Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

Прокурор звернувся до суду з позовом про скасування наказів та договорів оренди, в якому просить визнати незаконними та скасувати накази [PERSON] управління Держземагенства у Харківській області №2043-СГ від 01.09.2014, №2044-СТ від 01.09.2014, №2045-СГ від 01.09.2014, №2791-СТ від 20.10.2014. № 2872-СГ від 28.10.2014, №2871-СГ від 28.10.2014. Ж3474-СТ від 12.12.2014, № 51-СГ від 13.01.2015, визнати недійсним договір оренди землі між [PERSON] управління Держземагенства у Харківській області та [PERSON] від 02.02.2015, зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 10.02.2015 номер запису 8680065, на земельну ділянку площею 2,0938 га із кадастровим номером 6323955700:03:000:0530, визнати недійсним договір оренди землі між [PERSON] управління Держземагенства у Харківській області та [PERSON] від 02.02.2015, зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 10.02.2015 номер запису 8680455, на земельну ділянку площею 4,0000 га із кадастровим номером 6323955700:03:000:0528, визнати недійсним договір оренди землі між [PERSON] управління Держземагенства у Харківській області та [PERSON] від 02.02.2015, зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 10.02.2015 номер запису 8682542, на земельну ділянку площею 11,8492 га із кадастровим номером 6323983000:03:000:0225, визнати недійсним договір оренди землі між [PERSON] управління Держземагенства у Харківській області та [PERSON] від 02.02.2015, зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 10.02.2015 номер запису 8680802, на земельну ділянку площею 12,5401 га із кадастровим номером 6323955700:03:000:0529, визнати недійсним договір оренди землі між [PERSON] управління Держземагенства у Харківській області та [PERSON] від 02.02.2015, зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 10.02.2015 номер запису 8677872, на земельну ділянку площею 15,9000 га із кадастровим номером 6323983000:03:000:0226, визнати недійсним договір оренди землі між [PERSON] управління Держземагенства у Харківській області та [PERSON] від 02.02.2015, зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 10.02.2015 номер запису 8679108, на земельну ділянку площею 15,0000 га із кадастровим номером 6323983000:01:000:0306. В обґрунтування позову вказує, що [PERSON] всупереч вимогам ч.7 ст.7 Закону України «Про фермерське господарство» звернулась із заявами до [PERSON] управління Держземагенства у Харківській області про відведення в оренду земельних ділянок за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Миколаївської сільської ради та Орільської селищної ради Лозівського району Харківської області, які не с єдиним масивом, про що свідчить також факт укладення шістьох договорів оренди та картографічні матеріали. Крім того, частиною 1 ст.7 Закону України «Про фермерське господарство» передбачено, що для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради. Разом з цим, зазначені накази [PERSON] управління Держземагентства у Харківській області всупереч вимогам ч. 1 ст.7 Закону України «Про фермерське господарство» прийняті на підставі заяв, поданих [PERSON] не до відповідної райдержадміністрації, а безпосередньо до [PERSON] управління Держземагентства у Харківській області. Також у поданих заявах [PERSON] зазначено про намір одноосібно займатися фермерським господарством з використанням найманої робочої сили, що всупереч вимогам ч. 1 ст.7 Закону України «Про фермерське господарство» не обґрунтовує необхідність отримання таких великих площ земельних ділянок з урахуванням відсутності власної сільськогосподарської техніки та інших засобів для обробітку земель. Таким чином, прокурор вважає, що накази [PERSON] управління Держземагенства у Харківській області суперечать вимогам земельного законодавства щодо порядку набуття права оренди на земельні ділянки з метою ведення фермерського господарства, оскільки прийняті без врахування вимог ч. ч. 1,7 ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство» та ст. 123 Земельного кодексу України. Також за цих же підстав скасуванню підлягають і договори оренди землі. У судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві та просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти позову в повному обсязі та посилався на те, що позовні вимоги необґрунтовані. Представник відповідача [PERSON] управління Держгеокадастру у Харківській області у судове засідання не зявився, але надав заперечення електронною поштою, в яких просить розглядати справу у його відсутність та заперечує проти позову в повному обсязі. Представник третьої особи Державної інспекції сільського господарства в Харківській області у судове засідання не зявився, але надав суду заяву в якій просить, розглядати справу без їхньої участі. Представник реєстраційної служби Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області у судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надавав. Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши докази у їх сукупності, суд знаходить позов таким, що не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що наказом [PERSON] управління Держземагенства у Харківській області №2043-СГ від 01.09.2014 року [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для створення фермерського господарства площею 4,0000 га, 2,0938 га, 13,5401 га (фактично 12,5401 га) на території Орільської селищної ради Лозівського району Харківської області (а.с. 11). Наказом [PERSON] управління Держземагенства у Харківській області №2044-СГ від 01.09.2014 року [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для створення фермерського господарства площею 11,8492 га на території Миколаївської сільської ради Лозівського району Харківської області (а.с. 10). Наказом [PERSON] управління Держземагенства у Харківській області №2045-СГ від 01.09.2014 [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для створення фермерського господарства площею 15,9000 га на території Миколаївської сільської ради Лозівського району Харківської області (а.с. 8). Наказом [PERSON] управління Держземагенства у Харківській області №2791-СГ від 20.10.2014 [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для створення фермерського господарства площею 15,0000 га на території Миколаївської сільської ради Лозівського району Харківської області (а.с. 9). Після розробки проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, наказами [PERSON] управління Держземагенства у Харківській області за № 2872-СГ від 28.10.2014 року (а.с. 12), №2871-СГ від 28.10.2014 року (а.с. 13), №3474-СГ від 12.12.2014 року (а.с. 14), №51-СГ від 13.01.2015 року (а.с. 15) затверджено вказані проекти та передано земельні ділянки в оренду строком на 49 років. На підставі вказаних наказів укладені відповідні договори оренди землі: договір оренди землі між [PERSON] управління Держземагенства у Харківській області та [PERSON] від 02.02.2015, зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 10.02.2015 номер запису 8680065, на земельну ділянку площею 2,0938 га із кадастровим номером 6323955700:03:000:0530, договір оренди землі між [PERSON] управління Держземагенства у Харківській області та [PERSON] від 02.02.2015, зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 10.02.2015 номер запису 8680455, на земельну ділянку площею 4,0000 га із кадастровим номером 6323955700:03:000:0528, договір оренди землі між [PERSON] управління Держземагенства у Харківській області та [PERSON] від 02.02.2015, зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 10.02.2015 номер запису 8682542, на земельну ділянку площею 11,8492 га із кадастровим номером 6323983000:03:000:0225, договір оренди землі між [PERSON] управління Держземагенства у Харківській області та [PERSON] від 02.02.2015, зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 10.02.2015 номер запису 8680802, на земельну ділянку площею 12,5401 га із кадастровим номером 6323955700:03:000:0529, договір оренди землі між [PERSON] управління Держземагенства у Харківській області та [PERSON] від 02.02.2015, зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 10.02.2015 номер запису 8677872, на земельну ділянку площею 15,9000 га із кадастровим номером 6323983000:03:000:0226, договір оренди землі між [PERSON] управління Держземагенства у Харківській області та [PERSON] від 02.02.2015, зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 10.02.2015 номер запису 8679108, на земельну ділянку площею 15,0000 га із кадастровим номером 6323983000:01:000:0306. Суд зазначає, що відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язанні діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Питання надання земельних ділянок державної або комунальної власності в оренду для створення фермерських господарств регулюється Земельним кодексом України та Законом України «Про фермерське господарство». Відповідно до ст. 1 Закону України «Про фермерське господарство» фермерське господарство є формою підприємницькою діяльністю громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону. У ст. 7 вказаного Закону визначено порядок надання (передачі) земельних ділянок для ведення фермерського господарства. Зокрема ч. 7 ст. 7 Закону України "Про фермерське господарство" встановлено, що громадянам для ведення фермерського господарства Земельні ділянки надаються єдиним масивом з розташованими на них водними джерелами та лісовими угіддями, наближеними до існуючих шляхів, електро- і радіотелефонних мереж, газо- і водопостачальних систем та інших видів інженерної інфраструктури. Отже, для з'ясування правомірності прийняття оспорюваних наказів необхідно дати визначення поняттю «єдиний масив». Оскільки термін єдиний земельний масив не розкривається в Законі України «Про фермерське господарство», суд виходить з наступного. В ч. 7 ст. 7.Закону України «Про фермерське господарство» термін «земельні ділянки, які надаються громадянам для ведення фермерського господарства» вжитий у множинному виді, що дає суду підстави зробити висновок, що для ведення фермерського господарства законодавець передбачив можливість виділення не тільки однієї, а й декількох земельних ділянок, які і складають "єдиний масив". Крім того, для більш обґрунтованого визначення зазначеного поняття суд вважає за необхідне, відповідно до ст.8 ЦК України застосувати аналогію закону. Так, аналіз законодавства України та нормативної бази, що складає суть даного питання, зокрема абз.8 пп.а п.1 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки» від 03.12.1999 № 1529, ст. 4 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», Рекомендацій щодо виділення єдиним масивом земельних ділянок групі власників земельних часток (паїв), затверджені наказом Держкомзему України від 30.12.1999 №130 «Про затвердження рекомендацій щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки», можна зробити висновок про нетотожність понять «єдина земельна ділянка» і «єдиний земельний масив», оскільки останній може становити собою сукупність суміжно розташованих індивідуальних земельних ділянок в одному полі чи в групі компактно розташованих полів. Зазначене дає суду зробити обґрунтований висновок про те, що виділення [PERSON] земельних ділянок, які розташовані на території Миколаївської сільської ради та Орільської селищної ради Лозівського району Харківської області правильно розцінено [PERSON] управлінням Держземагенства Харківської області як виділення «єдиного масива», що не суперечить вимогам ч. 7 ст. 7.Закону України «Про фермерське господарство». Стосовно посилання прокурора на те, що оскаржувані накази [PERSON] управлінням прийняті на підставі заяв [PERSON], які подані не до відповідної держадміністрації, а безпосередньо до [PERSON] управління суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно з вимогами частини 2 статті 116 Земельного кодексу України, набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відмежування земель державної та комунальної власності» внесено зміни до ч.4 статті 122 Земельного кодексу України та із 01.01.2013 року центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи «передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Відповідно до п. 3 Положення про Головне управління Держземагентства Харківської області (діючого станом на час винесення оскаржуваних наказів) завданням [PERSON] управління була реалізація повноважень Держземагентства України на території Харківської області. Згідно з п. 4.28. Положення про Головне управління, до компетенції останнього (на винесення оскаржуваних наказів) належала передача відповідно до закону земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність або в користування для всіх потреб у межах області. На підставі наведеного, Головне управління Держземагентства у Харківській області відповідно до статті 122 Земельного кодексу України було наділене повноваженнями з передачі у власність або в користування для всіх потреб, земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності в межах області. Прокурор посилається також на те, що [PERSON] всупереч ч. 1 ст.7 Закону України «Про фермерське господарство» не обґрунтовано необхідність отримання значних площ земельних ділянок з урахуванням відсутності у неї власної сільськогосподарської техніки. Наведені доводи у позовній заяві з цього приводу не ґрунтуються на нормах законодавства, так як Законом України «Про фермерське господарство» вимог стосовно подання доказів наявності сільськогосподарської техніки та інших засобів обробітку земель разом із заявою про надання земельної ділянки не передбачено. Відсутність у власності особи сільськогосподарської техніки для обробітку значних площ земельних ділянок не позбавляє можливості їх використання на інших передбачених законом підставах. Крім того, суд зазначає, що до заяв [PERSON] надані відповідні документи, а саме: трудова книжка, яка підтверджує досвід роботи у сільському господарстві, диплом про освіту, здобутої в аграрному навчальному закладі та відповідний бізнес-план. Враховуючи наведене, прокурором належним чином не обгруноване порушення ГУ Держгеокадастру у Харківській області чинного законодавства України при видачі спірних наказів та не доведено факту, у чому саме полягає порушення інтересів держави у звязку з прийняттям ним оспорюваних наказів, а тому підстав для їх скасування не вбачається та в цій частині в позові необхідно відмовити. Оскільки єдиною підставою для визнання недійсними оспорюваних договорів оренди землі прокурор вважає вищевикладені порушення при прийнятті оспорюваних наказів щодо яких суд не знайшов підстав для їх скасування, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог і в цій частині. Крім того, суд зазначає, що виходячи зі змісту рішення Європейського суду з прав людини «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24.06.2003 року, майном у значенні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вважається законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади. У рішенні Європейський суд з прав людини зазначив: «наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила». У цій справі Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, то в такому випадку мало місце «непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення ст. 1 Першого протоколу Конвенції», отже визнання недійсним договору, згідно якого особа отримала майно від держави та подальше позбавлення її цього майна на підставі того, що державний орган порушив закон, є неприпустимим. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги прокурора недоведеними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: dismissed