Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

01.08.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання майна особистою власністю. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 02.08.2014 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, який на теперішній час позивачка бажає розірвати. Під час шлюбу 21.10.2015 року відповідачем за власні кошти позивачки була придбана квартира [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу вказаної квартири був посвідчений приватним нотаріусом та зареєстрований у КП ММБТІ. Посилаючись на те, що квартира була придбана виключно за її особисті кошти, а не спільні з відповідачем, просила позовні вимоги задовольнити, визнати квартиру [ADDRESS] об'єктом її особистої приватної власності; стягнути з відповідача на її користь судові витрати. У судове засідання позивач не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував. Відповідно до ст.174 ЦПК України наслідком визнання відповідачем позову є ухвалення рішення про задоволення позову за наявності для того законних підстав. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ч. 1ст. 57 Сімейного кодексу України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Як встановлено у судовому засіданні, 02.08.2014 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб [NUMBER]. В період шлюбу 21.10.2015 року відповідачем за власні кошти позивачки була придбана квартира [ADDRESS]. Згідно договіру купівлі-продажу від 21.10.2015 року відповідач придбав квартиру [ADDRESS]. Даний договір був посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Горбуровим К.Є. за реєстровим № 2722. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.10.2015 року, квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] Згідно зіст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно дост. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. З огляду на вказані норми матеріального права, враховуючи, що спірна квартира придбана відповідачем у період шлюбу, але за кошти, які належали особисто позивачці, відповідач [PERSON] визнав позовні вимоги у повному обсязі, і таке визнання позову не суперечить закону, а також не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про доцільність задоволення позовних вимог. На підставі ст. 88 ЦПК України суд вважає можливим покласти на відповідача також і судові витрати позивачки при подачі позовної заяви. На підставі викладеного,

Outcome: approved