Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-20 00:00:00

У серпні 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - Банк) звернулося до суду з позовом в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № б/н від 23 листопада 2010 року в розмірі 13 133,71 грн. Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до укладеного 23 листопада 2010 року кредитного договору, [PERSON] отримав кредит в розмірі 2000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії карти. [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана заява з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між ним та Банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Проте, [PERSON] не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов кредитного договору № б/н від 23 листопада 2010 року, а отже, зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 31 липня 2016 року має перед банком заборгованість в розмірі 13133,71 грн, в тому числі: заборгованість за кредитом в сумі 452,08 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 8580,02 грн.; заборгованість за пенею та комісією - 3000 грн.; штрафи, відповідно до Умов та правил надання банківських послуг - 500 грн. (фіксована частина) та 601,60 грн. (процентна складова). Представник позивач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача [PERSON] адвокат Гармаш А.В. в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову та пояснив, що [PERSON] визнає позовні вимоги частково, а саме: визнає позов в частині стягнення основного боргу в сумі 452,08 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом за час неповернення боргу в сумі 457,03 грн. Вимоги про стягнення пені, комісії та штрафів не визнає, оскільки [PERSON] при оформленні кредиту не погоджувався на такі виплати. Крім того, письмовою заявою просив в разі задоволення вимог Банку застосувати наслідки пропуску строку позовної давності в один рік до вимог Банку про стягнення штрафів, пені та комісії. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Згідно ч. ч. 1, 3, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За положеннями частини 1 статті 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Пунктом 17 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що послуга це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовими вважаються банківські та інші фінансові послуги, що надаються відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність». Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлення відповідальності суб'єктів переказу, а також визначення загального порядку здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами встановлено Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Відповідно до п. 14.12 статті 14 Закону «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач зобов'язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Згідно ст. 40-1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», еквайзер та емітент повинні проводити моніторинг з метою ідентифікації помилкових та неналежних переказів, суб'єктів помилкових та неналежних переказів та вжиття заходів із запобігання або припинення зазначених переказів. Моніторинг має проводитися постійно за параметрами, встановленими правилами відповідної платіжної системи. Згідно із пунктом 37.2 статті 37 Закону у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов'язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 23 листопада 2010 року, шляхом підписання Анкети-заяви проприєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку, [PERSON] отримав від Банку кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні вказаний факт не заперечували. [PERSON] 23 листопада 2010 року підтвердив свою згоду на те, що підписана заява з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між ним та Банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Отже, матеріалами справи підтверджується, що підписанням анкети-заяви на приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, [PERSON] уклав з відповідачем договір, який відповідно до ст.634 ЦК України є договором приєднання. На підставі вказаного кредитного договору [PERSON] в межах кредитного ліміту, шляхом здійснення транзакцій отримував грошові кошти та частково їх повертав, проте, маючи заборгованість за кредитом в сумі 452,08 грн., [PERSON] з жовтня 2013 року перестав надавати Банку грошові кошти на повернення вказаного боргу, та у встановлений договором строк їх не повернув. Відповідно до п.1.1.5.14 Умов та правил Клієнт відповідає за усі операції в повному обсязі, здійснені у підрозділах Банку, через пристрої самообслуговування, систему Mobile Banking, систему Приват-24 з використанням передбачених цими Умовами засобів його ідентифікації та аутентифікації. Згідно з п.п.1.1.2.1.12. Умов і правил надання банківських послуг, передбачено обов'язки клієнта вживати заходи щодо запобігання втрати (Викрадення) стікеру PayPass, ПІНу або інформації, нанесеної на магнітну смугу або їхнього незаконного використання. Відповідно до п.п.2.5.2.7 Умов і правил власник картки зобов'язаний вживати усіх можливих заходів для запобігання втраті Картки /ПіНа/ постійного пароля/ одноразових паролів. Пунктом 1.1.5.5 Умов і правил передбачено, що Банк не несе відповідальності у випадку, якщо інформація про рахунки клієнта, контрольну інформацію клієнта, відправленому в SMS повідомленні ПІН-коді, Ідентифікаторі користувача, паролях системи Приват24, паролі MobileBanking або проведених Клієнтом операціях стане відомо іншим особам внаслідок несумлінного виконання Клієнтом умов їхнього зберігання та використання та/або прослуховування або перехоплення інформації у каналах зв'язку під час використання цих каналів. Згідно п.1.1.5.28 у разі якщо Держатель дає згоду на проведення операцій з Картками або нанесеними на них даними поза полем його зору, він несе повну відповідальність за їх можливе шахрайське використання надалі. Банк не несе відповідальності за операції, що супроводжуються правильним введенням ПІНу. Згідно п.1.1.5.30 Банк не несе відповідальності перед клієнтом за всі операції, у випадку передачі мобільного телефону, сім-карти, стікеру PayPass третім особам. Відповідно до та правил надання банківських послуг, - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, визначених Договором. У разі невиконання зобов' язань за Договором, на вимогу Банку виконати зобов' язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Банку. Відповідно до договору при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов' язаний, сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. З розрахунку заборгованості за вказаним кредитним договором судом встановлено, що [PERSON] з 31 жовтня 2013 року порушено договірні зобов'язання щодо погашення кредитної заборгованості та своєчасної і повної сплати відсотків за користування кредитом. Оскільки [PERSON] не повернув своєчасно банку грошові кошти у погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими виплатами відповідно до умов кредитного договору № б/н від 23 листопада 2010 року, а отже, зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 31 липня 2016 року має перед банком заборгованість яка складається з заборгованості за кредитом - 452,08 грн. Банком також нарахована заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 8580,02 грн., заборгованість за пенею та комісією 3000,00 грн., штрафи, відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг - 500 грн. (фіксована частина) та 601,60 грн. (процентна складова). Згідно статті 525 ЦК України передбачено недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Відповідно до ст.526, 527 та 530 ЦК України, - зобов'язання має виконуватися належним чином та в установлений строку відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, - порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов' язання (неналежне виконання). В силу ч.2 ст.615 ЦК України одностороння відмова від зобов"язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов"язання. Згідно статті 629 ЦК України договір є обов"язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ч.2 статті 1050 ЦК України наслідками порушення позичальником чергової частини суми кредиту є право позикодаця достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. На підставі викладеного позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором № б/н від 23 листопада 2010 року в сумі 452,08 грн. підлагають задоволенню. На переконання суду позовні вимоги в частині стягнення заборгованості з нарахованих відсотків на прострочену заборгованість за користування кредитом в сумі 8580,02 грн., підлягають задоволенню частково. В судовому засіданні встановлено, що заборгованість, яка підлягає стягненню з [PERSON] на користь Банку за кредитним договором становить 452,08 грн. Відповідно до умов укладеного кредитного договору [PERSON] взяв на себе зобов'язання сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі 36% на рік (3% на місяць) на суму залишку заборгованості за кредитом. Отже, за період невиконання [PERSON] з 31 жовтня 2013 року зобов'язання про повернення заборгованості за кредитом в сумі 452,08 грн., сума відсотків за користування кредитом станом на час звернення Банком до суду, тобто за період 34 місяців, становить: 452,08 грн. х 3% х 34 місяці = 461 грн. 04 коп. Крім цього, вимоги Банку про стягнення з [PERSON] нарахованої заборгованості за пенею та комісією в сумі 3000,00 грн., штрафів, відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг - 500 грн. (фіксована частина) та 601,60 грн. (процентна складова), не підлягають задоволенню з таких підстав. Так, згідно ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові уразі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня ? це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до повного виконання зобов'язання. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Відтак, оскільки відповідач став порушувати зобов"язання за кредитним договором з жовтня 2014 року строк позовної давності щодо вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені) розпочав свій перебіг, проте Банк звернувся до суду з вимогами про стягнення з [PERSON] нарахованих пені, комісії та штрафів лише у серні 2016 року, тобто після закінчення одного року, що вказує на факт спливу спеціальної позовної давності для пред»явлення до суду вказних вимог. Згідно положень ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Представником позивача адвокатом Гармаш А.В. подана заява до суду про застосування строку позовної давності щодо вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені), а тому, оскільки позивач звернувся до суду у серпні 2016 року, то вимоги щодо стягнення нарахованої пені, комісії та штрафів задоволенню не підлягають через збіг строку спеціальної позовної давності, встановленої п.1 ч.2 ст.258 ЦК України. З підстав ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь банку необхідно стягнути судовий збір в сумі 1378 грн.

Outcome: partial