Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-29 00:00:00

01.10.2019 позивачка [PERSON] звернулася до Воловецького районного суду Закарпатської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за розпискою в сумі 18500 грн. за договором позики. Позивачка подану до суду заяву обгрунтувала так. Нею було передано в борг відповідачу [PERSON] грошові кошти в сумі 18500 грн, на підтвердження чого відповідачем було надано їй письмову розписку від 23.06.2016 року із зазначенням повернення цих коштів через шість місяців з дня написання розписки. Відповідач у зазначений строк кошти позивачці не повернув. Позивачка неодноразово зверталася до відповідача з проханням повернути кошти, однак відповідач ігнорує вимоги позивачки та борг повертати не бажає, що стало підставою для звернення позивачкою з цим позовом до суду. Згідно ухвали судді Воловецького районного суду від 15.10.2019 позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити у порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до ухвали Воловецького районного суду Закарпатської області від 08.11.2019 року, цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за розпискою передано до Міжгірського районного суду Закарпатської області. Відповідно до ухвали Воловецького районного суду Закарпатської області від 08.11.2019 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за розпискою передано до Міжгірського районного суду Закарпатської області. Згідно ухвали судді Міжгірського районного суду Закарпатської області Кривка В.П. від 03.12.2019 справу за позовом [PERSON] прийнято до провадження та призначено до судового розгляду. 11.01.2020 представник позивачки [PERSON] - адвокат Повідайчик О.І. подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, а саме просить стягнути з відповідача на користь позивачки суму 25982,87 грн, яка включає в себе 18500 грн основного боргу, 5790,50 грн - інфляційних втрат та 1692,37 грн - 3% річних. А також, просить стягнути з відповідача на користь позивачки понесені судові витрати у виді судового збору в сумі 768,40 грн та на правову допомогу в сумі 6518. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Повідайчик О.І. заявлений позов за збільшиними позовними вимогами підтримали, просять такий задовольнити. Позивачка додатково суду пояснила таке. Відповідач [PERSON] є її колишнім чоловіком, за рішенням суду він зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання їх дитини. Однак аліменти належно не сплачував та допустив заборгованість по аліментним зобов`язанням на суму 18500 грн. Державним виконавцем за цих підстав [PERSON] було заборонено право виїзду за кордон до погашення заборгованості. Тому, вона на прохання [PERSON] подала державному виконавцю заяву про погашення заборгованості по аліментам, а останній відповідно надав їй боргову розписку на цю суму, оскільки аліменти вона фактично від [PERSON] не отримувала, натомість останній мав намір виїхати за кордон на заробітки, щоб погасити борги перед нею. Відповідач [PERSON] заявлений позов за збільшиними позовними вимогами визнав повністю, а також підтвердив пояснення надані суду позивачкою, щодо причин виникнення боргових зобов`язань. Оцінивши позиції сторін, подані в справу докази, суд дійшов висновку, що визнання позову відповідачем слід прийняти та позов [PERSON] задовольнити, виходячи з такого. Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України, - у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Обставини, вказані позивачкою у позові підтверджені оригіналом розписки наданої [PERSON] громадянці [PERSON] про отримання ним у борг 18500 грн. від [PERSON] на строк шість місяців. Ця розписка надана 23.06.2016 в присутності двох свідків [PERSON] та [PERSON] . Зміст розписки відповідачем в судовому засіданні не спростований. 19.09.2019 позивачка звернулася до відповідача з письмовою вимогою про повернення боргу до 25.09.2019 року. Відповідач цю вимогу позивачки не виконав і станом на час розгляду справи в суді заборгованість перед [PERSON] не погасив, що ним особисто підтверджено в судовому засіданні. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до п.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позику у строк, що встановлений договором. Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, виходячи з вищенаведеного суд вважає, що визнання позову відповідачем слід прийняти, бо таке не порушує вимоги закону та права і інтереси інших осіб, а тому позов [PERSON] про стягнення суми боргу в розмірі 25982 грн 87 коп підлягає до задоволення. Позивачкою заявлено клопотання про стягнення з відповідача на її користь понесені судові витрати у виді судового збору в сумі 768,40 грн. на витрат пов`язаних з наданням правової допомоги (послуги адвоката) в сумі 6518 грн.. Статтею 133 ч.1 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат , пов`язаних з розглядом справи.Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідач заявлене стороною позивачки клопотання про стягнення судових витрат не заперечив та не оспорив суму витрат понесених позивачкою у виді витрат на правничу допомогу, а тому це клопотання позивачки підлягає до задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved