Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

01.03.2018 року [PERSON] звернулась до суду з вищевказаною позовною заявою, яку обгрунтовує тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі [PERSON] з 21.11.1998 року по 14.09.1999 року. В шлюбі в них 04.05.1999 року народилась дочка [PERSON]. Згідно постанови Замостянського районного суду м. Вінниці від 26.08.1999 року «про стягнення аліментів» було постановлено рішення стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 26.08.1999 р. до повноліття останньої. Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 14.09.1999 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано. Зазначає, що дочка весь час проживала з нею та після закінчення загальноосвітньої середньої школи і досягнення повноліття, вона продовжила навчання у вищому навчальному закладі і 01.09.2016 року була зарахована студенткою денної форми навчання на факультет «Міжнародні відносини, історія та археологія» Національного університету «Острозька академія» (IV рівня акредитації) на умовах контракту, де навчається на даний час на другому курсі. Термін навчання для отримання базової вищої освіти у вищезазначеному навчальному закладі складає з 01.09.2016 по 30.06.2020 навчальні роки. У звязку з цим дочка потребує матеріальної грошової допомоги, тому що особистих доходів у неї немає, необхідно здійснювати обов'язкові платежі за навчання, оскільки навчається вона на платній основі, сплачувати грошові кошти за участь у програмах з іноземної мови та за проживання у гуртожитку, де вона зареєстрована та проживає на даний час. Вказує, що відповідач припинив сплачувати аліменти після досягнення дочкою [PERSON] повноліття, нічим свої дії не мотивуючи, та в подальшому не надавав і не надає будь-якої допомоги на утримання дочки, а згідно постанови про закінчення виконавчого провадження від 29.06.2017 року виконавче провадження з примусового виконання було закінчено. Також позивач зазначає, що з своїх доходів вона не може повністю забезпечити повноцінне навчання дочки та її утримання, оскільки має мінливий, не стабільний дохід, працює за наймом, плата за освітні послуги, які надає Національний університет «Острозька академія», щорічно збільшується, а потреби дочки як студентки навчального закладу зростають. Вказує, що вона та відповідач не досягли добровільної згоди щодо розміру аліментів, які він має сплачувати на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання у вищому навчальному закладі. Добровільно він аліменти також не сплачує. Мирним шляхом домовитись про розмір та періодичність сплати аліментів не вдалося, відповідач ігнорує існування своєї дитини та не бажає сплачувати грошові кошти на її утримання. Рівень доходів відповідача їй не відомий. За вказаних обставин позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER], на свою користь аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO], яка продовжує навчання, у розмірі однієї чверті заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею 23 років, за умови, що вона буде продовжувати навчання. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала на підставах, викладених в позові, суду показала, що коштів на утримання дочки [PERSON], яка продовжує навчання, їй не вистачає, оскільки вона має мінливий дохід і працює по найму. Вважає, що відповідач також повинен надавати матеріальну допомогу на період навчання дочки, тому просить суд задовольнити її позов. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав на підставах, викладених в письмовому відзиві на позовну заяву. Суду показав, що на його утриманні знаходиться ще двоє його дітей від другого шлюбу та дружина, яка перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а розмір його заробітної плати є низьким, тому коштів на сплату аліментів ще й на утримання дочки [PERSON], яка продовжує навчання, у нього немає. За вказаних підстав просить відмовити в задоволенні позову. Заслухавши думки сторін по справі, дослідивши письмові докази по справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що позивач по справі [PERSON] (Федорук, [PERSON]) [PERSON] та відповідач по справі [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 21.11.1998 року, який рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 14 вересня 1999 року по справі № 2-1313/99 було розірвано, що підтверджується ксерокопією вказаного рішення (а.с. 7) та ксерокопією свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-АМ № 052219 від 03.11.1999 року (а.с. 9). 04 травня 1999 року в сторін по справі в шлюбі народилась дочка [PERSON], що підтверджується ксерокопією свідоцтва про її народження серії І-АМ № 089221 від 27.07.1999 року (а.с. 5). Постановою Замостянського районного суду м. Вінниці від 26 серпня 1999 року по справі № АЄ-155/99 постановлено стягнути з [PERSON], [INFO], уродженця [INFO] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 1/2 п.м.д.г. крб., щомісячно, починаючи з 26 серпня і до її повноліття, що підтверджується ксерокопією вказаної постанови (а.с. 6). Постановою старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області [PERSON] від 29 червня 2017 року по ВП № 19649369 виконавче провадження з виконання виконавчого листа № АЄ-155, виданого Замостянським районним судом м. Вінниці 26.08.1999 року було закінчено у звязку з досягненням дитиною повноліття, що підтверджується ксерокопією вказаної постанови (а.с. 8). Дочка сторін по справі [PERSON] після закінчення нею загальноосвітньої середньої школи і досягнення повноліття, продовжила навчання у вищому навчальному закладі, та 01.09.2016 року була зарахована студенткою денної форми навчання на факультет «Міжнародні відносини, історія та археологія» Національного університету «Острозька академія » (IV рівня акредитації) на умовах контракту, де навчається на даний час на другому курсі.Термін навчання для отримання базової вищої освіти у вищезазначеному навчальному закладі складає з 01.09.2016 30.06.2020 навчальні роки, що підтверджується ксерокопіями довідок, виданих вищевказаним навчальним закладом (а.с. 10). Судом також є встановленим, що обовязкові платежі за навчання дочки [PERSON], у звязку з її навчанням на платній основі, здійснює позивач [PERSON], оскільки дочка особистих доходів не має, що підтверджується ксерокопіями квитанцій (а.с. 15-17). Крім того, на період навчання дочка сторін [PERSON] проживає та зареєстрована в гуртожитку за адресою: Рівненська область, м. Острог, проспект Незалежності, 45. Згідно «договору найму житла в гуртожитку» необхідно щомісячно здійснювати плату за проживання, що підтверджується ксерокопією вказаного договору найму житла в гуртожитку та ксерокопіями платіжних квитанцій за проживання в гуртожитку (а.с. 13-14). З 23 листопада 2002 року відповідач по справі [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], що підтверджується ксерокопією свідоцтва про шлюб серії 1-АМ № 087870 від 23.11.2002 року (а.с. 33). В даному шлюбі [PERSON] та [PERSON] мають двох спільних дітей: дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується ксерокопією свідоцтва про її народження серії 1-АМ № 192797 від 02.07.2003 року (а.с. 34) та сина [PERSON], [INFO], що підтверджується ксерокопією свідоцтва про його народження серії І-АМ № 320468 від 08.09.2015 року (а.с. 35). Дружина відповідача по справі [PERSON] працює в КЗ «ДНЗ № 57 ВМР» на посаді помічника вихователя, наказ № 189 від 16.08.2007 року. В даний час знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, що підтверджується ксерокопією довідки № 30, виданої КЗ «ДНЗ № 57 ВМР» від 13.04.2018 року (а.с. 36). Відповідно до ксерокопії довідки № 1732, виданої Управлінням соціального захисту населення (Правобережне) Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради від 12.04.2018 року, [PERSON] знаходиться на обліку в УСЗН (Правобережное) та отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні 1-єї дитини в розмірі 860,00 грн. (а.с. 37). Згідно ксерокопії довідки про доходи відповідача по справі [PERSON] за № 1/04 від 18.04.2018 року, він працював в Приватному підприємстві «СПАРТАК-НВ» з 01.04.2017 року по 31.01.2018 року та отримував заробітну плату з квітня по грудень 2017 року в розмірі 3200,00 грн. на місяць, а в січні 2018 року в розмірі 3723,00 грн. (а.с. 32). Відповідно до ксерокопії трудової книжки та довідки про доходи відповідача по справі [PERSON] за № 1 від 13.04.2018 року, [PERSON] з 31.01.2018 року працює в Приватному підприємстві «ФЕОЛАНТ» та отримує заробітну плату в розмірі 3723,00 грн. на місяць (а.с. 29-30, 31). Судом встановлено, що сторонами не досягнуто добровільної згоди щодо розміру щомісячної матеріальної допомоги на утримання їхньої дочки [PERSON], [INFO], яка продовжує навчання. Згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Статтею 198 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Згідно статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Статтею 200 СК України визначено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Частиною 1 статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч.2 ст.6 цієї Конвенції). Також, частинами 1 та 2 ст.27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі». Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у звязку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Таким чином, аналізуючи вищезазначені обставини та факти, враховуючи принципи обєктивності та справедливості, суд вважає позов частково обґрунтованим. Так, визначаючи розмір аліментів на утримання дочки сторін по справі [PERSON], [INFO], яка продовжує навчання, суд вважає необхідним визначити їх у твердій грошовій сумі в розмірі 500 (пятсот) грн. щомісячно, оскільки встановлено, що розмір щомісячного доходу відповідача [PERSON] складає лише 3723,00 грн. на місяць і крім цього, на його утриманні знаходиться ще неповнолітня дочка [PERSON], [INFO], малолітній син [PERSON], [INFO], та його дружина [PERSON], у звязку з її перебуванням у відпустці по догляду за дитиною сином [PERSON], до осягнення ним трирічного віку. Також при визначенні розміру аліментів з відповідача, суд взяв до уваги можливість надання утримання другим з батьків позивачем по справі [PERSON] За вказаних обставин позов підлягаю частковому задоволенню. Згідно з ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне з метою забезпечення інтересів дітей, допустити рішення до негайного виконання в частині стягнення суми платежу за один місяць. В порядку ст.141 ЦПК України, у звязку з задоволенням позовну позивача, яка звільнена від сплати судового збору, судові витрати в розмірі 704,80 грн. слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного та

Outcome: partial