Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

01.12.2016 року позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики від 07.09.2011 року в сумі 757347 грн 75 коп., заборгованості за договором позики від 22.05.2012 року в сумі 319785 грн 42 коп., а всього 1077093 грн 17 коп. В обґрунтування позову послалася на невиконання відповідачем умов договорів позики, в частині дотримання строків і повноти розрахунків. У судовому засіданні представник позивача предявлений позов підтримав і наполягав на його задоволенні; відповідач не зявився, про час і місце розгляду справи сповіщався належним чином. 30.01.2017 року судом, за згодою представника позивача, постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. 07.09.2011 року відповідач уклав з [PERSON], правонаступником якого на підставі Договору про відступлення права вимоги від 24.01.2015 року є позивач, Договір позики на суму 400000 грн (далі Договір 1, а. с. 4, 12). Згідно Договору 1 та приєднаних до справи оригіналів розписок (а. с. 37, 38) [PERSON] надав відповідачу 200000 грн у день укладення Договору 1 тобто 07.09.2011 року, а 101000 грн надав 24.10.2011 року. Таким чином, усього за Договором 1 відповідачем від [PERSON] було отримано 301000 грн. 22.05.2012 року відповідач уклав з [PERSON], правонаступником якого на підставі Договору про відступлення права вимоги від 19.09.2012 року є також позивач, Договір позики на суму 140000 грн (далі Договір 2, а. с. 13, 15). Згідно Договору 2 та приєднаного до справи оригіналу розписки (а. с. 41) [PERSON] надав відповідачу суму позики в розмірі 140000 грн у день укладення Договору 2 тобто 22.05.2012 року. Посилаючись на невиконання відповідачем умов Договору 1 і Договору 2 позивач як правонаступник позикодавців просить суд стягнути з відповідача: а) заборгованість за Договором 1 в сумі 757327 грн 75 коп., що складається із: заборгованості за тілом позики 246108 грн 82 коп., заборгованості по сплаті процентів 180554 грн 77 коп., пені за прострочення строків сплати процентів 84658 грн 27 коп., пені за прострочення сплати тіла позики 124172 грн 97 коп., інфляційних 121832 грн 92 коп.; б) заборгованість за Договором 2 в сумі 319785 грн 42 коп., що складається із: заборгованості за тілом позики 119231 грн 79 коп., заборгованості по сплаті процентів 78035 грн 71 коп., пені за прострочення строків сплати процентів 38128 грн 83 коп., пені за прострочення сплати тіла позики 43363 грн 35 коп., інфляційних 41005 грн 74 коп. Відповідно до частини першої статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, звертаючись до суду з цим позовом позивач та/або її представник зобовязані довести в суді як наявність підстав для стягнення заборгованості з відповідача так і визначену до стягнення суму боргу. Втім, вказані особи свої процесуальні обовязки в повному обсязі не виконали і не довели в суді правильність здійсненого розрахунку, який є вочевидь невірним, що призвело до значного безпідставного завищення суми богу. Зокрема, пунктами 4, 6 Договору 1 передбачено сплату відповідачем рівних платежів починаючи з 01.01.2012 року, а також право відповідача здійснити часткове чи повне дострокове погашення суми боргу. Як випливає з розписок позичальника (а. с. 39, 40), 24.10.2011 року відповідачем було сплачено 4000 грн, а 02.12.2011 року сплачено ще 25000 грн, а всього 29000 грн. Отже, станом на 01.01.2012 року позивач повинна була нараховувати суми плати за користування позикою виходячи не з 301000 грн, як було здійснено фактично, а із суми 272000 грн. Крім того, 05.01.2012 року позивачем було сплачено 20850 грн, 22.03.2012 року сплачено 22210 грн, 12.04.2012 року сплачено 23500 грн, 14.09.2012 року сплачено 20000 грн і т. д.; всього відповідачем сплачено за Договором 1 366190 грн 27 коп. Сплачені відповідачем суми в декілька разів перевищують розмір місячного платежу, тому суму, що перевищують повинні були бути зараховані позивачем в рахунок зменшення тіла кредиту, що, в свою чергу, тягне за собою безумовне зменшення подальших місячних платежів, чого позивачем не зроблено. Пунктами 4, 6 Договору 2 передбачено сплату відповідачем рівних платежів починаючи з 01.09.2012 року, а також право відповідача здійснити часткове чи повне дострокове погашення суми боргу. Як випливає з розписок позичальника (а. с. 42, 43), 24.09.2011 року відповідачем було сплачено 11000 грн, 28.09.2012 сплачено 5370 грн 45 коп., 11.10.2012 року сплачено 17400 грн, 30.11.2012 сплачено 12374 грн 70 коп., 13.12.2012 року сплачено 10500 грн і т. д.; всього відповідачем сплачено за Договором 2 101858 грн 52 коп. Аналогічно з першим випадком, сплачені відповідачем за Договором 2 суми в декілька разів перевищують розмір місячного платежу, тому суми, що перевищують також повинні були бути зараховані позивачем в рахунок зменшення тіла кредиту, що тягне за собою безумовне зменшення подальших місячних платежів, чого позивачем не зроблено. Представнику позивача було розяснено його право заявити клопотання про призначення по справі судової бухгалтерської експертизи для визначення правильних сум заборгованості за Договором 1 і Договором 2 (за їх наявності), від чого він відмовився. Водночас, суд не володіє компютерною програмою розрахунку заборгованості періодичних платежів, що зазвичай використовується банківськими установами, та виходячи з принципу диспозитивності цивільного процесу не повинен здійснювати за позивача розрахунок суми боргу. За таких обставин, предявлений позов не підлягає задоволенню через його недоведеність.

Outcome: dismissed