Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-27 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», в особі регіональній філії «Львівська залізниця» звернулося до суду із вищевказаним позовом обґрунтовуючи свої вимоги тим, що під час проведення інвентаризації земель приватним підприємством «Ріга», яке знаходяться у постійному користуванні ДТГО «Львівська залізниця», в адміністративних межах Михайлівської сільської ради було виявлено, що частина земельної ділянки площею 0,0006 га смуги відведення залізниці на 293км+466м до 293 км + 476 м перебуває у власності [PERSON], який набув право власності на вказану земельну ділянку на підставі рішення Михайлівської сільської ради від 26.02.2007 року. Позивач просить визнати незаконним та скасувати рішення Михайлівської сільської ради від 26.02.2007 р. про надання у приватну власність [PERSON] земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства що в с. Червона Діброва Глибоцького району Чернівецької області. Визнати недійсним державний акт серії ЯД 075605 від 15.03.2007 року на право власності на земельну ділянку за кадастровим номером 7321084200:01:002:0067, виданий [PERSON] на підставі рішення Михайлівської сільської ради від 26.02.2007 року та скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку та стягнути з відповідачів на їхню користь судові витрати. 20.04.2017 року представник позивача [PERSON] подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, а саме просив визнати незаконним та скасувати рішення Михайлівської сільської ради від 16.01.2007 року № 8-7/07 про передачу у приватну власність земельної ділянки [PERSON] для ведення особистого селянського господарства що в с. Червона Діброва Глибоцького району Чернівецької області, визнати недійсним Державний акт серії ЯД 075605 від 15 березня 2007 на право власності на земельну ділянку за кадастровим номером № 7321084200:01:002:0067, виданий [PERSON] на підставі рішення Михайлівської сільської ради та скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку та стягнути з відповідачів на їх користь судові витрати. Під час розгляду справи було встановлено, що [PERSON] помер 07.08.2013 року в с. Коровія Глибоцького району Чернівецької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-МИ № 121586. Ухвалою Глибоцького районного суду від 14 лютого 2017 року до участі у справі у якості співвідповідачів залучено [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Представник позивача ДТГО «Львівська залізниця» [PERSON] в судове засідання не зявився, однак подав до суду заяву згідно якої позовні вимоги підтримує та просить справу розглядати у його відсутності. Представник відповідача [PERSON] селищної ради в судове засідання не зявився та не повідомив суд про причини своєї неявки. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, а тому суд вважає за необхідним провести заочний розгляд справи згідно вимог ст.224 ЦПК України. Представник третьої особи відділу Держгеокадастру у [PERSON] районі Чернівецької області в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Судом встановлено, що рішенням Михайлівської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області VII сесії V скликання № 8-7/07 від 16.01.2007 р., було передано у приватну власність [PERSON] 0,60 га для ведення особистого підсобного господарства та обслуговування житлового будинку, з яких 0,33 га розташовані біля житлового будинку та 0,27 га межує з земельною ділянкою [PERSON] Відповідно до копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 075605, [PERSON], є власником двох земельних ділянок, кадастровий номер 7321084200:01:002:0066 площею 0,2030га та 7321084200:01:002:0067 площею 0,3069га, цільове призначення яких для ведення особистого селянського господарства. При проведенні робіт ПП «Ріга» з інвентаризації земель ДТГО «Львівська залізниця», в адміністративних межах Михайлівської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області було виявлено, що частина земельної ділянки площею 0,0006га смуги відведення залізниці на 292км+466м до 294 км+476 м перебуває у власності [PERSON] кадастровий номер 7321084200:01:002:0067, яка передана йому у власність Михайлівською сільською радою Глибоцького району Чернівецької області для ведення особистого селянського господарства. Згідно «Плана полосы отвода линии Адынката-Берхомет Львовской железной дороги», 1959 року, ширина смуги відведення на ділянці з 9км+309м до 12км+235м перегону становить 15м від осі колії. Таким чином, площа перетину земельної ділянки відповідача [PERSON] в смузі відведення залізниці становить 0,0006 га. Відповідно до ст.68 Земельного Кодексу України, ст.11 Закону України «Про транспорт», ст.6 Закону України «Про залізничний транспорт», до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту. Такі землі призначені для виконання покладених на підприємства і організації залізничного транспорту завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення, забезпечення безпеки руху і розвитку об'єктів залізничного транспорту. Позивач мав право на частину земельної ділянки в межах Михайлівської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, яка була виділена [PERSON], до реєстрації останнім права власності, та не було жодним чином припинене. Так, відповідно до норм законодавства, яке існувало при облаштуванні залізничного полотна та смуги відведення («Инструкция о нормах и порядке отвода земель для железных дорог и использовании полосы отвода», затв. Міністерством шляхів сполучення СРСР 30.01.1963 року; «Положение о землях предоставленных транспорту», затв. [PERSON] СНК СССР 07.02.1933 року; «Об упорядочении отвода земель для железных дорог», затв. [PERSON] Міністрів СРСР 27.01.1962 №83, інші нормативні акти та будівельні норми), вимоги щодо виготовлення та отримання державного акту не передбачалися, а землі транспорту вважалися землями спеціального призначення, які використовувалися на підставі особливих положень про ці землі, відповідно до п.п.54,55 «Общих начал землепользования и землеустройства»([PERSON] ЦИК СССР 15.12.1928). Оформлення прав органів шляхів сполучення на землі, що закріплювалися за ними, проводилося шляхом відведення за схемою згідно вищезазначених нормативних актів. Дані обставини підтверджуються також і п.2 «Положення про землі транспорту», затвердженого [PERSON] Міністрів СРСР від 08 січня 1981 року за №24, де зазначено, що «размеры земельных участков, предоставляемых для указанных целей, определяются в соответствии с утвержденными в установленном порядке нормами или проектно-технической документацией». В подальшому, при зміні законодавства та введення інституту державних актів в Земельних Кодексах, вимоги щодо їх оформлення поширювалися тільки на нові земельні ділянки при їх відведенні та не вимагалося отримання актів на існуючі та наявні у користуванні землі. Перебування у залізниці земельної ділянки також підтверджується довідкою Відділу Держземагенста у [PERSON] районі станом на 01.01.2012р., відповідно до якої під обєктами залізничного транспорту в межах Михайлівської сільської ради Глибоцького району знаходитись площа 22,0 га. Крім того, залізницею, як землекористувачем, сплачується земельний податок за дану земельну ділянку, що підтверджується довідкою державного територіально-галузевого обєднання «Львівська залізниця» Чернівецька дистанція колії №28/855 від 07 серпня 2015 року, а саме у 2014 році сплачено земельного податку в сумі 18923,36 грн., у 2015 році 14106,39 гривень за земельну ділянку в межах смуги відведення ДТГО «Львівська залізниця», загальною площею 22,0 га з них: в межах населеного пункту 20,0 га., за межами населеного пункту 2,0 га., на території Михайлівської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області. Право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з підстав, передбачених ст.141 Земельного кодексу України, перелік яких є вичерпним. Відповідно до ч.2 ст.149 Земельного кодексу України вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. Однак, вилучення ділянки у встановленому порядку у залізниці не проводилося. Крім того, залізниця, як суміжний користувач, не погоджувала ні проект відведення земельної ділянки, ні акт встановлення і узгодження зовнішніх меж землекористування в натурі, погодження на вилучення земельної ділянки не надавала. Відповідно до п.б ч.4 ст.84 Земельного кодексу України, до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність належать, зокрема, землі під державними залізницями, а отже, Михайлівська сільська рада Глибоцького району Чернівецької області не мала правових підстав виносити згадане рішення про передачу у власність земельної ділянки, яка накладається з смугою відведення залізниці. Згідно п.5 [PERSON] Верховної [PERSON] України №562 від 18.12.1990 року «Про порядок введення в дію Земельного кодексу України» громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку права власності на землю чи землекористування. Пунктом 6 [PERSON] Верховної [PERSON] Української PCP «Про земельну реформу»(зі змінами та доповненнями) визначено, що землекористувачі повинні до 01.01.2008 року оформити право власності або право користування землею. Рішенням Конституційного Суду України від 22.09.2005 року у справі №5-рп/2005 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 92, пункту 6 розділу X «Перехідні положення»Земельного кодексу України щодо зобов'язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право користування, визнані неконституційними. Таким чином, оформлення права постійного користування відповідно до норм Земельного кодексу України, на землі, які фактично перебувають у користуванні залізниці, не є обмеженими у часі. Згідно п.3 ст.152 Земельного кодексу України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав та визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Частина 1 ст.155 Земельного кодексу України передбачає, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. В даному випадку підставою звернення до суду є порушення права користування земельною ділянкою в результаті протиправних дій відповідачів. Згідно ч. 1 ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а відповідно до ч.2 п.10 цієї статті способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Крім цього, Відповідно до п.п. 60 - 61 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051, запис у Поземельній книзі скасовується (поновлюється) Державним кадастровим реєстратором на підставі рішення суду. Скасування (поновлення) запису в Поземельній книзі здійснюється шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про його скасування (поновлення) із зазначенням дати та підстави для скасування (поновлення), посади, прізвища та ініціалів Державного кадастрового реєстратора, який скасував (поновив) запис, та формування з використанням програмного забезпечення Державного земельного кадастру нових аркушів Поземельної книги, які засвідчуються: в електронній (цифровій) формі - електронним цифровим підписом Державного кадастрового реєстратора; у паперовій формі - підписом Державного кадастрового реєстратора та скріплюються його печаткою. Пунктом 115-2 зазначеного Порядку встановлено, що у разі коли до 01 січня 2013 року була розроблена технічна документація із землеустрою щодо складення документів, що посвідчують право на земельну ділянку, на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про надання або передачу земельної ділянки у власність, або надання в користування, у тому числі на умовах оренди, а відомості про таку земельну ділянку не внесені до державного реєстру земель, державна реєстрація такої земельної ділянки здійснюється на підставі зазначеної технічної документації із землеустрою згідно з п.п. 107 - 111 і 113 цього Порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав,скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому п.п. «а» п. 2 частини шостої ст. 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. З аналізу наведених норм матеріального права вбачається, що для скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та внесення змін до Державного земельного кадастру можливе після ухвалення рішення про скасування записів про проведену державну реєстрацію прав. Враховуючи викладене, беручи до уваги, що спірна земельна ділянка відповідача, частково накладається на землі позивача, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково. На підставі наведеного, ст. ст. 68 ЗК України, ст. 11 Закону України "Про транспорт", ст.. 23 Закону України "Про залізничний транспорт", п.п. 54, 55 Загальних засад землекористування і землеустрою, затверджені ЦВК СРСР від 15 грудня 1928 року,

Outcome: partial