Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

У грудні 2016 року позивач [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОРТОФЛОТ-ТРАНС» (далі - товариство, відповідач), просив суд стягнути з відповідача заборгованість із заробітної плати в загальному розмірі 9103,00 дол. США, середній заробіток у зв'язку з непроведенням повного розрахунку при звільненні з дати звільнення по день пред'явлення позову в загальному розмірі 29651,07 дол. США, компенсацію моральної шкоди внаслідок порушення його прав як працівника в сумі 3000 грн. Посилався на те, що 17 листопада 2014 року між ним та ТОВ «ПОРТОФЛОТ- ТРАНС» було укладено трудовий контракт моряка (далі - трудовий контракт), згідно якому він як працівник був прийнятий на посаду старшого помічника капітана належного відповідачу судна «Джоббер», порт приписки м. Херсон, з оплатою праці: базовий місячний оклад 2400,00 дол. США, відпускні за місяць 300 дол. США, оплата овертайму у місяць 300,00 дол. США. 16 листопада 2014 року позивач фактично був найнятий на судно «Джоббер» та звільнився з судна 02 лютого 2016 року, що підтверджується послужною книжкою моряка, посвідченням особи моряка та списками членів екіпажу судна «Джоббер» за судновими ролями. Згідно відомості нарахувань заробітної плати за період з листопада 2015 року по день звільнення у лютому 2016 року відповідач заборгував йому заробітну плату в загальному розмірі 9103,00 дол. США, на його запити щодо видачі довідки про роботу та заробітну плату, а також вимоги про погашення заборгованості не реагує, його інтереси як працівника тривалий час залишаються порушеними. Позивач [PERSON] та його представник Пікалова О.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. Представник відповідача в неодноразово призначені судові засідання не з'явився, про день та час розгляду повідомлявся належним чином, подав заперечення, датовані 19 грудня 2017 року, в яких просить відмовити у позові повністю. Вказує, що трудовий контракт моряка з відповідачем не укладався, оскільки станом на 17 листопада 2014 року єдиною особою, яка мала право підписувати договори, був директор, обов'язки якого на вказану дату виконувала [PERSON], звільнена 12 грудня 2014 року. Інший уповноважений представник товариства [PERSON], підпис якої поставлено у графі 33 трудового контракту, була призначена директором з 15 грудня 2014 року, однак підпис, який міститься в договорі, належить невідомій особі. Вказує крім того, що трудовий контракт було укладено товариством з перевищенням повноважень директора та без погодження з загальними зборами, а укладений трудовий контракт не є трудовим договором, оскільки трудові відносини з позивачем оформлені відповідно до вимог ст.24 КЗпП України не були, наказ про прийняття позивача на роботу не видавався. Зазначає, що у період з 17 листопада 2014 року по 02 лютого 2016 року судно «Джоббер» було передано в оренду компаніям NATIONAL TRAIDING CORPORATION LTD та UNITED TREND ENTERPRISE LIMITED за договорами фрахтування судна без екіпажу (бербоут-чартер), які й мали наймати екіпаж. 25 квітня 22017 року відповідач подав зустрічний позов про визнання недійсним трудового контракту моряка від 17 листопада 2014 року за його невідповідністю ст. 203 ЦК України з підстав підписання неуповноваженою особою, невчинення у письмовій формі, відсутності спрямованості на реальне настання правових наслідків. Ухвалою від 12 травня 2017 року у прийнятті вказаного зустрічного позову товариства до [PERSON] було відмовлено, зустрічна позовна заява повернута. З огляду на пункт 1 Розділу 6 Прикінцеві положення Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII (далі - Закон № 2147- VIII), цей Закон набирає чинності з дня початку роботи Верховного Суду, визначеного рішенням його Пленуму відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів". Постановою Пленуму Верховного Суду від ЗОЛ 1.2017 № 2 днем початку роботи Верховного Суду визначено 15 грудня 2017 року. Відповідно до пункту 9 частини першої Розділу ХІП Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147-УІІІ справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Отже після набрання чинності Законом № 2147-УІІІ справа розглядається за правилами Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) в редакції Закону №2147-VIII. Оцінивши наявні у матеріалах справи докази кожен окремо та у їх сукупності, заслухавши пояснення позивача та його представників, дослідивши заперечення відповідача, надаючи правову оцінку обставинам справи, слід прийти до наступного. Відповідно до статті 2 ЦПК завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 статті 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно приписів статей 12, 81 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Як встановлено судом, 17 листопада 2014 року між позивачем та ТОВ «ПОРТОФЛОТ-ТРАНС» було укладено трудовий контракт моряка, згідно якому [PERSON] як працівник був прийнятий на посаду старшого помічника капітана належного відповідачу судна «Джоббер», порт приписки м.Херсон, з оплатою праці: базовий місячний оклад 2400,00 дол. США, відпускні за місяць 300 дол. США, оплата овертайму у місяць 300,00 дол. США. Згідно п. 1.1. Ч II трудового контракту моряка (а.с. 17-34) цей контракт є строковим трудовим договором, на підставі якого виникають трудові правовідносини між Роботодавцем (відповідачем) та позивачем як Працівником. Строк дії Контракту позначено в п. 23 Ч І плюс/мінус 1 місяць в опціоні Роботодавця. Фактичний строк роботи на борту судна не може бути меншим чотирьох місяців, якщо інше не визначено у Контракті. Дія контракту починається з моменту приєднання Працівника до судна в строк, визначений Роботодавцем, та закінчується в день списання Працівника з судна за розпорядженням Роботодавця після здавання справ на судні. Відповідно до п.2.3. Ч II трудового контракту моряка строк дії Контракту може бути зменшено до 1-го місяця або продовжено до 1-го місяця більше обумовленого строку з ініціативи Роботодавця у разі виробничої потреби. Роботодавець має право продовжити строк дії Контракту до заходу судна в зручний для репатріації порт. Відповідно до п. 2.4. трудового контракту моряка строк дії Контракту може бути змінено в будь-який час за взаємною згодою сторін. Відповідно до п.3.2.2. Ч І Працівник має право на своєчасне отримання заробітної плати. Роботодавець зобов'язаний своєчасно здійснювати оплату заробітної плати в порядку та розмірах, передбачених цим трудовим контрактом та колективним договором (п. 3.3.5.). Згідно розділу 6 трудового контракту моряка виплата заробітної плати здійснюється щомісячно згідно чинному законодавству країни прапора судна не пізніше 15 числа, наступного за відпрацьованим (п.6.1.). Порядок та розмір нарахувань заробітної плати, яка включає базовий місячний оклад, оплату понадурочних годин, оплату нормованих відпускних, а також остаточний день нарахувань заробітної плати передбачено п.п. 6.2. - 6.12. контракту. Пунктом 6.6. контракту передбачено, що остаточний розрахунок з Працівником по закінченні роботи здійснюється після передання обов'язків та матеріальних цінностей, не пізніше 15 днів з моменту списання. Фактична оплата праці Працівника здійснюється на підставі щомісячного табелю врахування робочого часу та сплачується готівкою або шляхом перерахування коштів на банківський рахунок Працівника в строки, передбачені п.6.1. (п. 6.8.). Отже п. 1.1. Ч II прямо вказує на те, що цей трудовий контракт є строковим трудовим договором, на підставі якого виникають трудові правовідносини між Роботодавцем (відповідачем) та позивачем як Працівником, незалежно від невидання роботодавцем окремого наказу про прийняття позивача на роботу. Відповідно до ч.4 статті 24 КЗпП України (чинної станом на день укладення трудового контракту моряка) трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи. Судом було оглянуто наданий позивачем оригінал укладеного між ним та ТОВ «ПОРТОФЛОТ-ТРАНС» трудовий контракт моряка, датований 17 листопада 2014 року, який містить печатки ТОВ «ПОРТОФЛОТ-ТРАНС» та підписи сторін. Слід також врахувати обставини, на які посилалося ТОВ «ПОРТОФЛОТ-ТРАНС» у зустрічній позовній заяві про визнання такого контракту недійсним з доданням самим товариством копії цього ж трудового контракту. Позивач [PERSON], за його згодою, був допитаний судом як свідок, підтвердив факт укладення з ним трудового контракту, без якого судно в іноземних портах здійснювати законну діяльність не вправі. Зазначив, що контракт був наданий йому для підписання представниками товариства безпосередньо перед відходом судна в порту віправлення м. Херсон, а повернений йому особисто з підписом відповідача через деякий час вже після повернення з рейсу. Підтвердив обставини оформлення паспорта моряка ТОВ «Арктур», відповідність суми заборгованості у загальному розмірі 9103,00 дол. США, зазначеної у відомості з нарахування заборгованості, щоденний графік роботи на судні. За таких умов ставити під сумнів наявний у справі трудовий контракт моряка підстав немає. В матеріалах справи наявні належні позивачу Посвідчення особи моряка [NUMBER] та послужна книжка моряка з записами про його найм на судно «Джоббер» 16 листопада 2014 року та звільнення з судна 02 лютого 2016 року, відомості про перетинання державного кордону позивачем на судні «Джоббер», лист ТОВ «Аркгур» від 26 грудня 2016 року, табелі врахування робочого часу, відомість з нарахування заборгованості. Як слідує зі списків членів екіпажу судна «Джоббер» за судновими ролями (а.с. 56-69), позивач як помічник капітана з 17 листопада 2014 року до 02 лютого 2016 року неодноразово перетинав державний кордон України на вказаному судні. Так 02 лютого 2016 року о 08:04 він в'їхав до України через термінал Бориспіль - D рейсом з Кутаїсі, виїхавши перед цим судном «Джоббер» з Херсону до Туреччини, тобто останнім днем роботи позивача було 01 лютого 2016 року. З свідоцтва про право власності на судно (а.с. 5), листа капітана Херсонського морського порту (а.с.93), листа Регістру судноплавства (а.с. 138-139), свідоцтв на судно «Джоббер» (а.с. 152-156) слідує, що власником судна «Джоббер» було ТОВ «ПОРТОФЛОТ-ТРАНС» без будь-яких відомостей про зміну користувача, що відповідає, зокрема, відомостям статистичної звітності, поданим товариством до державних органів статистики. Листом Херсонської митниці ДФС (а.с. 174) повідомлено, що у період з 17 листопада 2014 року до 02 лютого 2016 року всі перевезення судном «Джоббер» здійснювало саме ТОВ «ПОРТОФЛОТ-ТРАНС», будь-які відомості щодо компаній NATIONAL TRAIDING CORPORATION LTD (Гонконг) та UNITED TREND ENTERPRISE LIMITED (реєстраційний номер 2059422, Гонконг) відсутні. Разом з тим, відомості про перевізника вантажів та діяльність морського судна у зоні діяльності порту фіксуються митними органами та іншими органами в обов'язковому порядку, як це передбачено, зокрема, Положенням про митні декларації, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2012 року № 450, Порядком обліку осіб, які здійснюють операції з товарами, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 15 червня 2015 року № 552, Правилами надання послуг у морських портах України, затвердженими наказом Міністерства інфраструктури України від 05 червня 2013 року № 348, Порядком виконання митних формальностей на морському та річковому транспорті, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 10 березня 2015 року № 308, постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2012 року № 451 «Питання пропуску через державний кордон осіб, автомобільних, водних, залізничних та повітряних транспортних засобів перевізників і товарів, що переміщуються ними». Сума заборгованості з заробітної плати перед позивачем підтверджується відомістю нарахувань заробітної плати за період з листопада 2015 року по день звільнення за підписом капітана судна «Джоббер» та становить 9103,00 дол. США, у т. ч. 103 дол. США за один робочий день лютого 2016 року (а.с. 14). Відповідно до ст.3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Відповідно до ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до Конвенції МОП про захист заробітної плати № 95 від 8 червня 1949 року, ратифікованою Президією Верховної Ради Української РСР 30 червня 1961 року, відповідно до мети цієї Конвенції термін "заробітна плата" означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити, на підставі письмового або усного договору про наймання послуг, працівникові за працю, яку виконано, чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано, чи має бути надано. Ця Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватись заробітна плата. Відповідно до ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, ..., але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст.9 КЗпП України умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними. За таких умов слід виходити з того, що відповідач мав повністю розрахуватися з позивачем за заборгованістю у розмірі 9103,00 дол. США в останній день роботи, тобто 01 лютого 2016 року. Відповідно до ст.9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення. За даними НБУ станом на 21 грудня 2017 року курс української гривні до долара США становить 2786,0871 гривню за 100 дол. США, отже заборгованість відповідача перед позивачем у гривневому еквіваленті становить 9103,00 х 27,860871 = 253617,51 грн. Згідно ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно відомості нарахувань заробітна плата позивача за один робочий день лютого 2016 року становить 103 дол. США з щомісячним заробітком незалежно від кількості днів у всіх попередніх місяцях та з щоденним графіком роботи. Отже за вказаної суми й з огляду на заявлені позовні вимоги строк прострочення у повному розрахунку з позивачем слід прийняти: лютий 2016 року - 19 робочих днів, й виходячи з середньоденної заробітної плати 103 дол. СПІА, за лютий 2016 року: 19 х 103 = 1957 дол. США, за повні місяці, за які трудовим контрактом моряка передбачалася оплата у сумі 3000 дол. США щомісячно: березень - листопад 2016 року: 9 х 3000,00 = 27000,00 дол. США, разом - 28957,00 дол. США. З огляду на встановлений НБУ офіційний курс гривні до долара США на 21 грудня 2017 року вказана сума заборгованості в еквіваленті складає: 806767,24 грн. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно правової позиції, викладеної, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 25 квітня 2012 року у справі №6-23 цс 12, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру. В свою чергу компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення. Тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 237і КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати. З огляду на встановлені судом порушення та наслідки, на які посилається позивач, сума компенсації моральної шкоди має становити 3 тис. грн., що є розумним й справедливим з огляду на тривале порушення прав позивача та ігнорування його поновлення. Як зазначено у постановах Верховного Суду України від 26 жовтня 2016 року по справі № 6-1395цс16 та від 6 грудня 2017 року по справі № 6-3 31 цс 17, закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; в разі невиконання такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Проаналізувавши зміст частини другої статті 233 КЗпП України, можна зробити висновок про те, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, що з огляду на заявлені позовні вимоги становить: 3000 х 27,860871 = 83582,61грн. Як зазначено у п.6 постанові пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.99 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, отже суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів. На підставі викладеного, враховуючи обставини справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача на користь [PERSON] заборгованість з заробітної плати у розмірі 235 579 грн. 77 коп., середній заробіток у звязку з непроведенням повного розрахунку при звільненні у розмірі 806 767 грн. 24 коп., 3 000 грн. моральної шкоди. На підставі ч.6 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 8 000 грн. 00 коп.

Outcome: approved