Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-13 00:00:00

У червні 2018 року позивач Київський міський центр зайнятості звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 11.12.2014 року відповідач звернувся до Оболонського районного центру зайнятості, як структурного підрозділу Київського міського центру зайнятості з заявою про надання йому статусу безробітного. Відповідно до ст.43 Закону України "Про зайнятість населення" та на підставі заяви відповідача наказом №5067-VI від 05.07.2014 року [PERSON] було надано статус безробітного та призначено допомогу по безробіттю згідно ст.ст.22,23 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" від 02.03.2000 року №1533-ІІІ. З 13.01.2015 року відповідач подав особисту заяву про направлення його на навчання за спеціальністю «Основи підприємницької діяльності». Відповідно до ст. 35 Закону України «Про зайнятість населення», відповідно до Порядку професійної підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації зареєстрованих безробітних, який затверджено Наказом Міністерства соціальної політики України, Міністерства освіти і науки України від 31.05.2013 за 318/655 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19.06.2013 за № 1029/23561, на підставі укладеного договору № 027800002 про професійне навчання безробітного від 11.02.2015, [PERSON] був направлений на підвищення кваліфікації в Національний педагогічний університет ім. М .П. Драгоманова за навчальною програмою «Основи підприємницької діяльності» зі строком навчання з 16.02.2015 по 06.03.2015. 10.03.2015 у зв`язку з відсутністю вакансій за спеціальністю безробітного, [PERSON] подав заяву про здійснення одноразової виплати призначеної йому допомоги по безробіттю для організації підприємницької діяльності та Оболонським РЦЗ видано Наказ № 69 від 12.03.2015 про здійснення одноразової виплати допомоги по безробіттю для організації підприємницької діяльності безробітному [PERSON] , за умови проходження безробітним державної реєстрації як суб`єкта господарювання до 26.03.2015. 25.03.2015 було зареєстровано юридичну особу - Товариство з обмеженою відповідальністю «СТОКТОН О`ХАРА КОНСАЛТІНГ ГРУП» (ідентифікаційний код 39711286, номер запису про проведення державної реєстрації 1 069 102 0000 033990 ), та безробітним [PERSON] надано відповідну Виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців від 30.03.2015 про реєстрацію даного суб`єкта господарювання. Наказом Оболонського РЦЗ від 30.03.2015 [PERSON] виплачено одноразово допомогу по безробіттю для організації підприємницької діяльності. 07.12.2015 до Оболонського РЦЗ надійшов Акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення від 08.10.2015 за № 1686, який складений Шевченківським районним центром зайнятості в м. Київ, згідно висновків якого [PERSON] отримав винагороду загальною вартістю у розмірі 8029,89 грн згідно акту здачі-прийняття послуг від 02.02.2015. Оскільки відповідач умисно приховав відомості про наявність цивільно-правової угоди з ТОВ «КЕЙ СІ ДЖІ ІНВЕСТМЕНТ КОНСАЛТІНТ» та отримання доходу від такої зайнятості, Оболонським РЦЗ було видано Наказ від 12 січня 2016 року за №1 про стягнення з [PERSON] безпідставно нарахованого матеріального забезпечення у розмірі 44 306,62 грн. Відповідачу направлялось повідомлення про необхідність відшкодування незаконно отриманих коштів, яке [PERSON] проігнорував. З цих підстав позивач просив суд стягнути з відповідача безпідставно нараховану допомогу по безробіттю у сумі 44 306 грн 62 коп. та судовий збір у розмірі 1 762,00 грн. Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що право на стягнення коштів фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття надано безпосередньо фонду, а не центру зайнятості, який в даній справі є неналежним позивачем. На момент подання заяви до Центру зайнятості про надання статусу безробітного, відповідач виконав повністю свої зобов`язання за договором від 05.11.2014 з ТОВ «Кей Сі Джі Інвестмент Консалтінг» і не був зайнятою особою у розумінні Закону України «Про зайнятість населення». Наказ №01 від 12.01.2016 року «Про стягнення коштів» прийнято з порушенням норм чинного законодавства, оскільки ні у ньому, ні у Акті №1686 від 08.10.2015 не зазначено підстав проведення розслідування страхового випадку та обґрунтованості виплат, передбачених Порядком розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державною податковою адміністрацією України №60/62 від 13.02.2009. Відповідача не ознайомлювали з Актом, а тому перевірка є незаконною. Крім того, просить застосувати наслідки спливу строку позовної давності та відмовити в позові з цих підстав, оскільки про необґрунтованість виплати позивач мав дізнатись в березні 2015 року при виплаті одноразової допомоги по безробіттю для організації підприємницької діяльності. 15.08.2019 представником відповідача подано зустрічну позовну заяву про визнання незаконним Наказу № 1 від 12.01.2016. Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що в Наказі № 1 від 12.01.2016 та Акті № 1686 від 08.10.2015 не вказано конкретної правової підстави згідно п. 3 Порядку для проведення перевірки, що є порушенням Порядку проведення перевірки. Також відповідно п. 5 Порядку проведення перевірки визначено, що за результатами звірки або перевірки оформлюється акт, який підписується посадовими особами, що її проводили, проте під час перевірки [PERSON] не запрошували для ознайомлення з Актом № 1686 від 08.10.2015 року, також [PERSON] був позбавлений можливості надати свої пояснення до цього акту, що призвело до незаконної перевірки, складення протиправного Акту і як наслідок прийняття незаконного Наказу. Представник позивача в судовому засіданні первісні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі, у задоволенні зустрічного позову просив відмовити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні первісного позову не визнав, просив задовольнити зустрічний позов в повному обсязі. Заслухавши учасників справи, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 11.12.2014 з заявою про надання статусу безробітного до Оболонського районного центру зайнятості, як структурного підрозділу Київського міського центру зайнятості (надалі - Оболонський РЦЗ), звернувся громадянин [PERSON] . Відповідно до приписів ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» від 05.07.2012 за № 5067-VI та п. 5 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, який затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2013 за № 198, Відповідачу надано статусу безробітного з 11.12.2014, тобто з моменту звернення до служби занятості (Персональна картка № 027814121100016). Відповідно до приписів ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення» та ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02.03.2000 за N 1533-III, Відповідачу призначено та розпочато виплату допомоги по безробіттю з 18.12.2014 (з 8 дня після реєстрації) по 12.12.2015. Під час перебування на обліку як безробітний в Оболонському РЦЗ [PERSON] подав особисту заяву від 13.01.2015 про направлення його на навчання за спеціальністю «Основи підприємницької діяльності».

Outcome: approved