Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-17 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 10 вересня 2010 року. Від шлюбу мають одну неповнолітню дитину, дочку - [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з тим, що нормальні подружні стосунки у них з відповідачем не склалися через відсутність взаєморозуміння між ними та відмінність поглядів на життя, між ними втрачено почуття любові та поваги, хоча проживають сторони у одному будинку, відносини між ними як подружжя втрачені, вони мають різні бюджети, спільного господарства не ведуть, сімейні відносини носять суто формальний характер внаслідок чого їхнє спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити їхнім інтересам та інтересам їхньої дитини, позивачка звернулася з даним позовом до суду і просить їх шлюб розірвати, повернути їй дошлюбне прізвище " [PERSON] ", визначити місце проживання дитини з нею та стягнути судові витрати з відповідача. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча про дату, місце та час розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином. Від неї та її представника, адвоката Коханої О.О. до суду надійшли заяви, в яких вони просить справу розглядати без участі позивачки та її представника, позовні вимоги підтримують, просить позов задоволити повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про дату, місце і час розгляду справи був повідомлений своєчасно і належним чином. Від нього до суду надійшла заява, в якій він просить розглядати справу без його участі та участі його представника, позовні вимоги визнає повністю, просить його задоволити. Представник органу опіки та піклування Рівненської райдержадміністрації Рачкилюк М.В. в судове засідання не з`явилася. від неї надійшла заява, в якій вона просить слухати справу без участі представника ООіП Рівненської райдержадміністрації, позовні вимоги підтримує, оскільки відсутній спір визначення місця проживання дитини. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає за можливе справу слухати у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 10 вересня 2010 року. Від шлюбу мають одну неповнолітню дитину, дочку - [PERSON] , [INFO] . Динина проживає з матір`ю і спору між сторонами про місце проживання дитини немає. Сторони тривалий час, подружніх стосунків не підтримують, хоч проживають разом, спільного господарства не ведуть, на примирення не згідні, так як вважають, що шлюб неможливо зберегти. Обоє подали заяви, в яких просять шлюб розірвати. Суд, відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, прийшов до переконання, що дана сім`я існує формально. В ситуації, що склалася, примирення подружжя неможливе, їх подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них та інтересам їх неповнолітньої дитини. Тому суд вважає за необхідне і доцільне розірвати шлюб між ними. Згідно ч.1 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. На думку суду, місце проживання малолітньої дитини необхідно визначити з матір`ю, про що в своїй заяві просить позивачка та проти чого не заперечив відповідач. Судом враховується і той факт, що між сторонами не існує спору стосовно визначення місця проживання неповнолітньої доньки, про що у своїй заяві вказала представник ООіП Рівненської райдержадміністрації. Що стосується повернення позивачці дошлюбного прізвища " [PERSON] ", то Сімейний кодекс України не передбачає такого поняття як повернення прізвища. Стаття 113 СК України передбачає, що особа яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки при розгляді справ позовного провадження, ЦПК України не передбачено зміну прізвища судом, таке можливо лише при розгляді справ окремого провадження, то питання відновлення позивачці дошлюбного прізвища повинно вирішуватися органами ДРАЦСу після розірвання шлюбу. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем під час звернення до суду, у разі задоволення позову, підлягають стягненню на його користь із відповідача. У зв`язку із визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України, позивачці слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що складає 768 гривень 40 копійок, а решту 50% сплаченого нею судового збору підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved