Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-27 00:00:00

У вересні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, який в подальшому неодноразово уточнював, та в остаточній редакції від 07.11.2017 просив стягнути з відповідачів часткову компенсацію моральної шкоди в розмірі 1 грн. Також просив стягнути з «Укрпошта» компенсацію вартості поштових відправлень в сумі 541,34 грн. Позовні вимоги мотивував тим, що 11.08.2013 з відділення пошти №1 м.Харкова ним була відправлена скарга до Європейського суду з прав людини в зв`язку з вичерпанням національних засобів судового захисту по цивільній справі. В поштовому відправленні в тому числі знаходилася ухвала Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.02.2013. 30.09.2013 позивач отримав лист зЄвропейського суду з прав людини від 23.09.2013, яким запропоновано надати суду до 18.11.2013 вищезазначену ухвалу від 25.02.2013. Позивач стверджує, що копію ухвали суду від 25.02.2013 ним було вкладено у конверт при первинному зверненні, що, на думку позивача, свідчить про несанкціоноване розкриття листа та вилученні цього документа, можливо і інших, третіми особами. 28.05.2016 позивач направив в Європейський суд з прав людини поштове відправлення RD610849518U, яке містило скаргу по кримінальному провадженню №12012220470000485. Процес вкладення в конверт документів він фіксував за допомогою відеокамери мобільного телефона. В момент проставлення дати на скарзі було спотворено зображення, що на думку позивача, свідчить про умисне створення перешкод с метою знищення доказів підписання скарги. Позивач припускає, що стосовно нього в той час використовувалися спеціальні технічні засоби негласного зняття інформації з мобільного телефона. 26.07.2016 на запит [PERSON] отримав відповідь з підтвердженням про надходження листа, а не скарги, що, як вважає позивач, свідчить про вилучення документів сторонніми особами з цього відправлення. 23.11.2016 позивач у поштовому відправленні VB610227748UA до Європейського суду з прав людини направив скаргу на формулярі по кримінальному провадженню №42014220000000348. В цей період стосовно нього використовувалися ті ж заходи та здійснювалися намагання вилучити документи з цього листа. Позивач вважає, що УДППЗ «Укрпошта» неналежним чином надала послуги поштового зв`язку, надавала відправлення стороннім особам без достатніх підстав, внаслідок чого вилучалися документи з них. Внаслідок цього позивачу було завдано моральну та майнову шкоду в розмірі вартості поштових відправлень - 541,34 грн. Позивач припускає, що документи з листів вилучалися особами, які залучалися до експлуатації спеціальних технічних засобів негласного отримання інформації. Такі дії стали можливими внаслідок неприйняття прокуратурою Харківської області, прокуратурою Дзержинського району м.Харкова, Харківською місцевою прокуратурою №1 належних заходів надзору за дотриманням закону при проведенні негласних оперативно-розшукових заходів та неналежного контролю органами внутрішніх справ. Внаслідок цього позивачу завдано моральну шкоду, душевні та фізичні страждання. У первинному позові від 03.09.2015 відповідачами було зазначено прокуратуру Червонозаводського району м.Харкова, Червонозаводський РВ ХГУ ГУ МВС України в Харківській області, які територіально розташовані у Червонозаводському районі м.Харкова. 10.09.2015 судом відкрито провадження у справі. В подальшому в процесі розгляду справи позивач неодноразово змінював склад відповідачів, внаслідок чого прийнята з додержанням правил підсудності справа стала підсудна іншому суду, а тому відповідно до ч.2 ст.31 ЦПК України справа повинна бути розглянута Червонозаводським районним судом м.Харкова. 27.05.2016 представником відповідача Державної казначейської служби України подано заперечення на позов [PERSON] Відповідач просить у позові відмовити у повному обсязі посилаючись на те, що кримінальне провадження відносно позивача не відкривалось, тому підстави для застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» та відшкодування моральної шкоди відсутні. Позивачем не доведено факту понесених моральних страждань, не встановлено протиправної поведінки у діях органів прокуратури, відсутній причинний зв`язок між шкодою і протиправним діянням. 02.02.2017 представником відповідача Державної казначейської служби України подано заперечення на позов аналогічні раніше наданим. Додатково зазначив, що доводи позивача стосовно огляду та виїмки його кореспонденції органами прокуратури є надуманими та не підтверджується жодним чином. 23.11.2016 ухвалою судді справу було прийнято до розгляду і призначено до розгляду. 17.04.2018 ухвалою суду замінено відповідача Державне підприємство поштового зв`язку «Укрпошта» в особі Харківської дирекції на правонаступника Публічне акціонерне товариство «Укрпошта». 24.05.2018 ухвалою судді відмовлено позивачу у задоволенні заяви про забезпечення позову. Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представник відповідача Державної казначейської служби Україниу судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, просив у позову відмовити. Представник відповідача Публічного акціонерного товариства «Укрпошта» у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, просив у позову відмовити. Представники третіх осіб в судовому засіданні вважали позовні вимоги безпідставними, і такими що не підлягають задоволенню. Суд, вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали цивільної справи та наявні у справі докази, встановив наступні обставини. Листом Європейського суду з прав людини від 23.09.2013 адресованому [PERSON] . підтверджено отримання кореспонденції від 10.08.2013. Повідомлено, що [PERSON] не надав всю необхідну інформацію, що вимагається правилом 47 §§1 та 2 Регламенту Суду. Лист містить прохання доповнити скаргу в строк до 18.11.2013 надати ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.02.2013 (том 1 а.с.4). Позивачем надано копію повідомлення про вручення поштового відправлення RН 610141865UA, направленого 11.08.2013 [PERSON] до Європейського суду з прав людини. Лист адресатом отримано 16.08.2013 (том 1 а.с.36). Вартість поштового відправлення RН 610141865UA складає 96,70 грн., що підтверджується чеком №1820 від 11.08.2013. Листом від 20.04.2015 Європейського суду з прав людини позивача повідомлено, що Суд приступить до розгляду його скарги як тільки це стане можливим. Також повідомлено, що Суд не підтверджує отримання наступних листів. Для впевненості в отриманні Судом листа, необхідно відправити його як замовний з повідомленням про вручення (том 1 а.с.38). Суду надано копію ухвали судді Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.02.2013 (том 1 а.с.43), якою відмовлено [PERSON] у відкритті касаційного провадження. Позивач звертався з заявою від 13.09.2014 до апеляційного суду Київської області про надання інформації щодо надходження до суду матеріалів правоохоронних органів про проведення у відношенні нього негласних оперативно-розшукових дій (том 1 а.с.44). Апеляційним судом Київської області надано відповідь №49 від 16.09.2014, згідно з якою здійснення оперативними підрозділами правоохоронних органів оперативних заходів, які тимчасово обмежують права і свободи людини, є таємними і розголошенню не підлягають (том 1 а.с.45). 03.02.2015 позивач звернувся до апеляційного суду Харківської області з заявою про надання інформації щодо надходження до суду матеріалів правоохоронних органів про проведення у відношенні нього негласних оперативно-розшукових дій (том 1 а.с.44). Апеляційним судом Харківської області надано відповідь №1.1-19/16кт/2126 від 12.02.2015, згідно з якою відмовлено в задоволенні заяви щодо надання інформації, оскільки ця інформація є інформацією з обмеженим доступом (том 1 а.с.45). Апеляційним судом м.Києва №01-1/369н/т від 19.09.2014 [PERSON] повідомлено про неможливість надання запитуваної інформації, оскільки клопотання та ухвала суду про надання дозволу на здійснення заходу реєструється без розкриття відомостей про особу (том 1 а.с.45). Листом СУ ГУ МВС України в Київській області №14/68-3зі від 27.02.2015 [PERSON] повідомлено, що підрозділами ГУМВС України в Київській області негласні (розшукові) дії та оперативно-розшукові заходи відносно позивача не проводилося (том 1 а.с.45). ТОВ «Інтертелеком» листом №3227-21 від 02.07.2014 повідомило, що завжди суворо додержується вимог діючого в Україні законодавства, рівень електромагнітного поля РТО ТОВ «Інтертелеком» найближче розташованих до адреси проживання позивача жодним чином не може до неї досягати (том 1 а.с.46). Департамент телекомунікацій та зв`язку Харківської міської ради листом №244/0/205-15 від 30.04.2015 повідомив [PERSON] , що кабелі, розташовані на даху його будинку, знаходяться там законно та не є джерелом радіочастотного випромінювання (том 1 а.с.46). Відповідно до листа УДППЗ «Укрпошта» Харківська дирекція №19/11 від 12.02.2016 документи, які підтверджують пересилання міжнародного поштового відправлення від 11.08.2013 за №RН 610141865UA на території знищені з закінченням терміну їх зберігання, факти здійснення оперативно-розшукових, слідчих та судово-процесуальних дій щодо міжнародного поштового відправлення від 11.08.2013 за №RН 610141865UA та території України не відомі (том 1 а.с. 112). На підтвердження знищення документів суду надано акт №70 про виділення до знищення виробничих документів від 02.09.2014 (а.с.117-119), акт Контрольно-довідкової дільниці ДОПП УДППЗ «Укрпошта» (том 1 а.с.115-116). Суду надано копії скарг [PERSON] на формулярі (том 3 а.с.52-57, 58 - 61), проте доказів направлення зазначених скарг до Європейського суду з прав людини позивачем не надано. Також не надано доказів отримання наданих скарг ЄСПЛ. Згідно зі статутом ПАТ «Укрпошта» товариство є правонаступником Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» (том 3 а.с.103-115). Листом Європейського суду з прав людини від 09.11.2017 позивача повідомлено, що його скарга №53119/13 оголошена неприйнятною. Суд не бере до уваги рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення (том 3 а.с.62), висновок Державної установи «Інститут неврології, психіатрії та наркології АМН України» №350 від 07.05.2015 (том 3 а.с.75) як такі, що не містять інформацію щодо предмета доказування. Крім того судом не приймаються до уваги подані позивачем 31.01.2019 документи, які є додатком до заяви від 31.01.2019, як такі, що подані з порушенням норм ст.83 ЦПК України. Позивачем подано докази з порушенням встановленого законом строку та за відсутності обґрунтування неможливості їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч.8 ст.83 ЦПК України). Також позивачем не надано підтвердження надсилання (надання) копій зазначених доказів іншим учасників та не зазначено підстав, за яких позивач звільняється від обов`язку направлення доказів (ч.9 ст.83 ЦПК України). Відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду передбачено ст.1176 ЦК України. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Таким спеціальним законом є Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду». Згідно з ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. Відповідно до ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає зокрема у випадках встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів. Позивачем не надано суду рішення суду, яким би було встановлено факт проведення незаконних процесуальних дій, що обмежили чи порушили його права та свободи , або факт незаконного проведення оперативно-розшукових заходів. Оскільки стосовно позивача відсутні судові рішення, якими встановлено факти порушення чи обмеження прав та свобод громадян, до правовідносин, що є предметом розгляду, не підлягають застосуванню норми Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду». Згідно з ч.6 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Загальні підстави відшкодування моральної шкоди встановлені ст.1167 ЦК України. Так ч.1 ст.1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Позивачем не надано доказів на підтвердження наявності підстав для відшкодування моральної шкоди незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, передбачених ч.2 ст.1167 ЦК України. Згідно з ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Зокрема п.2 ч.2 ст.23 ЦК України визначає, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. За таких обставин, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Позивачем не доведено проведення у відношенні нього негласних оперативно-розшукових заходів або будь-яких інших процесуальних дій, якими було завдано моральної шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, що свідчить про відсутність законних підстав для задоволення позовних вимог. Сам позивач при обґрунтуванні позовних вимог неодноразово зазначав, що припускає застосування до нього негласних оперативно-розшукових заходів. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Щодо вимог позивача до ПАТ «Укрпошта», як правонаступника Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта», про стягнення компенсації вартості поштових відправлень у сумі 541,34 грн. судом встановлено наступне. Позивач зазначає, що відповідач УДППЗ «Укрпошта» неналежним чином надала послуги поштового зв`язку, що виразилося у видачі відправлення стороннім особам, внаслідок чого вилучалися документи з них. Однак жодних доказів на підтвердження вилучення документів з відправлень позивача ним не надано. При цьому факт отримання поштового відправлення RН 610141865UA від 11.08.2013 адресатом підтверджується наданими суду листом Європейського Суду з прав людини від 23.09.2013. Позивачем не заперечується факт отримання листа ЄСПЛ. Отже позивачем не доведено порушення його прав відповідачами, не доведено неправомірність дій відповідачів, які б призвели до завдання шкоди позивачеві, внаслідок чого суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову повністю. Питання щодо судових витрат судом вирішується відповідно до положень ст.141 ЦПК України та оскільки позивач звільнений від оплати судових витрат на підставі ст.14 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», вони компенсуються за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed