Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-10 00:00:00

У січні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог: відділення у справах громадянства, міграції і реєстрації фізичних осіб Києво-Святошинського районного відділу МВС України у Київській області про зняття з реєстрації та усунення перешкод у здійсненні права власності посилаючись на те, що 12 лютого 2003 року між сторонами було зареєстровано шлюб, який розірвано 15 листопада 2012 року. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO] 16.08.2003 року позивач прийняла в дар 56/100 частин житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. З 2006 року сторони разом із сином були зареєстровані та проживали за вищезазначеною адресою. Відповідач не здійснює обов'язкових платежів за комунальні послуги, не приймає участі у спільному веденні господарства, неодноразово псував майно позивача, що є посяганням та обмеженням права приватної власності позивача. Шлюб між сторонами розірвано і у позивача немає наміру проживати із відповідачем. Посилаючись на вищезазначені обставини та норми закону позивач просила зняти з реєстрації [PERSON] за адресою: [ADDRESS] у відділенні у справах громадянства, міграції і реєстрації фізичних осіб Києво-Святошинського районного відділу МВС України у Київській області. У ході розгляду справи позивач уточнила позовні вимоги в яких просила усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком, зняти з реєстрації відповідача за вказаною вище адресою, зобов'язати третю особу здійснити відповідні дії щодо зняття [PERSON] з реєстрації. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги з урахуванням їх уточнень, та просили їх задовольнити. Відповідач та представники третьої особи у справі в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені. За згодою позивача та її представника, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, перевіривши матеріали справи та наявні в ній докази, знаходить, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. У відповідності до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З огляду на ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом установлено, що сторони у справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 12.02.2003 року по 15.11.2012 року. Від шлюбу у них [INFO] народився син - [PERSON]. На підставі договору дарування від 16 серпня 2003 року позивач набула у власність 56/100 частин будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. На спірній житловій площі, позивач та відповідач зареєстровані з 2006 року, що підтверджується довідкою ф. 3 від 23 грудня 2013 року за № 1440. Зважаючи на ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивачем та її представником не надано жодних доказів, які підтверджують факт відсутності відповідача на спірній житловій площі без поважних причин понад один рік, як це передбачено положеннями ч. 2 ст. 405 ЦК України, тому позовні вимоги щодо усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком задоволенню не підлягають у зв'язку з їх недоведеністю. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України у розрізі наданих суду матеріалів дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас відповідно до ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: позбавлення права власності на житлове приміщення; позбавлення права користування житловим приміщенням; визнання особи безвісно відсутньою; оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою (зазначена позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 16.01.2012 року №6-57цс11, винесеній в порядку глави 3 розділу V ЦПК України). Відтак вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 116, 156 ЖК України; ст.405 ЦК України). Оскільки позивач не довів своїх вимог щодо усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком, суд відмовляє в частині вимог стосовно зняття його з реєстрації. Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст.ст.15, 16, 316, 317, 319, 321, 391, 405 Цивільного кодексу України,

Outcome: dismissed