Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-14 00:00:00

У лютому 2014 року [PERSON] звернулася до суду з уточненою в ході судового розгляду позовною заявою до [PERSON] про розірвання договору позики, стягнення боргу, відсотків та відшкодування моральної шкоди, в обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що 13 листопада 2013 року до неї звернувся відповідач з проханням надати йому позику в сумі 9000 доларів США та 45 000 грн. для особистих потреб на розвиток бізнесу. У цей же день між ними було укладено договір позики, згідно якого вона передала відповідачу грошові кошти в сумі 6500 доларів США. 16 листопада 2013 року вона передала відповідачу грошові кошти в сумі 45 000 грн. та 24 листопада 2013 року - грошові кошти в сумі 2500 доларів США. При отриманні зазначених сум відповідачем складалися розписки, відповідно до яких останній зобов'язався повернути грошові кошти в строк до 13, 16 та 24 листопада 2014 року відповідно. Крім того, однією з умов договору було щомісячна сплата процентів за користування грошовими коштами у розмірі 5 % на місяць. У грудні 2013 року вона звернулася до відповідача з проханням провести щомісячну сплату відсотків за користування позикою, проте, відповідач провести виплату відмовився, у зв'язку з чим вона вимушена звернутися до суду. Просить суд достроково розірвати договір позики, стягнути з відповідача на її користь заборгованість за договором позики у сумі 164 700 грн., щомісячну сплату відсотків за користування кредитом у сумі 74 115 грн. (5% х 164 700 = 8 235 грн. за 1 м. х 9 мес.), моральну шкоду у сумі 10 000 грн., та понесені нею судові витрати по справі. Не погоджуючись з позовними вимогами, 13 березня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON], який у подальшому уточнив, про визнання недійсним правочину позики та витребування документів, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ним дійсно 13, 16 та 24 листопада 2013 року були написані розписки про отримання коштів в сумі 6 500 доларів США, 45 000 грн. та 2 500 доларів США відповідно, згідно яких він отримав зазначені кошти від [PERSON] на строк один рік під 5 % на місяць та зі сплатою 1 % на добу у випадку несвоєчасного виконання зобов'язань по сплаті відсотків. Отримання коштів відбувалося під впливом тяжких обставин: відсутності попиту на послуги з переробки деревини, що є предметом його підприємницької діяльності, тяжка хвороба його матері, не працююча жінка та знаходження на її утриманні неповнолітньої дитини. Вважає, що [PERSON] скористалася його тяжким становищем, встановила високу відсоткову ставку у розмірі 5% у місяць, яка більш ніж в 4 рази перевищує відсоткову ставку НБУ. Тому після уточнення зустрічних позовних вимог просить суд визнати недійсними правочини позики, які підтверджується розписками в частині встановлення відсоткової ставки за користування коштами на рівні, що перевищує 7,5 %. Крім того, як зазначено у розписці, у [PERSON] перебувають правовстановлюючі документи на нерухомість та на право користування земельною ділянкою. Наразі відсутні будь-які правові підстави для знаходження документів у [PERSON] Перешкоджання з боку позивача за первісним позовом у поверненні правовстановлюючих документів, позбавляє його можливості отримати кредит на більш лояльних умовах. У зв'язку з чим просить зобов'язати [PERSON] повернути технічний звіт на землю, договір оренди, рішення третейського суду та витяг про реєстрацію прав власності на нерухоме майно. Вважає, укладені договори позики не дійсними, що унеможливлює їх дострокове розірвання. Відсутні й підстави для стягнення сум позик, оскільки строк виконання зобов'язань не настав. Істотних порушень умов договору він не допускав, суду надав копії квитанцій про банківські перекази. [PERSON] не надала жодних доказів свого «нестабільного» стану та не обґрунтувала розмір визначеної нею моральної шкоди, таким чином, не довівши належними та допустимими доказами свої моральні страждання і обґрунтованість пазову в цій частині. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, однак, до суду надала заяву, в якій просила суд слухати справу в її відсутності за участю її представника [PERSON] У судове засідання представник позивача [PERSON], правомочність якого підтверджується витягом з договору на представництво інтересів у суді від 13 лютого 2014 року, ордером серії [NUMBER] та копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю(а.с. 10-12), не з'явився, суду надано заяву в якій просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує, просить суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, зустрічні позовні вимоги [PERSON] не визнає та просить відмовити у їх задоволенні. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, з заявою про розгляд справи у його відсутності до суду не звертався. Суд, дослідивши матеріали справи, у межах заявлених позовних вимог, встановив наступне. Спірні правовідносини між сторонами щодо розірвання договору позики, стягнення суми боргу, процентів, моральної шкоди та щодо визнання договору недійсним у частині встановлення процентної ставки, засновані на договірних засадах та ґрунтуються на договорах позики, укладеними між [PERSON], як позикодавцем, та [PERSON], як позичальником, про що свідчать відповідні розписки, складені [PERSON] (а.с. 5-7). Так, розпискою від 13 листопада 2013 року посвідчено факт отримання [PERSON] від [PERSON] грошей в борг у сумі 6 500 доларів США під 5 % на місяць, строком на 1 рік. Як заставу залишено: технічний звіт на землю, договір № 27 від 02 червня 2005 року та право власності на нерухомість - номер витягу 3396343, належні [PERSON] на праві власності. Гроші та відсотки [PERSON] зобов'язався повернути в строк, щомісячної сплати відсотків, кожного тринадцятого числа місяця. У випадку не повернення грошей, заставлене майно переходить у власність [PERSON] У випадку несвоєчасної сплати процентів, [PERSON] зобов'язується сплачувати 1 % від суми позики на добу. Так, розпискою від 16 листопада 2013 року посвідчено факт отримання [PERSON] від [PERSON] грошей в борг у сумі 45 000 грн. під 5 % на місяць, строком на 1 рік. Як заставу залишено: технічний звіт на землю, договір № 27 від 02 червня 2005 року та право власності на нерухомість - номер витягу 3396343, належні [PERSON] на праві власності. Гроші та відсотки [PERSON] зобов'язався повернути в строк, щомісячної сплати відсотків, кожного шістнадцятого числа місяця. У випадку несвоєчасної сплати процентів, [PERSON] зобов'язується сплачувати 1 % від суми позики на добу. Так, розпискою від 24 листопада 2013 року посвідчено факт отримання [PERSON] від [PERSON] грошей в борг у сумі 2 500 доларів США під 5 % на місяць, строком на 1 рік. Як заставу залишено: технічний звіт на землю, договір № 27 від 02 червня 2005 року та право власності на нерухомість - номер витягу 3396343, належні [PERSON] на праві власності. Гроші та відсотки [PERSON] зобов'язався повернути в строк, щомісячної сплати відсотків, кожного двадцять четвертого числа місяця в еквіваленті 1 долар США - 8 грн. 50 коп. у випадку зниження курсу, у випадку підвищення - по курсу. У випадку несвоєчасної сплати процентів, [PERSON] зобов'язується сплачувати 1 % від суми позики на добу. Вирішуючи позовні вимоги про розірвання договору позики, стягнення суми боргу та процентів, а також, зустрічні позовні вимоги про визнання договору недійсним у частині встановлення процентної ставки, суд виходить із такого. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору. Норми ЦК України не містять жодного винятку щодо права на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір яких і порядок одержання встановлюється договором (частина перша статті 1048 ЦК України). Судом встановлено, сторони договору позики самостійно визначили розмір, методику обчислення процентної ставки за договором й порядок одержання процентів, що відповідає положенням ч. 1 ст. 1048 ЦК України, і повністю відповідає принципу цивільного права - свободі договору (ст. 3 ЦК України). [PERSON] у зустрічному позові просив визнати недійсним договори позик в частині процентної ставки на рівні, що перевищує 7,5 % річних, посилаючись на те, що тяжкі обставини зумовили укладання ним правочину на умовах великої процентної ставки, зокрема, збиткова підприємницька діяльність та хвороба матері. За змістом частини першої статті 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. З аналізу зазначеної норми випливає, що для визнання правочину недійсним необхідно встановлення наявності тяжких обставин та вкрай невигідних умов правочину. При цьому необхідно враховувати майновий та психічний стан осіб і їх близьких напередодні та в момент вчинення правочину, вплив цих факторій на формування волевиявлення сторін. Правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини. Однак, наданими по справі виписками з історії хвороби [PERSON] не підтверджено факт понесення відповідачем будь-яких фактичних витрат, пов'язаних з лікуванням матері. Тобто відсутній причинний зв'язок між необхідністю понесення затрат на лікування та фактом укладання договорів позики, на якому наголошував відповідач. Наведені у зустрічному позові обставини про те, що процентна ставка в 5 відсотків є занадто високою, тобто договір укладений на вкрай невигідних умовах для позичальника, не є в силу норми ст. 233 ЦК України такою, що робить правочин недійсним. Отже, дотримуючись принципу диспозитивності у цивільному процесі, а саме, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, доводи відповідача про необхідність укладання договорів позики через тяжкі життєві обставини та на вкрай невигідних умовах, такими, що не підтверджуються відповідними доказами. Частиною 1 статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики як загальна договірна конструкція є підставою для виникнення правовідносин, а отже, і відповідальності за неналежне виконання його умов. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (статті 530, 631 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Як убачається з матеріалів справи, сторони встановили як строк дії договорів - один рік, кінцевий строк повернення позики - 13, 16 та 24 листопада 2014 року відповідно, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячної сплати відсотків - 13, 16 та 24 числа кожного місяця відповідно. Таким чином, умовами договору строк сплати суми позики визначено - роком, строки сплати чергових відсотків за користування позикою - місяцями. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів по процентах), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України). Разом з тим, взяте на себе таке зобов'язання відповідач не виконує, щомісячна сплата відсотків за користування позиками ним не здійснюється, внаслідок чого за останнім утворилася заборгованість, яка на день ухвалення судом рішення, становить 57944 грн. 75, виходячи з такого розрахунку. За договором від 13 листопада 2013 року сума позики 6 500 доларів США, щомісячна процентна ставка, яка підлягає сплаті - 5 %, що дорівнює 325 доларам США, виходячи з відповідного курсу долару за курсом НБУ: станом на 13 грудня 2013 року - 7,99 грн. х 325 = 2596,75 грн. станом на 13 січня 2014 року - 7,99 грн. х 325 = 2596,75 грн. станом на 13 лютого 2014 року - 8,55 грн. х 325 = 2778,75 грн. станом на 13 березня 2014 року - 9,28 грн. х 325 = 3016 грн. станом на 13 квітня 2014 року - 12,57 грн. х 325 = 4085,25 грн. станом на 13 травня 2014 року - 11,64 грн. х 325 = 3783 грн. станом на 13 червня 2014 року - 11,76 грн. х 325 = 3822 грн. станом на 13 липня 2014 року - 11,69 грн. х 325 = 3799,25 грн. станом на 13 серпня 2014 року - 13,11 грн. х 325 = 4260,75 грн. Суду надано копію платіжного чеку № 1412201309250 на переказ грошових коштів у сумі 1000 грн. на поповнення карткового рахунку [PERSON](а.с. 36), який судом прийметься до уваги. Отже, розмір щомісячної процентної ставки, яка підлягала сплаті 13 грудня 2013 року, з урахуванням сплаченої суми в 1000 грн. становить 1596 грн. 75 коп. Всього заборгованість по процентах - 29 738 грн. 50 коп. За договором від 16 листопада 2013 року сума позики 45 000 грн., щомісячна процентна ставка, яка підлягає сплаті - 5 %, що дорівнює 2 250 грн. х на 8 місяців, (грудень 2013 року по липень 2014 року включно) = 18 000 грн. За договором від 24 листопада 2013 року сума позики 2 500 доларів США, щомісячна процентна ставка, яка підлягає сплаті - 5 %, що дорівнює 125 доларам США, виходячи з відповідного курсу долару за курсом НБУ: станом на 24 грудня 2013 року - 7,99 грн. х 125 = 998,75 грн. станом на 24 січня 2014 року - 7,99 грн. х 125 = 998,75 грн. станом на 24 лютого 2014 року - 8,94 грн. х 125 = 1117,50 грн. станом на 24 березня 2014 року - 10,20 грн. х 125 = 1275 грн. станом на 24 квітня 2014 року - 11,38 грн. х 125 = 1422,50 грн. станом на 24 травня 2014 року - 11,71 грн. х 125 = 1463,75 грн. станом на 24 червня 2014 року - 11,76 грн. х 125 = 1470 грн. станом на 24 липня 2014 року - 11,68 грн. х 125 = 1460 грн. Всього - 10206 грн. 25 коп. Інших платіжних документів, на підтвердження розрахунків [PERSON] з [PERSON] суду надано не було. Таким чином, слід дійти висновку, що з [PERSON] підлягає стягненню сума заборгованості зі сплати процентів за користування позиками, проте, не підлягають стягненню суми позики, оскільки строк виконання зобов'язання з їх сплати, який встановлений договором, ще не настав. До зазначеного висновку слід дійти і з урахуванням положень п. 1 ст. 530 ЦК України, згідно яких, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Також, суд дійшов до переконання, що вимоги позивача про розірвання договору позики не підлягають задоволенню, оскільки такі умови його розірвання не передбачені договором, а розірвання договору в односторонньому порядку чинним законодавством не допускається. Суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення моральної шкоди внаслідок прострочення виконання зобов'язання за розпискою не ґрунтуються на вимогах закону і матеріалах справи. За змістом ст. ст. 15, 16 ч. 2 п. 9, 23, 611 п. 4 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, в тому числі шляхом відшкодування моральної шкоди. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди. Нормами ЦК України не передбачена відповідальність боржника за прострочення виконання грошового зобов'язання у вигляді відшкодування моральної шкоди, а тому достатніх підстав для задоволення вимог позивача про стягнення моральної шкоди немає. Щодо позовної вимоги [PERSON] про зобов'язання [PERSON] повернути правовстановлюючі документи, суд дійшов до такого. У відповідності до положень ЦК України, ЗУ «Про заставу», правовстановлюючі документи не можуть бути предметом застави, оскільки відповідно до ст. 546 ЦК України предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення. За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність законних підстав у [PERSON] утримувати в себе технічний звіт на землю, договір оренди № 27 від 02 червня 2005 року, рішення третейського суду по справі № 225/18.01 від 25 лютого 2004 року, витяг про реєстрацію прав власності на нерухоме майно № 3396343. Отже, зустрічна позовна вимога про зобов'язання повернути [PERSON] зазначені документи підлягає задоволенню. Позивач як сторона, на користь якої виноситься рішення суду, також має право в порядку ч. 1 ст. 88 ЦПК України на стягнення з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог судових витрат. Оскільки, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про розірвання договорів позик, сума судового збору за заявлену вимогу не матеріального характеру відшкодуванню не підлягає. Оскільки, ставка судового збору за подання до суду позовної заяви матеріального характеру складає 1 % від ціни позову, з урахуванням задоволеної частини позовних вимог [PERSON] про стягнення заборгованості по процентах на загальну суму 57944 грн. 75 коп., 1% від якої становить 579 грн. 45 коп., така сума підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Вимоги [PERSON] щодо стягнення з відповідача витрат на юридичні послуги задоволенню не підлягають, оскільки, на підтвердження таких вимог, позивачем не надано жодного доказу того, що вона дійсно понесла витрати на правову допомогу. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] не вимагає компенсації за понесені судові витрати.

Outcome: partial