Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-17 00:00:00

01.02.2011 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], за участю третьої особи з боку відповідача [PERSON] сільської ради Комінтернівського району Одеської області, про встановлення факту нікчемності заповіту [PERSON], посвідченого 01 липня 2010 року секретарем Сичавської сільської ради Комінтернівського району Одеської області та визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом на майно, що залишилося після померлого 02 липня 2010 року [PERSON], а саме: на присадибну земельну ділянку, розташовану по вул.Цвєтаєва, 17 в с.Сичавка Комінтернівського району Одеської області; будівельні матеріали, з яких збудований одноповерховий житловий будинок загальною площею 100.3 кв.м. та господарські споруди за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, с.Сичавка, вул.Цвєтаєва, 17; на ? частку спільного майна подружжя, що складається з меблів та побутової техніки, що знаходяться в будинку №17 по вул.Цвєтаєва в с.Сичавка Комінтернівського району Одеської області, зазначивши в обґрунтування позову, що заповіт на імя [PERSON] посадовою особою сільської ради складено з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, оскільки [PERSON] ніколи наміру не мав заповідати належне йому майно своєму братові, з яким в нього були дуже погані стосунки, або його дочці. За станом здоровя в день посвідчення секретарем виконкому сільської ради [PERSON] заповіту [PERSON] взагалі не міг рухатися та був непритомний, тому заповіт замість чоловіка в їх будинку підписав його брат [PERSON] в її присутності, в присутності свої дружини [PERSON] та дочки [PERSON], шляхом утримання руки [PERSON] у своїй руці. За таких обставин вважає, що спадкування після смерті її чоловіка повинно здійснюватися за законом. Єдиним спадкоємцем за законом першої черги померлого чоловіка являється вона, тому просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на спадщину, що залишилася після смерті [PERSON] 07.02.2011 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Комінтернівського району Одеської області, [PERSON] про визнання заповіту, складеного [PERSON] 01 липня 2010 року дійсним та визнання за нею права власності на будинок, загальною площею 100.3 кв.м. та присадибну земельну ділянку загальною площею 13.95 соток, що розташовані по вул.Цветаєва, 17 в с.Сичавка Комінтернівського району Одеської області, посилаючись на те, що заповіт відповідає справжній волі її дяді, а недотримання секретарем сільської ради вимог щодо порядку посвідчення заповітів та посилання в ньому на норми ЦК УРСР 1963 року, що потягло за собою його нікчемність, є обставиною, яка не залежала від волі спадкодавця. З урахуванням того, що в позасудовому порядку вона не може оформити свої законні права на спадкове майно, на яке також претендує дружина померлого [PERSON], вона вимушена була звернутися до суду з даним позовом, який просить задовольнити. Ухвалою суду від 08.04.2011 року обидва позову обєднані в одне провадження. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представники, адвокати [PERSON], [PERSON], [PERSON], позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити в повному обсязі, по підставам, викладеним у позовній заяві. В задоволенні позову [PERSON] просили відмовити, посилаючись на його безпідставність і необґрунтованість. В обґрунтування своїх вимог позивач послалася на наступне. З [PERSON] почали проживати разом у цивільному шлюбі з 2003 року, а 01.06.2007 року офіційно зареєстрували шлюбні відносини. Проживали в будинку чоловіка, який він збудував сам в 80-х роках минулого століття в с.Сичавка по вул.Цвєтаєва, 17. В грудні 2006 року [PERSON] переніс перший інсульт, після чого йому була дана 2 група інвалідності. В 2007 році [PERSON] почав оформлювати документи на будинок та присадибну земельну ділянку у звязку з тим, що в сільській раді їм відмовляли в її прописці в будинку чоловіка з причин того, що в нього на будинок відсутні документи.. З весни 2009 року стан здоровя чоловіка погіршився, він став жалітися на занепадок сил, йому стало тяжко ходити, у звязку з чим вимушений був звільнитися з роботи. З квітня 2009 року всю роботу по дому і по господарству вона виконувала сама. Весною 2010 року у чоловіка відмовили ноги і він взагалі вже не зміг ходити. В квітні 2010 року він 2 тижня пролікувався в [PERSON] амбулаторії, але лікування його стан здоровя не поліпшило, тому його завезли до дому, де вона за ним ходила. В червні місяці [PERSON] взагалі стало погано, в нього віднялася мова і він не міг вже рухати руками. 10 червня 2010 року його на швидкої допомоги було доставлено до Комінтернівської районної лікарні до неврологічного відділення, так як вважали, що в нього другий інсульт, де він пробув до 25.06.2010 року. Весь - 2 - час вона знаходилася біля нього в лікарні. Також до чоловіка приїжджав його брат [PERSON]. Однак між братами були дуже погані відносини, оскільки в свій час, після смерті їх батьків, [PERSON] нечесним шляхом забрав собі і батьківський будинок, і землю. Коли чоловік ще не хворів, то ніколи не пускав к ним у двір [PERSON]. 25 червня 2010 року її викликала до себе завідувач відділення і сказала, що [PERSON] виписують і його необхідно забирати до дому, він лікуванню вже не піддається. В тої же день на швидкої допомоги вона чоловіка привезла до дому, куди його занесли на носилках, оскільки він вже взагалі не міг рухатися та дуже погано розмовляв. 1 липня 2010 року після 14.00 годин до них прийшов [PERSON] разом зі своєю дружиною, дочкою [PERSON] та секретарем сільської ради [PERSON], яка принесла з собою якісь-то документ. Побачивши в якому стані знаходиться [PERSON] [PERSON] сказала, що тут толку не буде. Однак [PERSON] присів на ліжко к [PERSON] і, взявши в свою руку руку брата, поставив в цьому документі підпис. Після чого вони пішли, а 2 липня 2010 року [PERSON] помер. Після його смерті [PERSON] оманним шляхом забрав в неї з дому всі документи, що були, на будинок, на землю, в тому числі і на її землю, але на її землю потім повернув, заощадну книжку, на яку вони з чоловіком відкладали гроші. Про те, що 1 липня 2010 року родичі чоловіка разом з секретарем сільської ради приходили до нього підписувати заповіт на імя [PERSON], вона дізналася пізніше від нотаріуса, коли почала оформлювати спадщину. Після цього, вона одразу же звернулася до прокуратури, міліції з заявами, що її шахрайським шляхом родичі чоловіка хочуть позбавити спадщини, але їй в міліції сказали, що це цивільно-правові відносини і щоб вона зверталася до суду, а з прокуратури так нічого і не дочекалася. Тому вимушена була звернутися до суду з даним позовом і просить його задовольнити. Позов [PERSON] не визнає, просить в його задоволенні відмовити по тим підставам, що заповіт, по якому вона претендує на спадщину після [PERSON], отриманий оманним шляхом, та [PERSON] не підписувався. Відповідач за первісним позовом [PERSON] та її представник, адвокат [PERSON], позов [PERSON] не визнали, вважають його не обґрунтованим, пояснення [PERSON] такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, у звязку з чим просили в його задоволенні відмовити, а позов [PERSON] задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник [PERSON] сільської ради Комінтернівського району Одеської області та представник виконкому [PERSON] сільської ради Комінтернівського району Одеської області в судове засідання не зявились, направивши на адресу суду письмову заяву про розгляд справи за їх відсутність. Вислухавши сторони, представників сторін, свідків, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, а позов [PERSON] задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом установлено, що 02.07.2010 року в с.Сичавка Комінтернівського району Одеської області у віці 55 років помер [PERSON] Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, на речи звичайної домашньої обстановки та вжитку, та на присадибну земельну ділянку, що знаходяться за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, с.Сичавка, вул.Цвєтаєва, 17. На день смерті [PERSON] разом з ним проживала дружина [PERSON], [INFO]. Подружжя [PERSON] і [PERSON] перебували у шлюбі з 01.06.2007 року до дня смерті [PERSON] 02.07.2010 року, та проживали в [INFO], який належить на праві власності [PERSON] (нині померлому), згідно запису в погосподарської книги [PERSON] сільської ради №2, сторінка 20, особовий рахунок №42, 1982 року забудови. На підставі рішення [PERSON] сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 21.12.2007 року №150-У [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №723549, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010952401801 від 14.12.2009 року, згідно якого [PERSON] одержав у власність для індивідуального житлового будівництва земельну ділянку площею 0.1315 га, розташовану по вул..Цвєтаєва, 17 в с.Сичавка Комінтернівського району Одеської області /а.с.12,66, 146/. З копії інвентаризаційної справи на житловий будинок №17 по вул.Цвєтаєва в с.Сичавка Комінтернівського району Одеської області убачається, що 07.02.2008 року Комінтернівським РБТІ проводилася технічна інвентаризація обєкту нерухомості та готувалася технічна документація на житловий будинок 1982 року забудови, з надвірними господарськими будівлями і спорудами 1985-1986 років забудови /а.с.115-123/. 02.07.2010 року [PERSON] помер у віці 55 років, про що виконкомом [PERSON] сільської ради Комінтернівського району Одеської області в Книзі реєстрації смертей зроблено актовий запис за №23 від 02.07.2010 року /а.с.13/. 01.07.2010 року від імені [PERSON] складено заповіт на імя [PERSON], якої переходить після смерті спадкодавця житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований в с.Сичавка по вул.Цвєтаєва, 17, Комінтернівського району Одеської області, та присадибна земельна ділянка. Підпис [PERSON] засвідчена секретарем виконкому [PERSON] сільської ради Комінтернівського району Одеської області [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №11 /а.с.143/. З копії спадкової справи №378/2010 до майна померлого 02.07.2010 року [PERSON], заведеною 15.09.2010 року Комінтернівською державною нотаріальною конторою Одеської області убачається, що спадкова справа відкрита за заявою [PERSON] про прийняття спадщини, про що були внесені відомості в Спадковий реєстр. 30.10.2010 року до Комінтернівської державної нотаріальної контори Одеської області надійшла заява [PERSON] від 05.10.2010 року про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яка залишилася після смерті [PERSON], померлого 02.07.2010 року, після відмови їй у заведенні спадкової справи приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON] у звязку з наявністю у спадковому реєстрі відомостей про відкриття спадкової справи до майна померлого 02.07.2010 року [PERSON] районною державною нотаріальною конторою. У звязку з виниклим спором між спадкоємцями [PERSON] і [PERSON] щодо права на отримання спадщини за повідомленням державного нотаріуса на звернення спадкоємиці [PERSON], вчинення нотаріаль- - 3 - ної дії, відповідно до п.12 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, зупинено до вирішення справи судом /а.с.128-165/. Відповідно до ст.ст.1216,1217 ЦК спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обовязки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини й не припинялися внаслідок його смерті. Статтею 1223 ЦК визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ст.1261 ЦК у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст.1233, ч.1 ст.1234 ЦК заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Заповіт як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; складені особою, яка не мала на це право; складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення. Згідно із ч.1 ст.1257 заповіт, складений особою, яка не мала на це право, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Згідно ч.2 ст.1257 ЦК за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Дослідженими в судовому засіданні доказами встановлено, що заповіт від 01.07.2010 року від імені [PERSON] посвідчено особою, яка не мала на це право, а також складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення. Згідно з положеннями ст.1247 ЦК заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути підписаний особисто заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч.4 ст.207 ЦК, у якій зазначено, що якщо фізична особа у звязку з хворобою або фізичною вадою не може підписати власноруч, за її дорученням текст правочину в її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 ЦК, зокрема заповіт може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. На момент посвідчення заповіту [PERSON] від 01.07.2010 року діяла Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затверджена наказом Міністерства юстиції України №22/5 від 25.08.1994 року, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26.10.1994 року за №256/466. Відповідно до пунктів 1,2 Інструкції у населених пунктах, де не має державних нотаріусів, відповідно зі ст.37 Закону України «Про нотаріат», вчиняють нотаріальні дії посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів, на котрих по рішенню виконкому відповідної Ради народних депутатів покладено виконання цих дій, у тому числі, посвідчення заповітів. Виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Комінтернівського району Одеської області рішення щодо покладення повноважень по вчиненню нотаріальних дій на території [PERSON] сільської ради на відповідну посадову особу виконавчого комітету не приймалося. Згідно функціональних обовязків секретаря виконкому [PERSON] сільської ради Комінтернівського району Одеської області, визначених у п.10, секретар на вчинення нотаріальних дій уповноважувалася виключно за дорученням сільського голови /а.с.361/. Як убачається з відповіді сільського голови [PERSON] сільської ради Комінтернівського району Одеської області [PERSON] від 17.06.2015 року, що доручення надане секретарю Сичавської сільської ради [PERSON] щодо посвідчення заповіту [PERSON] від 01.07.2010 року відсутнє /а.с.372/. Отже, станом на липень 2010 року на території [PERSON] сільської ради Комінтернівського району Одеської області її виконавчим органом не була визначена посадова особа по вчиненню нотаріальних дій, тому секретар виконкому [PERSON] сільської ради [PERSON] не була уповноваженою особою на вчинення нотаріальних дій та не мала права на посвідчення заповіту 01.07.2010 року від імені [PERSON] Крім цього, судом установлено, що вчинення нотаріальної дії у вигляді посвідчення заповіту від імені [PERSON] 1 липня 2010 року відбулося з грубим порушенням Закону України «Про нотаріат», норм Цивільного кодексу України, та з не дотриманням вимог Інструкції щодо форми та посвідчення заповітів. Згідно ч.2 ст.1234 ЦК право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. В судовому засіданні показаннями свідків: лікаря невропатолога [PERSON], лікаря [PERSON], сусіда [PERSON], [PERSON] та медичною документацією підтверджено, що на день складання заповіту у заповідача [PERSON] був двосторонній геміпарез та він знаходився в непритомному стані: не міг ані рухатися, ані говорити, що виключає звернення [PERSON] особисто до посадових осіб сільської ради із заявою про складання заповіту та подальшого його підпису 01.07.2010 року в будинку по вул.Цвєтаєва, 17 в с.Сичавка. Згідно показань секретаря виконкому [PERSON] сільської ради [PERSON], яка була допитана судом в якості свідка, 01.07.2010 року за усним розпорядженням сільського голови [PERSON], до якого звернувся - 4 - [PERSON] щодо складання заповіту, вона повинна була проїхати з останнім до будинку його брата [PERSON], проживаючого на [INFO], для складання заповіту на племінницю заповідача. Після того, як [PERSON] приніс їй паспорти [PERSON] і [PERSON] нею, зі слів [PERSON], було складено текст заповіту, який вона розпечатала і з цим текстом та печаткою проїхала з [PERSON] до будинку [PERSON] По приїзду до [PERSON] вона його побачила хворим і лежачим в постелі. Разом з ним в кімнаті знаходилися його дружина - [PERSON], дружина і дочка його брата [PERSON] і [PERSON] На її питання щодо складання заповіту на племінницю, [PERSON] махнув головою, що вона зрозуміла як стверджуючу відповідь «так». [PERSON] також не заперечувала щодо складання заповіту на племінницю чоловіка. Після цього вона дала підписати підготовлений нею в сільській ради текст заповіту [PERSON] Його в ліжку за плечі підняв та підтримував брат [PERSON] та підтримував руку, коли тої ставив підпис. Після цього нею на заповіті була проставлена печатка сільської ради і один екземпляр заповіту вона забрала в сільську раду, а другий екземпляр віддала [PERSON]. Ні особу, ні дієздатність заповідача, вона не встановлювала, правові наслідки складання заповіту, право на обовязкову частку у спадщині не розяснювала, та розуміє, що посвідчення заповіту від 01.02.2010 року відбулося без дотримання вимог Інструкції про вчинення нотаріальних дій сільськими радами, та у тому хворобливому стані, в якому знаходився на час посвідчення заповіту [PERSON], вона взагалі не мала права посвідчувати заповіт. Стверджує, що якщо б дружина [PERSON] [PERSON] заперечувала проти посвідчення заповіту, вона б його порвала. За клопотанням позивача [PERSON] судом чотири рази призначалася судово-почеркознавча експертиза з метою встановлення справжності підпису [PERSON] на спірному заповіті. Однак експертизу не було проведено у звязку з тим, що експерту не було надано в достатньої кількості вільних зразків підпису [PERSON] Згідно ч.6 ст.147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обовязковим і оцінюється судом за правилами, встановленими ст.212 цього Кодексу. За правилами ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Отже, неспроможність [PERSON] із-за стану здоровя за власною волею розпорядитися своїм майном та особисто проставити свій підпис у заповіті від 01 липня 2010 року, складеного на імя [PERSON], підтверджується вище зазначеними доказами, які повністю спростовують пояснення відповідача [PERSON] та показання свідків [PERSON] і [PERSON] про складання заповіту [PERSON] за його особистою волею та підписання заповіту особисто заповідачем. Відповідно до п.4 Інструкції посадові особи виконавчих комітетів, котри вчиняють нотаріальні дії, зобовязані зберігати таємницю цих дій. Довідки про заповіти (про наявність заповіту, його змісту тощо) видаються особам, перерахованим в абзацах другом та третьому цього пункту, а також спадкоємцям за заповітом тільки після смерті спадкодавця при наданні свідоцтва про його смерть. Пунктом 8 Інструкції визначено, що нотаріальні дії вчиняються в приміщенні виконкому сільської, селищної, міської Ради народних депутатів. В окремих випадках, коли громадянин не може явитися в указане приміщення, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза межами вказаного приміщення. В цьому випадку в посвідчувальному напису на документі та в реєстрі нотаріальних дій записується місце вчинення нотаріальної дії (на дому, в лікарні, на підприємстві тощо) з зазначенням адреси, а також причини цьому. Згідно ст.1255 ЦК нотаріус, інша посадова особа, службова особа, яка посвідчує заповіт, свідки, а також фізична особа, яка підписує заповіт замість заповідача, не мають права до відкриття спадщини розголошувати відомості щодо факту складання заповіту, його змісту, скасування або зміни заповіту. Згідно ст.1253 ЦК на бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути: 1)нотаріус або інша посадова особа, яка посвідчує заповіт; 2)спадкоємці за заповітом; 3) члени сімї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; 4)особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків. З тексту заповіту убачається, що секретарем виконкому [PERSON] сільської ради [PERSON] взагалі не вказано місце вчинення даної нотаріальної дії та причина цього. З пояснень сторін та показань свідків в судовому засіданні встановлено, що заповіт від 01.02.2010 року, реєстр за №11, посвідчено в порушення таємниці вчинення даної нотаріальної дії, посвідчено поза межами приміщення сільської ради в житловому будинку по вул.Цвєтаєва, 17 в с.Сичавка Комінтернівського району Одеської області, за місцем проживання [PERSON], в присутності сторонніх осіб, які за законом не мали права там знаходиться на час вчинення даної нотаріальної дії, а саме: [PERSON]- на користь якої складено заповіт, та її батьків: [PERSON], [PERSON] Досліджений в судовому засіданні реєстр реєстрації нотаріальних дій виконкому [PERSON] сільської ради Комінтернівського району Одеської області за 2010 рік також не містить інформацію про місце вчинення нотаріальної дії та причина цього /а.с.313-314/. Не дотримано при посвідченні заповіту і вимог п.п.10,11,17,27,29,35 Інструкції які зобовязують встановити особу заповідача, перевірити його дієздатність, справжність підпису заповідача на заповіті, розяснити заповідачу положення Цивільного кодексу щодо права на обовязкову частку у спадщині, не дотримано форми оформлення заповіту. Отже, оцінюючі надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заповіт від 01.07.2010 року від імені [PERSON], складено секретарем виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Комінтернівського району Одеської області [PERSON], яка не визначена виконавчим органом місцевої ради уповноваженою на це особою, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, тому є нікчемним. Згідно ч.2 п.1 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. - 5 - Відповідно до ч.2 п.2 ст.215 ЦК України нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним у випадках, установлених цим Кодексом. Проте, глава 85 ЦК України, яка регулює порядок спадкування за заповітом і є спеціальною нормою, не передбачає можливості визнання судом дійсним заповіту, складеного з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення. За таких обставин, вимога позивача [PERSON] про визнання заповіту, складеного [PERSON] 01.07.2010 року на її корить дійсним, не ґрунтується на нормах діючого законодавства та не підлягає задоволенню. Згідно ч.4 ст.1257 ЦК у разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Відповідно до ст.1258 ЦК спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст.1259 цього Кодексу. Позивач [PERSON], яка є племінницею спадкодавця [PERSON], на день смерті останнього не відносилася до числа спадкоємців за законом померлого, оскільки племінники спадкодавця отримують право на спадкування за правом представлення (ст.1266 ч.3 ЦК), тобто не набула права на отримання спадщини за законом після померлого [PERSON] Таким чином, позов [PERSON] не підлягає задоволенню в повному обсязі. Отже, єдиним спадкоємцем за законом першої черги [PERSON], померлого 02.07.2010 року, являється його дружина [PERSON] Згідно зі ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивачем [PERSON] вимога про визнання заповіту недійсним була заявлена з підстав його нікчемності, а саме, складання особою, яка не мала на це права, а також допущення порушень при складанні щодо його форми та посвідчення. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], адвокат [PERSON], посилався також як на одну із підстав визнання заповіту недійсним відсутність вільного волевиявлення у заповідача на складання заповіту, яка не може бути прийнята судом до уваги, оскільки визнання заповіту недійсним з підстав відсутності вільного волевиявлення у заповідача на складання заповіту є самостійною вимогою, яка потребує відповідного доказування, та позивачем [PERSON] не заявлялась і предметом судового розгляду не була. Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Судом установлено, що спадкоємиця за законом першої черги, [PERSON], в установленому законом порядку прийняла спадщину після померлого чоловіка, являється його єдиною спадкоємицею за законом першої черги, але в нотаріальному порядку оформити свої спадкові права не мала можливості із-за оспорювання її права на спадщину родичами померлого та не можливістю надати нотаріусу правовстановлюючі документи на земельну ділянку у звязку із зникненням оригіналу державного акту після смерті власника землі, а на житловий будинок у звязку з відсутністю цих документів у власника будинку. За таких обставин вона обґрунтовано звернулася до суду з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, яка підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно п. «г» ст.81 ЗК України громадяни набувають право власності на земельні ділянки у разі одержання їх у спадщину. Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно зі ст.ст.125,126 ЗК України, в редакції, що діяла на час відкриття спадщини, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем докумен- та, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Копією державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №723549, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010952401801 від 14.12.2009 року, другий примирник якого знаходиться на зберіганні в Управлінні Держземагенства в Комінтернівському районі Одеської області, підтверджується право власності [PERSON], нині померлого, на земельну ділянку площею 0.1315 га, кадастровий номер: 5122785800:02:001:0839, за цільовим призначенням для індивідуального житлового, гаражного і дачного будів-ництва, розташовану по вул.Цвєтаєва, 17 в с.Сичавка Сичавської сільської ради Комінтернівського району Одеської області /а.с.65,66/. Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК майно, набуто подружжями за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.2 ст.1279 ЦК спадкоємці, які разом із спадкодавцем були співвласниками майна, мають переважне право перед іншими спадкоємцями на виділ їм у натурі цього майна, у межах їхньої частки у спадщині, якщо це не порушує інтересів інших спадкоємців, що мають істотне значення. Таким чином, вимога позивача в частині визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку та ? частку спільного рухомого майна подружжя, після померлого 02.07.2010 року [PERSON], підлягає задоволенню. - 6 - Щодо вимоги, про визнання права власності в порядку спадкування за законом на будівельні матеріали, з яких збудовано одноповерховий житловий будинок загальною площею 100.3 кв.м. та господарські споруди, роз-ташовані по вул.Цвєтаєва, 17 в с.Сичавка Комінтернівського району Одеської області, вона не ґрунтується на вимогах закону та задоволенню не підлягає з наступних підстав. Згідно Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 року №3038-УІ, з наступ-ними змінами, не відносяться до самовільних житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будинки і споруди, прибудови до них, побудовані до 05.08.1992 року. Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Відповідно зі ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтя-жень» від 01.07.2004 року №1952-ІУ, в редакції, чинній на час відкриття спадщини, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Таким чином, до прийняття Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» за нормами Цивільного кодексу УРСР 1963 року та нормативно-правовими актами виникнення права власності на житлові будинки та споруди не залежало від державної реєстрації цього права, записи у погоспо-дарських книгах органів місцевого самоврядування визнавалися такими, що підтверджують право приватної власності на житлові будинки. Належність спадкодавцю [PERSON] на праві власності житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, 1982 року забудови, за адресою: с.Сичавка, вул.Цвєтаєва, 17, Комінтернівського району Одеської області, підтверджується записом в погосподарській книзі [PERSON] сільської ради №2, сторінка 20, особовий рахунок №42 та інвентаризаційною справою, заведеною Комінтернівським РБТІ за результатами технічної інвентаризації обєкта нерухомого майна /а.с.115-123/. Отже, позивачем помилково вважається, що житловий будинок з надвірними господарськими будівлями і спорудами, який є обєктом спадщини, відноситься до категорії самочинного будівництва. Враховуючи, що позивачем вимога про визнання права власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами після померлого 02.07.2010 року [PERSON] заявлена не була, суд, відповідно до норми ст.11 ЦПК України, вийти за межі позовних вимог не має можливості. На підставі ст.ст.15,16,215,368,1216,1217,1218,1223,1225,1233,1234,1247,1251,1253,1255,1257,1258,1261,1266, 1268, 1279 ЦК України, ст.81 п.«г» ЗК України, ст.37 Закону України «Про нотаріат», Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України і

Outcome: partial