючи те, що судовий захист права кредитора (виконавця послуг) на стягнення грошових коштів можна реалізувати у позовному провадженні та шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором (виконавцем послуг) заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг позовної давності. Аналогічний правовий висновок щодо застосування частини другої статті 264 ЦК України міститься у постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року № 6-214 цс 14. Враховуючи, що позивач звернувся до суду за захистом свого права, зокрема, щодо стягнення заборгованості з боржника в травні 2016 року (з заявою про видачу судового наказу), що потягло переривання строків позовної давності, то позивач має право на стягнення заборгованості в межах 3-х річного строку позовної давності, тобто з травня 2013 року. У зв'язку з цим, позовні вимоги про стягнення заборгованості за теплопостачання за період з 01 березня по 30 квітня 2013 року задоволенню не підлягають у зв'язку з пропуском строку позовної давності. Як вбачається з розрахунків, сума заборгованості за період з 01.05.2013 року по 31.03.2016 року складає 8513 грн. 03 коп. На підставі викладеного, позовні вимоги про стягнення суми заборгованості за теплопостачання підлягають частковому задоволенню у розмірі 8513 грн. 03 коп. за період з 01.05.2013 року по 31.03.2016 року. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги були задоволені частково, то стягненню підлягає судовий збір у розмірі 1301 грн. 84 коп. (8513,03 х 1378 / 9011,09 = 1301,84) Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Outcome: partial