Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-12 00:00:00

У квітні 2019 року [PERSON] \~звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача, просила визнати житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] \~та [PERSON] ; визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину житлового будинку за вказаною адресою, а також стягнути з відповідача сплачений судовий збір. В обґрунтування позову зазначила, що вони з відповідачем перебували у шлюбі з 04.09.2004 року по 20.05.2019 року, під час шлюбу спільно придбали у власність житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Право власності на вказане нерухоме майно було зареєстроване на відповідача. З огляду на те, що сторони самостійно не можуть дійти згоди щодо поділу спільно набутого майна, а тому позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 11.05.2019 року відкрито провадження по справі. Ухвалою судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 17.08.2020 року справу прийнято до провадження судді Збаражського А.М. та вирішено проводити її розгляд в порядку загального позовного провадження, призначивши підготовче судове засідання. Позивач в судове засідання не з`явилася, до суду подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечив проти їх задоволення. У відповідності до ч.2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ст.206 ч.4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити в підготовчому засіданні. Відповідно до\~ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями\~12,\~13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених\~ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі\~статтями 76-79 ЦПК України,\~\~доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 04 вересня 2004 року між [PERSON] \~та [PERSON] зареєстровано шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане 04.09.2004 Виконкомом Радицької сільської ради Володарсько-Волинського району Житомирської області. 28 листопада 2007 року [PERSON] придбав у власність житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказане підтверджується договором купівлі-продажу від 28.11.2007 року (а.сп.9). Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №16915454, сформованого 04.12.2007, право власності на вказаний будинок в частці 1/1 зареєстровано за відповідачем. Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] , виготовлений Житомирським обласним державним підприємством по технічній інвентаризації (інвентаризаційна справа №20354828), власником цілої частки нерухомого майна є [PERSON] (а.сп.6). Рішенням Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 19.04.2019 шлюб між [PERSON] \~та [PERSON] розірвано. У своїх позовних вимогах [PERSON] просить визнати вказаний житловий будинок спільною сумісною власністю подружжя, а також визнати за нею право власності на 1/2 частину нерухомого майна. Вирішуючи по суті позовні вимоги, суд враховує наступні норми діючого законодавства. Відповідно до\~статті 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша\~статті 69 СК України). Згідно з ч. 1\~ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 1, 2\~статті 71 СК України). Частиною 2\~ст. 372 ЦК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 163 СК України\~встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджується в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22\~постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п. 23, 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. З урахуванням викладеного вище, вимог діючого законодавства, встановлених по справі обставин, зокрема те, що житловий будинок [ADDRESS] , придбано у власність [PERSON] за час перебування в шлюбі з [PERSON] , суд вважає, що вказаний об`єкт нерухомості є спільним майном подружжя, а тому їх частки на будинок є рівними, тобто по 1/2 кожному із подружжя. Крім того, судом враховується позиція відповідача, який визнав позов у повному обсязі та не заперечує проти його задоволення. Визнання позову відповідачем не порушує права інших осіб. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи думку учасників справи, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються:\~ у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч. 1\~ст. 142 ЦПК України\~та ч. 3\~ст. 7 Закону України «Про судовий збір»\~у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідному рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивачем сплачено судовий збір в розмірі 768,40 грн відповідно до квитанції №30 від 23.04.2019 року (а.с. 1). Оскільки відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позовні вимоги, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків сплаченого при поданні позовної заяви судового збору, що становить 384,20 гривень.

Outcome: approved