Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-30 00:00:00

01.11.2018 року позивач звернулася до суду вищевказаним позовом, яким просила стягнути з відповідача на її користь аліменти - для утримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], у твердій грошовій одиниці - в розмірі 2000гривень щомісячно, але не менш встановлених законом 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку - з дня звернення з даним позовом до суду і до досягнення диною повноліття, а також просить стягнути аліменти на її, позивача утримання у твердій грошовій одиниці - в розмірі 800 гривень, з дня її звернення з даним позовом до суду і до досягнення диною трьох років - до [INFO], посилаючись на те, що відповідач, який є батьком дитини, в добровільному порядку не надає їй, позивачу, матеріальної допомоги для утримання їхньої спільної дитини, не цікавиться матеріальним забезпеченням дитини, яка проживає з нею, позивачем. Позивач у судове засідання не з'явилася, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, не заперечуючи проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON]- був повідомлений належним чином про час та місце судового засідання - під підпис в приміщенні суду, про що в справі є відповідні докази, але будь-яких пояснень, заперечень та жодних доказів на спростування вищевикладеного - суду не надавав. Розглянувши позовні вимоги, а також надані суду документи та матеріали, заяви позивача, відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини: - з позову та доданих доказів вбачається, що між позивачем та відповідачем, який є громадянином Молдови, було зареєстровано шлюб (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 31.01.2017 року, а/з 9, а.с.5); - від цього шлюбу народилася дитина - [PERSON], [INFO], громадянин України, що підтверджується свідоцтвом про його народження (серії [NUMBER], яке було видане 19.12.2017р. Болградським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №497), згідно чого відповідач є батьком цієї дитини (а.с.6); - з довідки ВК Болградської міської ради Одеської області від 19.09.2018р. за №5175, - син сторін - [PERSON] - проживає з матір'ю, на утриманні якої перебуває (а.с.7); - згідно довідки з Болградського УСЗН Одеської області від 18.09.2018 року за №2759, позивач отримує щомісячно одноразову допомогу при народження 1-ї дитини в розмірі 860грн. що місячно (а.с.8). Будь-яких інших доказів на підтвердження передбачених ст.182 Сімейного кодексу України обставин щодо матеріального стану та стану здоров'я, - як відносно позивача, так і відносно відповідача, - суду не надано, крім тих, що досліджені у судовому засіданні, не встановлено таких і при розгляді справи. Законодавством України передбачено, що мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою (ч.1ст.141 СК України). Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно ст.181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. В разі виїзду одного з батьків за кордон на постійне проживання у державу, з якою Україна не має договору про надання правової допомоги, аліменти стягуються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо після виконання аліментних зобов'язань згідно з частиною четвертою цієї статті один з батьків не виїхав на постійне проживання у державу, з якою Україна не має договорів про правову допомогу, та залишився або повернувся для постійного проживання в Україну, порядок стягнення аліментів з урахуванням сплаченої суми встановлюється законодавством. Якщо після набрання рішенням суду законної сили, згідно з яким з одного із батьків стягуються аліменти, він виїжджає для постійного проживання у державу, з якою Україна не має договору про правову допомогу, з нього за рішенням суду до його виїзду за межі України може бути стягнуто аліменти за весь період до досягнення дитиною повноліття. Якщо після набрання законної сили рішенням суду про сплату аліментів за весь період до досягнення дитиною повноліття особа, з якої стягуються аліменти, продовжує постійно проживати в Україні або повертається в Україну для постійного проживання та змінюються обставини, які вплинули на визначення розміру аліментів, у судовому порядку може бути встановлено періодичне стягнення аліментів з урахуванням сплаченої суми. Якщо місце проживання чи перебування батьків невідоме, або вони ухиляються від сплати аліментів, або не мають можливості утримувати дитину, дитині призначається тимчасова державна допомога з урахуванням матеріального стану сім'ї, у якій виховується дитина. Виплата тимчасової державної допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок призначення та виплати тимчасової державної допомоги, її розмір визначається Кабінетом Міністрів України. Роботу щодо призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, організовує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері усиновлення та захисту прав дітей. Суми наданої дитині тимчасової державної допомоги підлягають стягненню з платника аліментів до Державного бюджету України у судовому порядку. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 183 СК України регламентовано, що розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Статтею 184 СК України регламентовано, що суд, за заявою одержувача, визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991р. та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 2 ст.182 Сімейного Кодексу України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Пленум Верховного Суду України в постанові №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснив, що за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК України, в разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Оскільки розмір аліментів у твердій грошовій одиниці - що просить позивач - не є меншим, ніж передбачені законом 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, позовні вимоги слід визнати законними і обґрунтованими та цю вимогу покласти в основу даного судового рішення. Крім того, відповідно до ч.ч.2,4ст.84 Сімейного кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. У відповідності ч.2 ст.91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею (ним) їхньої дитини, відповідно до частин другої-четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років (ч.2 ст.84 СК України). Оскільки позивач не працює через те, що зайнята доглядом за малолітньою дитиною, її дохід - державна допомога на дитину, що вона отримує - в розмірі 860грн. щомісячно - не є достатнім для придбання необхідних товарів і послуг позивачем для утримання її та дитини. Так, дохід позивача і її дитини має становити не менш, ніж визначений Державою мінімальний прожитковий мінімум дорослої людини і прожиткового мінімума дитини, тобто, оскільки з 1 січня 2019 року прожитковий мінімум для працездатних осіб визначений в розмірі 1921 грн., а для дітей до 6 років - 1626 грн, сукупний місячний прожитковий мінімум позивача з дитиною має становити 3547грн. (1921+1626), позовні вимоги про стягнення 800грн. з відповідача на користь позивача, для її утримання, не перевищують цей розмір, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Зважаючи на викладене, суд також дійшов висновку, що вимогу про стягнення аліментів на утримання позивача як матері малолітньої дитини, зайнятої доглядом за нею і її спільної з відповідачем дитини, слід задовольнити, на підставі ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі - 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Outcome: approved