Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-02 00:00:00

Представник Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні, лікар-психіатр [PERSON] звернулася до Тернопільського міськрайонного суду із заявою про госпіталізацію [PERSON] у примусовому порядку в психіатричний заклад без його згоди. Посилається на те, що в [PERSON] наявний тяжкий психічний розлад, який обумовлює його безпорадність і неможливість самостійно задовольнити основні життєві потреби внаслідок погіршення психічного стану у разі, якщо йому не буде надана психіатрична допомога. На даний час психічний стан хворого погіршився, згоду [PERSON] на госпіталізацію отримати неможливо, у зв»язку із своїм психічним станом, тому просить суд винести рішення про його примусову госпіталізацію у психіатричному закладі. Представник Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні лікар-психіатр [PERSON] в судовому засіданні заяву підтримала та просить її задовольнити. Прокурор в судовому засіданні заяву про госпіталізацію [PERSON] у примусовому порядку в психіатричний стаціонар Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні без його згоди підтримав і вважає, що доцільно надати [PERSON] психіатричну допомогу в примусовому порядку. Допитана у судовому засіданні законний представник [PERSON] племінник [PERSON] пояснив, що [PERSON] протягом останнього часу в дома неспокійний, озлоблений, агресивно реагує на зауваження, конфліктний у стосунках з рідними, важко піддається корекції стосовно своєї поведінки, блудить по хаті, по селу, «буркоче щось собі під ніс», не може самостійно одягнутись, поїсти, помитись, потребує постійної сторонньої допомоги з боку рідних, тому вважає за доцільне помістити її для лікування у психіатричний заклад. [PERSON] був присутній у судовому засіданні, однак через свій психічний стан нічого не зміг пояснити. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини. [PERSON], [INFO], житель [INFO] був госпіталізований в ТОККПНЛ 02 листопада 2017 року о 11.40год. у супроводі племінника [PERSON], на підставі заяви племінника [PERSON] з приводу погіршення психічного стану. У хворого спостерігається Помірна розумова відсталість з емоційно-вольовими розладами. 02 листопада 2017 року [PERSON] був оглянутий черговим лікарем-психіатром ТОККПНЛ [PERSON], яка після огляду підтвердила висновок про необхідність його госпіталізації в психіатричний стаціонар для обстеження та лікування у звязку з наявністю у нього тяжкого психічного розладу. Підставою для висновку про необхідність госпіталізації в психіатричний стаціонар [PERSON] була заява його племінника [PERSON] 02 листопада 2017 року [PERSON] був оглянутий комісією лікарів-психіатрів Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні, яка прийшла до висновку, що обстеження та лікування хворого можливе тільки в умовах стаціонару. Із анамнестичних відомостей встановлено, що пацієнт хворіє з дитинства. Все життя проживав з матір'ю, навчався в Гримайлівській допоміжній школі-інтернаті, де закінчив 6-ть класів, неспроможний був засвоювати програмний матеріал, взагалі був нездатний до навчання, не міг адаптуватися в школі і був забраний батьками з цієї школи. Більше ніде не навчався, на даний час проживає з племінником, його дружиною, матір'ю, нічим практично не займається, лежить переважно в ліжку. Пацієнт дратівливий, імпульсивний в діях, різко реагує на різні життєві ситуації у зв'язку з чим постійно перебуває під контролем рідних. З анамнезу відомо, що являється інвалідом II групи по даному захворюванню з дитинства довічно. Поступає на обстеження та лікування в зв'язку з погіршенням його психічного стану: останні тижні в дома неспокійний, озлоблений, агресивно реагує на зауваження, конфліктний у стосунках з рідними, важко піддається корекції стосовно своєї поведінки, блудить по хаті, по селу, «буркоче щось собі під ніс», не може самостійно одягнутись, поїсти, помитись, потребує постійної сторонньої допомоги з боку рідних. На момент огляду пацієнт в свідомості. Мовний контакт із пацієнтом значно утруднений, увагу не фіксує, погляд дещо розгублений, самостійно в контакт не вступає, розмови не підтримує. Відповіді на питання із значною затримкою, мова порушена за рахунок основного захворювання. Часто не в змозі відповісти на прості, елементарні запитання, які стосуються особисто його, рідних. Запас уявлень, знань про оточуюче вкрай бідний, обмежений елементарними знаннями про себе, своїх рідних. Словниковий запас мізерний. Не вміє читати, рахувати, писати, не знає букв, цифр. Мислення конкретно-образне, недорозвинуте, примітивне. Емоції в більшій мірі переважно прості, малодиференційовані. Має місце схильність до лабільності - імпульсивність, різкість в діях, значно ослаблені вольові та адаптивні якості. Має прості, елементарні навички по самообслуговуванню (може піднести ложку з їжею до рота, взути тапочки). Трудові навички відсутні. Потребує постійної сторонньої допомоги та догляду з боку рідних. Критика до свого стану відсутня. Комісія приходить до висновку, що згідно ст.14 Закону України "Про психіатричну допомогу" пацієнт [PERSON] потребує госпіталізації до психіатричного закладу в примусовому порядку без його усвідомленої згоди, у звязку з наявністю у нього тяжкого психічного розладу, який обумовлює його безпорадність і неможливість самостійно задовольнити основні життєві потреби внаслідок погіршення психічного стану у разі, якщо йому не буде надана психіатрична допомога. Згода [PERSON] на лікування в психіатричному закладі, яке надається в умовах стаціонару, відсутня внаслідок неможливості її отримати у звязку з його психічним станом. Відповідно до ст. 14 Закону України "Про психіатричну допомогу", особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Таким чином, суд вважає, що госпіталізація [PERSON] без його згоди до психіатричного закладу є доцільною, а тому заяву лікаря-психіатра Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні [PERSON] слід задовольнити. На підставі наведеного та

Outcome: approved