Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

У січні 2020 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до Наркевицької селищної об`єднаної територіальної громади в особі Наркевицької селищної ради про визнання права власності на спадкове нерухоме майно - житловий будинок з господарськими будівлями, що розташовані по [ADDRESS] . На обгрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що [INFO] померла її матір [PERSON] , якій належав вказаний вище будинок. Після смерті матері вона, позивачка, прийняла спадщину відповідно до чинного законодавства. Однак Першою Хмельницькою державною нотаріальною конторою відмовлено їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з тим, що на спадковий житловий будинок і господарські будівлі відсутні правовстановлюючі документи. Позивачка в судове засідання не з`явилася, подала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у відсутності його представника, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Дослідивши надані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Відповідно до роз`яснень, даних в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" № 7 від 30.05.2008 року, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до п. 1 ч. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, а тому суд вважає, що оскільки на час відкриття спадщини діяв Цивільний кодекс Української РСР в редакції 1963 року, то при вирішенні питання про визнання права власності на спадкове майно слід керуватись саме його положеннями. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) спадкування здійснюється за законом і за заповітом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого (ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР в редакції 1963 року). Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 549 цього Кодексу спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до роз`яснень, даних в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" № 7 від 30.05.2008 року, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом встановлено, що [INFO] померла матір позивачки [PERSON] - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 15.02.2099 року. До складу спадкового майна після смерті [PERSON] увійшло будинковолодіння, що розташоване по [ADDRESS] , яке належало її чоловікові, батьку позивачки - [PERSON] , який помер [INFO] . [PERSON] та [PERSON] проживали та були зареєстровані за адресою [ADDRESS] , після смерті останього [PERSON] прийняла спадщину після смерті свого чоловіка, однак за життя право власності не оформила на житловий будинок із господарськими будівлями. Згідно з Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №59076608 від 21.01.2020 року, виданої Волочиською державною нотаріальною конторою, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , спадкова справа не заводилась. Відповідно до виписки з погосподарської книги №2, виданої виконкомом Наркевицької селищної ради Волочиського району Хмельницької області № 6 від 13.01.2020 року, власником житлового будинку та господарських будівель, що знаходяться за адресою [ADDRESS] був [PERSON] , 1933 року народження та який помер [INFO] . Згідно довідок № 20 та № 21 від 13.01.2020 року, виданих старостою Шмирківського старостинського округу Наркевицької ОТГ, на день смерті [PERSON] , який помер [INFO] , був зареєстрований та проживав за адресою [ADDRESS] разом із дружиною [PERSON] . Після смерті [PERSON] спадкоємцем за заповітом є її дочка - позивачка позивачка [PERSON] , яка у встановленому законом порядку прийняла спадщину, що підтверджується матеріалами спадкової справи №266/2000, заведеної 24 березня 2000 року Першою Хмельницькою державною нотаріальною конторою. У зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на житловий будинок, позивачка позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі, що підтверджується відмовою Першої Хмельницької державної нотаріальної контори від 25 січня 2019 року в оформленні спадщини через відсутність правовстановлюючого документа на будинковолодіння Відповідно до довідки №7 від 28 грудня 2019 року, виданої КП Волочиське РБТІ, право власності на будинковолодіння по [ADDRESS] не зареєстровано, свідоцтво про право власності не видавалося. Враховуючи зазначені вище норми чинного законодавства та встановлені обставини, суд прийшов до висновку про задоволення позову та визнання за позивачкою право власності будинковолодіння (житловий будинок з господарськими будівлями), що було побудоване у 1995 році, розташоване по [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] , окрім вбиральні (літ. В), яка побудована 2014 року, тому не входить до складу спадщини.

Outcome: approved