Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

01 листопада 2016 року до суду надійшла вказана позовна заява. В позовній заяві позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача суму страхового відшкодування в розмірі 1 476, 60 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 26.04.2014 року в м. Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Рено» державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Мітсубісі» державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] Постановою суду винним в даній пригоді визнано водія автомобіля «Мітсубісі» державний номер [NUMBER] - [PERSON] Крім того, автомобіль «Рено» державний номер [NUMBER] був застрахований позивачем за Договором добровільного страхування від 06.06.2013 року №28-2801-13-00243. Позивачем на виконання умов зазначеного договору було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 1 476,60 грн. Цивільна відповідальність відповідача на момент дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована, а тому позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. В судове засідання представник позивача не з'явився направив на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Відповідно до ст.224 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних матеріалів за згодою представника позивача. Представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, як зазначено в заяві, тому суд ухвалив про заочний розгляд справи. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом в судовому засіданні встановлено, що 06.06.2013 року між ПАТ «СК «Українська страхова група» та [PERSON] був укладений Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті №28-2801-13-00243. За умовами вказаного Договору був застрахований автомобіль «Рено» державний номер [NUMBER] в період часу з 09.06.2013 року по 08.06.2014 року. Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 27.06.2014 року [PERSON] визнано винним в скоєнні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу. Зокрема в постанові зазначено, що [PERSON] 26.04.2014 року о 10:00 год., керуючи автомобілем «Мітсубісі» державний номер [NUMBER] по Житомирському шосе, 15 км у м. Києві, у порушення п.13.1 Правил дорожнього руху, залежно від швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції з попереду їдучим автомобілем «Рено» державний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та здійснив зіткнення з цим автомобілем, що призвело до механічних пошкоджень вказаних автомобілів. Постанова набрала законної сили. Відповідно до ст. 980 ЦК України та ст. 4 Закону України «Про страхування» предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з: життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Статтею 27 Закону України «Про страхування» визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. 28.04.2014 року власник автомобіля «Рено» державний номер [NUMBER] - [PERSON] звернувся до ПАТ «СК «Українська страхова група» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування за подією, яка сталася 26.04.2014 року в м. Києві. Як вбачається зі страхового акту №ДККА-36482 від 19.05.2014 року, пригоду, що мала місце 26.04.2014 року визнано страховим випадком та прийнято рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 1 476,60 грн. за ремонт автомобіля. 21.05.2014 року ПАТ «СК «Українська страхова група» перерахувала на рахунок ТОВ «Арма Моторс» страхове відшкодування в розмірі 1 476,60 грн., що підтверджується копією платіжного доручення №12322 від 21.05.2014 року. З довідки Моторно (транспортного) страхового бюро України №9379825 вбачається, що цивільна відповідальність власника автомобіля «Мітсубісі» державний номер [NUMBER] станом на 26.04.2014 року застрахована не була. Звертаючись до суду з вказаним позовом, сторона позивача наголошувала, що після сплати страхового відшкодування на виконання договору страхування, у сторони позивача виникло право регресної вимоги до відповідача, обґрунтовуючи свої вимоги нормами ст.ст.22,993, 1191, 1192 ЦК України та ст. 25 Закону України «Про страхування». Згідно із ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Зазначена норма, що міститься в главі 82 ЦК України та регулює правовідносини щодо відшкодування шкоди, передбачає право регресу особи в разі, якщо вона відшкодувала потерпілому шкоду, завдану іншою особою в рамках деліктних правовідносин між нею та потерпілим. Разом з тим правовідносини, пов'язані зі страхуванням різних видів, регулюються нормами глави 67 ЦК України. Відповідно до ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з: життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Така ж позиція викладена й у ст. 27 Закону України «Про страхування». Відтак, оскільки існує спеціальний порядок регулювання порядку сплати страхового відшкодування в порядку суброгації (ст. 993 ЦК України), суд не може взяти до уваги посилання позивача на положення ст. 1191 ЦК України. У вказаній справі право вимоги ґрунтується на суброгації, а не на регресі. Відповідно до цієї норми, до страховика переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, лише в разі виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування. Перехід права вимоги від страхувальника до страховика за договором добровільного страхування є суброгацією. Отже, оскільки позивач на виконання умов договору виплатив страхове відшкодування, в судовому засіданні не було встановлено, що цивільна відповідальність відповідача на момент події була застрахована, тому позивач має право в порядку суброгації стягнути сплачену суму з відповідача, таким чином суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача суму в розмірі 1 476, 60 грн. Крім того, на підставі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved