Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-17 00:00:00

У березні 2018 року [PERSON] звернулась до суду із позовом, який у квітні 2018 року уточнила, і в остаточній редакції просила суд визнати дійсним договір купівлі- продажу житлової квартири [ADDRESS] , який був укладений і посвідчений Одеською універсальною біржею «Витязь» 05.03.1997 року, та зареєстрований у «журналі реєстрації договорів по об`єктам нерухомого майна» за № 97-93. Крім того, позивач просить суд визнати за нею право власності на вказану квартиру. Як вказує позивач, в теперішній час, свого часу після придбання даної квартири вона не придала значення необхідності зареєструвати в установленому законом порядку право власності на вказану квартиру, що призвело до того, що в теперішній час вона не може в повній мірі реалізувати своє право на розпорядження квартирою, вона не може реалізувати своє право власності, оскільки не має належного правовстановлюючого документу. Представник позивача подала письмову заяву про розгляд справи у свою відсутність, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Відповідачі КП «Лиманське районне БТІ» та [PERSON] подали письмові заяви про розгляд справи у свою відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечували. Згідно довідки № 7056 від 15.05.2019 року Головного управління статистики в Одеській області третя особа ОУБ «Витязь» ліквідовано, датою державної реєстрації припинення є 27.12.2005 року. Дослідивши матеріали справи, оцінивши всі докази зібрані по справі у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного: Так, судом встановлено, що 05.03.1997 року між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) укладено договір купівлі- продажу житлової квартири [ADDRESS] , який був укладений і посвідчений Одеською універсальною біржею «Витязь», та зареєстрований у «журналі реєстрації договорів по об`єктам нерухомого майна» за № 97-93. Відповідно до пункту 3 цього договору [PERSON] на момент укладення угоди був власником вищевказаної квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 21.02.1997 року, виданого УЖКГ Одеського міськвиконкому, та зареєстрованого в Комінтернівському БТІ за № 42 від 28.02.1997 року. Судом встановлено, що у договорі купівлі-продажу нерухомого майна № 97-93 від 05.03.1997 року вказано, що договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. Оскільки, відповідно до статті 15 Закону України "Про товарну біржу", яка на момент укладення таких "біржових угод", дозволяла їх укладати без подальшої нотаріальної реєстрації, угода купівлі-продажу нерухомого майна - житлової квартири, - нотаріально оформлена не була. При укладенні договору між сторонами було досягнуто згоди зі всіх істотних умов договору, договір між сторонами було виконано у повному обсязі. Після укладання зазначеного договору позивачем було повністю виконано його умови. Факт передачі покупної ціни від покупця до продавця підтверджується пунктом 6 договору № 97-93 від 05.03.1997 року купівлі-продажу нерухомого майна, згідно якого продавцем отримана сума за відчуження вищевказаної квартири до підписання договору. Вказане підтверджується представленим позивачем екземпляром укладеного договору. Підтвердженням виконання договору його сторонами є видача покупцеві екземпляру договору, другий екземпляр залишається на зберіганні на біржі. Оскільки, сторонам було видано один екземпляр договору купівлі-продажу нерухомого майна, що був зареєстрований на біржі, в «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю», реєстраційний № 97-93 від 05.03.1997 року, відбулася передача будинку, суд вважає, що до позивача перейшло право власності на квартиру. На теперішній час нотаріально посвідчити договір № 97-93 від 05.03.1999 року купівлі-продажу нерухомого майна позивач законодавчої можливості не має. Предметом судового дослідження в межах позовних вимог є питання дійсності договору купівлі-продажу нерухомого майна № 97-93 від 05.03.1997 року, який було укладено на ОУБ «Витязь» та визнання права власності. З огляду на предмет судового дослідження, суд вважає за доцільне звернутися до положень діючого законодавства та законодавства, яке діяло на момент укладення угоди, якими врегульовані спірні правовідносини: Статтею 55 Конституції України гарантований судовий захист прав і свобод людини та громадянина. Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до частини 2 статті 47 Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року), якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального засвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. Частиною 2 статті 220 Цивільного кодексу України (в редакції 2003 року) передбачено, якщо сторони домовились щодо істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилась від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Тобто, викладені аналогічні норми щодо підстав визнання договору дійсним в діючому Цивільному кодексі України (в редакції 2003 року), та Цивільному кодексі УРСР (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення угоди. Встановлення дійсності договору купівлі-продажу нерухомого майна, віднесено до компетенції суду. При викладених обставинах є всі підстави визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений на товарній біржі - дійсним. Виходячи зі змісту положень ст. ст. 11, 12, 13, 19 Закону України «Про власність» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) [PERSON] набула право власності на вказану квартиру, і,як власник, набула правомочності на здійснення розпорядження, володіння та користування цією квартирою. Відповідно до статті 6 ЦК УРСР захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] в частині визнання за нею права власності на спірну квартиру відповідають вимогам та змісту законодавства України на час виникнення спірних правовідносин, мають бути захищені судом і тому підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved