Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

01 листопада 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись при цьому на наступні обставини. Відповідно до укладеного договору № 260/03.1-145 від 02 червня 2008 року про надання не відновлювальної кредитної лінії відповідач отримав кредит на споживчі цілі у розмірі 20000,00 доларів США зі сплатою 14,00% річних. 24 січня 2012 року між сторонами було укладено договір про внесення змін № 2 до основного договору, на підставі якого заборгованість за кредитом було конвертовано у гривневий еквівалент за курсом 8,06 грн. за 1 долар США, яка становила на дату підписання 103022,92 грн., а відсоткову ставку встановлено на рівні 15% на період з 24 січня 2012 року по 23 січня 2013 року, починаючи с другого року від дня укладання цього договору з 24 січня 2013 року відсоткова ставка стає плаваючою та змінюється щорічно без укладання додаткової угоди. Позивач належним чином виконав своє зобовязання за договором шляхом надання коштів відповідачу. Відповідач [PERSON] не виконав належним чином свої договірні зобовязання, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 12 серпня 2016 року складається із заборгованості за кредитом 41141,00 грн., заборгованості за відсотками 15597,52 грн., пені за несвоєчасне повернення кредиту 1393,53 грн., пені за несвоєчасне повернення відсотків 4570,08 грн., інфляційних витрат за кредитом 265,40 грн., інфляційних витрат за відсотками 1056,95 грн., що у загальному розмірі складає 64024,48 грн. Позивач просить стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості за кредитним договором, а також відшкодувати понесені судові витрати, повязані зі сплатою судового збору. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с.45). Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час і місце його проведення був повідомлений належним чином у порядку ст.ст.74, 76 ЦПК України шляхом публікації оголошення у друкованому засобі масової інформації газеті центральних органів виконавчої влади «Урядовий Курєр» № 12 від 21 січня 2017 року (а.с.46-47). За таких обставин зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Зясувавши позицію позивача, дослідивши письмові докази по справі, судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що відповідно до укладеного договору № 260/03.1-145 від 02 червня 2008 року про надання не відновлювальної кредитної лінії відповідач отримав кредит на споживчі цілі у розмірі 20000,00 доларів США зі сплатою 14,00% річних (а.с.4-8). 24 січня 2012 року між сторонами було укладено договір про внесення змін № 2 до основного договору, на підставі якого заборгованість за кредитом було конвертовано у гривневий еквівалент за курсом 8,06 грн. за 1 долар США, яка становила на дату підписання 103022,92 грн., а відсоткову ставку встановлено на рівні 15% на період з 24 січня 2012 року по 23 січня 2013 року, починаючи с другого року від дня укладання цього договору з 24 січня 2013 року відсоткова ставка стає плаваючою та змінюється щорічно без укладання додаткової угоди (а.с.9-12). В силу ст.ст.526, 527 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За змістом ст.ст.610, 612 ЦК України\~порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки. Відповідач [PERSON] не виконав належним чином свої договірні зобовязання, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 12 серпня 2016 року складається із заборгованості за кредитом 41141,00 грн., заборгованості за відсотками 15597,52 грн., пені за несвоєчасне повернення кредиту 1393,53 грн., пені за несвоєчасне повернення відсотків 4570,08 грн., інфляційних витрат за кредитом 265,40 грн., інфляційних витрат за відсотками 1056,95 грн., що у загальному розмірі складає 64024,48 грн. (а.с.17-19). В той же час Законом України № 1669-У11 від 02 вересня 2014 року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення АТО забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Розяснення по реалізації норми про заборону нарахування пені та штрафів по кредитам згідно з Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» надав Національний банк України в листі № 18-112 / 64483, де в своєму розясненні підкреслює, що реалізація прав осіб, передбачених статтею 2 Закону, не потребує отримання банком любих інших документів, в тому числі сертифікатів про форс-мажорні обставини торгово-промислової палати. Відповідач зареєстрований та мешкає в зоні проведення АТО м.Макіївка, Донецької області і таким чином дія вказаного Закону поширюється на нього. Тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені за несвоєчасне повернення кредиту 1393,53 грн., яка згідно розрахунку нарахована починаючи з 16 грудня 2015 року (а.с.18), пені за несвоєчасне повернення відсотків 4570,08 грн., яка згідно розрахунку нарахована починаючи з 11 серпня 2015 року (а.с.18), задоволенню не підлягають. На підставі викладеного суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором № 260/03.1-145 від 02 червня 2008 року та договором про внесення змін № 2 від 24 січня 2012 року, а саме: заборгованість за кредитом 41141,00 грн., заборгованість за відсотками 15597,52 грн., інфляційні витрати за кредитом 265,40 грн., інфляційні витрати за відсотками 1056,95 грн., в решті позовних вимог відмовити. В силу ст.88 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача витрати, повязані зі сплатою судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1253,98 грн.(а.с.1).

Outcome: partial