Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-17 00:00:00

У грудні 2014р. позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житлом квартирою [ADDRESS], зняти його з реєстрації за даною адресою, посилаючись на те, що вона є власником даного житла, в якому відповідач зареєстрований, але не проживає з 2013р. У судовому засіданні позивач була відсутня, надала заяву про підтримку позову і розгляд справи без її участі. Відповідач про час і місце судового розгляду повідомлявся у встановленому порядку, до суду не з'явився вдруге. З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 08.10.2002р., посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] З тверджень позивача, довідок ОСББ "Байт-М" від 08.09.2014р., 13.12.2014р. вбачається, що за вказаною адресою є зареєстрованим відповідач [PERSON], але з червня 2013р. він у квартирі не проживає без поважних причин. Згідно довідки Пересадівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області від 21.01.2015р. відповідач разом зі своєю сім'єю у складі: дружини - [PERSON], дітей - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] проживає по [ADDRESS]. Відповідно до ст.156ЖК України, ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом та втрачають таке право у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Обставин, які б свідчили про поважність відсутності відповідача понад встановлені строки у жилому приміщенні позивача, судом не встановлено. За таких обставин суд приходить до висновку, що підстав для збереження за відповідачем права користування житлом, яке є власністю позивача, не має, а тому позов в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом, підлягає задоволенню. Що стосується вимоги зняти відповідача з реєстрації у квартирі, то вона є зайвою та задоволенню не підлягає на підставі наступного. Питання реєстрації місця проживання фізичної особи врегульовані Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003р. №1382, положення якого встановлюють, що реєстрація місця проживання здійснюється органом реєстрації лише на підставі заяви особи (ст.6), а зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи або запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, або остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), або свідоцтва про смерть (ст.7). Отже, остаточне рішення суду по даній справі про визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом, буде підставою для органу реєстрації для зняття відповідача з реєстрації місця проживання за адресою житла позивача. На підставі ст.88 ЦПК України позивачу також присуджуються з відповідача понесені і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial