Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-01 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» (далі - ПАТ «Українська залізниця») звернулося до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що приватне підприємство «Ріга» виготовило Технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки ДТГО «Львівська залізниця» під існуючими об`єктами залізничного транспорту за напрямком «Чернівці - Вадул-Сирет» в адміністративних межах Глибоцької селищної ради Глибоцького району Чернівецької області. В результаті проведення інвентаризації було встановлено, що земельні ділянки від 299км+385м до 299км+456м, частково, площею 0,0542 га накладається на смугу відведення залізниці. Земельна ділянка, яка накладається на смугу відведення залізниці, площею 0,0542 га зареєстровані в державному земельному кадастрі № 7321055100:01:002:0184. Земельна ділянка, яка накладається на смугу відведення залізниці, площею 0,05423 га зареєстрована в державному земельному кадастрі № 7321055100:01:002:0184, а тому просить визнати незаконним та скасувати рішення Глибоцької селищної про передачу у власність земельної ділянки площею 0,1133 га, що знаходиться по [ADDRESS] , що накладається на смугу відведення залізниці площею 0,0542. Визнати недійсним договір купівлі -продажу земельної ділянки від 16.05.2005 року і договір дарування земельної ділянки від 03.12.2004 року площею 0,1133 га, що знаходиться по [ADDRESS] , що накладається на смугу відведення залізниці площею 0,0542. Визнати недійсним договір купівлі - продажу земельної ділянки площею 0,1133, що знаходиться по [ADDRESS] від 17.07.2015 року №1275 і скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за кадастровим номером 7321055100:01:002:0184, шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про його скасування. Витребувати від відповідача спірну земельну ділянку. Стягнути з відповідачів сплачені судові витрати. 30 квітня 2021 року ухвалою суду призначено дану справу до підготовчого судового засідання. 20 травня 2021 року від представника відповідача [PERSON] , адвоката Поляк Марії Володимирівни до суду надійшов відзив на позов, у якому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимоги та стягнути судові вимоги пов`язані з розглядом справи. 04 червня 2021 року від представника позивача, адвоката Левчук Івана Михайловича до суду надійшло клопотання про зміну позовних вимог, згідно якого позовні вимоги змінюють і просять суд витребувати від [PERSON] та [PERSON] на користь позивача АТ «Українська залізниця» земельну ділянку, що накладається на смугу відведення залізниці площею 0,0542 га за кадастровим номером 7321055100:01:002:0184, що знаходиться по [ADDRESS] . Решту позовних вимог просять залишити без розгляду. 09 червня 2021 року судом винесено ухвалу про залишення без розгляду позову в частині позовних вимог про визнання незаконним та скасувати рішення Глибоцької селищної про передачу у власність земельної ділянки площею 0,1133 га, що знаходиться по [ADDRESS] , що накладається на смугу відведення залізниці площею 0,0542га; визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 16.05.2005 року і договору дарування земельної ділянки від 03.12.2004 року площею 0,1133 га, що знаходиться по [ADDRESS] , що накладається на смугу відведення залізниці площею 0,0542га; визнання недійсним договір купівлі - продажу земельної ділянки площею 0,1133, що знаходиться по [ADDRESS] від 17.07.2015 року №1275 і скасування державної реєстрацію права власності на земельну ділянку за кадастровим номером 7321055100:01:002:0184, шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про його скасування. 30 червня 2021 року судом винесено ухвалу про закриття підготовчого засідання та призначення справи до судового засідання. Представник позивача Левчук Іван Михайлович в судовому засіданні у своїх поясненнях підтвердив обставини, що викладені у позовній заяві, просив суд змінені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи, однак її представник адвокат Міцней Володимир Федорович в судовому засіданні заперечував, щодо задоволення позову, посилався на його необґрунтованість та безпідставність та просив суд відмовити в задоволенні позову повністю. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, однак належним чином повідомлялися про місце та час розгляду справи. Представник Глибоцької селищної ради Тімофті Анатолій Васильович в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість, в своїх поясненнях підтвердив обставини зазначені у відзиві на позов та просив суд відмовити позивачу у задоволенні даного позову. Зокрема, представник відповідача вказує на те, що позивач не може вважатися користувачем спірної земельної ділянки, оскільки селищною радою правовстановлюючий документ на землю не видавався, право землекористування не реєструвалося, межі із селищною радою не погоджувалися. Також вказує, що технічна документація із землеустрою, на яку посилається позивач, не може бути підставою для формування земельної ділянки, що належить відповідачу. Спірна земельна ділянка була сформована селищною радою перед її відчуженням. Також представник селищної ради посилався на факт пропуску строків позовної давності, на підставі чого дана позовна заява також не підлягає задоволенню. Представник третьої особи відділу Держгеокадастру у Глибоцькому районі Чернівецької області в судове засідання не з`явився, проте направив до суду пояснення та заяву, в яких просить суд справу розглядати без їх участі та відмовити у задоволенні позовних вимог. Вислухавши пояснення учасників процесу та, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, а також визначив наступні правові норми, що їх регулюють. Відповідно до пункту «ж» частини першої статті 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Згідно ст.6 Закону України «Про залізничний транспорт», ч.1 ст.23 Закону України «Про транспорт» передбачено, що до земель залізничного транспорту належать землі, надані в користування підприємствам і організаціям залізничного транспорту відповідно до чинного законодавства України. Відповідно до ст.68 Земельного Кодексу України, ст.11 Закону України «Про транспорт», ст.6 Закону України «Про залізничний транспорт», до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту. Такі землі призначені для виконання покладених на підприємства і організації залізничного транспорту завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення, забезпечення безпеки руху і розвитку об`єктів залізничного транспорту. Відповідно до п. б) 4.4 ст.84 Земельного Кодексу України, до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність належать, зокрема, землі під державними залізницями. Судом встановлено, що рішенням Глибоцької селищної ради від 17 грудня 2004 року № 252-15/04 відповідачу [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки, площею 0,0757 га у власність шляхом викупу для обслуговування магазину-бару по [ADDRESS] . Рішенням Глибоцької селищної ради від 06 лютого 2003 року № 57-4/03 відповідачу [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,08 га у власність шляхом викупу для обслуговування магазину по [ADDRESS] Рішенням Глибоцької селищної ради від 14 квітня 2005 року № 34-18/05 відповідачу [PERSON] затверджено розроблений проект відведення земельної ділянки, площею 0,0757 га у власність шляхом викупу для обслуговування магазину-бару по [ADDRESS] . Згідно нотаріально посвідченого договору дарування земельної ділянки від 03 грудня 2004 року відповідач [PERSON] подарував відповідачу [PERSON] земельну ділянку площею 0,0376 га по [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 7321055100:01:002:0014. Згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення від 16 травня 2005 року відповідач [PERSON] придбала в Глибоцької селищної ради земельну ділянку площею 0,0757 га по [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 7321055100:01:002:0184 05 липня 2005 року відповідач [PERSON] отримала державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1133 га. Згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 17 липня 2015 року відповідач [PERSON] продала відповідачу [PERSON] земельну ділянку площею 0,1133 га по [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 7321055100:01:002:0184. Таким чином на час вчинення вказаних правочинів земельні ділянки були сформовані, оскільки нотаріуси не мали б права вчиняти вказані правочини. Вказане підтверджується також довідкою Глибоцької селищної ради від 24 червня 2021 року № 04-05/1166. На замовлення позивача ДТГО «Львівська залізниця» приватним підприємством «Ріга» (далі - ПП «Ріга») проведено роботи з інвентаризації земель ДТГО «Львівська залізниця» в адміністративних межах Глибоцької селищної ради відповідно до Плану «границ полоси ж.д. отвода линии Черновцы - Адинката Львовськой ж.д. в административниых границах Глыбокского района Черновицкой области от км. 292+920,2 до км. 300+187,5» 1959 року. Вказаним планом встановлено, що ширина смуги відведення на вказаній ділянці перегону складає від 51 до 57 м від осі колії. Звертаючись до суду із даним позовом залізниця посилається на те, що належним доказом їх землекористування є План «границ полоси ж.д. отвода линии Черновцы - Адинката Львовськой ж.д. в административниых границах Глыбокского района Черновицкой области от км. 292+920,2 до км. 300+187,5» 1959 року. Разом із тим, відповідно «Инструкция о нормах и порядке отвода земель для железных дорог и использовании полосы отвода», затв. Міністерством шляхів сполучення СРСР 30.01.1963 року було зобов`язано Міністерство шляхів і сполучення за узгодженням з Держбудом СРСР та Держпланом СРСР переглянути в трьохмісячний строк Інструкцію про норми і порядок відведення земель для залізної дороги і використання полоси відводу, затверджену Міністерством шляхів і сполучення 01 листопада 1955 року, маючи на увазі скоротити ширину полоси відводу для залізної дороги і захисних лісових насаджень до мінімально необхідного розмірів і повернути колгоспам, радгоспам та іншим землекористувач надлишки землі, які були раніше відведені для потреб залізнодорожнього транспорту. Цією ж інструкцією також передбачалося, що ширина полоси відводу (між її межами) повинна визначатися відповідно до діючих норм проектування залізничної колії 1524 мм загальної сітки Союзу РСР і технічним показанням по проектуванню станції, вузлів на залізничних дорогах Союзу РСР, а для залізничних доріг вузької колії відповідно до діючих норм їх проектування. Ширина полоси відводу на перегонах при висоті насипу у глибині виїмки до 1 м, коли не потрібно резервів, кавальєрів укріплюючи споруд, а також лісозахисних насаджень не повинна перевищувати, зокрема, для залізної дороги колією 1524 мм І категорії 28,0 м, тощо. Ширина полоси відводу на перегонах для розміщення в ній земляного полотна повинна визначатися по типових і індивідуальних поперечним профілям земляного полотна нормальної і вузької колії. Також вказаним нормативно-правовим актом було зобов`язано залізницю встановити межі їх земельних ділянок в натурі, встановити межові знаки та виготовити акти на земельні ділянки, які зберігати у конторах залізниці. Однак, як вбачається із плану 1959 року будь-яких змін до нього на підставі Інструкції 1963 року проведено не було. Також суду не надано доказів, що залізницею було здійснено визначення меж земельних ділянок в натурі, встановлення межових знаків та виготовлення актів на земельні ділянки на підставі Інструкції 1963 року. Окрім того в матеріалах справи наявний висновок експерта стосовно спірної земельної ділянки №19100 від 16 березня 2020 року, згідно якого вказана земельна ділянка не відображає фактичний стан проміжку залізниці в місці розташування, яке зазначене в позові і яке є насправді. Окрім того даним висновком підтверджується, що між схилом виїмки та оспорюваною земельною ділянкою жодної колійної або станційної будівлі чи споруди не виявлено. Та за наданими для експертизи документами встановити місце проходження меж смуги відведення залізниці в межах Глибоцької селищної ради Глибоцького району Чернівецької області та місця розташування земельної ділянки площею 0,1133 га кадастровий номер 7321055100:01:002:0184 відносно смуги відведення залізниці не надається можливим. За наявними в матеріалах справи технічною документацією не надається можливим встановити накладення на землі залізниці оспорюваної земельної ділянки. Також згідно вказаного висновку судової експертизи земельна ділянка площею 0,1133 га кадастровий номер 7321055100:01:002:0184, розміщеної по [ADDRESS] , яка належить [PERSON] та [PERSON] за вказаними пікетами не відповідає зазначеній в позовній заяві та Ухвалі про призначення експертизи (від 299 км+385 м до 299 км до 456 м) позивач посилається на документи, що не відображають фактичний стан проміжку залізниці в місці розташування спірної земельної ділянки, а саме: в місці розташування земельна ділянка площею 0,1133 га кадастровий номер 7321055100:01:002:0184, розташованої по [ADDRESS] , яка належить [PERSON] та [PERSON] розміщена на дільниці дороги Чернівці - Вадул-Сирет, а не Плана полосы отвода Адинката-Берхомет Львовской железной дороги, в административных границах Глыбокского района Чернрвицкой области розроблений спеціалістами «Дорпроекту» в 1959 році (том I, а. с. - 29-31), як зазначено в позовній заяві (том 1, а. с. № 3, абзац 1-ий); Тобто експертом зроблено висновок, що у вказаному документі затверджено відрізок не залізної дороги Чернівці - Вадул-Сирет, а зовсім інший відрізок Адинката-Берхомет, який знаходиться в зовсім іншому місці, тому вказаний доказ не може вважатися належним і допустимими доказом. Також експертом встановлено, що ділянки приватних землевласників, в тому числі земельна ділянка загальною площею 0,1133 га кадастровий номер 7321055100:01:002:0184, яка належить [PERSON] та [PERSON] розміщеної по [ADDRESS] , мають знаходитись за межею смуги відведення залізничної лінії, а виготовлена приватним підприємством «Ріга» Технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки, загальною площею 30,4126 га ДТГО «Львівська залізниця» під існуючими об`єктами залізничного транспорту за напрямками Чернівці - Вадул-Сирет від 298 км + 044 м до 300 км + 646 м та Глибока - Берегомет від 0 км + 000 м до 0 км + 423 м і від 0 км + 885 м до 2 км + 105 м в адміністративних межах смт. Глибока Глибоцької селищної ради Глибоцького району Чернівецької області (том І, а. с. 24-28) не являється документом виготовленим належним чином, зареєстрованим та погодженим, не в повному обсязі наданий суду і не може служити для визначення накладання земельної ділянки, кадастровий номер кадастровий номер 7321055100:01:002:0184, яка належить [PERSON] та [PERSON] розміщеної по [ADDRESS] , на смугу відведення земельної ділянки Львівської залізниці. Відповідно до частини 4 статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (далі - ЄСПЛ). Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування. Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (наприклад, рішення у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано. Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». Одним із елементів дотримання принципу «пропорційності» при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації. Частинами 1, 2 ст.116 ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Підстави та порядок припинення прав на землю визначені в главі 22 ЗК України. Ці норми передбачають підстави припинення прав (права власності та права користування) на земельні ділянки як у добровільному, так і примусовому порядку, з об`єктивних і суб`єктивних причин, а також за наявності та відсутності вини власників і землекористувачів. У відповідності до ст.140 ЗК України зазначено вичерпний перелік підстав припинення права власності на земельну ділянку. Зокрема, добровільна відмова власника від права на земельну ділянку, смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця, відчуження земельної ділянки за рішенням власника, звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора, відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб, конфіскація за рішенням суду або не відчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадку, визначеному цим Кодексом. Суд вважає, що позбавлення відповідача права власності на спірну земельну ділянку шляхом її витребування означатиме втручання у право особи на мирне володіння майном за відсутності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності, оскільки таким втручанням буде порушена справедлива рівновага між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав держави в особі юридичної особи, яка є власником земельної ділянки. Оцінюючи пропорційність втручання у право власності відповідачки, суд враховує, що відповідачі набули охоронюване законом право на мирне користування спірною земельною ділянкою у законний спосіб, а саме за належно оформленим нотаріально посвідченими договорами. Більш того, судом встановлено, що спірна земельна ділянка на значній відстані від залізничного полотна (від 40 до 48 м), на ній відсутні будь-які об`єкти інфраструктури залізниці, представниками позивача не наведено обґрунтованих доводів необхідності використання вказаної земельної ділянки в інтересах залізниці. Окрім того, у справі встановлено, що на спірній земельній ділянці знаходиться магазин-бар, який на праві власності належить відповідачу. На підставі викладеного суд вважає, що за обставин цієї справи вимога про позбавлення права власності шляхом витребування земельної ділянки могла б відповідати критерію «пропорційності» лише за умови забезпечення повного відшкодування вартості земельної ділянки та нерухомого майна, яке на ній розташоване. Такий висновок узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом в ухвалі від 20 травня 2020 року у справі № 488/2807/17 та в постанові від 30 вересня 2020 року у справі № 369/6400/17. Позивач є публічним акціонерним товариством (державним підприємством). На думку суду позивачем не доведено необхідності втручання держави в право на мирне володіння майном відповідачем, при якому буде дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням. На час видачі державного акту на право власності на земельну ділянку була чинною Інструкція про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затверджена наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах від 04 травня 1999 року № 43, яка у п. 1.12. передбачала, що складання державного акта на право власності на земельну ділянку або право постійного користування земельною ділянкою при передачі або наданні земельних ділянок громадянам, підприємствам, установам, організаціям та об`єднанням громадян всіх видів проводиться після перенесення в натуру (на місцевість) меж земельної ділянки та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженим в установленому порядку проектом відведення цієї ділянки. У п. 1.13 Інструкції передбачено, що складання державного акта на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою при передачі земельної ділянки, що була раніше надана громадянам, підприємствам, установам, організаціям і об`єднанням громадян всіх видів, у постійне користування або при переоформленні правоустановних документів на ці земельні ділянки, проводиться після відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженою відповідною технічною документацією. Тобто при проведенні робіт з видачі державного акта на право на земельну ділянку обов`язковою складовою є визначення та перенесення у натурі (на місцевості) меж земельної ділянки. Згідно з вимогами п. 1.16 зазначеної Інструкції технічна документація зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою, окрім інших документів, включає: - висновок державного органу земельних ресурсів Держкомзему України про наявні обмеження на використання земельної ділянки (крім випадків відчуження земельної ділянки із земель приватної власності); - висновок органу у справах будівництва і архітектури про наявні обмеження на використання земельної ділянки (крім випадків відчуження земельної ділянки із земель приватної власності); - журнал польових вимірювань (крім випадків відчуження земельної ділянок із земель приватної власності); - кадастровий план земельної ділянки, складений за результатами зйомки; - збірний кадастровий план суміжних землевласників і землекористувачів; - відомість обчислення площі земельної ділянки; - відомість обробки теодолітного ходу та вирахування координат поворотних точок меж земельної ділянки; - експлікація земельних угідь згідно з формою 6-зем. У п.2.2 цієї Інструкції зазначено, що підготовчі роботи включають: - аналіз матеріалів проекту відведення земельної ділянки; - підготовка виписки з земельно-облікових документів про площу земельної ділянки; - аналіз висновку державного органу земельних ресурсів про наявні обмеження на використання земельної ділянки (крім випадків відчуження земельної ділянки із земель приватної власності); - аналіз висновку органу у справах будівництва і архітектури про наявні обмеження на використання земельної ділянки; - підбір планово-картографічних матеріалів та збирання інформації про опорну геодезичну мережу; - проведення рекогносцирування по зовнішній межі земельної ділянки. Отже, виконання усіх підготовчих робіт з виготовлення державного акта на право власності на земельну ділянку передбачає як перевірку того, чи є земельна ділянка вільною, чи не належить вона іншому власнику чи користувачеві та чи не накладаються межі вказаної земельної ділянки на суміжні земельні ділянки. При видачі державного актів на право власності на земельні ділянки таких порушень чи неузгоджень не було виявлено. Позивач вказує на те, що ним проведено інвентаризацію земель, в ході якої було виявлено накладення земельної ділянки відповідача із землями залізниці. Постановою Кабінету Міністрів № 513 від 23 травня 2012 року затверджено «Порядок проведення інвентаризації земель», який установлює вимоги до проведення інвентаризації земель під час здійснення землеустрою та складення за її результатами технічної документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації земель. Так, відповідно до вказаного порядку підставою для проведення інвентаризації земель є рішення відповідного органу виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим чи органу місцевого самоврядування щодо виконання відповідних робіт, договори, укладені між юридичними чи фізичними особами (землевласниками і землекористувачами) та розробниками документації із землеустрою, судові рішення. Встановлено, що договір № Л/П 134382/НЮ між позивачем та розробником документації ПП «Ріга» укладено 30 грудня 2013 року, тоді як рішення про надання дозволу на проведення інвентаризації земель Глибоцькою селищною радою винесено 29 квітня 2014 року, тобто договір на проведення інвентаризацію був укладений на той час, коли не існувало дозволу на її проведення. Зазначене вище рішення органу місцевого самоврядування на порушення вимог чинного законодавства не містить в собі зазначення мети проведення інвентаризації земель. Згідно п.11 вказаного порядку для проведення інвентаризації земель замовник укладає з виконавцем договір про розроблення технічної документації, в якому відображаються вартість і строк виконання робіт із землеустрою, що не повинен перевищувати шести місяців з моменту укладення договору. Як встановлено в судовому засіданні та визнається сторонами, проведення інвентаризації земель завершено 25 листопада 2015 року, що становить майже два роки з часу укладення договору, в той час як чинним законодавством визначено, що термін з виконання даних робіт не повинен перевищувати шести місяців з моменту укладення договору. Цією ж постановою передбачено, що за результатами проведення інвентаризації земель виконавцем робіт розробляється технічна документація, склад якої встановлений статтею 57 Закону України "Про землеустрій". Технічна документація погоджується та затверджується в порядку, встановленому статтею 186 Земельного кодексу України. Разом із тим, позивачем не надано належних доказів того, що технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель, загальною площею 30,41 га ДТГО «Львівська залізниця» під існуючими об`єктами залізничного транспорту в адміністративних межах Глибоцької селищної ради Глибоцького району Чернівецької області погоджувалася в порядку, передбаченому чинним законодавством. Враховуючи те, що вказана технічна документація виготовлена без надання дозволу органу місцевого самоврядування, не погоджена, не затверджена, рішення органу місцевого самоврядування не містить обов`язкової вказівки пор мету інвентаризації, здійсненна з порушення встановлено законодавством терміну, проведена без участі та повідомлення власників і користувачів спірних земельних ділянок, суд приходить до висновку, що вказана документація є неналежним доказом у справі. Не є належним доказом безпідставності передачі у приватну власність [PERSON] земельної ділянки та обставина, що позивачем сплачується земельний податок за земельну ділянку в межах Глибоцької селищної ради. Відповідачами та представником відповідача - селищної ради Тімофті А.В. було заявлено про застосування судом строку позовної давності, про що було подано письмові заяви. Як встановлено судом, 27 серпня 2013 року відповідної комісією був складений акт обстеження земельних ділянок юридичних або фізичних осіб, які частково розташовані в межах смуги відведення ДТГО «Львівська залізниця» на території Глибоцької селищної ради Глибоцького району Чернівецької області. До складу комісії, окрім представників Глибоцької селищної ради, входили також і представники АТ «Українська залізниця», а саме: Начальник ВП «Чернівецька дистанційна колія» - Назаров В.Ф.; в.о. головного інженера ВП «Чернівецька дистанційна колія» - Пашняк Ю.Д.; заступник начальника ВП «Львівська дистанція захисних лісонасаджень» - Митранюк В.І.; начальник сектора майнових та земельних ресурсів дирекції - Проць Я.В. ; інженер-землевпорядник ВП «Чернівецька дистанційна колія» Мала Л.І. Отже в складі спільної комісії перебувало п`ять представників АТ «Українська залізниця», які своїми особистими підписами скріпили складення даного акту та встановили факт наявності можливого порушення прав. За результатами обстеження комісією виявлено ряд проблемних питань. Зокрема, п.4, акту відноситься до пропущеної в позовній заяві прив`язки до кілометрового перегону, а саме від 299км+390м до 299км+475м ліва сторона за ходом кілометрів, вказується що ширина смуги відведення складає 46-55 м, а фактична відстань - 40-48 м. Межа смуги ріже будівлі. Наявні державні акти гр. [PERSON] та [PERSON] . Отже з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що 27 серпня 2013 АТ «Українська залізниця» дізналась про порушене право. Відповідно до норм ст.ст. 257, 258 ЦК України встановлено, що загальний строк позовної давності становить три роки, а позовна давність щодо вимоги про стягнення неустойки, штрафу, пені, встановлено строком в один рік. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою відмови у задоволенні позову. Беручи до уваги вимоги ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, а відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Отже, строк позовної давності сплинув 27 серпня 2016 року, проте позивач звернувся до суду 28 вересня 2018 року, побто із пропуском строку позовної давності. Вказана правова позиція висвітлена у Постанові ВС № 715/2734/18 (провадження № 61-15358св19) від 12 лютого 2020 року у справі щодо суміжної земельної ділянки. Проте відповідно до усталеної судової практики, якщо судом під час розгляду справи одночасно встановлено декілька підстав для відмови у задоволенні позовних вимог зокрема, необґрунтованість чи недоведеність позовних вимог і пропуск позивачем строку позовної давності, то суд зобов`язаний відмовити у задоволенні позовних вимог саме у зв`язку з їх необґрунтованістю чи недоведеністю. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, у задоволенні змінених позовних вимог слід відмовити у зв`язку з необґрунтованістю та безпідставністю позовних вимог. На підставі викладеного, ст. 186 ЗК України, ст. 57 Закону України "Про землеустрій", Постанови Кабінету Міністрів № 513 від 23 травня 2012 року затверджено «Порядок проведення інвентаризації земель», статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція),

Outcome: dismissed