Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

Представник позивача звернувся з позовом до суду, мотивуючи тим, що 19 липня 2012 року між сторонами було укладено кредитний договір № б/н, згідно якого відповідачка отримала кредит в розмірі 3300 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов укладеного договору - відповідачка має своєчасно надавати грошові кошти для погашення заборгованості по кредиту, відсоткам за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Відповідачка не виконує покладені на неї договором зобов'язання щодо своєчасності погашення кредиту та сплати нарахованих відсотків за користування кредитом. Внаслідок чого утворилася заборгованість по кредитному договору в сумі 60675 гривень 84 копійки, в зв'язку з чим представник позивача змушений звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором та сплаченого судового збору. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву в якій просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву в якій просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги визнав частково в частині стягнення заборгованості за кредитом в сумі 3154 гривні 17 копійок, а в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, заборгованості за пенею та комісією, а також штрафів просив застосувати позовну давність. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, 19 липня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, шляхом підписання Анкети-заяви, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 3300 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.6). Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість за кредитним договором станом на 31 липня 2017 року становить 60675 гривень 84 копійки, яка складається з - 3154 гривні 17 копійок заборгованості за кредитом; 50506 гривень 15 копійок заборгованості по процентам за користування кредитом; 3650 гривень 00 копійок заборгованості за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень 00 копійок штрафу (фіксована частина); 2865 гривень 52 копійки штрафу (процентна складова) (а.с.4-5). Згідно із частинами 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Умовами обслуговування, які визначені у п. 2.1.1.2 Умов та правил надання банківських послуг, передбачено, що для надання послуг банку клієнту видається картка, її вид визначений у Пам'ятці клієнта/Довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якої клієнт і банк укладає договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата отримання картки, вказаної у заяві. Після отримання банком необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку пред'явлених документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну карку. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою клієнта відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Отже, Банком визначено порядок надання банківських послуг викладений в Умовах та правилах надання банківських послуг, що передбачає обов'язковість укладання договору у письмовій формі. Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які не підписані відповідачем, не підтверджують, факт того, що між сторонами досягнуто згоди щодо збільшення розміру процентів за користування кредитом на умовах визначених цими банківськими документами. Згідно ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. З банківського розрахунку заборгованості вбачається, що з 01 вересня 2014 року відсоткову ставку за користування кредитом [PERSON] було збільшено до 34,80 % річних, а з 01 квітня 2015 року до 43,20 % річних (а.с.4-5). Проте, анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, яка підписана 19 липня 2012 року [PERSON]., не містить її письмової згоди на підвищення Банком в односторонньому порядку відсоткової ставки, тобто не містить ознак узгодження з позичальником в письмовій формі умов підвищення розміру відсотків за користування кредитом. Відомості про можливі розміри підвищення відсоткової ставки відсутні також і в Умовах та Правил надання банківських послуг, долучених до матеріалів справи. Отже, відсутні докази згоди відповідача на підвищення відсоткової ставки та належного повідомлення позичальника про її підвищення в односторонньому порядку. У зв'язку з тим, що [PERSON] як споживач банківських послуг надаючи письмову згоду на укладення кредитного договору, погодилась на сплату відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, то саме вказана відсоткова ставка має враховуватися Банком при нарахуванні відсотків за користування кредитом. Таким чином з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість по кредитному договору в сумі 3154 гривні 17 копійок (одержаних кредитних коштів) та відсотки за користування кредитом в сумі 1393 гривні 27 копійок (за період з 19 липня 2012 року по 31 серпня 2014 року включно, тобто за період виникнення несплати до підвищення процентної ставки, в якому відсоткова ставка банком нараховувалась в обумовленому сторонами розмірі, а саме із розрахунку 30% річних). Крім того банком порушені строки позовної давності, а саме з розрахунку заборгованості вбачається, що з моменту виникнення заборгованості по додатковим вимогам банку, штрафу (процентна складова), пені та комісії, минув час понад один рік, протягом якого відповідачка не вчиняла жодних дій, які б підтверджували визнання нею свого боргу, тобто відсутні обставини, що підтверджують переривання строку позовної давності, а тому строк позовної давності в один рік, що згідно п.1 ч.2 ст.258 ЦК України застосовується до вимог про стягнення неустойки (пені, штрафу)- сплив. 3 пункту 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вбачається, що ЦК України не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з припущенням строку позовної давності, та при вирішенні таких спорів суди повинні враховувати положення ЦК про позовну давність. Положення пункту 7 ч.11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та вимоги ЦПК щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку. У відповідності зі ст. 256 ЦК України - позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно п.1 ч.2 ст.258 ЦК України - позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Отже аналіз наведених норм ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Разом з тим, спеціальна позовна давність застосовується за умови подання стороною у спорі відповідної заяви, зробленої до винесення судом рішення. З огляду на те, що представник відповідача заявив про застосування позовної давності у спорі в частині стягнення з відповідачки неустойки, а позовна давність за вимогами позивача про стягнення неустойки по кредиту, а саме 3650 гривень - заборгованості за пенею та комісією та 2865 гривень 52 копійки - штрафу (процентна складова) на час пред'явлення позивачем цього позову - сплила, за таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині цих вимог - не підлягають задоволенню. Враховуючи вищевказане, дослідивши матеріали справи суд вважає за необхідне позов задовольнити частково, стягнути з відповідачки на користь ПАТ КБ "Приватбанк" 3154 гривні 17 копійок заборгованості за кредитом, 1393 гривні 27 копійок заборгованості по процентам за користування кредитом та 500 гривень штрафу (фіксована частина), а всього на суму 5047 гривень 44 копійки. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог статті ст. 141 ЦПК України та Закону України "Про судовий збір", суд вважає за необхідне покласти на відповідача частину витрат позивача на сплату судового збору пропорційно до задоволених вимог - в сумі 146 гривень 58 копійок. Вказані правовідносини регулюються ст.ст.525, 526, 530, 536, 550, 611, 625, 1048, 1049, 1050,1054 Цивільного кодексу України.

Outcome: partial