Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-01 00:00:00

Представник позивача, що діє в інтересах [PERSON] - [PERSON] свої вимоги мотивує тим, що між [PERSON] та [PERSON] за усною домовленістю було узгоджено укладання договору купівлі-продажу 1/6 частини трьохкімнатної квартири [ADDRESS], згідно даної домовленості [PERSON] зобов'язалась передати [PERSON] аванс за частину квартири , що знаходиться у власності [PERSON] у розмірі 6 000 дол.США, а та в свою чергу зобов'язалась передати у власність [PERSON] 1/6 частину квартири шляхом укладання договору купівлі-продажу з його нотаріальним посвідченням. На виконання домовленості [PERSON] було передано [PERSON] грошові кошти в розмірі 6 000 дол.США , що підтверджується розпискою від 26.12.2011 року. Однак [PERSON] було порушено домовленість та не передано у власність позивача 1/6 частину квартири. У зв'язку з безпідставним набуттям [PERSON] зазначених коштів представник позивача просить суд стягнути з [PERSON] безпідставно набуті кошти у розмірі 6 000 доларів США та понесені судові витрати та витрати на правову допомогу. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти проведення заочного розгляду справи не заперечує. Позивач в судове засідання не з'явилась про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду невідомі, В судове засідання відповідач не з'явився. Про час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, направлену на її адресу судову повістку повернуто зі спливом строку зберігання. Згідно з ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, заслухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 26.12.20.11 року на підставі розписки [PERSON] отримала від [PERSON] 6 000 /шість тисяч / доларів США в рахунок сплати 1/6 частини квартири, що належить їй на праві власності, що знаходиться за адресою:[ADDRESS] / а.с.6/. Після отримання грошових коштів відповідач не передала 1/6 частину квартири шляхом укладання договору купівлі-продажу з його нотаріальним посвідченням. У зв'язку з цим на адресу відповідача в порядку досудового врегулювання спору [PERSON] було направлено лист-вимогу про повернення безпідставно набутих коштів /а.с.7/. Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 1212 ЦК України, положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. З урахуванням зазначеного, а також враховуючи те, що відповідачем не надано жодних доказів на спростування позовних вимог, зокрема, не надано доказів на підтвердження того, що нею були вчинені будь-які дії щодо відчуження частини належного їй на праві власності майна, а також не спростовано написання нею розписки, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Пунктом 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Витрати на правову допомогу, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Позивачем до позовної заяви додано належним чином завірену копію договору про надання правової допомоги від 11.08.2014 року та копію квитанції на підтвердження сплати вартості послуг адвоката /а.с.4,5/. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність стягнення витрат на правову допомогу понесених позивачем. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 951 грн. 00 коп.

Outcome: approved