Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

У лютому 2014 року ПАТ «Бердянське підприємство теплових мереж» звернулось до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що ухвалою Бердянського міськрайонного суду від 17.12.2013р. їм було відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу про стягнення з відповідачів у солідарному порядку заборгованості за надані послуги з теплопостачання. В обґрунтування позову вказують на те, що відповідачі мешкали в квартирі [ADDRESS]. Вказана квартира приєднана до централізованої мережі теплопостачання, опалювальна площа квартири складає 59,20 м.кв. За період з 01 лютого 2011 року по 30 квітня 2013 року відповідачі не здійснювали оплату за надані позивачем послуг. Заборгованість за цей період становить 5590,54 грн. Посилаючись на вимоги ст. 526 ЦК України, ст. 20 ЗУ « Про житлово-комунальні послуги» просять стягнути солідарно з обох відповідачів заборгованість у сумі 5590,54 грн. та судові витрати: судовий збір у сумі 243,60 грн. та витрати, пов'язані з публікацією оголошення про виклик відповідачів у розмірі 300,00 грн. Представник позивача Писаревська О.М. позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити. Суду додатково пояснила, що відповідачі проживали у [ADDRESS], особовий рахунок був відкритий на ім'я [PERSON] У травні 2013 року договір про надання послуг з теплопостачання у цю квартиру було укладено з ПАТ «МетаБанк», який є власником квартири на підставі рішення суду від 06.10.2011р. Але з часу винесення цього рішення відповідачі продовжували проживати у квартирі до їх примусового виселення, за фактично отримані ними послуги з теплопостачання оплату не здійснювали. Відповідачі у судове засідання не з'явилися. Про час і місце розгляду справи повідомлені через засоби масової інформації (а.с.34). Причини неявки суду не повідомили, заперечень проти позову не подали, заяви про розгляд справи за їх відсутності також не подавали. Згідно зі ст. 224 ЦПК України суд, за згодою позивача, розглядає справу за відсутності відповідача на підставі наявних у ній даних та доказів, постановляє заочне рішення. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. За даними управління міграційної служби Бердянського МВ ГУМВС України в Запорізькій області ( а.с.11-12) встановлено, що - [PERSON]. [INFO], була зареєстрована в [ADDRESS] і знята з реєстраційного обліку 27.04.2012р. на підставі рішення суду №2-1816/11 від 06.10.2011р.; - [PERSON], [INFO], була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] і знята з реєстраційного обліку за цією адресою з 08.02.2013р. на підставі рішення суду №801/10622/2012 від 12.12.2012р. З копії витягу про державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно, наданої представником позивача ( а.с.30) вбачається, що 06.04.2012 року право власності на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано за Публічним акціонерним товариством «МетаБанк» на підставі рішення Бердянського міськрайонного суду від 06.10.2011 року. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, судом встановлено, що відповідачка [PERSON] у цій квартирі ніколи не була зареєстрована. Доказів того, що вона фактично проживала у цій квартирі і отримувала послуги з теплопостачання позивачем суду не надано. З огляду на встановлені у судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині солідарного стягнення заборгованості з [PERSON] задоволенню не підлягають за їх недоведеністю. Що стосується позовних вимог про стягнення заборгованості з другого відповідача [PERSON], то вони підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено і визнано позивачем, що власником квартири [ADDRESS] є Публічне акціонерне товариство «МетаБанк» на підставі рішення Бердянського міськрайонного суду від 06.10.2011 року, право власності на квартиру було зареєстровано КПТІ 06.04.2012 року. Відповідно до ч.4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Згідно зі ст. 319 ЦК України власність зобов'язує. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживач зобов'язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Згідно зі ст.19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Аналіз наведеного положення законодавства вказує на те, що в разі, коли жиле приміщення належить особі на праві приватної власності, то учасником правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг щодо такого приміщення є саме ця особа. Участь інших осіб, які проживають у жилому приміщенні, у таких випадках визначається його власником і обов'язки по оплаті вказаних послуг виникають у них лише перед останнім (ст. 156 ЖК України, ст. 1166 ЦК України). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] дійсно була зареєстрована і проживала у квартирі. Договір про надання послуг з теплопостачання між нею та позивачем не укладався. Доказів того, що відповідачка фактичного користувалася послугами з теплопостачання аж до 30.04.2013 року позивачем суду не надано. Посилання представника позивача на те, що у відділі ДВС Бердянського МРУЮ перебувало виконавче провадження з примусового виселення відповідачки з вказаного житлового приміщення, на підтвердження чого нею надано акт державного виконавця від 19.04.2013 р.(а.с.29) не може бути належним доказом у цій справі. Більш того вказаний акт спростовує доводи позивача щодо проживання [PERSON] в цій квартирі до 30 квітня 2013р., оскільки на момент складання цього акту -19.04.2014р. [PERSON] у цій квартирі не вже мешкала. В ній проживала інша особа. Отже, суд приходить до висновку, що з [PERSON] необхідно стягнути заборгованість за надані послуги з теплопостачання за період з 01.02.2011р. по 05.04.2012р. у загальній сумі 4913,87 грн. А з 06.04.2012р. за зобов'язаннями за надані послуги з теплопостачання має відповідати власник квартири. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути компенсацію судового збору у сумі 243,60 грн. та компенсацію витрат на опублікування оголошення у пресі у розмірі 300,00 грн. а всього підлягає стягненню 543,60 грн.

Outcome: partial