Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

У лютому 2018 року [PERSON] звернувся із позовом до [PERSON], третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною. В обґрунтування позову зазначив, що він та відповідач від шлюбу мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO]. З липня 2014 року шлюбні стосунки фактично припинилися, та з того моменту вони разом фактично не проживають, дитина постійно проживає з матір'ю. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 14.11.2014 року з нього було стягнуто аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частиназ усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 21.10.2014 року. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 18.02.2015 року шлюб між сторонами розірвано. Зазначає, що відповідач перешкоджає йому у спілкуванні з дитиною і у можливості приймати участь у вихованні їх сина, у зв'язку з чим його права як батька дитини порушені. З приводу таких неправомірних дій він звертався до органу опіки та піклування виконавчого комітету Харківської міської ради. 23.12.2014 року виконавчий комітет Харківської міської ради розглянув його заяву та встановив порядок участі його у вихованні малолітнього сина. Проте відповідач ігнорує та не виконує рішення органу опіки та піклування, що стало підставою його звернення до правоохоронних органів, однак відповідач спірні питання у добровільному порядку вирішувати відмовляється і вказує про можливість вирішення спору виключно у судовому порядку. За таких обставин, посилаючись на бажання виховувати свого сина і регулярно спілкуватися з ним, [PERSON] просив суд зобов'язати відповідача не чинити йому перешкоди у спілкуванні із сином, та встановити наступні способи участі його у вихованні і спілкуванні із дитиною систематичні побачення, а саме: - кожної першої, третьої суботи місяця з 14.00 год. до 16.00 год., - кожну другу, четверту неділю місяця з 10-00 год. до 12-00 год.. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 06.02.2018 року відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити у загальному позовному провадженні. 11.04.2018 року відповідачем [PERSON] було подавно зустрічну позовну заяву до [PERSON], третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON]. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 17.04.2018 року зустрічну позовну заяву прийнято до спільного розгляду із первісним позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 10.05.2018 року за зустрічним позовом було виключено третю особу Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради та залучено у якості третьої особи Службу у справах дітей Харківської районної державної адміністрації. В обгрунтування зустрічних позовних вимог [PERSON] зазначає, що батько її сина - [PERSON] не цікавиться життям та здоров"ям сина, не приймає участі у його вихованні починаючи з червня 2014 року, не надає матеріальну допомогу на утримання дитини,не відвідує сина та не спілкується із ним, нехтує своїми батьківськими обов"язками. З цих же підстав просила відмовити у задоволенні первісного позову. 27.04.2018 року [PERSON] подав відзив на зустрічну позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог про позбавлення його батьківських прав щодо малолітнього сина, посилаючись на безпідставність позову. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги за первісним позовом підтримали у повному обсязі, щодо задоволення зустрічного позову - просили відмовити. Представник відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічною позовною заявою у судовому засіданні проти задоволення первісного позову заперечував, підтримав вимоги зустрічного позову. Представник департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради у судове засідання не з"явився, надали суду заяву про розгляд справи за відсутності представника департаменту служб у справах дітей. Також було надано висновок № 161 від 13.03.2018 року щодо встановлення порядку участі [PERSON] у вихованні малолітнього сина - [PERSON], [INFO], а саме: кожної першої, третьої суботи місяця з 14.00 год. до 16.00 год., кожну другу, четверту неділю місяця з 10-00 год. до 12-00 год., у присутності матері дитини, [PERSON] Представник Служби у справах дітей Харківської районної державної адміністрації у судовому засіданні вказала, що висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO], службою не готувався. Враховуючи досліджені докази в ході розгляду справи представник Служби у справах дітей Харківської районної державної адміністрації вказала про відсутність підстав для позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина. Заслухавши доводи сторін, вивчивши матеріали цивільної справи, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON], [INFO] Дитина постійно проживає з матір'ю [PERSON] Також судом встановлено, що [PERSON] перешкоджає [PERSON] у вихованні та вільному спілкуванні з малолітнім сином [PERSON], [INFO]. З цього приводу [PERSON] раніше вже звертався до компетентного органу служб у справах дітей щодо встановлення порядку участі його у вихованні малолітньої особи. Так, рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 23.12.2014 року було встановлено порядок участі [PERSON] у вихованні малолітнього сина, [PERSON] олександровича, [INFO]. Також було попереджено матір дитини що перешкоджаючи зустрічам батька із сином, вона порушує їх права. В судовому засіданні у якості свідків були допитані [PERSON] та [PERSON], які повідомили, що [PERSON] фактично с самого народження дитини має конфлікт із матір"ю дитини щодо можливості його спілкування із сином. З висновку департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради № 161 від 13.03.2018 року щодо встановлення порядку участі [PERSON] у вихованні малолітнього сина - [PERSON], [INFO], вбачається доцільним визначити такі способи участі батька у вихованні та спілкуванні з сином, а саме: кожної першої, третьої суботи місяця з 14.00 год. до 16.00 год., кожну другу, четверту неділю місяця з 10-00 год. до 12-00 год., у присутності матері дитини, [PERSON] Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 151, 153 СК України). Згідно зі статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 159 СК України встановлено, що у разі, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отже, при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, суд має виходити, передусім, з інтересів дитини з урахування кожних конкретних обставин справи. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом лише в інтересах дитини. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (стаття 19 СК України). Судом із поданих сторонами доказів встановлено, що між батьками малолітнього [PERSON] - склалися неприязні відносини і вільно досягти згоди щодо способу участі батька, який проживає окремо від дитини, у її вихованні і спілкуванні із нею вони не можуть. Судом не встановлено обставин, які свідчать про неприйнятність поведінки [PERSON], що може створити загрозу чи небезпеку для дитини, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Враховуючи те, що права [PERSON] як батька порушуються відповідачем, суд дійшов висновку про усунення позивачу перешкод у спілкуванні з сином та про визначення способів участі батька у вихованні і спілкуванні з дитиною шляхом встановлення систематичних побачень, визначених судом із урахуванням позовних вимог та рекомендацій служби у справах дітей. При цьому суд не зазначає чи в присутності матері чи без такої проводити спілкування батька із дитиною, оскільки враховуючи наявність неприязних відносин між сторонами і можливий негативний вплив цієї обставини на дитину, а також враховуючи малий вік дитини і факт його проживання та спілкування виключно із матір'ю, суд вважає доцільним батькам при проведенні побачень попереднього самостійно з'ясувати бажання дитини. Що стосується зустрічної позовної заяви про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO], то суд зазначає наступне. Відповідно до частини другої статті 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. У пунктах 15, 16 постанови Пленум Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. В силу вимог статей 89, 12, 81 ЦПК України, враховуючи те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, що не виконують батьківських обов'язків та те, що позивачем за зустрічним позовом не надано жодних належних доказів того, що відповідач навмисно ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини та свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved