Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-16 00:00:00

У вересні 2014 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON], в якій позивач просить суд скасувати постанову приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] від 16.09.2014 про відмову в посвідченні правочину (попереднього договору купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON]; зобов'язати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] посвідчити попередній договір купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON]. Позовні вимоги мотивовані тим, що вимоги постанови НБУ № 210 від 06.06.2013 не поширюються на правовідносини, пов'язані з укладенням попередніх договорів купівлі-продажу, у зв'язку із чим, посилання приватного нотаріуса на дану постанову, як на підставу для відмови в посвідченні спірного попереднього договору є неправомірним. Також позивач наголошує на тому, що ніякі розрахунки між сторонами спірного попереднього договору здійснюватись не будуть, оскільки умовами попереднього договору не були передбачені зобов'язання, пов'язані із здійсненням розрахунків між сторонами, зазначена в п. 6 попереднього договору готівкова сума є лише способом забезпечення виконання договірним сторонами зобов'язань, що виникають з договору. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити з викладених підстав. Відповідач у призначене судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти позову заперечує. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. 16.09.2014 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] звернулись громадяни [PERSON] та [PERSON] та надали нотаріусу документи про право власності на належну гр. [PERSON] квартиру, яка розташована: [ADDRESS], інші документи, перелік яких наведено в заяві, яка зберігається в справах приватного нотаріуса [PERSON], з проханням посвідчити попередній договір про продаж зазначеної квартири. Постановою від 16.09.2014 приватним нотаріусом КМНО [PERSON] у посвідченні попереднього договору купівлі-продажу квартири, яка розташована: [ADDRESS], громадянам [PERSON] та [PERSON] відмовлено. Обґрунтовуючи відмову від посвідчення правочину, нотаріус послався на те, що положення попереднього договору купівлі-продажу квартири суперечать вимогам постанови Національного банку України № 210 від 06.06.2013, що, в свою чергу, призведе до порушення ст. 49 Закону України «Про нотаріат». Суд вважає правомірною відмову нотаріуса від посвідчення даного правочину з огляду на наступне. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо вчинення такої дії суперечить законодавству України. На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов'язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову. 01.09.2013 року набрала чинності постанова Правління Національного банку України від 06.06.2013 року № 210 "Про встановлення граничної суми розрахунків готівкою", зареєстрована в Міністерстві юстиції України 02.07.2013 року за № 1109/23641. Згідно з вимогами цієї постанови з 1 вересня поточного року готівкові розрахунки між фізичною особою та підприємством (підприємцем) за товари (роботи, послуги) не мають перевищувати 150 000 гривень. Крім того, фізичні особи між собою за договорами купівлі-продажу, які підлягають нотаріальному посвідченню, можуть розраховуватися готівкою в розмірі не більше 150 000 гривень. Відповідно до наданих НБУ Роз'яснень з питань застосування нормативно-правових актів Національного банку України щодо обмеження готівкових розрахунків, вимоги щодо обмеження готівкових розрахунків фізичної особи з підприємством (підприємцем), установлені пунктом 1 Постанови № 210 та пунктом 2.3 глави 2 Положення № 637, стосуються розрахунків за правочинами, предметом яких є будь-які матеріальні та нематеріальні блага, які можуть бути оцінені в грошовій формі, у тому числі розрахунків за договорами, пов'язаними з корпоративними правами, наданням чи поверненням позики, виплатою неустойки. Тобто, в даному випадку постанова Правління Національного банку України від 06.06.2013 року № 210 "Про встановлення граничної суми розрахунків готівкою", зареєстрована в Міністерстві юстиції України 02.07.2013 року за № 1109/23641, поширює свою дію і на інститут забезпечення виконання зобов'язань. Дослідженням тексту попереднього договору купівлі-продажу квартири встановлено, що договірні сторони у пункті 5 закріпили, що в забезпечення виконання своїх зобов'язань за цим договором сторона-2 передає, а сторона-1 отримує забезпечення у вигляді готівкових коштів у сумі 300 000 грн. 00 коп., що за курсом Національного банку України на день підписання даного договору еквівалентно 23 112,48 дол. США 48 центів. Таким чином, умова попереднього договору купівлі-продажу квартири про передачу в якості забезпечення договірних зобов'язань готівкових коштів у розмірі 300 000 грн. суперечить вимогам постанови Правління Національного банку України від 06.06.2013 року № 210. Посилання позивача, що вимоги постанови НБУ № 210 від 06.06.2013 не поширюються на правовідносини, пов'язані з укладенням попередніх договорів купівлі-продажу, судом не приймаються до увагу, оскільки відповідно до положень ч. 1 ст. 635 ЦК України метою укладення попереднього договору є зобов'язання сторін протягом певного строку укласти договір в майбутньому на умовах, встановлених попереднім договором, тобто, в даному випадку дана умова попереднього договору, зазначена в такій редакції, суперечить обмеженням, встановленим постановою НБУ № 210 від 06.06.2013.

Outcome: dismissed