Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-01 00:00:00

01 квітня 2019 року [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовною вимогою про встановлення факту прийняття спадщини та визнання за ним права власності на майно в порядку спадкування. В обґрунтування позову зазначив, що [INFO] в с. Недайвода Криворізького району Дніпропетровської області померла його та відповідача [PERSON] мати - [PERSON] , яка на день смерті була постійно зареєстрована і мешкала разом з відповідачем [PERSON] в належному йому домоволодінні [ADDRESS] . Після смерті матері [PERSON] залишилась спадщина у вигляді належної їй частки в спільному сумісному майні - квартирі [ADDRESS] . Позивач [PERSON] стверджує , що зазначена квартира належала йому та матері на праві спільної сумісної власності. Після смерті матері з 1998 року продовжує мешкати у належній йому квартирі та є зареєстрованим за адресою [ADDRESS] , займається утримання квартири, здійснює ремонт та сплачує комунальні платежі. Після смерті матері ні позивач, ні відповідач [PERSON] до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини не звертались: відповідач [PERSON] не бажав приймати спадщину після смерті матері, оскільки мати ще до своєї смерті подарувала йому належне їй домоволодіння , [ADDRESS] . Позивач [PERSON] не звертався в нотаріат з заявою про прийняття спадщини після смерті матері, оскільки вважав що фактично прийняв спадщину і проблем з її переоформленням не буде. Позивач [PERSON] додатково зазначив, що після смерті матері [PERSON] , в 1998 році, до теперішнього часу він продовжує бути зареєстрованим і продовжує постійно мешкати в спільній з померлою матір`ю сумісній власності- квартирі де зробив косметичний ремонт (побілив стелі, замінив вікна, переклеїв шпалери), роздав речі померлої сусідам та знайомим на згадку про неї і вважає що таким чином вступив у володіння, користування та розпоряджання спадковим майном та виконав дії, що були передбаченідіючим на час смерті матері Цивільним законодавством України. 25 березня 2019 року позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право власності однак отримав письмову відмову через відсутність факту прийняття спадщини. На підставі зазначеного звернувся до суду для врегулювання спору в судовому порядку. Ухвалою суду від 24 квітня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено проведення підготовчого судового засідання на 23 травня 2019 року. Ухвалою суду від 23 травня 2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті на 11 червня 2019 року . Ухвалою суду від 11 червня 2019 року за клопотанням представника позивача [PERSON] - адвоката Саліної М.О. у якості доказів у справі витребувано з Шостої Криворізької державної нотаріальної копію спадкової справи, номер у нотаріуса 196/2019, номер у спадковому реєстрі 63950683, що зареєстрована після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , що зареєстрована Шостою криворізькою державною нотаріальною конторою та з КП Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» довідку про осіб, за якими зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] . В судове засідання що було призначено 08 липня 2019 року позивач [PERSON] не з`явився, до початку розгляду справи надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, надав письмову заяву у якій зазначив, що визнає позовні вимоги [PERSON] у повному обсязі оскільки вони є братами та між ними відсутній спір стосовно спадкового майна , що залишилося після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] оскільки від матері отримав у дарунок ще за її життя домоволодіння у с. Недайвода криворізького району Дніпропетровської області. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст.247 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до статті 14 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Під час розгляду справи в судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] , 1935 року народження є сином [PERSON] про що свідчить свідоцтво про його народження. Відповідач у справі [PERSON] є братом позивача, що було встановлено в судовому засіданні і спору із цього приводу не існує. Згідно свідоцтва про смерть, виданого 09 лютого 1998 року Виконавчим комітетом Недайводської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області - мати позивача - [PERSON] померла [INFO] (актовий запис № 4) і після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно. Згідно свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 22 вересня 1994 року, виданого Управлінням житлово - комунального господарства міськвиконкому квартира [ADDRESS] дійсно належала на праві приватної спільної власності позивачу [PERSON] та члену його сім`ї - матері [PERSON] що також підтверджено довідкою , наданою на вимогу суду з КП ДОР «Криворізьке БТІ» Згідно довідки виконкому Недайводської сільської ради [PERSON] фактично проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] до дня смерті - тобто до [INFO] року . У спірній квартирі [ADDRESS] [PERSON] була зареєстрована у період часу з 05 жовтня 1993 року по 11 серпня 1995 року про що також свідчить відповідна довідка, яка міститься в матеріалах справи, а інший співвласник - позивач [PERSON] мешкає за вказаною адресою з 05 жовтня 1993 року по теперішній час що підтверджено актами, складеними мешканцями квартир [ADDRESS] підписи яких засвідчені головою ОСББ «Подорожник 85» 26 червня 2019 року. В судовому засіданні судом встановлено, що позивач [PERSON] 25 березня 2019 року звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] та зареєстрована спадкова справа за номером у спадковому реєстрі №63950683, номер у нотаріуса 196/2019. За матеріалами спадкової справи, що надано завідуючою шостої криворізької державної нотаріальної контори Я.В. Деркач на виконання Ухвали суду убачається, що до 25 березня 2019 року ніхто із спадкоємців померлої [PERSON] не звертався із заявами про прийняття спадщини, Заповіту у виконкому сільської ради не посвідчувались. Постановою державного нотаріуса Шостої криворізької державної нотаріальної контори від 25 березня 2019 року [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері через відсутність факту прийняття спадщини що слугувало підставою для звернення до суду . Судом встановлено, що відповідно до довідки Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації», відповідно до архівної справи, станом на 31.12.2012 року, право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано на праві сумісної власності та належить [PERSON] та [PERSON] . В судовому засіданні судом встановлено, що відповідно до Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на не нерухоме майно, відсутні відомості про про реєстрацію речового права, права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Судом встановлено, позивач [PERSON] постійно проживає за адресою: [ADDRESS] з 05 жовтня 1993 року, що підтверджується реєстрацією місця проживання. Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 встановлено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 відносини спадкування регулюються правилами ЦК України 2003 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України 2003 року і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються ЦК України 2003 року. Отже, судом встановлено, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилася до набрання чинності ЦК України 2003 року, строк на її прийняття закінчився до 1 січня 2004 року, то спірні правовідносини регулюються нормами ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст.548 Цивільного кодексу УРСР 1963 року для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст.549 Цивільного кодексу УРСР 1963 року спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Враховуючи законодавство, що діяло на момент прийняття спадщини слід вважати, що [PERSON] фактично прийняв у спадщину частину квартири [ADDRESS] , яка за життя належала його матері - [PERSON] , яка померла [INFO] оскільки фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, у зв`язку із зазначеним позовні вимоги є такими , що підлягають задоволенню.

Outcome: approved