Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-10 00:00:00

02.04.2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів на лікування неповнолітньої дитини-інваліда, в якому просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON], ([INFO], ІПН [NUMBER]) на користь [PERSON], (29.03.1970р.н., ІПН [NUMBER]) вартість путівки на санаторно-курортне лікування неповнолітнього сина (дитини-інваліда) [PERSON], [INFO] в ДЗ «Дитячий спеціалізований клінічний санаторій «Хаджибей» МОЗ України за період з 28.03.2017 р. по 20.04.2017 р. в сумі 5760 грн., а також кошти за надання правничої допомоги в сумі 700 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що позивач із відповідачем - [PERSON] - перебуває в шлюбі, зареєстрованому 22 січня 2011 р. в Шевченківському відділі ДРАЦС Львівського МУЮ, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [PERSON] 1-СГ №155132 від 22 січня 2011 року, актовий запис №22. Від шлюбу з відповідачем у них народився син [PERSON], 01 грудня 2011 року. Син визнаний дитиною-інвалідом. Хворіє з народження. Клінічний діагноз : ДЦП, нижній спастичний парапарез, псевдобульбарна дизартрія. Син потребує постійного догляду, проведення корекційно-розвиткових занять з фізичним реабілітологом, вчителем-логопедом та психологом. З лютого місяця 2016 р. вони з відповідачем проживають окремо. Відповідач не надає ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини. Не цікавиться його вихованням, станом здоровя, фактично ухилився від участі у вихованні, лікуванні та матеріальному утриманні дитини - інваліда. Син постійно проживає разом із позивачем, перебуває на її утриманні. Вона займається вихованням сина, його лікуванням. Їх син багаторазово проходив курс лікування в неврологічному відділенні «Західноукраїнського спеціалізованого дитячого медичного центру» у м. Львові. Згідно рекомендацій Центру, йому рекомендоване санаторно-курортне лікування в дитячому спеціалізованому санаторії «Хаджибей» (Одеська обл.) Згідно угоди №2 від 21.02.2017 р. їй було видано рахунок на оплату за путівку «Для дитини з супроводжуючим» для лікування сина в дитячому санаторії «Хаджибей». 16.03.2017 р нею було оплачено вартість путівки в ПАТ «КБ Приватбанк» на суму 5760 грн., що підтверджується квитанцією про оплату № 0.0.726895715.1 від 27.03.2018 року З 28.03 по 20.04.2017 р. їх син проходив лікування в ДЗ «Дитячий спеціалізований клінічний санаторій «Хаджибей» МОЗ України, що підтверджується випискою із історії хвороби №336 виданою лікарем [PERSON] Відповідачу було відомо про лікування сина в санаторії, але він не прийняв ніякої участі у витратах на лікування сина, що змушує позивача звернутися до суду з позовом про стягнення коштів на лікування неповнолітньої дитини-інваліда. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 185 СК той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). В даному випадку особливою обставиною є хвороба дитини. З огляду на вищевикладене, просить позов задовольнити. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю, давши пояснення аналогічні тим, що викладені в позовній заяві. Просить позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився повторно з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, що стверджується відмітками у журналі реєстрації вихідної кореспонденції, відзив відповідачем до суду подано не було, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, позивач не заперечував проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог статтей 280-283 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши зібрані по справі докази, зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав та мотивів. Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами такі факти. Сторони по справі - перебувають у шлюбі, зареєстрованому 22 січня 2011 р. в Шевченківському відділі ДРАЦС Львівського МУЮ, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [PERSON] 1-СГ №155132 від 22 січня 2011 року, актовий запис №22, однак з лютого 2016 року проживають окремо. Як вбачається із копії свідоцтва про народження [PERSON] 1-СГ №301969 від 28.12.2011 року [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO]. Також встановлено, що [PERSON] проживає з позивачем [PERSON] та перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою виконавчого комітету смт. Брюховичі м. Львова №341 від 16.03.2018 року Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обовязків і не звільняє від обовязків щодо дитини. У відповідності до ст.180 СК України, кожен з батьків повинен приймати участь в утриманні дитини до досягнення нею повноліття. За вимогами ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір таких витрат визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обовязком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. Відповідно до ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти усіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу змагальності та однакової відповідальності обох батьків за виховання умов життя, необхідних для розвитку дитини. Як вбачається з представленого суду посвідчення [PERSON] ААГ №115083 [PERSON] являється дитиною-інвалідом, який хворіє з народження. Клінічний діагноз: ДЦП, нижній спастичний парапарез, що підтверджується витягом з медичної карти №5975 Комунального закладу Львівської обласної ради «Західноукраїнський спеціалізований дитячий медичний центр», а також індивідуальною програмою реабілітації №104 7-ої міської лікарні МОЗ України Львівської міської ради. Так, за рекомендацією лікарів [PERSON] рекомендовано санаторно-курортне лікування. 21.02.2017 року між позивачем та адміністрацією дитячого санаторію «Хаджибей» в особі [PERSON] заключено договір №2 у якому позивач зобовязується оплатити вартість лікування не пізніше 5 днів до заїзду дитини в санаторій вартістю 5760 грн., а санаторій забезпечує лікування та своєчасну, якісну реабілітацію дитини згідно з медичними та санітарно-гігієнічними нормами. Згідно представленому суду фіскального чеку, який є належним та допустимим доказом, позивачем витрачені кошти на санаторно-курортне лікування з 28.03.2017 року по 20.04.2017 року, яке рекомендувалося лікарем на загальну суму 5760,00 грн., що підтверджується квитанцією від 27.03.2018 року № 0.0.726895715.1 виданою ПАТ КБ «Приватбанк». Відтак, дитина сторін хворіє, лікується тривалий час та відповідно стан здоровя дитини потребує постійних додаткових витрат на лікування, які надаються позивачем [PERSON] Виходячи з викладеного вище, суд вважає, що позивачем в повній мірі доведені ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Позивач довела належними та допустимими доказами необхідність в додаткових витратах для утримання дитини. З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення з відповідача коштів на лікування неповнолітньої дитини інваліда [PERSON], [INFO] в розмірі 5760,00 грн., є підставними та підлягають до задоволення. Крім того, в силу дії ст. 141 ЦПК України до стягнення з відповідача підлягає розмір судових витрат, а саме судового збору у сумі 704 (сімсот чотири) грн., 80 коп. в користь держави. Статтею 133 ЦПК передбачено, що витрати на професійну правову допомогу входять до витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Виходячи з наведеного витрати на правову допомогу в розмірі 700 грн. підлягають задоволенню.

Outcome: approved