Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-11 00:00:00

публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк", правонаступником якого є акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" звернулося 19.01.2016 р. до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що відповідач згідно укладеного договору № б/н від 14.12.2011 р. отримав кредит в розмірі 3700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кіцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку». ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Станом на 31.12.2015 р. відповідач має заборгованість по кредитному договору в сумі 27646,90 грн., яка складається з наступного: 3929,15 грн. - заборгованість за кредитом; 19239,78 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2685,26 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи - 500,00 грн.(фіксована частина) та 1292,71 грн. - штраф(процентна складова). Позивач просить суд винести рішення яким стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 27646,90 грн. за кредитним договором б/н від 14.12.2011р. та 1378,00 грн. судового збору. В судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві просить справу розглянути без його участі, не заперечив щодо винесення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з`явився, направив суду відзив-заперечення в яких просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, просить застосувати до вимог позивача строк позовної давності. Ухвалою суду від 15.04.2019 р. скасовано заочне рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 29.03.2016 р. по справі № 676/371/16-ц та призначено справу до розгляду в загальному позовному провадженні. Ухвалою суду від 31.07.2019 р. призначено справу до розгляду по суті. Фіксування судового процесу не здійснюється у відповідності до ч.2ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. 14.12.2011 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», було укладено кредитний договір з відповідачем згідно з умовами якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації. У заяві зазначено, що відповідач згідний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. До анкети-заяви банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 06.03.2010 р. Згідно з наданим банком розрахунком(а.с.4-5), заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 31.12.2015 р. складала 27646,90 грн., яка складається з наступного: 3929,15 грн. - заборгованість за кредитом; 19239,78 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2685,26 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи - 500,00 грн.(фіксована частина) та 1292,71 грн. - штраф(процентна складова). Відповідно до частин 1-2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ч.1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 14.12.2011 р. процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, відсутні умови щодо нарахування та розмір комісії. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема проценти за користування кредитними коштами, пеню, комісію та штрафи за несвоєчасне виконання зобов`язань. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 06.03.2010 р. як невід`ємні частини спірного договору. Позивачем не надано належних та допустимих доказів, підтверджуючих, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів позичальник та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання боржником кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, витяг із «Умов та правил надання банківських послуг» належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК Укоаїни за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (14.12.2011 р.) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (19.01.2016 р.), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису позичальника, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 14.12.2011 р. Отже відсутніпідстави вважати, що кредитор і боржник обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, сплату комісії, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Відповідний правовий висновок наданий Великою Палатою Верхового Суду у постанові від 03.07.2019 року, справа №342/180/17. З врахуванням наведеного суд дійшов висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача: 19239,78 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом), 2685,26 грн. заборгованості за пенею та комісією, а також штрафи 500,00 грн.(фіксована частина) та 1292,71 грн. штраф(процентна складова) - задоволенню не підлягає. В той же час суд враховує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 14.12.2011 р. у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Відповідно до ч.2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час. В зв`язку з цим позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення заборгованості з фактично отриманої та неповернутої суми кредитних коштів. В позовних вимогах позивач просить суд стягнути з відповідача 3929,15 грн. - заборгованість за кредитом. Відповідачем заявлено про застосування до вимог позивача позовної давності, подано відповідну заяву(а.с.99). Відповідно до ст. 256-257 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у справі, зробленою до винесення ним рішення. Згідно із ст. 257 ЦК України загальний строк позовної давності складає три роки. З позовом до суду позивач звернувся 19.01.2016 року. Із розрахунку заборгованості(а.с. 4 на звороті) слідує, що заборгованість по кредиту відповідача станом на 05.01.2013 р. складала 3989,11 грн. (3377,66 грн.(поточна заборгованість) + 611,45 грн.(прострочена заборгованість). Відповідно до ч.1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Із розрахунку заборгованості(а.с.5) видно, що відповідачем було сплачено 614,74 грн.: 09.08.2013 р. - 300,00 грн, 26.08.2013 р. - 300,00 грн., 12.06.2014 р. - 14,74 грн. Оскільки перебіг позовної давності було перервано, а тому вимоги відповідача щодо застосування позовної давності підлягають відхиленню. Водночас суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення заборгованості по кредиту підлягають частковому задоволенню з врахуванням сплачених відповідачем сум 09.08.2013 р., 26.08.2013 р. та 12.06.2014 р., а всього в сумі 3374,37 грн.(3989,11 грн. - 614,74 грн. = 3374,37 грн.). На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з відповідача підлягає до стягнення заборгованість за кредитним договором № б/н від 14.12.2011 р. в сумі 3374,37 грн., в т.ч.: заборгованість по кредиту - 3374,37 грн., Враховуючи викладене,

Outcome: partial