Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-08 00:00:00

У серпні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «Українські новини», [PERSON] про захист честі, гідності та спростування поширеної недостовірної інформації. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що [INFO] на офіційній Інтернет сторінці ТОВ «Інформаційне агентство «Українські новини» о 17 год. 51 хв. було розміщено невизначеному колу осіб інформацію у вигляді статті під назвою «[INFO]» (режим доступу в інтернет мережі - [INFO]). Автор даної статті зазначає, що начебто за вказівкою позивача було здійснено незаконне привласнення майна Обслуговуючого кооперативу «База відпочинку для дітей «Грінфілд-2012», котре раніше було передано організації «Отчий дім». Зокрема у спірній статті зазначено, що: «рейдерская атака на базу отдыха, а также кампания против ювелирного дома началась именно тогда, когда она передала все права на базу отдыха "Гринфилд" детям "Отчего Дома". Тогда [PERSON] и направил своих людей на базу отдыха.». В той же час, зазначає позивач, що на підтвердження даного вислову, автор не наводить жодних переконливих доказів, як то договору, рішення компетентного органу по даних фактах, відтак слід дійти висновку про те, що перед публікацією Інформаційним агентством «Українські новини» не виконали обов'язок щодо перевірки достовірності поширеної інформації. Недостовірність поширеної інформації пояснюється тим, що відповідачі зазначаючи те, що саме позивач захопив землю біля річки Дніпра є неправдивою оскільки жодного права приватної власності на земельні ділянки про котрі йде мова в статті, позивач не має - це підтверджується даними державного реєстру нерухомого майна. Також, відповідачі в даній статті відзначають, що саме дії позивача «направлены чтобы уничтожить двадцятилетнее чесное имя Ювелирного Дома Zarina». Позивач просив звернути увагу суду на той факт, що такого суб'єкта господарської діяльності, як ювелірний дім «Zarina» не існує, натомість відповідно до Державного реєстру комерційних найменувань ДП «Укрпатент» станом на день звернення до суду, зареєстровано 9 (дев'ять) знаків для товарів та послуг, котрі належать двом суб'єктам, а саме - 8 (вісім) знаків ТОВ «СОННА» (код ЄДРПОУ - 36148850) та один знак гр. України [PERSON]. При цьому, згідно Державного реєстру юридичних осіб фізичних осіб-підприємців відносно ТОВ «СОННА» (код ЄДРПОУ - 36148850) наявна інформація те, що воно засновано в 2008 році гр. [PERSON], у зв'язку з чим виникає питання, яке відношення один до одного має [PERSON] (котра не є засновником ТОВ «СОННА») до [PERSON] - не зрозуміло. Тобто, відповідачі використовуючи словосполучення «господину [PERSON] мало той земли, которую он заграбастал возле Днепра», «рейдерская атака на базу отдыха», «направил своих людей на базу отдыха», «он направляет все свои усилия, чтобы уничтожить» у контексті позивача не є оціночними судженнями та мала б бути документально підтвердженою. За відсутності відповідних фактів такі висловлювання є неправомірними. З аналізу тексту поширеної інформації вбачається, що остання не має жодного логічно-смислового зв'язку між позивачаем та тими подіями котрі відбуваються з Кооперативом, з невідомим суб'єктом господарської діяльності «Ювелирного Дома Zarina» тощо. Натомість, відповідно до державного реєстру юридичних осіб - основним видом діяльності кооперативу є організації відпочинку дітей членів кооперативу, але аж ніяк не дітей сиріт. Крім того, за даними сайту державних закупівель «Прозоро» кооператив про котрий йде мова в поширеній статті, ніколи не був учасником тендерних торгів щодо оздоровлення дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування. З урахуванням вказаних обґрунтувань та зазначених посилань, інформація поширена відповідавчми стосовно позивача є неправдивим твердженням та таким, що порочить честі і гідність позивача та його сім'ї. Зв'язок котрий був здійснений відповідачами в частині позивача та гр. [PERSON] нічим не підтверджується, жодної довіреності чи інших документальних підтверджень не має. На підставі вище викладених фактичних данних слід дійти того висновку, що інформація котра була офіційно оприлюднена на інтернет сторінці відповідача під назвою «[INFO]» не відповідає дійсності та підлягає спростуванню. Посилаючись на порушення його прав з боку відповідачів, позивач просив суд ухвалити рішення яким: -визнати такою, що не відповідає дійсності (є недостовірною) інформація котра була опублікована ТОВ «Інформаційне агентство «Українські новини» о 17год 51хв 03.08.2018 року на офіційній інтернет сторінці у вигляді статті під назвою «[INFO]» (режим доступу в інтернет мережі - [INFO]); -зобов'язати ТОВ «Інформаційне агентство «Українські новини» (код ЄДРПОУ -25389186) вилучити з мережі інтернет оригінал та всі подальші копії статті під назвою «[INFO]» та здійснити спростування поширеної інформації шляхом відповідної публікації на власному інтернет ресурсі. -зобов'язати [PERSON] ([INFO] ІНН код - [NUMBER]) публічно вибачитись перед позивачем та його родиною за поширену неправдиву та недостовірну інформацію; -стягнути з [PERSON] ([INFO] ІНН код - [NUMBER]) на користь [PERSON] завдану шкоду (компенсацію) в розмірі 200 000,00грн. (двісті тисяч грн..,00коп.). Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 10 серпня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного провадження. Вказаною ухвалою установлено строк відповідачам для подання відзиву на позовну заяву протягом п'ятнадцяти днів, з дня отримання вказаної ухвали. В судове засідання позивач не з'явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. Від представника позивача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує у повному обсязі. Представник відповідача ТОВ «Інформаційне агентство «Українські новини» та відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилися, про час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, відзив на позовну заяву та доказів на його обґрунтування до суду не направили. За таких обставин, суд визнав можливим ухвалити рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказах. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про часткове задоволення позову виходячи з наступного. Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (ст.ст. 3, 28). Згідно ст. 200 ЦК України, інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Суб`єкт відносин у сфері інформації може вимагати усунення порушень його права та відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої такими правопорушеннями. Відповідно до ч. 1 ст. 201 ЦК України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Як вбачається зі змісту ч.ч. 1-2 ст. 299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Судом встановлено, що [INFO] на офіційній Інтернет сторінці ТОВ «Інформаційне агентство «Українські новини» о 17 год. 51 хв. було розміщено невизначеному колу осіб інформацію у вигляді статті під назвою «[INFO]» (режим доступу в інтернет мережі - [INFO]). Зазначена обставина підтверджується доданою до матеріалів позовної заяви, копією роздруківки спірної статті з інтернет сторінки відповідача (а.с. 12-16). Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації, поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватися незалежно від вини особи, яка її поширила. Водночас, п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» передбачено, що звернення до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів інших осіб у випадках, не передбачених законом, розгляду не підлягають. Як вбачається зі змісту спірної статті, її автор зазначає, що начебто за вказівкою позивача було здійснено незаконне привласнення майна Обслуговуючого кооперативу «База відпочинку для дітей «Грінфілд-2012», котре раніше було передано організації «Отчий дім». Зокрема у спірній статті зазначено, що: «рейдерская атака на базу отдыха, а также кампания против ювелирного дома началась именно тогда, когда она передала все права на базу отдыха «Гринфилд» детям «Отчего Дома». Тогда [PERSON] и направил своих людей на базу отдыха.». Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду, зокрема, у цивільній праві, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України, негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Разом з тим, на підтвердження висвітленої у статті інформації, відповідачі не наводить жодних переконливих доказів достовірності поширеної інформації. Не надано відповідачами таких доказів й в ході вирішення даного спору в суті. Зазначаючи те, що саме позивач захопив землю біля річки Дніпра не може вважатись достовірною, оскільки відповідачами не доведено наявності у позивача права приватної власності на земельні ділянки про котрі йде мова в статті. Також, відповідачі в даній статті відзначають, що саме дії позивача «…направлены чтобы уничтожить двадцятилетнее чесное имя Ювелирного Дома Zarina….». В той же час, як вбачається із доданих до матеріалів справи витягів, такого суб'єкта господарської діяльності, як ювелірний дім «Zarina» не існує, натомість відповідно до Державного реєстру комерційних найменувань ДП «Укрпатент» станом на день звернення до суду, зареєстровано 9 (дев'ять) знаків для товарів та послуг, котрі належать двом суб'єктам, а саме - 8 (вісім) знаків ТОВ «СОННА» (код ЄДРПОУ - 36148850) та один знак гр. України [PERSON]. При цьому, згідно Державного реєстру юридичних осіб фізичних осіб-підприємців відносно ТОВ «СОННА» (код ЄДРПОУ - 36148850) наявна інформація про те, що воно засновано в 2008 році гр. [PERSON], Тобто, відповідачі використовуючи словосполучення «господину [PERSON] мало той земли, которую он заграбастал возле Днепра», «рейдерская атака на базу отдыха», «направил своих людей на базу отдыха», «он направляет все свои усилия, чтобы уничтожить» у контексті позивача не є оціночними судженнями. За відсутності відповідних перевірірених фактів, такі висловлювання є таими що порують права позивача. З аналізу тексту поширеної інформації вбачається, що остання не має жодного логічно-смислового зв'язку між позивачаем та тими подіями котрі відбуваються з Кооперативом, суб'єктом господарської діяльності «Ювелирного Дома Zarina» тощо. Натомість, відповідно до державного реєстру юридичних осіб - основним видом діяльності кооперативу є організації відпочинку дітей членів кооперативу, але аж ніяк не дітей сиріт. Крім того, за даними сайту державних закупівель «Прозоро» кооператив про котрий йде мова в поширеній статті, ніколи не був учасником тендерних торгів щодо оздоровлення дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування. Оцінюючи зміст оспорюваної позивачем інформації, зв'язок котрий був здійснений відповідачами в частині позивача та гр. [PERSON] нічим не підтверджується, жодної довіреності чи інших документальних підтверджень не має. На підставі вище викладених фактичних данних слід дійти висновку, що інформація котра була офіційно оприлюднена на інтернет сторінці відповідача під назвою «[INFO]» не відповідає дійсності та підлягає спростуванню. За вказаних обставин, суд вважає, що спірна інформація містить саме недостовірні дані відносно позивача, а не оціночні судження, оскільки, не містить алегорій, сатири, гіпербол тощо. Крім того, аналіз вказаної інформації вказує на те, що у ній висловлено не оціночне суб'єктивне судження відносно позивача, не особисте відношення автора до неї, а стверджується щодо об'єктивних чітко висловлених фактів, які можуть бути перевіреними. При цьому, слід зазначити, що згідно з першим абзацом статті 11 Загальної декларації прав людини від 1948 року, пунктом 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 1950 року, статті 62 Конституції України, існує правовий принцип, за яким щодо особи, яка підозрюється у вчиненні злочину або правопорушення, припускається невинність до того часу, поки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому законодавством, і встановлено вироком суду, який набрав законної сили. Отже, оскільки, судом не встановлено і відповідачами не доведено, що поширена вище інформація є такою, що відповідає дійсності, суд приходить до висновку, що відбулося поширення недостовірної інформації, а тому вона підлягає спростуванню. У пункті 19 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Верховний Суд України наголосив на тому, що оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості, а відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції. Таким чином з урахуванням встановлених обставин та наведених норм чинного законодавства, вимоги про визнати такою, що не відповідає дійсності (є недостовірною) інформація котра була опублікована ТОВ «Інформаційне агентство «Українські новини» на офіційній інтернет сторінці у вигляді статті під назвою «[INFO]» та зобов'язання ТОВ «Інформаційне агентство «Українські новини» вилучити з мережі інтернет оригінал та всі подальші копії статті під назвою «[INFO]» та здійснити спростування поширеної інформації шляхом відповідної публікації на власному інтернет ресурсі, підлягають задоволенню. В той же час, вимога про зобов'язання відповідача публічно вибачитись перед позивачем та його родиною за поширену інформацію, задоволенню не підлягає, оскільки даний спосіб спростування інформації не відповідає способу її поширення. З урахуванням змісту та характеру поширеної недостовірної інформації, встановлених судом порушень прав та законних інтересів позивача з вини відповідачки, що призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя, відповідно до вимог ст. 280 ЦК України на користь позивача підлягає стягненню з [PERSON] сума відшкодування моральної шкоди, яку суд визначає в розмірі 5000,00 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: partial