Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-10 00:00:00

01.02.2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Запорізькій області про зміну формулювання причин звільнення з роботи, стягнення невиплаченої заробітної плати, вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що з 01.08.2017 року вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем та працювала на посаді заступника начальника відділу експертизи тимчасової непрацездатності. Рішенням Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 05.11.2018 року по справі № 334/480/18 визнаний незаконним і скасований пункт 6 наказу управління № 135-к „Про звільнення працівників від 26.12.2017 року про звільнення її з посади заступника начальника відділу експертизи тимчасової непрацездатності управління з 29.12.2017 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. З 08.11.2018 року відповідно до рішення Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 05.11.2018 року її було поновлено на роботі наказом управління від 08.11.2018 року № 139-к „Про поновлення на роботі [PERSON]В. на посаді заступника начальника відділу експертизи тимчасової непрацездатності управління з посадовим окладом 5035 грн. Вказаний в наказі № 139-к посадовий оклад у розмірі 5035,00 грн. був визначений на дату незаконного звільнення (29.12.2017 року) відповідно до схем посадових окладів працівників управлінь та пункту 2.3. Положення про умови оплати та стимулювання праці працівників Фонду соціального страхування України, що були затверджені постановою правління Фонду від 08.02.2017 року №14 „Про умови оплати праці та схеми посадових окладів працівників Фонду. У затвердженому директором виконавчої дирекції Фонду 31.10.2017 року штатному розписі управління, що діє з 01.01.2018 року посадові оклади заступників начальників відділів встановлені у розмірі 10070,00 грн. (на 5% менше, ніж оклад начальника відділу 10600 грн.). 30.11.2018 року після отримання розрахункового листа позивачем зясовано, що за листопад 2018 року розрахунки по оплаті праці відповідачем проведені з посадового окладу у розмірі 5035,00 грн., розмір якого станом на 08.11.2018 року визначений по нормативним документам, які втратили чинність з 01.01.2018 року. За 17 відпрацьованих робочих днів з 08.11.2018 року нараховано 3890,68 грн. Натомість визначення у 20 % від посадового окладу розміру щомісячної надбавки за вислугу років за листопад 2018 року проведено відповідачем за нормами пункту 3.1. діючого з 01.01.2018 року Положення про умови оплати та стимулювання праці..., затвердженого постановою правління Фонду від 10.10.2017 року № 52. Відповідно до пункту 3.3. чинного до 01.01.2018 року Положення про умови оплати та стимулювання праці..., затвердженого постановою правління Фонду від 08.02.2017 року № 14 розмір щомісячної надбавки за вислугу років складав 25 % від посадового окладу. У звязку з тим, що відповідачем розмір основної заробітної плати з 08.11.2018 року був визначений з порушенням вимог діючого законодавства - по постанові правління, що втратила свою чинність, а додаткова зарплата встановлена по діючій постанові правління, позивачем на імя начальника управління 03.12.2018 року відповідно до статті 31 Закону України „Про оплату праці була подана письмова заява про надання відомостей по оплаті праці стосовно нормативно-правових документів за якими встановлені: посадовий оклад в п. 2 наказу управління від 08.11.2018 року № 139-к „Про поновлення на роботі [PERSON]В. ; посадовий оклад станом на листопад 2018 року ; надбавка за вислугу років станом на 08.11.2018 року; базовий місяць для проведення індексації доходів. Лист відповідача від 03.01.2019 року № 07-16-20 „Про розгляд заяви містить відповідь тільки на одне (визначення травня 2017 року як базового місяця для індексації) з чотирьох поставлених питань, що є невиконанням відповідачем вимог ст. 19 Закону України „Про звернення громадян. Після отримання 27.12.2018 року розрахункового листа за грудень 2018 року та наявності аналогічних як у листопаді порушень законодавства про працю, позивач подала заяву на імя начальника управління про розірвання трудового договору за власним бажанням з 04.01.2019 року відповідно до частини третьої статті 38 КЗпП України у звязку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю, умов колективного та трудового договору в частині встановлення розміру основної та додаткової заробітної плати при поновленні на роботі з 08.11.2018 року за рішенням Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 05.11.2018 року по справі № 334/480/18, а саме: статті 97 Кодексу законів про працю України; статей 15, 21 та 22 Закону України від 24.03.1195 № 108/95-ВР „Про оплату праці; розділу II Положення про умови оплати та стимулювання праці працівників Фонду соціального страхування України, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування України від 10.10.2017 року № 52; пункту 1 постанови правління Фонду соціального страхування України від 10.10.2017 року № 51 „Про затвердження схем посадових окладів працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та її робочих органів; пункту 6.2. Положення про управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області, затвердженого наказом виконавчої дирекції Фонду від 25.07.2017 року № 57-ос; пункту 4.1. Колективного договору управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області на 2018 рік (п.р. № 46 від 02.04.2018 року). Заяву про звільнення направлено поштою та відповідно до поштового повідомлення подана заява отримана управлінням 02.01.2019 року. Відповідь відповідача від 03.01.2019 року № 07-16-30 на заяву позивачем отримано на пошті 08.01.2019 року о 17:03 год. після фактичного звільнення, відповідно до якого відповідачем не встановлено підстав для звільнення позивача за частиною 3 статті 38 КЗпП України. Разом з цим, позивач вважає, що систематичні порушення законодавства про працю, умов колективного договору підтверджують наявність у позивача передбаченого законом права розірвати трудовий договір за власним бажанням по ч. 3 статті 38 КЗпП України. Про наявність порушень діючого законодавства про працю з боку роботодавця позивач зазначає наступні факти. При поновленні на роботі за рішенням суду позивача повідомленням від 08.11.2018 року № 07-4428 попереджено відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне звільнення з займаної посади за пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України 08 січня 2019 року та одночасно запропоновано переведення на вакантну посаду страхового експерта з охорони праці управління. Пропозиціями від 08.11.2018 року № 07-4429 та № 07-4430 запропоноване переведення на посади головного спеціаліста на період відсутності основних працівників в [PERSON] та Пологівському відділенні управління відповідно. В подальшому, після звільнення працівників, пропозиціями від 07.12.2018 року № 07- 4804 та від 19.12.2018 року № 07-4950 пропоновані переведення на вакантні посади головного спеціаліста та страхового експерта з охорони праці в [PERSON] відділенні управління, від 19.12.2018 року № 07-4951 - на посаду головного спеціаліста відділу фінансово-економічної роботи та бухгалтерського обліку управління. При цьому, наявна вакантна посада головного спеціаліста відділу по роботі з персоналом управління позивачу запропонована не була та була заміщена наново прийнятою особою. В грудні 2018 року відповідно до пункту 5.1. Положення про умови оплати та стимулювання праці працівників Фонду соціального страхування України, затвердженого постановою правління Фонду від 10.10.2017 року № 52 здійснене одноразове преміювання працівників управління з нагоди річниці утворення Фонду у розмірі 50% посадового окладу. За відсутності законних підстав разове преміювання, що належить до інших заохочувальних виплат відповідно до ст. 2 Закону України „Про оплату праці, позивачу не здійснене взагалі. 08.01.2019 року позивача було звільнено відповідно до наказу управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області від 08.01.2019 року № 7-К „Про звільнення по п. 1 ст. 40 КЗпП України. При звільненні позивачу був виданий розрахунковий лист про нарахування та утримання, згідно з яким належна сума заробітної плати до виплати при звільненні склала 10664,44 грн. 08.01.2019 року о 12:13 год. на картковий рахунок позивача в КБ „Приватбанк надійшли кошти у розмірі 10718,03 грн. (10664,44 грн. + 53,59 грн. комісії) не цільовим перерахуванням від роботодавця, а з карткового рахунку приватної особи [PERSON], яка обіймає посаду головного бухгалтера управління, що є грубим порушенням фінансової дисципліни. Також при проведенні розрахунку при звільненні станом на 08.01.2019 року порушені вимоги статті 82 КЗпП України при обчисленні стажу роботи, що дає право на щорічну відпустку, в порушення вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, невірно розрахований розмір вихідної допомоги (ст. 44 КЗпП України) та компенсації за невикористані дні щорічної відпустки. Розрахунок несплачених сум з оплати праці за підрахункм позивача складає: несплачена сума за період з 08.11.2018 року по 04.01.2019 року 15\~202 грн. 67 коп.; розмір вихідної допомоги відповідно до статті 44 КЗпП України 36247,68 грн.; середній заробіток за час затримки визначається виходячи з середньоденної заробітної плати - 575,36 грн. та починаючи з 05.01.2019 року на день подачі позовної заяви (01.02.2019) за 19 робочих днів складає 10931,84 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 10\~000 грн. Посилаючись на зазначене позивач просить суд: визнати незаконним не оформлення управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області наказу про звільнення за власним бажанням з 04.01.2019 року відповідно до частини 3 статті 38 КЗпП України, у звязку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю, умов колективного договору на підставі поданої заяви від 27.12.2018 року; зобовязати управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області звільнити [PERSON] з посади заступника начальника відділу експертизи тимчасової непрацездатності управління з 04.01.2019 року за власним бажанням внаслідок невиконання власником або уповноваженим ним органу законодавства про працю з підстав, передбачених частиною 3 статті 38 КЗпП України відповідно до поданої заяви від 27.12.2018 року; змінити формулювання звільнення на частину 3 ст. 38 КЗпП України, у звязку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю, умов колективного договору, зобов'язавши управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області внести відповідні зміни до трудової книжки [PERSON]; стягнути з управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області на користь [PERSON] без врахування обовязкових податків та платежів несплачену заробітну плату за період з 08.11.2018 року по 04.01.2019 року у розмірі 15202,67 грн., вихідну допомогу, передбачену статтею 44 КЗпП України у розмірі тримісячного середнього заробітку в сумі 36247,68 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України починаючи з 05.01.2019 року у сумі 10931,84 грн. та в подальшому до дня винесення рішення по справі виходячи з розміру середньоденної заробітної плати 575,36 грн., моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн. Відповідач [PERSON] виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Запорізькій області в особі начальника управління [PERSON] надіслав відзив на позовну заяву, в якому зазначав, що за відсутності порушень трудового законодавства з боку управління Фонду, у задоволенні заяви [PERSON] про її звільнення на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України було відмовлено, трудові відносини з позивачем тривали до моменту її звільнення 08.01.2019 року на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. [PERSON] було звільнено за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП та проведено відповідні нарахування, передбачені законом, а також 08.01.2019 року видано розрахунковий лист, до якого позивач не висловлювала жодних зауважень. Враховуючи викладені обставини, а саме, відсутність факту (події) затримки розрахунку при звільненні, відповідач вважає, що відсутні підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Також, відповідач посилається, що управлінням Фонду повною мірою виконані положення з організації умов оплати праці у відповідності до статті 15 Закону України „Про оплату праці від 24.03.1995 року № 108/95-ВР та статті 97 Кодексу законів про працю України. Факт порушення законодавства про працю з боку відповідача відсутній, тому немає підстав для застосування ч. 3 ст. 38 КЗпП України, як підстави для звільнення [PERSON], а тому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с. 45-50). Інших заяв по суті справи від учасників процесу не надходило. Судом у справі були проведені такі процесуальні дії. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05.02.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, та призначено судове засідання, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті (а.с. 41). У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила позов задовольнити з підстав, викладених в ньому. Представники відповідача в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав наведених у відзиві на позов. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази у їх сукупності та взаємозвязку, суд встановив наступні фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. [PERSON] перебувала у трудових відносинах з управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Запорізькій області. Наказом управління від 31.07.2017 року № 25-к позивач була прийнята на посаду заступника начальника відділу експертизи тимчасової непрацездатності управління Фонду з окладом згідно з штатним розписом - 5035,00 грн. (а.с. 56-58). Наказом управління від 26.12.2017 року № 135-к „Про звільнення працівників [PERSON], заступника начальника відділу експертизи тимчасової непрацездатності управління 29.12.2017 року у звязку із змінами в організації виробництва і праці, скороченням чисельності та штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України (повністю скорочено відділ, в якому працювала позивач, у тому числі її посаду), звільнено (а.с. 62). Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05.11.2018 року по справі № 334/480/18 (залишеним в силі постановою Запорізького апеляційного суду від 06.02.2019 року) частково задоволено позов [PERSON] до управління, визнано незаконним та скасовано п. 6 наказу управління Фонду від 26.12.2017 року № 135-к, про звільнення [PERSON] з посади заступника начальника відділу експертизи тимчасової непрацездатності управління Фонду; поновлено [PERSON] на займаній посаді; стягнуто з управління Фонду на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу станом на 05.11.2018 року у сумі 125 692,70 грн. Рішення суду в частині поновлення на роботі допущено до негайного виконання (а.с. 19-22). Наказом управління від 08.11.2018 року № 139-к „Про поновлення на роботі [PERSON]В. на виконання рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05.11.2018 року по справі № 334/480/18, [PERSON] поновлено на посаді заступника начальника відділу експертизи тимчасової непрацездатності управління Фонду з посадовим окладом - 5035,00 грн. З вказаним наказом від 08.11.2018 року № 139-к [PERSON] ознайомлена під підпис, що підтверджується листом ознайомлення (а.с. 63). Водночас, 08.11.2018 року [PERSON] під підпис ознайомлена з колективним договором управління на 2018 рік (а.с. 64-65). Також, [PERSON] ознайомлено з попередженням від 08.11.2018 року № 07- 4428, відповідно до якого позивача повідомлено, що її буде звільнено з займаної посади з 08.01.2019 року за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП (зміна в організації виробництва і праці, скорочення чисельності та штату працівників), а також запропоновано переведення на вакантну посаду страхового експерта з охорони праці відділу з профілактики страхових випадків управління з посадовим окладом у розмірі 7 200, 00 грн. Від запропонованої посади позивач відмовилась, про що зазначила у тексті попередження 08.11.2018 року № 07-4428 (а.с. 68). Наказом управління від 22.11.2018 \~ \~ \~ \~№140-к „Про встановлення щомісячної надбавки за вислугу років визначено, що стаж роботи, який дає право на встановлення надбавки за вислугу років [PERSON], складає 17 років, 5 місяців і 15 днів, що дає право на встановлення надбавки у розмірі 20 % (а.с. 66-67). Протягом часу роботи позивача на посаді заступника відділу експертизи тимчасової непрацездатності управління Фонду у період з 08.11.2018 року по 08.01.2019 року [PERSON] шість разів пропонувалось переведення на інші посади в управлінні Фонду: пропозиція від 08.11.2018 року № 07-4428 - посада страхового експерта з охорони праці відділу з профілактики страхових випадків управління Фонду (а.с. 68); пропозиція від 08.11.2018 року № 07-4430 - посада завідувача сектору з організації медичної реабілітації Пологівського відділення управління Фонду (а.с. 69); пропозиція від 08.11.2018 року № 07-4429 - посада головного спеціаліста відділу роботи з потерпілими [PERSON] відділення управління Фонду (а.с. 70); пропозиція від 07.12.2018 року № 07-4804 - посада головного спеціаліста адміністративно - господарського відділу [PERSON] відділення управління Фонду (а.с. 71); пропозиція від 19.12.2018 року № 07-4950 - посада страхового експерта з охорони праці відділу страхових експертів з охорони праці [PERSON] відділення управління Фонду (а.с. 72); пропозиція від 19.12.2018 року № 07-4951 - посада головного спеціаліста відділу фінансово-економічної роботи та бухгалтерського обліку управління Фонду (а.с. 73). Від усіх вказаних пропозицій працевлаштування позивач відмовилась, що засвідчила особистим підписом власноруч. Позивач у позовній заяві зазначає, що їй окрім зазначених посад не було запропоновано вакантну посаду головного спеціаліста відділу по роботі з персоналом управління, разом з цим у відділі по роботі з персоналу відсутні вакантні посади, що підтверджується відповідною довідкою відповідача (а.с. 78). Наказом управління Фонду від 08.01.2019 року № 7-к „Про звільнення [PERSON], заступника начальника відділу експертизи тимчасової непрацездатності управління Фонду було звільнено з 08.01.2019 року у звязку зі змінами в організації виробництва і праці, скороченням чисельності та штату працівників (п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП), виплачено позивачці компенсацію за 24 календарні дні невикористаної щорічної відпустки за період з 30.12.2017 року по 08.01.2019 року та за 1 календарний день щорічної додаткової відпустки за особливий характер праці за період з 08.11.2018 року по 08.01.2019 року, вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку відповідно до ст. 44 КЗпП (а.с. 77). В позовній заяві [PERSON] зазначає, що на її думку, на підставі поданої нею до управління Фонду заяви від 27.12.2018 року [PERSON] мали звільнити за ч. 3 ст. 38 КЗпП (а.с. 74). Як вбачається зі змісту заяви [PERSON] від 27.12.2018, в ній не зазначено фактичних обставин того, у чому саме полягають, на її думку, порушення відповідачем норм трудового законодавства. Вказана заява [PERSON] розглянута відповідачем та про результати її розгляду позивача повідомлено листом від 03.01.2019 року вих. № 07-16-30 та позивачу повідомлено, що в управління відсутні правові підстави щодо задоволення заяви [PERSON] від 27.12.2018 року та звільнення позивача за частиною 3 статті 38 КЗпП України. (а.с. 75-76). Таким чином, за відсутності порушень трудового законодавства з боку відповідача, у задоволенні заяви [PERSON] було відмовлено, трудові відносини з позивачем тривали до моменту її звільнення 08.01.2019 року на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. В позовній заяві [PERSON] зазначає, що на її думку, при поновленні на роботу їй мав бути встановлений посадовий оклад у розмірі 9 858,00 грн. При цьому, позивач посилається на зміст двох нормативних актів: 1) постанови правління Фонду від 10.10.2017 року № 51 „Про затвердження схем посадових окладів працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування та її робочих органів (далі - Постанова № 51), у додатку № 2 до якої зазначено, що посадовий оклад начальника відділу управління встановлюється у розмірі 10 600,00 грн. та 2) постанови правління Фонду від 10.10.2017 року № 52 „Про внесення змін до Положення про умови оплати та стимулювання праці працівників Фонду соціального страхування України (далі - Положення № 52), у п. 2.3. якого зазначено, що посадові оклади заступників керівників відповідних підрозділів встановлюються на 3-7 % нижче посадового окладу відповідного керівника (а.с. 59-61). Вказані твердження позивача спростовуються наступним. При поновленні на роботі [PERSON] наказом управління від 08.11.2018 року № 139-к позивача було поновлено на виконання рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05.11.2018 року на посаді, яку вона займала до скорочення - заступник начальника відділу експертизи тимчасової непрацездатності управління Фонду. Таким чином, рішенням суду «скасовано» факт звільнення позивача, відновлено умови, передбачені трудовим договором, відповідно до п. 14 наказу управління від 31.07.2017 року № 25 „Про прийняття на роботу, яким [PERSON] прийнято на роботу до управління Фонду. Одночасно з ознайомленням з наказом управління від 08.11.2018 року № 139-к, [PERSON] було ознайомлено з умовами колективного договору управління фонду на 2018 рік (надалі - колективний договір), що підтверджується особистим підписом [PERSON] у листі ознайомлення з колективним договором управління Фонду (а.с. 64-65). Згідно з Положенням про управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області, затвердженим наказом виконавчої дирекції Фонду від 30.01.2018 року № 77-од (далі - Положення про управління) (а.с. 53-55), матеріальне забезпечення працівників управління врегульовано розділом VI. Так, згідно з п. 6.2 Положення про управління умови оплати праці працівників [PERSON], розміри надбавок, доплат, премій і матеріальної допомоги визначаються Положенням про умови оплати праці працівників виконавчої дирекції Фонду та її робочих органів, що затверджується правлінням Фонд. Пунктом 6.4 Положення про управління штатний розпис та кошторис управління затверджує директор виконавчої дирекції Фонду. Відповідно до п. 4.1. колективного договору організація та оплата праці працівників управління здійснюється в залежності від спеціальності і кваліфікації, складності, обсягу та умов виконуваних робіт відповідно до Положення про умови оплати та стимулювання праці працівників Фонду соціального страхування України, затвердженого постановою правління Фонду від 10.10.2017 року № 52. Положенням № 52 (набрало чинності з 01.01.2018) встановлено наступну структуру заробітної плати, яка включає в себе: посадовий (місячний) оклад; надбавка за вислугу років (до 20 % посадового окладу); щомісячна премія (до 50 % посадового окладу); одноразова премія. Відповідно до п. 4.2. колективного договору, управління зобовязується встановити посадові оклади працівникам управління згідно з штатними розписами. Аналогічне положення міститься і в п. 2.1. Положення № 52, яким визначено порядок встановлення посадових окладів і зазначено, що посадові (місячні) оклади працівникам встановлюються відповідно до схем посадових окладів у відповідних штатних розписах. У штатному розписі управління Фонду (затвердженому директором виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України 31.10.2017 року) відсутня посада - заступник начальника відділу експертизи тимчасової непрацездатності управління Фонду та відділу експертизи тимчасової непрацездатності управління Фонду. Таким чином, враховуючи відсутність у діючому штатному розписі посади заступника начальника відділу експертизи тимчасової непрацездатності управління Фонду та самого відділу, [PERSON] при поновленні її на роботі на посаді заступника начальника відділу експертизи тимчасової непрацездатності управління Фонду, згідно з рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05.11.2018 року, збережено посадовий оклад на дату її звільнення (29.12.2017 року) в розмірі 5035,00 грн. Відповідно до п. 3.1. Положення № 52 щомісячна надбавка за вислугу років у відсотках до посадового окладу в залежності від стажу роботи у виконавчій дирекції Фонду, її робочих органах, встановлюється працівникам в таких розмірах: від 1 року до 3 років - 5%, від 3 років до 5 років - 10%, від 5 років до 7 років - 15%, від 7 років і більше - 20 %. Наказом управління від 22.11.2018 року № 140-к „Про встановлення щомісячної надбавки за вислугу років визначено, що стаж роботи, який дає право на встановлення надбавки за вислугу років [PERSON] складає 17 років, 5 місяців і 15 днів, що дає право на встановлення надбавки у максимальному розмірі 20 %. Пунктом 4.1. Розділу IV Положення № 52 визначено, що преміювання працівників Фонду здійснюється з метою посилення матеріальної зацікавленості у своєчасному і сумлінному виконанні посадових обов'язків, підвищенні якості виконуваної роботи та рівня відповідальності за доручену ділянку роботи і здійснюється відповідно до їх особистого внеску в загальні результати роботи органу Фонду. В пункті 4.2 Положення № 52 визначено, що розмір премії кожного працівника залежить від його особистого вкладу в загальні результати роботи. Премія нараховується на посадовий оклад з урахуванням надбавки за вислугу років (водіям автотранспортних засобів - з урахуванням надбавки за інтенсивність праці), що встановлюється працівникам, але не більше 50 % посадового окладу за фактично відпрацьований час. Питання визначення розміру щомісячного преміювання позивачем не оскаржуються. Порядок та умови здійснення одноразового преміювання визначено розділом V Положення № 52. Відповідно до п. 5.1. преміювання з нагоди професійного свята та річниці утворення Фонду, ювілейних дат (50 та 60 років від дня народження) здійснюється в кожному конкретному випадку, але не більше 50 відсотків посадового (місячного) окладу, за наказами виконавчої дирекції Фонду, начальників управлінь та відділень Фонду. Згідно з п. 5.2. Положення № 52 конкретні розміри премії встановлюють: начальник управління заступникам начальників управлінь, працівникам відповідних управлінь, начальникам відділень, їх заступникам, працівникам відповідного відділення. Як вбачається зі змісту п. 5.2. Положення № 52 ним визначено максимально можливий розмір одноразового преміювання (до 50% посадового окладу), проте не обмежено мінімальний рівень розміру одноразового преміювання, а лише зазначено, що встановлення розміру одноразового преміювання є виключною компетенцією начальника управління. Таким чином, діючи в межах повноважень, начальником управління видано наказ управління від 19.12.2018 року № 151-к, додатком до якого [PERSON] встановлено 0% розміру одноразового преміювання. В позовній заяві [PERSON] зазначає, що на її думку, вихідна допомога їй має бути виплачена у розмірі тримісячного середнього заробітку, та за її підрахунками становить - 36 247,68 грн. Статтею 44 КЗпП України визначено, що при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36, та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - не менше двомісячного середнього заробітку; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Враховуючи те, що [PERSON] було звільнено наказом управління Фонду від 08.01.2019 року № 7-к „Про звільнення у звязку зі змінами в організації виробництва і праці, скороченням чисельності та штату працівників (п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП), управлінням правомірно виплачено позивачу вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку, що прямо передбачено ст. 44 КЗпП при звільненні з вказаних підстав. В позовній заяві [PERSON] зазначає, що на її думку, з відповідача має бути стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі - 10 931,84 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. [PERSON] було звільнено за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України та проведено відповідні нарахування, передбачені законом, а також 08.01.2019 року видано розрахунковий лист, до якого позивач не висловлювала жодних зауважень і ознайомилась під підпис. Під час судового розгляду справи позивач підтверджувала той факт, що їй 08.01.2019 року нараховано при звільненні 13 247,76 грн. у розмірі, визначеному у розрахунковому листі, та фактично після утримання податків та зборів отримано нею на картковий рахунок - 10 664,44 грн. Враховуючи викладені обставини, а саме, відсутність факту затримки розрахунку при звільненні, відсутні підстави для задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Позивач [PERSON] зазначає, що на її думку, управлінням порушено законодавство щодо оплати її праці, що призвело до спричинення позивачу моральної шкоди. Відмова судом у задоволенні первісних позовних вимог позивача у цій справі є підставою для відмови у задоволенні судом похідних від них позовних вимог позивача у цій справі про стягнення з відповідача на її користь моральної шкоди у розмірі 10 000 грн. Підсумовуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність законних підстав для задоволення позову, а тому позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Запорізькій області про зміну формулювання причин звільнення з роботи, стягнення невиплаченої заробітної плати, вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, стягнення моральної шкоди слід залишити без задоволення. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша\~статті 141 ЦПК України). Оскільки підстав для задоволення позову судом не встановлено, витрати зі сплати судового збору не підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: dismissed