Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-07 00:00:00

Спрямованим позовом [PERSON] просила суд ухвалити рішення, яким стягувати з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання двох спільних малолітніх дитини у твердій грошовій сумі розміром 2 000 гривень, а після настання повноліття старшої дитини стягувати з відповідача аліменти у сумі 1 000 гривень на утримання меншої дочки. Як на підставу для звернення до суду з даним позовом позивач вказує, що відповідач ухиляється від покладеного на нього обов'язку по утриманню їх спільної дитини, хоча спроможний це робити. У судовому засіданні позивач з названих вище підстав заяву підтримала та просила її задовольнити. Відповідач, в свою чергу, позов визнав частково та вказав, що спроможний сплачувати аліменти у мінімально встановленому їх розмірі, адже ніде не працює і заявлена до стягнення з нього сума аліментів є для нього завеликою. Заслухав пояснення учасників судового розгляду, дослідив надані ними докази, судом встановлено наступні фактичні обставини справи та відповідно ним правовідносини. 7 жовтня 2006 року між сторони зареєстрували шлюб (а.с.3), від якого мають спільних малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] (а.с.4), та [PERSON], [INFO] (а.с.5), котрі проживають разом з позивачем (а.с.8). 20 січня 2016 року позивач уклала договір оренди квартири (а.с.8), щомісячна плата за яку становить 2 500 гривень (а.с.9). Згідно відомостей Пенсійного фонду України станом на 24 березня 2017 року відповідач офіційно не працевлаштований (а.с.22). Правовідносини, що склались між сторонами у даній справі регулюються та відповідають наступним нормам матеріального закону. Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України). За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України). Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України). Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 1 ст. 184 СК України). Згідно ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років (ч. 2 ст. 84 СК України). Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Згідно названих вище норм матеріального права, зокрема, батько дитини та відповідач у справі зобов'язаний утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Разом з тим, враховуючи баланс між потребами дітей та можливістю їх задоволення відповідачем, приймаючи до уваги досліджені у ході розгляду справи докази у їх сукупності, судом вирішено присудити до стягнення з останнього на користь позивача на утримання їх спільних дітей аліменти у розмірі 700 гривень, щомісячно, починаючи з дня звернення позивача до суду з даною заявою і до досягнення дітьми повноліття. Окремо, суд зауважує, що вимога про стягнення аліментів з відповідача у сумі 2 000 гривень на утримання двох дітей, а після настання повноліття старшої дитини у сумі 1 000 гривень на утримання меншої, є некоректною, оскільки рішення суду не може ухвалюватись із застереженням на майбутнє. Водночас, позивач не позбавлена права звернутись до суду з відповідною позовною заявою про зміну розміру аліментів після настання повноліття одним із дітей. Також, не підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення з відповідача на її користь 150 гривень, як вказує, витрат на правову допомогу. За змістом ст. 84 ЦПК України склад та розмір витрат, пов'язаних із оплатою правової допомоги, належить до предмета доказування у справі та окремо регулюється відповідним нормативно правовим актом. На підтвердження цих обставин суду слід надавати договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам, наприклад особисті розписки адвоката про одержання грошей або бланк квитанції завірений лише печаткою адвоката. Відповідно до абзацу 4 п. 48 Постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. В свою чергу, позивач на підтвердження заявленої вимоги надала суду документи яких не достатньо для підтвердження факту понесення заявником витрат на правову допомогу, зокрема і у заявленому розмірі. Крім цього, враховуючи вимоги ч. 3 ст. 88 ЦПК України, та з огляду на те, що позивач у даній категорії справ має пільги щодо сплати судового збору, відповідно до положень Закону України "Про судовий збір", з відповідача в дохід держави слід стягнути судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 640,00 гривень. Водночас, суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць (п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України). На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial