Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-19 00:00:00

\~ \~ \~ \~01 липня 2019 року до суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] , в якому просить зобов`язати відповідача сплатити компенсацію вартості належної ій на праві спільної часткової власності Ѕ частки квартири за адресою: [ADDRESS] , в розмірі 243200,00 грн., припинивши за нею право власності на зазначену частку та визнати право власності за відповідачем. В обґрунтовування позову посилається на те, що з 1986 року по 1994 рік вона з відповідачем перебувала у шлюбі. Право спільної часткової власності по Ѕ частці належить їм на підставі свідоцтва про право власності на житло від 21.01.2002 року № 6-02-221716, виданого на підставі розпорядження виконкому Харківської міської ради. В спірній квартирі відповідач проживає із своєю дружиною та донькою. вона не користується, проживає в іншому місті, тому потребує коштів для придбання майна. Протягом тривалого часу відповідач чинив перешкоди їй у користуванні та володінні майном, внаслідок чого ії право було відновлено рішенням суду шляхом ії вселення. Вона неодноразово зверталась до відповідача з вимогою виплатити компенсацію, але вимога була проігнорована. Станом на 03.06.2016 року вартість квартири становить 486400, 00 грн., згідно звіту про оцінку майна. Оскільки виділ в натури частки не можливий, бажає отримати грошову компенсацію відповідно до вимог 364 ЦК України. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 02 липня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2019 року перейдено від спрощеного позовного провадження до розгляду в порядку загального позовного провадження. 20 листопада 2019 року відповідач подав до суду відзив (заперечення) проти позову, зазначивши , що заперечує проти зобов`язання його сплатити позивачу компенсацію вартості Ѕ частки, що належить останній. Проти визнання за ним права власності на Ѕ частку не заперечував. Зазначає, що позивачем не надано належних доказів щодо неможливості виділу частки в натурі. Також позивачем не доведено, що він перешкоджає їй користуватися та володіти квартирою Вказує, що позивач за останні роки один раз навідалась до квартири разом з державним виконавцем та потім виїхала на проживання на батьківщину до м. Новоукраїнська. Він самостійно обслуговував квартиру, сплачує комунальні послуги, проте позивач не приймає участі в утриманні квартири. Звіт про оцінку майна, наданий позивачем здійснено віртуально, оскільки спірна квартира не оглядалась, в ній не робився ремонт з 90-х років та на даний час вартість квартири значно нижча, ніж та, що вказує позивач. На теперішній час в спірній квартирі, він проживає разом з дружиною [PERSON] та донькою [PERSON] , яких він має утримувати. Він єдиний хто працює в сімї, має середню заробітну плату в розмірі 4200 грн., тому не може виплатити компенсацію, яку вимагає позивач. Також зазначає, що він згоден, щоб позивач сплатила йому грошову компенсацію в розмірі визначену нею з подальшим припиненням спільної власності. В судовому засіданні в режимі відео конференції позивач підтримала позов в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позові. Зазначила, що відповідач не сплачує їй будь які грошові кошти за користування та володіння квартирою. Вона квартирі не проживає та не користується нею, на підставі рішення суду, ії вселили в спірну квартиру, проте неможливо було в ній проживати, оскільки в квартирі проживала дружина відповідача, тому вона виїхала до м. Новоукраїнська, де й проживає до теперішнього часу. Також зазначила, що звіт про вартість квартири, було зроблено в 2016 році в м. Кіровограді. На час розгляду справи, вона не може здійснити оцінку майна за відсутністю коштів. Представник позивача, адвокат Гольфіндер С.К., діючий на підставі доручення про надання безоплатної вторинної правової допомоги від 14 листопада 2019 року № 110, позов підтримав, просив задовольнити вимоги в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні проти позву заперечував, посилаючись на обставини викладені в запереченнях проти позову. Суд заслухавши пояснення учасників справи, вивчивши доводи та заперечення, викладені в заявах по суті, дослідивши та оцінивши надані докази, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ч.ч.1,2 ст. 364 ЦК України, співвласник має\~право на\~виділ у\~натурі частки\~із майна,\~що є\~у спільній\~частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183\~цього Кодексу),\~співвласник,\~який бажає\~виділу,\~має право\~на одержання\~від інших\~співвласників грошової\~або іншої\~матеріальної компенсації\~вартості його\~частки. Компенсація\~співвласникові може\~бути надана\~лише за\~його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Частиною 2 ст. 183 ЦК України визначено, що неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Виходячи з аналізу вищезазначених норм, з врахуванням закріплених в п. 6 ст. 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар. /Правовий висновок Верховного Суду України, викладений в постанові суду від 13 січня 2016 року по справі № 6-2925цс15/ Судом встановлено та визнається сторонами, що [PERSON] Та [PERSON] , є співвласниками квартири у спільної часткової власності по Ѕ частці за адресою: [ADDRESS] . Право власності набуто на підставі свідоцтва про право власності на житло від 21.01.2002 року, реєстр. № 6-02-221716-Ш, виданого на підставі розпорядження від 21.01.2002 року №377-Ш (а.с. 45). Між сторонами існував спір щодо володіння, користування та розпорядження вищезазначеною квартирою. Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 04 червня 2007 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 09 жовтня 2007 року, поновлено порушене право [PERSON] користуватися, володіти та розпоряджатися вищезазначеною квартирою, шляхом вселення ії у житлове приміщення. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 3000 гривень, розподілено судові витрати (а.с.8-12). Як зазначено позивачем, державним виконавцем ії було вселено у спірну квартиру на підставі рішення суду, після чого вона покинула квартиру та виїхала до іншого міста. Зазначила, що після чого відповідач змінив вхідний замок в квартиру та не допускає до житла. По виконання рішення суду, позивача також було повідомлено листом Головного управління юстиції у Харківській області Управління державної виконавчої служби від 02.10.2014року № К-317/01-23/08, яке було надано на розгляд скарги позивача (а.с.38а-40) Протягом 2011-2013 років, позивач неодноразово зверталась до правоохоронних органів щодо протиправних дій відповідача у порушенні ії прав, як співвласника квартири. Листом прокуратури Жовтневого району м. Харкова від 16.06.2014 року №04-56-261.14, [PERSON] повідомлено про відсутність підстав внесення заяв до Єдиного реєстру досудових розслідувань та роз`яснено право на звернення до суду за захистом порушеного права (а.с.38). Сторонами по справі надано пояснення, що позивач не здійснює свої права щодо квартири, будь якої грошової компенсації за володіння та користування квартирою від відповідача не отримує. Відповідач проживає в спірній квартирі з дружиною та донькою. Згідно технічного паспорту на спірну квартиру, вона складається з однієї кімнати житл. пл.. 19.0 кв.м., кухні пл. 8.3 кв.м., ванної пл..3.6 кв.м., коридору пл.. 6.2 кв.м., шафи пл.. 0.9 кв.м., загальна площа квартири 39,4 кв.м. (а.с. 34-36) Листом КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 15.10.2008 року № 4150, на заяви [PERSON] повідомлено, що спірна квартира є однокімнатною і згідно діючого законодавства ст.. 183 ЦК України не підлягає поділу (а.с.13). Таким чином встановлено, що виділ у натурі частки спірної квартири є неможливим, тому є підстави на отримання співвласником майна грошової компенсації відповідно до ч. 2 ст. 364 ЦК України. На замовлення позивача, суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] у м. Кіровограді виконано Звіт про оцінку майна, однокімнатної квартири [ADDRESS] . Згідно висновку у звіті, вартість квартири станом на 03.06.2016 року складала 486\~400, 00 грн.. Методічний підхід використовувався порівняльний (співставлення продажу) (а.с. 16-32). Після визначення вартості квартири в 2016 році, позивач зверталась з претензійним листом до відповідача щодо виплати їй грошової компенсації за Ѕ частку, що їй належить в розмірі 243\~200, 00 грн. (а.с. 14,15). Як зазначила позивач, вона не має можливості здійснити оцінку квартири на час розгляду справи у звязку з скрутним майновим станом. При вирішені спору, суд враховує також заперечення відповідача. Як встановлено, [PERSON] перебуває у шлюбі з [PERSON] , від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] . Разом всі проживають в квартири [ADDRESS] , що також підтверджується відповідачем (а.с. 106-111). В підтвердження доходу, відповідачем надано копію Довідки про середню заробітну плату від 04.11.2019 року № 04/11/19-2, згідно якої відповідач працює в ТОВ «Агроекспорт-Україна» та отримував середню заробітну плату 4225, 00 грн. (а.с.117). Посилаючись на зазначені обставини, відповідач зазначив, що виплата компенсації в розмірі 243200,00 грн. буде для нього неможливим зобов`язанням.. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи наведене, суд критично оцінює наданий позивачем звіт про оцінку майна, а саме квартири. Оскільки він був здійснений в м. Кіровограді в 2016 році та має порівняльну методику. Вартість квартири визначалась на підставі інформації із мережі інтернет щодо вартості квартир, подібних за технічними характеристиками спірній квартирі, яка взагалі не досліджувалась. Вихідними даними для визначення вартості об`єкта були правовстановлюючий документ та дані, надані замовником про стан конструктивних елементів. Також суд враховує пояснення та надані докази відповідача щодо його сімейного та майнового стану, з урахуванням його доходів та обов`язку утримувати членів родини, суд вважає визначена позивачем грошова компенсація стане для нього надмірним тягарем. На підставі зазначеного, оцінених в сукупності доказів, суд не вбачає підстав для задоволення позову. У відповідності до вимог п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed