Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-04 00:00:00

01.06.2016 року [PERSON] звернувся до Бериславського районного суду Херсонської області з позовною заявою до до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні будинком, шляхом виселення. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що 23.08.2005 року придбала на підставі договору купівлі-продажу житловий будинок №52 по вул..Першотравневій в смт.Козацьке Бериславського району Херсонської області. У даному житловому будинку з 08.10.2004 року зареєстрований та проживає відповідач по справі. Після придбання нею домоволодіння вона та відповідач по справі почали спільно проживати, як чоловік та жінка. У 2012 році їх взаємовідносини були припинені з підстав образ, побоїв та принижень з боку відповідача. Оскільки її непокоять фінансові обтяження, які вона зазнає внаслідок оплати комунальних послуг, труднощів при оформленні субсидій, звернення до відповідача щодо звільнення ним будинку та заходи впливу та попередження, що застосували працівники міліції до відповідача, змушена звернутися до суду з зазначеним позовом. Просить суд усунути перешкоди у користуванні будинком шляхом виселення відповідача з житлового приміщення без надання йому іншого житлового приміщення. В судовому засіданні позивачка наполягала на позовних вимогах з підстав викладених у позовній заяві. Суду пояснила, що дійсно проживала з відповідачем однією сім»єю без реєстрації шлюбу, після того, як продала у м.Херсоні квартиру та придбала спірний будинок. У відповідача спочатку був бізнес у м.Херсоні, потім у Бериславському районі, але у нього нічого не вийшло. Він не працює, до дому приходили його друзі та вони грали у нарди, він її не допомогає. Його допомога зводиться до дрібної побутової роботи. Вона неодноразово допомогала йому та його колишній родині, але на даний час склались такі відносини, що унеможливлюють їх спільне проживання у одному будинку. Просить задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, що вони проживали однією сім»єю без реєстрації шлюбу, на даний час відносини погіршились. Це він знайшов позивачці цей будинок та також приймав участь у його придбанні, а тому вважає, що має право на проживання. Щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за ст..173-2 ч.1 КУпАП наголошує на тому між ним та позивачкою виникла сварка, в ході якої остання викликала працівників міліції та останні склали протокол. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, суд вважає позовну заяву не підлягаючою задоволенню із наступних підстав: Згідно зі ст.3, 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно зі ст..11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, які розпоряджаються своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов»язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині подання ними доказів, заяву клопотань та призначення експертиз. Відносно надання суду будь-яких інших доказів сторони наголошували на тому, що надали до справи всі наявні в них докази . З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду цієї справи по суті. Норми статей 15, 16, 386, 391 ЦК гарантують власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому. Відповідно до положень норм статей 16, 391, 386 ЦК власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Судом встановлено, що позивачка відповідно до договору купівлі- продажу від 23.08.2005 року є власницею житлового будинку №52 по вул..Першотравневій в смт.Козацьке Бериславського району Херсонської області (а.с.7-10). З домової книги вбачається, що у зв»язку з обміном домової книги у спірному домоволодінні зареєстровані з 22.07.2008 року позивачка та відповідач по справі ( а.с.12-14). Постановою Бериславського районного суду Херсонської області від 24.05.2016 року відповідача звільнено від адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП у зв»язку з оголошенням йому усного зауваження ( а.с.20). З пояснень у судовому засіданні свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON] вбачається що сторони проживали однією сім»єю без реєстрації шлюбу, але відповідач не працює, приділяє увагу лише собі, ображає позивачку, не допомога її. Тобто судом встановлено, що відповідач є співмешканцем позивачки та вселилися до спірного будинку до оформлення своїх прав на будинок позивачки і за згодою позивачки продовжував проживати у даному будинку й відповідно набув права та обов'язків,передбачених ст.156 ЖК України. Згідно ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до вимог ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Статтею 156 ЖК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до ч.4 ст.156 ЖК України до членів сім»ї власника будинку (квартири) належать особи, визначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користуватися займаним приміщенням. Згідно з ч.2 ст.64 ЖК України до членів сім»ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім»ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Підстави виселення членів сім'ї власника будинку передбачені статтею 157 ЖК України та частиною першою статті 116 ЖК України. Зокрема, виселення відповідно до ч.1 ст.116 ЖК України може мати місце, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу власника проводиться без надання іншого жилого приміщення. В роз'ясненнях Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 року (із наступними змінами) «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України»в п.17 зазначено, що під заходами впливу мається на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи ленів ЖБК, трудових колективів й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача. Однак, [PERSON] звертаючись до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні житлом, шляхом виселення відповідача не надала суду доказів, як того вимагає ст.60 ЦПК України щодо систематичності порушення відповідачем правил співжиття з урахуванням вимог ст.116 ЖК України. Наявна в матеріалах справи постанова суду від 24.05.2016 року якою відповідача звільнено від адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП у зв»язку з оголошенням йому усного зауваження не можуть бути доказом систематичного порушення відповідачем правил співжиття й відповідно підставою для виселення, оскільки не свідчать про порушення відповідачем правил співжиття. На підставі викладеного суд констатує відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», на підставі ст.319, 321 ЦК України, ст.ст. 64, 156, 157, 116 ЖК України

Outcome: dismissed