Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-01 00:00:00

02.02.2018 року представник позивача [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти набуті відповідачем без достатньої правової підстави в розмірі 76545,00 грн., та судові витрати покласти на відповідача. В обгрунтування вказаних підстав посилається на наступне. 19.03.1994 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, але їх подружнє життя не склалось, та з січня 2016 року вони проживають окремо. На разі, в провадження суду перебуває справа про розірвання шлюбу між сторонами. В травні 2017 року відповідач повідомила позивача про те, що вона тяжко хвора, та лікарі діагностували в неї рак, та попрохала надати їй кошти на лікування, у зв'язку з чим в період з грудня 2017 року по січень 2018 року позивач регулярно надавав відповідачеві власні грошові кошти на її лікування в загальному розмірі 76545 грн. Позивач попрохав відповідача надати йому відповідні документи, які підтверджують вказану хворобу, та те, що вона потребує лікування, та цільове використання наданих коштів, про те цього зроблено не було, а тому відповідач ввела в оману позивача та незаконно привласнила вказані кошти без достатньої правової підстави, що змусило позивача звернутись до суду з вказаним позовом. 28.03.2018 року відповідачем було подано відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що доказів того, що відповідач отримала кошти в розмірі 60000,00 грн. до суду надано не було, та у відповідача не має онкологічної хвороби, а додані дублікати квитанцій на суму 16 545,00 грн. не підтверджують, що вони надані для лікування чи придбання лікарських засобів, та вказані кошти витрачались на забезпечення сім'ї, оскільки сторони мають трьох дітей, двоє з яких є неповнолітніми. 23.04.2018 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача [PERSON] просить задовольнити позов, та вказує будь-які зобов'язальні (договірні) правовідносини між сторонами відсутні, та позивач добровільно бере участь в утриманні своїх дітей, та відповідача свідомо збагатилась за рахунок позивача, ввівши його в оману про стан свого здоров'я, а тому вказані кошти відповідачем були набуті без достатньої правової на те підстави. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] та відповідач в судовому засіданні заперечували проти позову, посилаючись на його необгрунтованість та недоведеність позовних вимог. Так, в судовому засідання встановлено 19.03.1994 року між сторонами було укладено шлюб. Сторони на даний час проживають окремо, проте шлюб не розірваний на даний час. Від шлюбу сторони мають 3 дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які зареєстровані та проживають разом з відповідачем за адресою: [ADDRESS]. Позивач перерахував на картковий рахунок відповідача суму в розмірі 16545,00 грн., що підтверджується наданими до суду дублікатами квитанцій, що не заперечує відповідач, та як стверджує позивач надав грошові кошти в розмірі 60 000,00грн. відповідачу, а саме щомісячно 10000,00 грн. на лікування відповідача. Відповідно до наданої медичної документації відповідач не має будь-якого онкологічного захворювання. Позивач стверджує в своєму позові, що вказані кошти набуті відповідачем без достатньої на те правової підстави, та шляхом введення в оману позивача щодо стану свого здоров'я, що стало підставою для звернення до суду за захистом свого права. Загальні підстави для виникнення зобов'язань у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які вникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої, другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання повинне належно виконуватись відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться. Згідно з частиною першою статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов'язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею цим Кодексом. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може грунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, наданих учасниками справи. Згідно зі статтею 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. Таким чином, судом встановлено, що між позивачем та відповідачем не існує будь-яких зобов'язальних правовідносин, але дійсно позивачем було перераховано відповідачеві на її картковий рахунок грошові кошти в розмірі 16545,00 грн., що підтверджується дублікатами квитанцій, де в графі призначення платежу зазначено «поповнення картки/рахунку», а факт передачі грошових коштів в розмірі 60 000,00 грн. взагалі нічим не підтверджено, окрім слів самого позивача, так як і причину передачі вказаних коштів відповідачеві, тобто недобросовісність відповідача в даному випадку не підтверджена жодними доказами. Також судом не встановлено факту недобросовісного набуття відповідачем в порядку ст. 1212 ЦК України отриманих коштів в розмірі 16545,00 грн., які надані їй як засіб до існування добровільно позивачем, як не встановлено й наявності рахункової помилки, то відповідно до статті 1215 ЦК України поверненню зазначена сума не підлягає, оскільки шлюб між сторонами на разі не розірвано, від шлюбу у сторін є троє дітей, двоє з яких є неповнолітніми, а посилання представника позивача, що позивач у добровільному порядку забезпечує своїх дітей є такими, що не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, та само посилання ні якими письмовими доказами не підтверджується, а тому суд вважає за необхідне підмовити позивачеві в задоволенні його позовних вимог в повному обсязі. Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі за наведених вище підстав. Відповідно до ст. 141 ч.1 ЦПК України, суд залишає судові витрати за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed