Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-11 00:00:00

У лютому 2020 року позивач в особі представника звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 2203352465101 від 31.10.2017 у розмірі 134742,14 грн, стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №26258056740501 від 14.07.2017 у розмірі 226122,90 грн та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] укладено кредитний договір № 2203352465101 від 31.10.2017 та кредитний договір № 26258056740501 від 11.08.2017. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі та надав відповідачу кошти у розмірі 110800,00 грн. Проте, відповідач не дотримується умов кредитного договору-1, а саме не здійснює повернення кредиту та відсотків за користування кредитом у терміни та на умовах, визначених цим договором. Станом на 14.01.2020 відповідач має заборгованість за кредитним договором № 2203352465101 від 31.10.2017 в сумі 134742,14 грн. Разом з тим, станом на 17.01.2020 відповідач має заборгованість за кредитним договором № 26258056740501 від 14.07.2017 в сумі 226122,90 грн. Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 24.02.2020 відкрито провадження та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін. Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та протягом п`яти днів - заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не подав, у зв`язку з чим згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, вважає, що в позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що 31.10.2017 року між ПАТ "Банк Кредит Дніпро", правонаступником якого є АТ "Банк Кредит Дніпро" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2203352465101 (кредитний договір-1). Згідно п. 6.13.11. універсального договору банківського обслуговування клієнтів - фізичних осіб АТ «Банк Кредит Дніпро» передбачено, що у разі порушення строків оплати обов`язкових платежів, встановлених графіком платежів, Банк обліковує суму простроченої заборгованості на відповідних рахунках обліку простроченої заборгованості, та плата за користування простроченою частиною кредит у період, що починається з наступного дня за днем встановленого строку оплати обов`язкових платежів за кредитом згідно з Графіком платежів і до дня фактичного повернення простроченої частини кредиту позичальником, встановлюється у розмірі зазначеному у кредитному договорі. В п. 6.13.8., п. 6.12.4 універсального договору банківського обслуговування клієнтів - фізичних осіб АТ «Банк Кредит Дніпро» визначено порядок нарахування процентів за користування кредитом. Відповідно до Розділу 9 кредитного договору-1, сума кредиту складає 110800,00 грн, строк кредитування складає 36 місяців з кінцевою датою повернення кредиту до 30.10.2020. Умовами кредитного договору-1 визначено щомісячну комісію за обслуговування кредиту у розмірі 1,99% від суми кредиту та процентну ставку за користування кредитом, яка є фіксованою та складає: на строкову заборгованість за кредитом - 0,001% річних, на прострочену заборгованість - 56,0%. 14.07.2017 року між ПАТ «Банк Кредит Дніпро», правонаступником якого є АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 26258056740501. Відповідно до п. 6.12.1 універсального договору банківського обслуговування клієнтів - фізичних осіб АТ «Банк Кредит Дніпро» у вигляді овердрафту/кредитної лінії надається на відкличній основі, на строк та у розмірі, визначені у кредитному договорі, що укладений шляхом оформлення заяви про надання кредиту, що мітиться у комплексному договорі про надання банківських послуг (опитувальника) (додаток № 3до УДБО). Умовами кредитного договору-2, Банк здійснює кредитне обслуговування рахунку клієнта № [NUMBER] , відкритого у банку, операції за яким здійснюється з використанням електронного платіжного засобу, шляхом встановлення ліміту кредитної лінії у вигляді відкличної відновлювальної лінії без забезпечення з метою проведення платежів за товари та послуги понад суми власних коштів клієнта на рахунку. Розділом 8 кредитного договору-2 визначено вид основної картки - МCкредитная Platinum PayPass (кредитна картка з пільговим періодом). Банк свої зобов`язання за кредитним договором-1 виконав у повному обсязі, надав відповідачу кошти у розмірі 110800,00 грн, що підтверджується Розрахунком заборгованості відповідача за кредитним договором № 2203352465101 від 31.10.2017 станом на 14.01.2020. У зв`язку з вищевикладеними обставинами, станом на 14.01.2020 відповідач має заборгованість за кредитним договором № 2203352465101 від 31.10.2017 в сумі 134742,14 грн, яка складається з: сума невиплаченої частки кредиту - 75734,95 грн, сума несплачених відсотків - 14908,79 грн, сума несплачених комісій - 4498,40 грн. Разом з тим, відповідачем були здійснені операції за рахунок ліміту кредитної лінії, тощо підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором № 26202000381917 від 02.11.2018 станом 16.08.2019. Однак, відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договором-2, а саме не погашає заборгованість у терміни та на умовах, визначених договором-2. У зв`язку з вищевикладеними обставинами, станом на 17.01.2020 відповідач має заборгованість за кредитним договором № 26258056740501 від 14.07.2017 в сумі 226122,90 грн, яка складається з: сума несплаченої частки кредиту - 121056,69 грн, сума несплачених відсотків - 103566,21 грн, сума несплачених комісій - 1500,00 грн. Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, суд приймає до уваги те, що відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України у встановлений строк. Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно із ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а за правилами ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. В статті 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Не виконуючи належним чином зобов`язання за вказаними договорами, відповідач порушив зазначені вище норми законодавства та умови кредитного договору, та доказів зворотному з боку відповідача суду надано не було. Відповідно до положень ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч. 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи обґрунтування позову знайшли своє об`єктивне підтвердження, та стороною відповідача доводи позову не спростовано, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 5412,98 грн.

Outcome: approved