Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-19 00:00:00

У травні 2017 року позивач звернулась\~ до суду з позовом до відповідача, в якому просила визнати за нею, в порядку спадкування за законом, право власності на житловий будинок № 28 по вул. Залізничній в с. Барвинівка Новоград-Волинського району Житомирської області (далі - Будинок) та дві земельні ділянки, площею 1, 0048 га та 1, 7349 га, які розташовані на території Барвинівської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області (далі Земельні ділянки). В обґрунтування своїх вимог зазначила, що після смерті [PERSON], який помер 30.09.2016 року, відкрилась спадщина, що складається з Будинку та двох Земельних ділянок. Як спадкоємець за заповітом, прийняла спадщину у встановлений законом термін, однак нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину на нерухоме майно, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нього. Хоч на Будинок і Земельні ділянки не виготовлялись свідоцтва про право власності, однак вони належали померлому. Сторони в судове засідання не прибули. До суду надіслали письмові заяви, в яких просять справу розглянути у їх відсутності. Позивач позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі, проти чого відповідач не заперечив. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що\~ 12.11.2006 року померла [PERSON] рідна матір позивача, після смерті якої відкрилась спадщина на Будинок та Земельну ділянку площею 1, 0048 га, які фактично прийняв її чоловік рідний батько позивача [PERSON], будучи зареєстрованим та проживаючи разом з померлою на момент смерті, що підтверджується відповідною довідкою з Барвинівської сільської ради № 543 від 26.06.2017 року. 30.09.2016 року [PERSON] помер, так і не оформивши своїх спадкових прав після смерті дружини. Після його смерті відкрилась спадщина на Будинок та дві Земельні ділянки, одна з яких належала дружині [PERSON], на яку 10.07.2008 року було видано Свідоцтво про право на спадщину (а.с 12), а інша площею 1,7349 га, особисто йому. Згідно довідок Барвинівської сільської ради від 26.06.2017 року № 542 та №544 за померлим [PERSON] рахувалась земельна ділянка площею 0, 70 га; 0, 45 га для ведення особистого селянського господарства та 0, 25 га для обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, а відповідно до даних погосподарської книги №2 за 2016 рік особовий рахунок № 01-0094-1 Будинок належав йому на праві власності. Факт належності Земельних ділянок померлим: [PERSON] площею 1, 0048 га та [PERSON] 1,7349 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, підтверджується витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 24.04.2017 року. За життя [PERSON] розпорядився своїм майном, склавши заповіт на імя своєї доньки [PERSON], позивача по справі, посвідчений 28.01.2008 року. Після його смерті позивач спадщину прийняла, у встановлений законом шестимісячний термін, однак у вчиненні нотаріальної дії, щодо видачі відповідних свідоцтв на Будинок та Земельні ділянки, постановою нотаріуса від 05.05.2017 року, їй було відмовлено, у зв'язку з відсутністю на руках належно оформлених правовстановлюючих документів на них. (а.с. 6) 07.04.2017 року позивач виготовила технічний паспорт на Будинок, відповідно до якого побудований він у 1969 році, загальною площею 78, 6 м2 і складається з наступних господарських будівель: літня кухня, погріб, вбиральня та три сараї. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом (ст. 328 ЦК України). Однією з таких підстав, відповідно до ст. 1217 ЦК України, є спадкування майна, в тому числі за заповітом. Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Виходячи зі змісту ч.1, 2 ст. 331, ч. 1 ст. 182 ЦК України, Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон) право власності на нерухоме майно підлягає обов'язковій державній реєстрації. Відповідно до чинного на час будівництва Будинку (1969 рік) законодавства, яке не пов'язувало виникнення права власності на житловий будинок у сільській місцевості із проведенням його реєстрації, підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку та прийняття його в експлуатацію. Натомість облік особистих селянських господарств здійснювали сільські, селищні ради за місцем розташування нерухомого майна шляхом його реєстрації в погосподарських книгах. Як слідує з матеріалів справи, право власності на Будинок за спадкодавцем [PERSON], підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном. Пунктом 4 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що права на нерухоме майно, які виникли до набрання чинності цим Законом (тобто до 01.07.2004 року), визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим законом, за таких умов, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. З введенням в дію з 05.03.2009 року нової редакції ЗК України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цих прав, яка, в свою чергу, проводиться за заявочним принципом. Як встановлено в судовому засіданні і слідує з матеріалів справи, за життя [PERSON] правомірно набула на земельну ділянку площею 1,0048 га право власності, яку після її смерті успадкував чоловік та отримав відповідне Свідоцтво про право на спадщину, відкрито користувався нею, проте не здійснив належну державну реєстрацію, як і не здійснив реєстрацію належної йому земельної ділянки площею 1,7349 га. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення). Так як до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, та враховуючи неможливість оформлення позивачем своїх спадкових прав у нотаріальній конторі, суд приходить до висновку про можливість визнання за нею права власності в порядку спадкування за заповітом на Будинок та Земельні ділянки, що залишилися після смерті її батька [PERSON] Відтак, позовні вимоги позивача є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved