Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-02 00:00:00

01 лютого 2016 року до суду надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах з врахуванням заяви про зменшення розміру заявлених вимог від 20.05.2016 року позивач просить: зобов'язати відповідача в особі голови ліквідаційної комісії Личова О.В. визнати та включити вимоги позивача про виплату на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на суму 1 004 343,66 грн.; зобов'язати відповідача в особі голови ліквідаційної комісії Личова О.В. виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 1 004 343,66 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 03.11.2015 року представник позивача в межах встановлених строків (до 21.11.2015 року) звернувся з вимогою до відповідача як до кредитора, який перебуває у стані припинення та просив сплатити позивачу належні йому при звільненні суми - 97 152,52 грн.; сплатити на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 20.09.2013 року по день проведення виплати; сплатити на користь позивача компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 76 234,65 грн. Проте відповідач листом від 18.12.2015 року повідомив позивача, що вимоги визнано частково, а саме: в розмірі 97 152,52 грн., що підтверджується даними бухгалтерського обліку, інші відхилено оскільки не знайшли документального підтвердження. Позивач не погоджується з відмовою відповідача та вказані вимоги мають бути включені до проміжного балансу на тій підставі, що позивач працював у відповідача та з 24.09.2013 року його було звільнено з роботи на підставі п.8 ч.1 ст.36 КЗпП України. Згідно із наказом при звільненні мало бути виплачено компенсацію за невикористані дні щорічних основних та додаткових відпусток на загальну суму 97 152,52 грн., що не заперечується відповідачем. Водночас на даний час не здійснено з позивачем розрахунок при звільненні. Позивач в день звільнення був відсутній на роботі, проте 23.09.2013 року звернувся з вимогою про виплату належних сум, але вимога виконана не була, кошти не виплачені. Відповідач у відмові посилається на рішення судів де перевірялось звільнення позивача. Проте позивач зазначає, що наявність судових спорів не позбавляло відповідача можливості провести розрахунок при звільненні, що є його обов'язком згідно діючого законодавства. Таким чином, оскільки відповідачем не виконано обов'язок щодо провекдення розрахунку при звільненні, на підставі статті 117 КЗпП України відповідач має сплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку з 24.09.2013 року (наступний день після отримання вимоги) до 21.11.2015 року, що становить 543 дні, середньоденний заробіток 1 849,62 грн., а всього середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить 1 004 343,66 грн. Представник позивача в судовому засіданні, яке відбулось 03.03.2016 року підтримав заявлені вимоги. В судове засідання, яке відбулось 03.06.2016 року не з'явився, звернувся до суду із заявою про слухання справи в його відсутність, зазначає, що заявлені вимоги підтримує. Відповідач представника в судове засідання не направив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки суд не повідомив. Пояснення чи заперечення на заявлені вимоги до суду не надійшли. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Вислухавши представника позивача, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Стаття 104 ЦК України визначає, що юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення (ч.2 ст.104 ЦК України). Учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється. Виконання функцій комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) може бути покладено на орган управління юридичної особи (ч.3 ст.105 ЦК України). У відповідності до ч.4 статті 105 ЦК України, до комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється. Строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється, не може становити менше двох і більше шести місяців з дня оприлюднення повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи (ч.5 ст.105 ЦК України). Кожна окрема вимога кредитора, зокрема щодо сплати податків, зборів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, страхових коштів до Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, розглядається, після чого приймається відповідне рішення, яке надсилається кредитору не пізніше тридцяти днів з дня отримання юридичною особою, що припиняється, відповідної вимоги кредитора (ч.6 ст.105 ЦК України). Наказом Міністра юстиції України «Про ліквідацію ДП «Інформаційний центр» МЮ України від 11.09.2015 року №258/7 розпочато процедуру ліквідації відповідача та як вбачається з витягу з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, з 16.09.2015 року підприємство в стані припинення за рішенням засновників та головою комісії з припинення або ліквідатором призначено Личова Олексія Валерійовича. Визначено засновниками строк для заявлення кредиторських вимог - 21.11.2015 року та на момент розгляду справи в суді підприємство не ліквідовано. Отже, як встановлено в судовому засіданні розпочато процедуру ліквідації відповідача на підставі п.1 ч.1 ст.110 ЦК України. Як встановлено в судовому засіданні, починаючи з 01.03.2000 року по 20.09.2013 року [PERSON] працював генеральним директором державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі контракту та був звільнений з підстав, передбачених контрактом, пункт 8 частини першої статті 36 КЗпП України. Як зазначено в позовній заяві, в день звільнення [PERSON] не був присутній на робочому місці. Доказів на підтвердження протилежного суду надано не було. 23.09.2013 року [PERSON] звернувся із заявою та просив здійснити розрахунок при звільненні, оскільки він був відсутній в день звільнення на роботі. Як вбачається, на заяві міститься резолюція «Бух. До виплати». 03.11.2015 року [PERSON], як представник [PERSON] звернулась до Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України із вимогою та просив сплатити суми належні при звільненні в розмірі 97 152,52 грн., сплатити на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 20.09.2013 року по день проведення виплати; сплатити на користь позивача компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 76 234,65 грн. На вказану вимогу ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції листом від 15.12.2015 року за №27415/01-09 повідомив [PERSON], що визнанню підлягають вимоги в розмірі 97 152,52 грн., так як вони підтверджені даними бухгалтерського обліку. Грошові вимоги в іншій частині не знаходять свого документального підтвердження станом на 21.11.2015 року. Також у вказаному листі було прохання до [PERSON] надати згоду на задоволення суми вимог, що становить 97 152,52 грн., надавши банківські реквізити. Зазначений лист позивач отримав 25.12.2015 року. Стаття 43 Конституції України визначає, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. У відповідності із ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до вимог ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Отже, в судовому засіданні встановлено, що відповідач не провів з позивачем розрахунок при звільненні. Оскільки відповідач в судове засідання не з'явився, суду не надано доказів відсутності вини підприємства у не проведенні розрахунку при звільненні. А тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. З листа №23653/01-09 від 24.09.2015 року ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України вбачається, що середньоденний заробіток [PERSON] складає 1 849,62 грн. Загальна кількість днів затримки розрахунку становить 495 днів (з 25.09.2013 року по 15.09.2015 року - останній день перед початком процедури ліквідації відповідача), а саме: 2013 рік - 70 днів вересень - 4 дні, жовтень - 23 дні, листопад - 21 день, грудень - 22 дні. 2014 рік - 251 день 2015 рік - 174 дні Січень - 20 днів, лютий - 20 днів, березень - 21 день, квітень - 21 день, травень - 18 днів, червень - 20 днів, липень - 23 дні, серпень - 20 днів, вересень - 11 днів. Тому сума середнього заробітку за час затримки виплати становить 1 849,62 грн. х 495 днів = 915 561,90 грн. Водночас з врахуванням правової позиції Верховного Суду України у справі №6-837цс15 від 23 грудня 2015 року за якою суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила в заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи, вважає за доцільне зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до суми заборгованості, що становить 97 152,52 грн. Стаття 111 ЦК України визначає порядок ліквідації юридичної особи. З дати внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про рішення засновників (учасників) юридичної особи, суду або уповноваженого ними органу щодо ліквідації юридичної особи ліквідаційна комісія (ліквідатор) зобов'язана вжити всіх необхідних заходів щодо стягнення дебіторської заборгованості юридичної особи, що ліквідується, та письмово повідомити кожного з боржників про припинення юридичної особи в установлені цим Кодексом строки (ч.1 ст.111 ЦК України). Під час проведення заходів щодо ліквідації юридичної особи до завершення строку пред'явлення вимог кредиторів ліквідаційна комісія (ліквідатор) закриває рахунки, відкриті у фінансових установах, крім рахунка, який використовується для розрахунків з кредиторами під час ліквідації юридичної особи (ч.3 ст.111 ЦК України). Ліквідаційна комісія (ліквідатор) після закінчення строку для пред'явлення вимог кредиторами складає проміжний ліквідаційний баланс, що включає відомості про склад майна юридичної особи, що ліквідується, перелік пред'явлених кредиторами вимог та результат їх розгляду. Проміжний ліквідаційний баланс затверджується учасниками юридичної особи, судом або органом, що прийняв рішення про ліквідацію юридичної особи (ч.8 ст.111 ЦК України). На момент розгляду справи в суді закінчився строк для пред'явлення вимог кредиторами. Частина 5 статті 112 ЦК України визначає, що вимоги кредиторів, які не визнані ліквідаційною комісією, якщо кредитор у місячний строк після одержання повідомлення про повну або часткову відмову у визнанні його вимог не звертався до суду з позовом, вимоги, у задоволенні яких за рішенням суду кредиторові відмовлено, а також вимоги, які не задоволені через відсутність майна юридичної особи, що ліквідується, вважаються погашеними. Враховуючи, що позивач одночасно звернувся до суду із позовом про стягнення середнього заробітку та зобов'язання відповідача визнати та включити вимоги до проміжного ліквідаційного балансу державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, суд не вбачає підстав для задоволення вимог в частині зобов'язання відповідача визнати та включити вимоги до проміжного ліквідаційного балансу державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України так як вони є передчасними та позивачу не було відмовлено у визнанні вимог на суму, яка визначена рішенням суду. Крім того, на підставі статті 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial