Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

01 квітня 2016 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] [PERSON] Хосе про стягнення заборгованості за договором позики. Ухвалою Ленінського районного суду від 04.04.2016 року позовна заява повернута позивачу для подання до належного суду. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2016 року ухвала Ленінського районного суду від 04.04.2016 року про повернення позовної заяви скасована та направлено питання на новий розгляд до суду першої інстанці. Ухвалою Ленінського районного суду від 31.05.2016 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] [PERSON] Хосе про стягнення заборгованості за договором позики. Позивач-1 в своїй позовній заяві посилався на те, що 29 вересня 2014 року [PERSON] [PERSON] Хосе отримала від нього у борг грошові кошти в розмірі 4500 доларів США. На підтвердження укладення договору та отримання коштів відповідачем була написана розписка. Згідно розписки відповідач зобовязався повернути позивачу кошти до 14 години 00 хвилини 12 грудня 2014 року в місті Дніпропетровську. Первісно просив стягнути з Відповідача-1 на його користь грошові кошти в сумі 117981,96 грн. та 3% річних у розмірі 4615,84 грн. (а.с.1-2). Однак до теперішнього часу Відповідач-1 борг так і не повернув, у звязку з чим Позивач-1 згідно його уточнень просить стягнути з відповідача на свою користь суму боргу 4500 доларів США, що станом на 17 листопада 2016 року складає за офіційним курсом НБУ складає 118\~555 грн. 56 коп. та 3% річних 6 879 грн. 47 коп. (а.с.82, 83-84). Зі свого боку відповідач [PERSON] [PERSON] Хосе в особі свого представника [PERSON] звернувся до суду із зустрічною позовною заявою, в якій зазначив, що [PERSON] [PERSON] Хосе в 2014 році виставин на продаж належний йому житловий будинок, що знаходиться в Закарпатській області, Мукачевський район, смт. Чинадієво, вул. Духновича, 67. До [PERSON] [PERSON] Хосе звернувся [PERSON] з бажанням придбати будинок. В якості завдатку за будинок [PERSON] передав [PERSON] [PERSON] Хосе в червіні 2014 року грошові кошти в розмірі 4500 доларів США. В подальшому [PERSON] передумав купувати будинок та попросив повернути йому завдаток в розмірі 4500 доларів США. 29 вересня 2014 року [PERSON] запропонував, задля усунення непорозумінь оформити передачу коштів розписками. Розписка від [PERSON] [PERSON] Хосе була підготовлена [PERSON] завчасно. Тобто, [PERSON] знаючи, що [PERSON] [PERSON] Хосе є громадянином [PERSON] [PERSON], не вміє читати на російській мові, зазначив в розписці, що він надав у борг останьому 4500 доларів США, яку [PERSON] [PERSON] Хосе зобовязується повернути до 12 грудня 2014 року до 14.00 київського часу в м. Дніпропетровську. Не знаючи проте, що він бере на себе зобовязання [PERSON] [PERSON] Хосе підписав розписку, однак коштів не отримувала. Зі свого боку [PERSON], в своїй розписці від 29.09.2014 року зазначив, що він отримав від [PERSON] [PERSON] Хосе повернення авансу в сумі 4500 доларів США і будь-яких претензій матеріального та морального характеру не має. У звязку з чим просив суд визнати договір позики від 29 вересня 2014 року укладений між [PERSON] [PERSON] Хосе та [PERSON] недійсним (а.с.57, 58-60). В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, посилалися на обставини, які викладені в позовній заяві. Зустрічні позовні вимоги не визнали та просили суд відмовити в їх задоволенні. Представник відповідача-1\~[PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення уточнених позовних вимог позивача та просив відмовити йому в повному обсязі.\~При цьому, вказав, що між сторонами спору ніколи не існувало відносин з приводу позики (займу) будь якого майна або грошових коштів, як зазначає позивач у своїй позовній заяві, що можна вважати введенням суду в оману. Розписка, копія якої знаходяться в матеріалах справи, не є борговою розпискою, а є документом, який свідчить про отримання відповідачем від позивача грошових коштів у вигляді завдатку, за будинок, який відповідач вирішив продати, а позивач придбати, та яка була підписана відповідачем під впливом обману. В подальшому, Позивачем власноручно була написана розписка про отримання ним авансу в сумі 4500 доларів США. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що первісні позовні вимоги та зустрічні позовні вимоги задоволенню не підлягають по наступним підставам. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У судовому засіданні було встановлено, що Відповідач-1 є власником пятикімнатного житлового будинку за адресою: Закарпатська область, Мукачівський район, смт. Чинадієво, вул. Духовича, 67, ринкова вартість якого, згідно «Звіту про оцінку майна», складає 635024,0 грн. без ПДВ. Оцінку проведено 29.09.2014 року (а.с.62-70, 71-73, 74). Позивач-1, який є мешканцем м. Дніпропетровська, мав наміри придбати у Відповідача-1 зазначений будинок, розташований за вищевказаною адресою у Закарпатській області. Згідно наданій Позивачем-1 суду ксерокопії друкованої розписки від 29.09.2014 року, складеній, згідно її змісту, у місті Мукачеве, Відповідач-1 за первісним позовом [PERSON] [PERSON] Хосе нібито отримав від позивача [PERSON] в борг грошові кошти в сумі 4500,0 доларів США, які зобовязався повернути до 14.00 години за київським часом 12.12.2014 року в місті Дніпропетровські (а.с.37). Тому Позивач-1 у свою чергу вважає, що між ним та Відповідачем-1 був укладений договір позики, на підтвердження якого Відповідачем була надана копія друкованої розписки від 29.09.2014 року. У звязку з тим, що Відповідач-1 не повернув позику, просив стягнути її з нього в судовому порядку. Відповідач-1 заявлені позовні вимоги не визнав і звернувся до суду із зустрічним позовом до Позивача-1 про визнання правочину недійсним у звязку з укладенням його під впливом обману. Зі змісту зустрічної позовної вимоги слідує, що в дійсності між сторонами договір позики взагалі не укладався, а мала місце нагода Позивача-1 придбати у Відповідача-1 належний йому житловий будинок у смт. Чинадієво Мукачівського району Закарпатської області. Зокрема, Позивач-1 первісно погодився придбати будинок і на підтвердження свого бажання укласти договір купівлі-продажу передав у червні 2014 року Відповідачу-2 грошові кошти у розмірі 4500 доларів США. Потім Позивач-1 повідомив Відповідача-1 про те, що не зможе придбати будинок та попросив повернути йому отримані грошові кошти. 29.09.2014 року Позивач-1 запропонував задля відсутності претензій сторін однієї до іншої оформити передачу грошових коштів розписками. При цьому розписка від імені Відповідача-1 у Позивача-1 була підготовлена і надрукована завчасно та передана Відповідачу-1 на підпис 29.09.2014 року. Знаючи про те, що Відповідач-1 як громадянин [PERSON] погано володіє російською мовою, Позивач-1 вказав у розписці про те, що Відповідач-1 29.09.2014 року нібито отримав від нього грошові кошти у розмірі 4500 доларів США. Тобто, Відповідач-1 піддався обману збоку Позивача-1. При цьому, як зазначає далі Відповідач-1, Позивач-1 29.09.2014 року власноруч написав йому розписку про те, що отримав від Відповідача-1 4500 доларів США і що у нього відсутні до Відповідача-1 будь які претензії матеріального та морального характеру. Таким чином, як зазначає Відповідач-1, з боку Позивача-1 мав місце обман і тому згідно зі ст.ст.229, 230 ЦК України такий правочин може бути визнаний судом недійсним, оскільки був вчинений під впливом обману. У дійсності грошові кошти у розмірі 4500 доларів США були повернуті ним Позивачу-1 ще 29.09.2014 року, про що свідчить ксерокопія розписка Позивача-1 про отримання грошових коштів. Ксерокопія рукописної розписки [PERSON] від 29.09.2014 була додана до зустрічної позовної заяви (а.с.57, 58-60). Відповідно до ст.ст.10,\~60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.2\~ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Так, згідно\~ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. В силу ч. 2\~ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч.1, 2\~ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Матеріали справи свідчать про те, що в даному конкретному випадку між сторонами договір позики в дійсності не укладався, а мало місце намагання Позивача-1 на незаконне отримання грошових коштів від Відповідача-1 у вигляді двократної суми завдатку. Крім того, ч.1\~ст.1049 ЦК України\~встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно ч.1 ст.229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилялася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний су3дом недійсним. Згідно ч.1 ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий судом визнається судом недійсним. Зі змісту матеріалів справи та пояснень сторін слідує те, що жодна із сторін нічого не повинна іншій стороні, у звязку із чим заявлені ними як первісний так і зустрічний позови задоволенню не підлягають. Сам Позивач-1 заперечує проти того, що 29.09.2014 року ним писалася Відповідачу-1 розписка про отримання від останнього грошових коштів у розмірі 4500 доларів США (а.с.61). При цьому жодною із сторін суду не були надані оригінали вище зазначених розписок, що унеможливлює перевірити їхню достовірність. За таких обставин та з урахуванням матеріалів справи суд вважає необхідним відмовити сторонам у задоволенні заявлених ними одна до одної позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed