Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

У березні 2016 року до Оріхівського районного суду Запорізької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що, за ствердженням позивача, подружнє життя у сторін не склалося, сторони переконалися, що перестали розуміти один одного, є зовсім різними людьми, втратили почуття любові та поваги, подальше сумісне життя і збереження сім'ї стали не можливими, сім'я фактично розпалася, і тому позивач вирішила розірвати шлюб. Крім того, позивач просила стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/3 частки від його доходу, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дітьми повноліття, стягнути з відповідача на її користь витрати, суму сплаченого судового збору у розмірі 553,20 грн. Позивач в судове засідання не з'явилась, подавши заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач у судове засідання двічі не з'явився, по невідомій суду причині, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши обставини справи та проаналізувавши вимоги законодавства України про шлюб та сім'ю, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 13 лютого 2002 року виконавчим комітетом Комишувахської сільської ради Оріхівського району Запорізької області (актовий запис №02), що підтверджується свідоцтвом серії [NUMBER]. У шлюбі сторони народили двох дітей: доньку [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO]. За ствердженням позивача, яке відповідачем не спростоване, шлюбні відносини між сторонами припинені, разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Спору про поділ майна, набутого у шлюбі, між сторонами немає. Неповнолітні діти проживають з позивачем. Вимог про зміну прізвища після розірвання шлюбу позивач не заявляла. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 ст. 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з даним позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивачка не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги те, що відповідач заперечень проти позову не подав, суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. За таких обставин розірвання шлюбу між сторонами не буде суперечити правам та законним інтересам сторін, інших осіб. Вирішуючи інші позовні вимоги, суд виходить з наступного. Відповідач визнає дитину своєю, батьківство не оспорює. Відповідно до ст. 180 СК України батьки повинні утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідач проживає окремо від дитини, між сторонами не існує домовленостей щодо надання у добровільному порядку матеріальної допомоги позивачу на утримання цієї дитини. Відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на дитину. Відповідно до загальних норм права ст. ст. 180, 181 СК України обов'язок утримувати дитину шляхом виплати аліментів покладено на батьків, які окремо проживають від дитини. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Позивач просила суд визначити аліменти на утримання дитини у розмірі 1/3 частки від його доходу, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог. За правилами ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Суд погоджується із заявленим позивачем розміром позовних вимог. Згідно із ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову. Встановлено, що позов було подано позивачем до суду 31.03.2016 року. З огляду на зазначене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей, починаючи з дня пред'явлення позову (31.03.2016 року) і до досягнення дітьми повноліття. При постановленні рішення про стягнення аліментів суд також враховує, що позивач та відповідач в даному випадку не позбавлені права в разі зміни матеріального чи сімейного стану звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів в порядку ст. 192 СК України. В силу ст. 88 ЦПК України у разі задоволення позову позивача, який звільнений від сплати судового збору 551 грн. 20 коп. при подачі позову про стягнення аліментів, цей судовий збір підлягає стягненню у дохід держави з відповідача. Суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача про стягнення на її користь з відповідача сплачений нею судовий збір щодо позовних вимог про розірвання шлюбу у розмірі 551 грн. 20 коп. Суд вважає за необхідне на підставі п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини - у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: approved