Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-20 00:00:00

01.09.2017 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, обґрунтувавши позовні вимоги тим, що 17.03.1999 року між ним та [PERSON] і [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку з господарчими та побутовими будівлями і спорудами, розташованого за адресою с. Софіївка, вул. Леніна, 8, Первомайського р-ну, Миколаївської області, який належав їм на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Другою Первомайською державною нотаріальною конторою від 05.07.1993 року. Договір був укладений на Первомайській філії Південної товарної біржі в Миколаївській області та зареєстрований в журналі реєстрації біржових угод за № 3920 від 17.03.1999 р. На даний час вул. Леніна в с. Софіївка, Первомайського р-ну, Миколаївської області перейменована на вул. Центральну. Вищевказаний житловий будинок позивач купив на біржових торгах за 3096 грн, які були повністю одержані відповідачами до підписання договору. Договір купівлі-продажу зареєстрований ним 25.03.1999 року в Первомайському МБТІ за № 318 та записаний у реєстрову книгу № 2 стор. 66. Правочин обома сторонами повністю виконаний: відповідачі звільнили будинок, передали ключі та знялися з реєстрації за вказаною адресою. Ні заперечень, ні зауважень ніхто із сторін по правочину не заявляв. [PERSON] використовує даний житловий будинок, регулярно оплачує комунальні платежі та утримує його в належному санітарно-технічному стані. На час укладення договору в березні місяці 1999 року сторони по справі не знали, що правочин, в відповідності до ст. 47 ЦК України (1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час також був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до ст. 15 якого, правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають. Про необхідність нотаріального посвідчення договору купівлі - продажу житлового будинку позивач дізнався лише у серпні 2017 року, коли звернувся до нотаріальної контори з питання продажу належного йому житлового будинку. При вчиненні правочину 17.03.1999 року всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обовязків, обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі - продажу житлового будинку з господарчими та побутовими будівлями і спорудами, правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України, що діяло в 1999 році. Нотаріально засвідчити укладений договір на даний час неможливо, оскільки [PERSON] і [PERSON] посилаються на наявність укладеного договору та вважають, що повторне його укладання в нотаріуса зайве. Також нотаріально оформити правочин на даний час неможливо, оскільки є в наявності реєстрація в МБТІ на імя позивача, що унеможливлює отримання виписки з єдиного реєстру прав власності на нерухоме майно на імя відповідачів, як власників будинку. Відповідно до положень ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним, у цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Враховуючи положення ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. В зв'язку з цим, позивач вважає, що єдиним правовим способом захисту його прав буде визнання в судовому порядку за ним права власності на зазначений житловий будинок. Позивач в судове засідання надав заяву в якій просив проводити розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання надали заяви, в яких просили проводити розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги визнали в повному обсязі. Представник Первомайської філії Південної Товарної Біржі у судове засідання не зявився, надіслав листа з проханням слухати справу без його присутності, з позовом згоден, рішення залишив на розгляд суду. Дослідивши матеріали справи, надані суду докази, суд приходить до наступного висновку. В судовому засіданні був встановлений факт укладення між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] договору купівлі-продажу житлового будинку № 8, по вул. Леніна (Центральна) в с. Софіївка, Первомайського р-ну Миколаївської області, який 17.03.1999 року за № 3920 був посвідчений Первомайською філією Південної товарної біржі. Згідно цього договору [PERSON] передав продавцям гроші в рахунок повного розрахунку за будинок, а останні в свою чергу отримали гроші та передали позивачу даний будинок в управління та користування, звільнивши його. Таким чином сторони на момент укладення договору досягнули згоди щодо істотних умов договору. Нотаріальне посвідчення договору неможливе через те, що право власності на будинок зареєстроване в Первомайському МБТІ за позивачем. Згідно ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року), який діяв на той час, угода може бути визнана дійсною, якщо вона фактично відбулась. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовились щодо істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилась від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Згідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Таким чином, з урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі, так як між сторонами відбулося фактичне повне виконання умов цього договору, що згідно ст. 220 ч. 2 ЦК України дає підстави для визнання угоди дійсною, а також на підставі ст.ст. 316, 328 ЦК України визнання за позивачем права власності на будинок.

Outcome: approved