Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-20 00:00:00

ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру [ADDRESS], в рахунок погашення заборгованості [PERSON] у розмірі 938638,44 грн по кредитному договору № ML-705/294/2008 від 28.08.2008р. та передачу позивачу зазначеного майна до його реалізації. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 28 серпня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, згідно якого [PERSON] було надано кредит в розмірі 95 370 (дев'яносто п'ять тисяч триста сімдесят) доларів США із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 7,49 відсотків річних + FIDR.З метою забезпечення виконання кредитного договору між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки №PML-705/294/2008, згідно якого предметом іпотеки є квартира [ADDRESS]. 25.08.2010 рішенням Київського районного суду м. Харкова по справі №2-2923/10/11 було стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором.29 червня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг України» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю №б/н, відповідно до п. 3.3. якого до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли права кредитора та право вимоги боргу по кредитному договору. 07 липня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг України» було укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого до ТОВ «ОТП Факторинг У країна» перейшли всі права за договором іпотеки. У зв'язку з невиконанням основного зобов'язання за кредитним договором позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки. В судовому засідання представник позивача позов підтримав пояснив, що між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк» було укладено кредитний договір, умови якого [PERSON] не виконані, в результаті чого винесено рішення Київського районного суду м.Харкова від 25.08.2010р. про стягнення з [PERSON] заборгованості за вказаним кредитним договором станом на 08.02.2010р. у розмірі 938638, 44 грн. В забезпечення виконання умов договору було укладено договір іпотеки, предметом якої є квартира [ADDRESS], м.Харкова. В зв'язку з невиконанням умов договору кредиту представник позивача просив звернути стягнення на зазначену квартиру, яка належить [PERSON] Позивач просить надати права продавця та зобов'язати [PERSON] передати ТОВ «ОТП Факторинг Україна» квартиру [ADDRESS]. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, вказавши, що [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS], м.Харкова 24.09.2010р. під час ліквідаційної процедури ФОП «[PERSON].», коли ухвалою господарського суду Харківської області від 08.09.2010р. були скасовані обтяження на вказану квартиру. Крім того, вважав ТОВ «ОТП Факторинг Україна» неналежним позивачем, оскільки боржника не повідомлено про відступлення права вимоги за іпотечним договором. Представник відповідача просив також застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні позову. Треті особи в судове засідання не з'явились, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи. Судом встановлено, що 28 серпня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, згідно якого [PERSON] було надано кредит в розмірі 95 370 (дев'яносто п'ять тисяч триста сімдесят) доларів США із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 7,49 відсотків річних + FIDR, строком до 26.08.2020 року. Відповідно до п. 1.5 кредитного договору повернення кредиту та сплату відсотків боржник повинен здійснювати відповідно до графіку шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок. Згідно п. 1.9.1 кредитного договору банк має право вимагати від боржника дострокового виконання зобов'язань щодо повернення Кредиту й цілому або у визначеній Банком частині у випадку невиконання Позичальником своїх Боргових зобов'язань та інших зобов'язань за Кредитним договором. З метою забезпечення виконання кредитного договору між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки №PML-705/294/2008, згідно якого предметом іпотеки є квартира [ADDRESS]. 07 липня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли усі права іпотекодержателя за вказаним договором іпотеки. За змістом ст. ст. 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про іпотеку» від 05.06.2003 року, відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Таким чином, посилання представника відповідача щодо того, що позивач не є належним кредитором за вищевказаним кредитним договором у зв'язку з неповідомленням боржника про відступлення права вимоги за ним не відповідає чинному законодавству. Крім того, слід зазначити, що на час укладання договору іпотеки предмет іпотеки належав [PERSON] на праві власності, що відповідає вимогами ст. 5 ЗУ «Про іпотеку» щодо предмету іпотеки. 23.09.2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі продажу квартири [ADDRESS]. В той же день 23.09.2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі продажу вищевказаної квартири. Наступного дня 24.09.2010 року [PERSON] уклав договір купівлі продажу вказаної квартири з [PERSON], у зв'язку з чим, вказана квартира належить на праві власності [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 17 ЗУ «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця та має всі його права й несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. В обґрунтування заперечень представник відповідача посилається на те, що [PERSON] є добросовісним набувачем, оскільки під час відчуження квартири [ADDRESS] в процедурі банкротства [PERSON], дана квартира не перебувала в заставі, з неї було знято арешт та вона була відчужена відповідно до чинного законодавства України. Так, дійсно постановою Господарського суду Харківської області від 02.07.2010 року у справі № Б-39/66-10 ФОП [PERSON] визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Крім того, ухвалою Господарського суду Харківської області від 08.09.2010 року було скасовано арешт, накладений на майно банкрута ФОП [PERSON], а саме на трьохкімнатну квартиру [ADDRESS]. В той же час, ухвалою Господарського суду Харківської області від 04.04.2011 року було припинено провадження у справі № Б-39/66-10 про визнання ФОП [PERSON] банкрутом. Відповідно до правового висновку Верховного суду України у справі 6-1382цс16, визначено, що в разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця та має всі його права й несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. На підставі викладеного, суд вважає, що іпотека є чинною та перейшла до [PERSON] в момент укладання ним договору купівлі-продажу вищевказаного нерухомого майна. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] взяті зобов'язання за кредитним договором не виконала, у зв'язку з чим заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 25.08.2010 р. на користь АТ «ОТП Банк» було стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 938638,44 грн. станом на 08.02.2010 року. Відповідно до ч.1 ст.33, ст. 39 Закону України „Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду. За змістом частини першої статті 575 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. Згідно із частиною третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст. 39 вказаного Закону у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ч.1 ст. 38 цього Закону, яка передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь - якій особі - покупцеві. Статтею 589 ЦК України, ст.ст. 7, 33, 39, 40 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов"язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Тому, суд, виходячи з приписів ст.ст. 525, 526, 533, 612, 624, 1054 ЦК України, оскільки боржник не виконувала належним чином взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, вважає за можливе звернути стягнення на предмет іпотеки, згідно ст.33,38 Закону України «Про іпотеку». Що стосується доводів представника відповідача щодо спиву строків позовної давності, то суд приходить до наступного. Положеннями ч. 3 ст. 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно з ч. 1 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Отже, право звернення стягнення на предметі іпотеки у позивача виникло невиконанням та неналежним виконанням [PERSON] кредитного договору, після чого позивач, який особисто обирає спосіб захисту своїх прав, вирішив звернутися до суду з позовом про дострокове стягнення кредитної заборгованості, за наслідками розгляду якого Київським районним судом м.Харкова від 25.08.2010 року прийнято заочне рішення про задоволення вимог. Безпосередньо Законом № 898-ІУ визначено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання. Згідно статті 35 Закону № 898-ІУ положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Пунктом 31 Пленуму ВССУ України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», визначено, що тільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Тобто Законом України «Про іпотеку» чітко визначено право іпотекодержателя у будь-який час звернутися за захистом своїх прав до суду. Враховуючи, що строк дії кредитного договору 26.08.2020 року, а заочним рішенням Київського районного суду м.Харкова від 25.08.2010 року було стягнуто заборгованість за вищевказаним кредитним договром станом на 08.02.2010 року, підстав для відмови у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності не вбачається. Також слід зазначити, що положенням частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону«Про іпотеку», судові палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України дійшли правового висновку, що у розумінні норми статті 39 Закону «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону. Частиною шостою статті 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Згідно звіту про оцінку майна, проведеного ТОВ «ОЦІНКА24» на підставі договору «№ А170920-009 від 20.09.2017 року, ринкова вартість без ПДВ предмету іпотеки, а саме квартири [ADDRESS], складає 943800,00 грн., а ліквідаційна вартість - 816400,00 грн. При цьому, суд вважає необгрунтованими доводи представника відповідача щодо невірного визначення ціни предмету іпотеки, оскільки квартиру ніхто не оглядав, у зв'язку з тим, що ним не були спростовані дані, зазначені у вищевказаному звіті. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягають задоволенню, у зв'язку з чим, з метою забезпечення виконання рішення суду, суд вважає за необхідне зобов'язати відповідача передати іпотечне майно у володіння власнику з наданням позивачу усіх прав продавця, в тому числі надати право на отримання дублікатів правовстановлюючих документів на предмет іпотеки, технічної документації на предмет іпотеки, відомостей про осіб, які зареєстровані за адресою розташування предмету іпотеки, з правом оперативного управління предметом іпотеки, права доступу, обладнання охоронними пристроями, з правом на укладення договорів з відповідними організаціями щодо надання послуг з охорони, правом на укладення договорів оренди з правом отримання орендної плати. На підставі викладеного,

Outcome: approved