Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-10 00:00:00

01 жовтня 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Приватного підприємства «Автотранском» (далі - ПП «Автотранском») про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (а.с.41-48, т. 1). Свої позовні вимоги мотивував тим, що з 22 травня 2015 року по 31 грудня 2018 року [PERSON] працював у ПП «Автотранском» на посаді менеджера (управителя) із збуту, а з 01 січня 2019 року на посаді начальника сектору господарського забезпечення (м. Вінниця) відділу матеріально-технічного забезпечення ПП «Автотранском». Наказом від 02 вересня 2019 року його було звільнено з роботи у зв`язку із скороченням чисельності або штату працівників, на підставі п.1\~ст. 40 КЗпП України. Позивач вважає своє звільнення незаконним та зазначає, що 02 липня 2019 року він був ознайомлений з наказом від 25 червня 2019 року №24\~\~«Щодо скорочення штату працівників ПП «Автотранском» та з попередженням вих. №219 від 01 липня 2019 року про звільнення з роботи у зв`язку зі скороченням штату працівників, у якому вказано, що на дату даного повідомлення відсутні пропозиції переведення на іншу роботу, які відповідають професії (спеціальності) та/або іншої роботи, яку він може виконувати з урахуванням стану здоров`я. Однак вказує, що станом на 02 липня 2019 були відкриті вакансії та відповідач здійснював пошук працівників на посади: «Фахівець з обліку транспортного підприємства», «Прибиральник в офіс», та була вільна посада «Керівника групи підрозділів», «Головного (провідного) інженера», робота на яких відповідає його кваліфікації, рівню освіти, стажу роботи та може виконуватись ним за станом здоров`я, але дані пропозиції не було надано роботодавцем. Натомість відповідач пропонував позивачу роботу, яка не відповідає кваліфікації позивача та без зазначення основних істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи. Позивач подавав заяву про надання йому пропозиції переведення на вільну посаду - керівника групи підрозділів, яка була проігнорована директором ПП «Автотранском». При цьому позивач зазначає, що роботодавець не врахував його переважне право на залишення на роботі. До того ж, засідання первинної профспілкової організації ПП «Автотранском» ВПС «Співдружність», на якому розглядалося подання щодо розірвання із ним трудового договору у зв`язку із скороченням штату працівників, згідно п. 1\~ст. 40 КЗпП України,\~було проведено без його участі, чим позбавлено права захищати свої трудові права. Крім того, на думку позивача,\~у директора ПП «Автотранском» відсутні повноваження на прийняття рішення про зміни в організації виробництва і праці (реорганізацію та визначення організаційної структури ПП «Автотранском»), так як дані функції належать виключно до повноважень власника (учасника) підприємства ПП «Автотранском» - ПАТ «Концерн Галнафтогаз» згідно Статуту підприємства, затвердженого загальними зборами акціонерів ПАТ «Концерн Галнафтогаз». З урахуванням викладеного, просив позов задовольнити. Рішенням\~Вінницького міського\~суду Вінницької\~області від\~11\~лютого 2020\~року,\~яке залишено\~без змін\~судом апеляційної\~інстанції,\~позовні вимоги [PERSON] до ПП «Автотранском» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, залишені без задоволення (а.с.111-115, 202-208 т.2). Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 грудня 2020 року рішення суду першої та постанова апеляційної інстанцій скасовані, справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с.79-87, т.3). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 21 січня 2021 року справа прийнята до провадження та призначене підготовче засідання. 10 лютого 2021 року позивач подав уточнену позовну заяву в якій вказує, що його звільнення проведене з порушенням закону та процедури звільнення. Так зазначає, що наказом ПП «Автотранском» від 31 травня 2019 року №22 «Щодо змін в організації виробництва і праці» з 03 вересня 2019 року вирішено провести зміни у структурі ПП «Автотранском», а саме об`єднати Сектор господарського забезпечення (м. Вінниці) відділу матеріально-технічного забезпечення із Сектором господарського забезпечення (м. Львів) відділу матеріально-технічного забезпечення в один підрозділ Сектор господарського забезпечення відділу матеріально-технічного забезпечення із безпосереднім підпорядкуванням директору підприємства. Позивач звертає увагу на те, що у штатних розписах від 01 травня 2019 року та 02 липня 2019 року передбачено дві посади начальника сектора господарського забезпечення ( м.Вінниця) та (м.Львів), які в свою чергу є рівнозначними за своїми посадовими обов`язками, вимогами до кандидата на посаду та кваліфікації працівників у зв`язку з чим слід було провести аналіз між працівниками, які займають ці дві посади та визначити за однією особою переважне право на залишення на роботі, після чого надати директору підприємства пропозиції щодо вивільнення персоналу. На думку позивача, він мав переважне право на залишення на роботі, так як працював на підприємстві більше 4 років, навчався у вищому навчальному закладі, а також він має більш високу кваліфікацію і продуктивність праці, оскільки, окрім основної роботи, ним виконувалася додаткова, зокрема здача в суборенду виробничих приміщень, надання послуги стоянки на асфальтованих майданчиках підприємства, здійснення супроводу договорів суборенди, забезпечення підприємства газом, електроенергією, водою, тепловою енергію та стоками. Позивач також вказує, що станом на 01 липня 2020 року роботодавець мав можливість запропонувати позивачу наступні вакансії, а саме посади: начальника відділу матеріально-технічного забезпечення (1 штатна одиниця), начальника сектору матеріально-технічного забезпечення (1 штатна одиниця), механіка автоколони №12 (2 штатні одиниці), №16 (1 штатна одиниця), прибиральника (0,75 штатної одиниці) та фахівця з обліку (1 штатна одиниця). Станом на 02 липня 2019 року були відкриті вакансії на посади «Фахівець з обліку транспортного підприємства», «Прибиральник в офіс» та була вільна посада «Керівника групи підрозділів». Крім того, за період з 02 липня 2019 року по 03 вересня 2019 року було звільнено з роботи та здійснено пошук працівників, а саме: провідного інженера з технічного забезпечення Відділу ремонту та сервісного обслуговування (1 штатна одиниця); начальника сектору та фахівця з обліку Сектору ремонту та сервісного обслуговування (м.Львів) (1 штатна одиниця) та начальника відділу матеріально-технічного забезпечення (1 штатна одиниця). Вищевказані посади, на думку позивача, відповідають його кваліфікації, рівню освіти, стажу роботи, стану здоров`я, однак вказані посади роботодавцем не були запропоновані позивачеві, натомість надходили пропозиції щодо посад, які не відповідають кваліфікації позивача та без вказівки основних та істотних умов праці на посадах. Однак позивач стверджує, що він від жодної запропонованої роботодавцем вакансії, не відмовлявся. Позивач також звертає увагу на те, що первинна профспілкова організація ПП «Автотранском» ВПС «Співдружність» розглянула подання директора ПП «Автотранском» без його участі, незважаючи на подання ним заяви про перенесення розгляду даного подання на іншу дату, так як він перебував у м. Вінниці та через брак часу не мав можливість прибути до профспілкового органу, який знаходився в м. Львові. На думку позивача вказана обставина є поважною та розгляд подання було проведено без законних підстав. За таких обставин просив задовольнити вимоги. Відповідач надав відзив на уточнену позовну заяву, де вказує, що позивачу [PERSON] з 02 липня 2019 року по 02 вересня 2019 року було запропоновано наступні вакантні посади, а саме: менеджера з постачання запчастин до вантажних автомобілів; начальника сектору ремонту та сервісного обслуговування, слюсаря з ремонту автомобілів; комірника; водія-експедитора; механіка. Однак позивач від усіх запропонованих вакансій відмовився, оскільки не відповідав вимогам до запропонованих вакантних посад. При цьому відповідач вказує, що за жодною з посад позивач не мав досвіду роботи, що відповідала вимогам посад, кваліфікації, освіти, а також спеціальних знань по роботі з 1С 8. Також звертає увагу на відсутність вакансій, про які зазначає позивач. Крім того, на думку відповідача, доводи позивача щодо порушення переважного права на залишення на роботі є необґрунтованими, оскільки дане право не тотожне переважному праву працевлаштування на нову посаду, яка утворилась під час об`єднання двох секторів господарського забезпечення в один. Твердження позивача про невиконання відповідачем обов`язку щодо отримання згоди профспілки на звільнення не відповідає дійсності, оскільки позивачу направлялися листи за офіційно зареєстрованою адресою, але останній їх не отримав у зв`язку з чим листи були поверненні адресату за закінченням терміну зберігання. Враховуючи зазначене відповідач просив відмовити в задоволені позову (а.с. 2-6, т.4). Позивач [PERSON] надав відповідь на відзив, де останній вважає наведені у відзиві заперечення необґрунтованими. Вказує, що\~посилання відповідача щодо відмови позивача від запропонованих вакантних посад є безпідставним, оскільки під час розгляду Верховним Судом даної справи встановлено факт відсутність в матеріалах справи відомостей про категоричну відмову позивача від запропонованих посад. Крім того, зазначає, що роботодавцем не проводилось жодного аналізу щодо визначення кваліфікації позивача та продуктивності його праці. Також, на думку позивача, є необґрунтованим посилання відповідача на правомірну згоду первинної профспілкової організації ПП «Автотранском ВПС «Співдружність» про звільнення позивача, так як засідання було проведено у його відсутність. Що стосується посилання відповідача на лист Міністерства праці та соціальної політики України від 27 червня 2007 року з приводу відсутності в штатному розписі відомостей про наявність вакансій на підприємстві, позивач звертає увагу на те, що штатний розпис від 02 липня 2019 року містив відомості про кількість вакантних посад на підприємстві (а.с.68-71, т.4). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10 лютого 2021 року було витребувано з ПП «Автотранском» книги реєстрації наказів «Щодо особового складу» про прийняття на роботу працівників ПП «Автотранском» в період з травня по вересень 2019 року; книги реєстрації наказів «Щодо особового складу» про звільнення працівників ПП «Автотранском» з роботи за цей період, а також витребувано в органах фіскальної служби дані про прийняття на роботу працівників відповідача в період з травня по вересень 2019 року. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03 березня 2021 року (без винесення окремого процесуального документа із занесенням до протоколу судового засідання) відповідно до ч.7 ст.81 ЦПК України суд зобов`язав відповідача надати докази в підтвердження того, що посади начальника відділу матеріально-технічного забезпечення, начальника сектору матеріально-технічного забезпечення, механіка, прибиральника та фахівця з обліку були зайняті. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12 квітня 2021 року (без винесення окремого процесуального документа із занесенням до протоколу судового засідання) суд зобов`язав відповідача надати оригінали наданих доказів під час їх дослідження, а також ухвалою від 12 квітня 2021 року витребував копії наказів про прийняття на роботу працівників в період з 01 липня 2019 року по 02 вересня 2019 року та інформацію про середньоденний заробіток позивача. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23 квітня 2021 року було витребувано з ПП «Автотранском»: посадову інструкцію начальника сектору господарського забезпечення (м.Львів) відділу матеріально - технічного забезпечення та документи в підтвердження кваліфікації, освіти, стажу роботи працівника, що займав цю посаду та наказ про призначення його на посаду начальника сектору господарського забезпечення відділу матеріального-технічного забезпечення ПП «Автотранском», підготовче провадження закрите (а.с.191, т.4). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 01 червня 2021 року (без винесення окремого процесуального документа із занесенням до протоколу судового засідання) було витребувано у відповідача положення про утворений сектор господарського забезпечення відділу матеріального-технічного забезпечення та докази того, що посада фахівця з обліку була зайнята. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги, викладені в заяві про уточнення позовних вимог, підтримав за викладених у ній обставин, просив позов задовольнити. Представники відповідача [PERSON] , [PERSON] у судовому засіданні заперечували щодо задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просили відмовити в задоволенні позову. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов такого висновку. Судом установлено наступні фактичні обставини справи та правовідносини, врегульовані нормами КЗпП України стосовно припинення трудових відносин. Судом установлено, що з 22 травня 2015 року [PERSON] наказом від 22 травня 2015 року № 28-п був прийнятий на роботу в ПП «Автотранском» на посаду менеджер (управитель ) із збуту. На підставі наказу від 28 серпня 2015 року № 338-з з 01 вересня 2015 року [PERSON] переведений на посаду менеджер (управитель) із збуту комерційного відділу. З 01 січня 2019 року [PERSON] переведений на посаду начальника сектору господарського забезпечення Відділу матеріально-технічного забезпечення сектору господарського забезпечення (м. Вінниця) ( наказ від 26 грудня 2018 року № 26-з, а.с.230, т. 1). Наказом ПП «Автотранском» від 31 травня 2019 року № 22 «Щодо змін в організації виробництва і праці ПП «Автотранском» з 03 вересня 2019 року вирішено провести зміни у структурі ПП «Автотранском»: об`єднати Сектор господарського забезпечення (м. Вінниця) відділу матеріально-технічного забезпечення із Сектором господарського забезпечення (м. Львів) відділу матеріально технічного забезпечення в один підрозділ - Сектор господарського забезпечення відділу матеріально - технічного забезпечення із безпосереднім підпорядкуванням директору підприємства. Управління указаним сектором вирішено здійснювати централізовано, за місцем реєстрації підприємства: [ADDRESS] . Відділу персоналу підприємства належало до 24 червня 2019 року проаналізувати штатний розпис діючих Сектору господарського забезпечення (м. Вінниця) та Сектору господарського забезпечення (м. Львів), надати директору підприємства пропозиції щодо вивільнення персоналу із врахуванням оптимізації процесів ведення господарської діяльності та централізації управлінських функцій, крім того, з 03 вересня 2019 року ввести в дію штатний розпис підприємства з урахуванням змін, визначених у пункті 1 даного наказу (а.с.176, т.1). Наказом ПП «Автотранском» від 25 червня 2019 року № 24 «Щодо скорочення штату працівників» у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці ПП «Автотранском», відповідно до наказу від 31 травня 2019 року № 22 «Щодо змін в організації виробництва і праці ПП «Автотранском» з 03 вересня 2019 року виведено зі штатного розпису ПП «Автотранском» посаду начальника сектору господарського забезпечення (м. Вінниця) відділу матеріально-технічного забезпечення. З 02 вересня 2019 року передбачене скорочення штату працівника підприємства, який займає визначену пунктом 1 цього наказу посаду (а.с. 177, т. 1). Листом ПП «Автотранском» від 01 липня 2019 року за вих. № 219 [PERSON] було поінформовано про скорочення штату працівника сектору господарського забезпечення (м. Вінниця) відділу матеріально - технічного забезпечення ПП «Автотранском», який займав посаду начальника сектору (одна штатна одиниця) та повідомлено, що [PERSON] , який займає цю посаду, підлягає звільненню з роботи 02 вересня 2019 року у зв`язку зі скороченням штату працівників. При цьому зазначалося, що станом на дату цього повідомлення пропозиції роботи, яка б відповідала професії позивача, у ПП «Автотранском» немає. У разі відсутності пропозиції роботи, яка б відповідала професії позивача, а також у разі, якщо позивач не прийме жодної із пропозицій іншої роботи, його буде звільнено з роботи 02 вересня 2019 року у зв`язку зі скороченням штату працівників (п. 1 ч. 1\~ст. 40 КЗпП України (а.с. 178, т.1). 02 липня 2019 року позивач [PERSON] ознайомлений із наказом від 25 червня 2019 року № 24 та повідомленням від 01 липня 2019 року № 219, що підтверджується його власноручним підписом на даному повідомленні. 08 липня 2019 року листом за вих. № 223 відповідач інформував [PERSON] про пошук підприємством кандидатів на роботу водія-експедитора та механіка по випуску зерновозів, на якому позивач [PERSON] вказав, що його кваліфікація, рівень освіти та досвід роботи не відповідають вимогам даних посад, зокрема, у нього немає водійського посвідчення, відсутні відповідний досвід роботи та освіта за спеціальністю «будова автомобілів, ремонт автомобілів» (а.с.179, т.1) 05 серпня 2019 року листом за вих. № 2375 відповідач інформував [PERSON] , що підприємство планує здійснювати пошук кандидатів на посаду комірника сектору матеріально-технічного забезпечення з місцем праці м. Львів із зазначенням основних функцій за посадою та вимог до кандидатів та 21 серпня 2019 року листом за №396 відповідач повідомив позивача, що здійснює пошук кандидатів на посади: менеджера з постачання запчастин до вантажних автомобілів з місцем праці м. Львів, начальника сектора ремонту та сервісного обслуговування з місцем праці м. Львів та слюсаря з ремонту автомобілів в м. Львові із зазначенням основних функцій за посадами та вимог до кандидатів. Позивач, ознайомившись з ними, зазначив, що ці листи не містять основних та істотних умов праці на посадах (розмір заробітної плати, робочий графік, визначення місця роботи: це відрядження, переїзд, тощо), тому не можуть бути розглянуті як пропозиції переведення на іншу роботу (а.с.180-182, т.1). 07 серпня 2019 року [PERSON] надіслав на адресу підприємства заяву, де просив надати йому переважне право на залишення на роботі, прийнявши до уваги факт його тривалої, безперервної праці на ПП «Автотранском», навчання на другому курсі Відокремленого структурного підрозділу Інституту інноваційної освіти Київського національного університету будівництва і архітектури, ступінь вищої освіти - магістр за заочною формою навчання та надав довідку від 06 серпня 2019 року № ПВ-188 (а.с.61-65, т1). Крім того, 12 серпня 2019 року [PERSON] на адресу підприємства надіслав заяву, повідомивши, що оскільки на даний час вільна посада «Керівника групи підрозділів» у м. Вінниці, то просив надати йому оформлену належним чином пропозицію з переведення на дану посаду. У відповідь на вказану заяву листом від 06 вересня 2019 року вих. № 432 відповідач повідомив, що у штатному розписі ПП «Автотранском» відсутня посада «Керівник групи підрозділів» (а.с.184-185, т.1). 12 серпня 2019 року за вих. № 389/1 директором ПП «Автотранском» [PERSON] до Первинної профспілкової організації ПП «Автотранском» Всеукраїнської професійної спілки «Співдружність» спрямоване подання з інформацією про розірвання трудового договору з працівником ПП «Автотранском» у зв`язку зі скороченням штату з проханням надати у письмовій формі згоду на звільнення з роботи 02 вересня 2019 року начальника сектору господарського забезпечення (м. Вінниця) відділу матеріально - технічного забезпечення ПП «Автотранском» [PERSON] у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників (по п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України) (а.с.168, т.1). Всеукраїнська професійна спілка «Співдружність» направила на адресу [PERSON] листа від 12 серпня 2019 року про розгляд 21 серпня 2019 року об 11.00 годині за адресою: [ADDRESS] подання директора ПП «Автотранском» [PERSON] щодо розірвання трудового договору з позивачем у зв`язку зі скороченням штату працівників, згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Просили позивача прибути на розгляд подання або надіслати письмову заяву про розгляд подання без його участі (а.с. 170-171, т.1, а.с.51, т.4,). За інформацією, отриманої відповідачем 20 серпня 2019 року з офіційного сайту Укрпошти, Вінницьким відділенням зв`язку двічі повідомлено позивача про надходження на його адресу поштового відправлення. Лист не отриманий позивачем та повернутий відправнику (а.с.51-55, т.4). 20 серпня 2019 року професійна спілка на адресу позивача направила лист, яким повідомляла про те, що у разі неможливості з`явитися на засідання первинної профспілкової організації ПП «Автотранском» ВПС «Співдружність» 21 серпня 2019 року, де буде розглядатися подання директора ПП «Автотранском» [PERSON] щодо розірвання з позивачем згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудового договору у зв`язку зі скороченням штату працівників, про яке позивача поінформовано листом від 12 серпня 2019 року, він може прибути на наступне засідання 23 серпня 2019 року. [PERSON] просили прибути на засідання з розгляду подання стосовно нього або надіслати на поштову адресу профспілки: [ADDRESS] для [PERSON] письмову заяву про розгляд подання без участі. Вказаний лист направлений Новою поштою на адресу робочого місця позивача та Укрпоштою на адресу реєстрації місця проживання [PERSON] ( остання змінилася лише 27 серпня 2019 року) (а.с.86-87, 172-175, т.1; а.с.56-60, т.4). 22 серпня 2019 року [PERSON] направив на адресу ВПС «Співдружність» листа, де повідомив про недоведення до його відома про засідання профспілкової організації листом від 12 серпня 2019 року, а також, що про наступне засідання, яке відбудеться 23 серпня 2019 року, його повідомлено лише 21 серпня 2019 року ввечері, тому просив перенести засідання на 28, 29, 30 серпня 2019 року та надати для ознайомлення подання директора ПП «Автотранском» [PERSON] (а.с.91, т.1). Як слідує з роздрукованої електронної переписки між позивачем та [PERSON] (член Ради Профспілки ), [PERSON] просив перенести засідання профспілки, вказуючи також, що 23 та 27 серпня він має вихідні дні, а Рада ВПС «Співдружність» повідомила, що перенесення засідання є неможливим, оскільки профспілка обмежена 15-денним строком на надання відповіді роботодавцю. Крім того, зазначено, що позивач отримав повідомлення про явку останнього до профспілки 21 серпня 2019 року у вечері, а тому має достатньо часу для прибуття із м. Вінниці у м. Львів 23 серпня 2019 року о 11.00 год. (а.с. 88-90, т.1). Первинна профспілкова організація ПП «Автотранском» ВПС «Співдружність» надала згоду на розірвання трудового договору у зв`язку зі скороченням штату працівників з [PERSON] згідно п. 1 ч. 1 ст.40 КЗпП України (а.с.169, т.1). Наказом ПП «Автотранском» від 02 вересня 2019 року № 161-у [PERSON] , начальника сектору відділу матеріально-технічного забезпечення сектору господарського забезпечення (м. Вінниця) звільнено 02 вересня 2019 року у зв`язку зі скороченням штату за п. 1 ч. 1 ст.40 КЗпП України. Позивач ознайомлений з наказом 02 вересня 2019 року (а.с.183, т. 1). Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен громадянин має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є правовий захист від незаконного звільнення. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Згідно ч. 2 ст. 40 КЗпП звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Розірвання\~трудового договору\~з даних\~підстав має\~проводитися з\~дотриманням передбаченого\~ст. 492 КЗпП України порядку вивільнення працівників. Відповідно\~до ст. 492 КЗпП України, про наступне\~вивільнення працівників\~персонально попереджають\~не пізніше\~ніж за\~два місяці. При\~вивільненні працівників\~у випадках\~змін в\~організації виробництва\~і праці\~враховується переважне\~право на\~залишення на\~роботі,\~передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Як слідує з матеріалів справи, наказом ПП «Автотранском» від 31 травня 2019 року №22 вирішено з 03 вересня 2019 року провести зміни у структурі підприємства шляхом об`єднання Сектору господарського забезпечення (м. Вінниця) відділу матеріально-технічного забезпечення з Сектором господарського забезпечення (м. Львів) відділу матеріально-технічного забезпечення в один підрозділ - Сектор господарського забезпечення відділу матеріально-технічного забезпечення, управління яким здійснюватиметься централізовано за місцем реєстрації підприємства у м. Львів. На підставі даного наказу, 25 червня 2019 року наказом № 24 з 03 вересня 2019 року виведено із штатного розпису ПП «Автотранском» посаду сектору господарського забезпечення (м. Вінниця) відділу матеріально-технічного забезпечення, начальника цього сектору (одна штатна одиниця). У зв`язку з проведеними змінами утворився новий сектор господарського забезпечення відділу матеріально - технічного забезпечення. Згідно штатного розпису, введеного в дію 03 вересня 2019 року, в структурі підприємства значиться вказаний сектор з штатною чисельністю 8,075 одиниць, який очолює начальник сектора. Суд витребовував у відповідача положення про утворений сектор, однак, за повідомленням останнього, на підприємстві не розробляються положення про структурні підрозділи. Відповідно\~до ст.64\~ГК України\~підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Згідно з правовими позиціями, висловленими Верховним Судом у постановах від 16 січня 2018 року у справі № 519/160/16-ц (провадження № 61-312св17), від 06 лютого 2018 року у справі № 696/985/15-ц (провадження № 61-1214св18), суд не може вдаватися до обговорення та оцінки питання про доцільність і правомірність скорочення штату та чисельності працівників. Право визначати чисельність і штат працівників належить виключно власнику або уповноваженому ним органу, суд зобов`язаний тільки з`ясувати наявність підстав для звільнення. Отже в ПП «Автотранском» мало місце зміна в організації виробництва шляхом утворення нового підрозділу. За результатом створення нового підрозділу 03 вересня 2019 року до штатного розпису ПП «Автотранском» введена посада начальника сектора господарського забезпечення відділу матеріально-технічного забезпечення та відповідно також виведена посада начальника сектору господарського забезпечення (м.Львів) відділу матеріально-технічного забезпечення. По вказаній посаді 03 вересня 2019 року була затверджена посадова інструкція. Посада начальника сектора господарського забезпечення відділу матеріально-технічного забезпечення, на відміну від посад начальників секторів по регіонах, передбачає додаткові функції, а саме: організація обслуговування транспортних підстанцій, які розміщенні на територія підприємства; ведення документообігу з питань водопостачання; контроль за дотримання вимог щодо скидів в каналізаційні стоки (а.с.75-79, т. 2, а.с.66-70, т. 1,), а також передбачає кваліфікаційні вимоги до кандидата на цю посаду: вища освіта, досвід роботи на аналогічній посаді 3 роки, наявність 5 групи з електробезпеки для обслуговування електроустановок напругою 1000 В, спеціальні знання та навики в галузі енергозабезпечення електротехніки, водопостачання, каналізації та проведення ремонтів. На вказану посаду був переведений [PERSON] , який попередньо займав посаду начальника сектора господарського забезпечення (м. Львів) ( наказ від 02 вересня 2019 року №29-з), має вищу освіту за спеціальністю «інженер-економіст», навики в галузі електротехніки та 5 групу з електробезпеки ( а.с. 235,т.4). Суд звертає увагу, що введена посада начальника сектора в утвореному підрозділі не була запропонована [PERSON] . Разом з тим зауважує, що в тому разі, коли з метою працевлаштування працівників, посади яких скорочувалися і вони підлягали звільненню згідно з п.1 ст.40 КЗпП України, одному з них запропоновано переведення на іншу вакантну посаду, інший з них, якому ця вакансія не запропонована, не має права посилатися на своє переважне право на цю посаду, оскільки йдеться не про переважне право залишення на роботі, а про переважне право на працевлаштування на новій посаді, які не є тотожними. При цьому слід звернути увагу, що функціональні обов`язки за новою посадою значно ширші, а призначення на такі посади належить до виключної компетенції керівника підприємства і вимоги ст.42 КЗпП України на зазначені правовідносини не поширюються. Слід також відмітити, що кваліфікаційні вимоги до кандидатів на цю посаду є також відмінними від посад начальників секторів по регіонах. У зв`язку з цим суд не бере до уваги позицію позивача про переважне право на залишення на роботі. Верховний Суд в постанові від 19 травня 2021 року по справі №310/9294/18 висловив правову позицію, що право на залишення на роботі, передбачене частиною першою статті 42 КЗпП України, не застосовується для працевлаштування у новоутворених структурних підрозділах (при зміні організаційної структури), оскільки, переважне право на залишення на роботі не є тотожним переважному праву на працевлаштування на нову посаду у новостворених підрозділах. Відповідно до ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу. Згідно з частинами першою, третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40 та частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо (постанова Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 161/7196/19 (провадження № 61-4375св20). При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року № 6-40цс15. Сторонами у справі не заперечується, що з письмовим попередженням про наступне вивільнення позивач був ознайомленим 02 липня 2019 року, наказ про його звільнення виданий 02 вересня 2019 року, таким чином слід констатувати своєчасне попередження працівника про наступне звільнення. Щодо надання пропозицій, то як вказувалося вище, ПП «Автотранском» пропонувало [PERSON] роботу «водія-експедитора» та посаду «механіка по випуску зерновозів», від яких останній відмовився, вказуючи на відсутність у нього досвіду роботи водія та відсутність посвідчення водія, а також відсутність освіти за спеціальністю «будова автомобілів», «ремонт автомобілів» та досвіду роботи за професією «механік по випуску автомобілів» від 1 року. Позивачу також пропонувалися посади: менеджера з постачання запчастин до вантажних автомобілів (вимоги до кандидата: знання по роботі 1С8, досвід роботи на аналогічні посаді 1 рік); начальника сектору ремонту та сервісного обслуговування(вимоги до кандидата: вища технічна освіта, досвід роботи на аналогічні посаді 2 роки); слюсаря з ремонту автомобілів (вимоги до кандидата: освіта - слюсар, досвід роботи на аналогічні посаді 1 рік); комірника (вимоги до кандидата: знання по роботі 1С8, досвід роботи на аналогічні посаді 2 роки). Суд звертає увагу, що позивач не надав жодної відповіді щодо погодження чи відмови від даних пропозицій, однак звертав увагу на відсутність у пропозиціях відомостей про істотні умови праці (розміру заробітної плати, робочого графіка, визначення місця роботи - відрядження, переїзд, тощо) та не розглядав їх як пропозиції. Слід зауважити, що вказані пропозиції містять найменування посади з визначеним місцем роботи в м. Львові, основні функції за посадою та вимоги до кандидата. Щодо необхідності зазначення відомостей про розмір заробітної плати, робочого графіка та інше, то слід відмітити, що чинним законодавством не передбачено вимоги до пропозиції щодо зайняття вакантних посад на підприємстві. При цьому позивач не був позбавлений можливості з`ясувати вказані умови та відповідно визначитися із своєю позицією. Однак\~позивач так\~і не\~висловив свою\~позицію щодо\~вказаних пропозицій\~та згоди\~не надав.\~Разом з\~тим,\~переведення на\~будь-яку\~посаду можливе\~лише за\~згодою особи. Не висловлення ж позивачем своєї позицій з цього приводу не є порушенням роботодавцем порядку звільнення працівників. Крім того, слід звернути увагу, що матеріали справи не містять жодних доказів, що позивач відповідав зазначеним вимогам до запропонованих посад як за досвідом роботи, освітою та спеціальними знаннями по роботі з 1С 8, як-то визначено посадовими інструкціями. Позивач, заперечуючи щодо цієї обставини, вказував на невідповідність посадових інструкцій по посадах Довіднику кваліфікаційних характеристик професій працівників. Однак, суд відмічає, що Довідник кваліфікаційних характеристик професій працівників є нормативним документом, обов`язковим з питань управління персоналом на підприємствах, в установах організаціях усіх форм власності та видів економічної діяльності (п.1 Загальних положень Вип.1 ДКХП, затвердженої наказом Мінпраці від 29 грудня 2004 року №336). Разом\~з тим,\~у Довіднику\~визначено перелік\~основних робіт,\~які притаманні\~тій або\~іншій посаді,\~виходячи із\~встановленого в\~галузях економіки\~поділу і\~кооперації праці. Конкретний перелік посадових обов`язків визначається посадовими інструкціями керівників, професіоналів, фахівців, технічних службовців, які розробляють і затверджують на основі Довідника роботодавці, ураховуючи конкретні завдання та обов`язки, функції, права, відповідальність працівників цих груп та особливості штатного розпису підприємства, установи, організації. Якщо виникає необхідність, завдання та обов`язки, що включені до типової кваліфікаційної характеристики тієї або іншої посади, можуть бути розподілені між окремими виконавцями або коло завдань та обов`язків окремих працівників може бути розширене з дорученням їм робіт, передбачених для різних груп посад, рівних за складністю, виконання яких не потребує іншої спеціальності, кваліфікації (п.6 Загальних положень розділ 1 і 2 Випуск 1). Посадова\~інструкція може\~бути доповнена\~Розділами «Кваліфікаційні\~вимоги» та\~«Взаємовідносини (зв`язки\~за посадою)». Розділ «Кваліфікаційні вимоги» містить норми, які стосуються освіти, освітньо-кваліфікаційних рівнів та досвіду, достатніх для повного і якісного виконання робіт за посадою.( п.7 Загальних положень розділ 1 і 2 Випуск). Роботодавець вправі самостійно визначати кваліфікаційні вимоги до своїх працівників відповідно до посадових обов`язків, які ставляться перед працівником, на що звернув увагу й Верховний Суд в постанові від 19 травня 2021 року №310/9294/18. Щодо посилання позивача на можливість запропонувати йому посади: начальника відділу матеріально-технічного забезпечення, начальника сектору матеріально-технічного забезпечення, механіка автоколони №12, №16, прибиральника та фахівця з обліку, то слід зазначити наступне. Стосовно роботи прибиральника та посади начальника сектору матеріально - технічного забезпечення, то слід відмітити, що вказані посади були виведені із штатного розпису підприємства відповідно наказами від 20 червня 2019 року №37-к та від 27 червня 2019 року № 40-к. Посада начальника відділу матеріально - технічного забезпечення, яка була в цей час введена замість посади начальника сектора, виведена із штатного розпису підприємства 30 серпня 2019 року наказом №59-к після звільнення працівника, який працював на цій посаді, що не заперечується сторонами. З 08 липня 2019 року зі штатного розпису після звільнення працівника була виведена посада провідного інженера з технічного забезпечення відділу ремонту та сервісного обслуговування ( наказ від 08 липня 2019 року №44-к). Суд звертає увагу, що посади були виведені зі штату підприємства після звільнення працівників з цих посад в період попередження позивача про наступне вивільнення та не запропоновані останньому. Однак з огляду на право підприємства самостійно визначати свою організаційну\~структуру,\~встановлювати чисельність\~працівників і\~штатний розпис у суду відсутні підстави вважати, що вказані посади були вакантними та підприємство зобов`язане їх запропонувати позивачу. Щодо посади «Керівника групи підрозділів», то судом не встановлено наявність такої посади в штатних розписах підприємства. Крім того слід зазначити, що вимоги працівника про надання йому роботи вищого рівня, ніж він виконував, зокрема посаду начальника відділу, виходить за\~межі передбаченого\~ст. 492 КЗпП України обов`язку роботодавця щодо працевлаштування працівника і стосується права останнього на добір кадрів. Позивачем не вірно тлумачиться зміст положень вказаної норми. Посада механіка пропонувалася позивачу, однак, з огляду на відсутність освіти та досвіду роботи позивач відмовився від неї. Щодо посади фахівця обліку, то як слідує з матеріалів справи, станом на 02 липня 2019 року (момент попередження позивача про майбутнє вивільнення) на підприємстві було дві посади фахівця з обліку сектору ремонту та сервісного обслуговування (Львів) відділу ремонту та сервісного обслуговування. Одна із посад виведена із штатного розпису відповідно до наказу від 03 липня 2019 року №43-к, на іншу посаду з 16 липня 2019 року був прийнятий працівник ( наказ про прийняття на роботу від 15 липня 2019 року №206-п). Суд критично сприймає пояснення відповідача про технічну помилку щодо наявності двох посад через подвоєння стрічок у програмі Microsoft Excel та їх виявлення 02 липня 2019 року, зважаючи на їх наявність в штатних розписах як на 02 липня 2019 року, так і на 01 травня 2019 року і на 01 червня 2019 року. При цьому, суд відмічає, що про пошук осіб на вказану посаду свідчить і розміщення відповідних оголошень як на сайті WORK.ua, так і rabota.ua. Суд звертає увагу на відповідь ТОВ «ВОРК Україна» з приводу автоматичного щотижневого оновлення дати розміщення оголошень про вакансії, однак це не спростовує розміщення публікації про пошук фахівця з обліку на сайті rabota.ua. Дана посада не була запропонована позивачу, однак слід зазначити, що роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника Вказана посада передбачає спеціальні знання у сфері бухгалтерського обліку, знання по роботі з 1С8 та досвід роботи не менше одного року (робоча інструкція фахівця з обліку сектору ремонту та сервісного обслуговування). Наразі доказів про те, що позивач відповідав цій посаді ( мав спеціальні знання у сфері бухгалтерського обліку, знання по роботі 1С8 та мав відповідний досвід) матеріали справи не містять. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 492\~КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Роботодавець не зобов`язаний пропонувати іншу роботу працівнику, посада якого скорочується, при наявності вакантних посад, на які цей працівник не підходить за освітою, кваліфікацією, досвідом роботи. Вказаний висновок відповідає правовому висновку, висловленому Верховним Судом України в справі № 6-1264цс17 в постанові від 09 серпня 2017 року. При цьому, як установлено судом, у період попередження позивача про наступне вивільнення підприємством були прийняті на роботу лікарі, посади яких також не пропонувалися позивачу. Разом з тим з огляду на відповідні кваліфікаційні вимоги до цих посад суд не вбачає порушень ст.49-2 КЗпП України. Наявність інших вакантних посад на підприємстві, які б могли бути запропоновані позивачу, судом не встановлено. Суд витребовував у відповідача книги реєстрації наказів про прийняття та звільнення працівників, однак, за повідомленням відповідача, підприємство не веде таких книг. Разом з тим, судом була витребувана з органу фіскальної служби інформація про прийнятих працівників за період з 02 липня 2019 року по 02 вересня 2019 року та зобов`язано відповідача надати відповідні накази про їх прийняття. Як слідує з отриманої інформації у вказаний період були прийняті водії та механіки, від виконання роботи та заняття посади яких позивач відмовився, та лікарі, слюсар по ремонту й фахівець з обліку, кваліфікаційним вимогам по яким не відповідає позивач. З огляду на викладене суд не вбачає порушення відповідачем положень ст.49-2 КЗпП України. Щодо проведення Первинною профспілковою організацією ПП «Автотранском» ВПС «Співдружність» розгляду подання директора ПП «Автотранском» про надання згоди на звільнення з роботи працівника [PERSON] за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП, без участі останнього, то слід зазначити. Згідно ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами першим (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації ), другим, п`ятим, сьомим статті 40, пунктами другим і третім статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Відповідно до п.10 ч.2 ст. 247 КЗпП України виборний орган первинної профспілкової організації на підприємстві, в установі організації надає згоду або відмовляє в наданні згоди на розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з працівником, який є членом професійної спілки, що діє на підприємстві, в установі та організації, у випадках, передбачених законом. Аналогічна норма міститься і в п. 10 ч. 1 ст. 38 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається лише за попередньою згодою профспілкового органу, крім випадків, передбачених статтями 43 і 43-1 КЗпП України. За приписами статті 43 КЗпП України подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з`явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності. Із матеріалами слідує, що 12 серпня 2019 року роботодавець звернувся до профспілкового органу з поданням про надання згоди на звільнення позивача. П`ятнадцятиденний строк розгляду подання спливав 27 серпня 2019 року. Запрошення на засідання профспілкового органу, яке мало відбутись об 11-00 год. 21 серпня 2019 року, було направлено позивачу засобами поштового зв`язку на дійсну адресу позивача, однак не отримане останнім. Як слідує з інформації з офіційного сайту Укрпошти, Вінницьке відділення зв`язку двічі направляло позивачу повідомлення про необхідність з`явитись у відділення та отримати кореспонденцію, остання повернута відправнику без вручення (а.с.53-55, т.4). Таке направлення запрошення рекомендованим повідомленням на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати таке повідомлення належним. При цьому отримання такого повідомлення адресатом перебуває за межами контролю відправника, а тому не може свідчити про неправомірність дій останнього. Також, професійна спілка на адресу позивача направила лист від 20 серпня 2019 року, яким повідомлялося про те, що у разі неможливості з`явитися на засідання первинної профспілкової організації ПП «Автотранском» ВПС «Співдружність», він може прибути на наступне засідання, яке відбудеться 23 серпня 2019 року. За повідомленням [PERSON] цей лист він отримав ввечері 21 серпня 2019 року. Наступне засідання було призначено на 11-00 год. 23 серпня 2019 року. З даного приводу 22 серпня 2019 року позивачем було направлено електронним засобом зв`язку до профспілкового органу заяву про перенесення даного засідання. Як слідує зі змісту переписки позивач вважав недостатність часу для прибуття на повторне засідання, а також не бажання використати свої вихідні дні для того, щоб бути присутнім на засіданні профспілкового комітету, та наразі просив перенести засідання на 28, 29, 30 серпня 2019 року. Суд звертає увагу, що профспілковий орган вжив всіх можливих заходів для інформування працівника про засідання та позивач мав можливість реалізувати свої права. Неотримання позивачем поштової кореспонденції та така поведінка позивача не свідчить про поважність причин неявки на засідання профспілкового комітету. При тому, на переконання суду, позивач усвідомлював, що питання про погодження його звільнення буде предметом розгляду на засіданні профспілкового органу. За змістом ст.43 КЗпП України обов`язок профспілковий комітет полягає у тому, щоб інформувати учасника про засідання, а не забезпечити його участь у цьому засіданні. При цьому слід звернути увагу, що 23 серпня 2019 року було повторне засідання по розгляду подання про звільнення в межах п`ятнадцятиденного строку. Строк закінчувався 27 серпня 2019 року ( 24-26 серпня 2019 року офіційні неробочі дні). Перенесення засідання втретє та перенесення його за межі п`ятнадцятиденного строку, як-то клопотав позивач (28, 29, 30 серпня 2019 року), не відповідає положенням ст.43 КЗпП України. За таких обставин у суду відсутні підстави стверджувати, що рішення профкому про надання згоди на звільнення позивача є таким, що немає юридичного значення. Посилання позивача на судову практику в даному випадку є безпідставним з огляду на різні обставини справи. За наведеного суд дійшов висновку, що відсутні підстави вважати, що звільнення позивача є незаконним, а тому у задоволенні позовної вимоги про визнання незаконним наказу відповідача та поновлення позивача на роботі слід відмовити. Відповідно до ст. 235 КЗпП України, при винесенні\~рішення про\~поновлення на\~роботі орган,\~який розглядає\~трудовий спір,\~одночасно приймає\~рішення про\~виплату працівникові\~середнього заробітку\~за час\~вимушеного прогулу\~або різниці\~в заробітку\~за час\~виконання нижчеоплачуваної\~роботи,\~але не\~більш як\~за один\~рік. Враховуючи, що у задоволенні позовної вимоги про поновлення на роботі позивачу відмовлено, позовна вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу також не підлягає задоволенню, адже є похідною вимогою від вимоги про поновлення на роботі. Розподіл судових витрат суд здійснює відповідно до ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed