Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

Представник позивача Івано-Франківської КЕЧ району звернувся в суд із позовною заявою до [PERSON] про виселення із кімнати [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення, стягнення судових витрат. Свої вимоги позивач мотивував тим, що\~ Івано-Франківська квартирно-експлуатаційна частина району є юридичною особою, веде самостійний баланс, має реєстраційні рахунки у відділеннях Державного казначейства та поточний рахунок в установі банку, гербову печатку зі своїм найменуванням. Здійснює свою діяльність на підставі «Положення про Івано-Франківську квартирно-експлуатаційну частину району» затвердженого наказом начальника Західного територіального квартирно - експлуатаційного управління від 01.11.2013 року № 134. Згідно даного Положення, всі квартирно-експлуатаційні служби (частини) відають забезпеченням військових частин (установ, підприємств, та організацій) казарменно-житловим фондом і комунальними спорудами, їх технічною експлуатацією. Івано-Франківська КЕЧ району являється складовою частиною Збройних Сил України, підпорядкована Міністерству оборони України. Сімейний гарнізонний гуртожиток по вулиці Коновальця, 80 є фондом Міністерства оборони, побудований за кошти Міністерства оборони України і є його власністю, балансоутримувачем являється Івано-Франківська квартирно-експлуатаційна частина району Міністерства оборони України для розподілу та заселення військовослужбовцями Івано-Франківського гарнізону, які потребують поліпшення житлових умов та перебувають на квартирному обліку в Івано-Франківському гарнізоні. Згідно ордеру на жилу площу в гуртожитку № 3 виданого 01.02.2006 року військовослужбовець [PERSON] \~ з сім`єю з 3 чоловік надана жила площа в гуртожитку по [ADDRESS] , кімнати №53, 54 розміром 28,55 кв.м. В ордері на жилу площу в гуртожитку № 3 виданого 01.02.2006 року зазначено склад сім`ї 3 (три) особи: [PERSON] , [PERSON] (дружина), [PERSON] (дочка). 10.02.2015року складено акт прийому кімнати [ADDRESS] , згідно якого [PERSON] передав, а Івано-Франківська КЕЧ району прийняло кімнату № [NUMBER] в гуртожитку [ADDRESS] зареєстровані і проживають колишня дружина [PERSON] і дочка [PERSON] 2002 р.н. Згідно заяви [PERSON] від 09.02.2015 року остання гарантувала здачу кімнати до 01.06.2015 року, однак свої зобов`язання не виконала. Позивачем на адресу відповідача неодноразово надсилалися попередження-повідомлення про добровільне звільнення даного приміщення, однак дані попередження були проігноровані. Просить суд постановити рішення, яким виселити [PERSON] \~ та дочку [PERSON] [INFO] з кімнати [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. Судові витрати покласти на відповідача. 13.04.2018 року відповідачка подала до суду відзив відповідно до якого повідомила, що Івано-Франківська КЕЧ району не є належним позивачем у даній справі, жодного права позивача, яке б підлягало захисту у судовому порядку, нею не порушено, а також позивачем не доведено у встановленому порядку наявності у нього або інших осіб права власності на кімнати [ADDRESS] , що є необхідним у даній справі для постановлення законного та обгрунтованого судового Рішення. Щодо виселення неповнолітньої доньки [PERSON] [INFO] , її батьками є позивачка [PERSON] та [PERSON] . Місце проживання доньки [PERSON] зареєстроване з 07.02.2006 року у кімнатах [ADDRESS] відповідно до ордера №3 від 01.02.2006 року. Дочка є неповнолітньою, перебуває на її утриманні та вихованні, фактично проживає разом\~ відповідачкою у кімнатах [ADDRESS] . У матеріалах відсутній письмовий Висновок (згоди) органу опіки і піклування про доцільність виселення неповнолітньої доньки [PERSON] із кімнат [ADDRESS] , право користування якими має дитина. [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 03.10.2001 року. На момент отримання кімнат [ADDRESS] її чоловік [PERSON] був діючим військовослужбовцем в чині І капітана в/ч [NUMBER] . 25.11.2009 року шлюб між відповідачкою та [PERSON] розірвано. Не відомо, чи [PERSON] є діючим військовослужбовцем на даний час, чи не проходить військову службу за контрактом або перебуває в інших трудових відносинах з Міністерством оборони України. Тобто Івано-Франківська КЕЧ району Міністерства оборони України створена як експлуатуюча організація та не може в силу вимог законодавства виступати в якості позивача в даній справі, оскільки не є власником спірного майна в розумінні положень Цивільного кодексу України, не є уповноваженим представником власника на здійснення представництва в суді та позивачем не наведено жодного обгрунтування порушення будь-якого його цивільного права в розумінні положень ст. 16 ЦК України, що давало б йому правову підставу звернення до Суду. Згідно заяви [PERSON] від 09.02.2015 року гарантувала здачу кімнати до 01.06.2015 року, однак не виконала взяті на себе зобов`язання та не звільнила займану кімнату в гуртожитку. Позивач звернувся до суду із позовною заявою 19.12.2017 року пропустивши строк позовної давності. Подання даного відзиву просить вважати поданням відповідної заяви про застосування судом наслідків пропуску позивачем строку позовної давності(а.с.43-48). 24.05.2018 року позивач подав відповідь на відзив відповідно до якого Івано-Франківська КЕЧ району є юридичною особою, веде самостійний баланс, має реєстраційні рахунки у відділеннях Державного казначейства та поточний рахунок в установі банку, гербову печатку зі своїм найменуванням. Здійснює свою діяльність на підставі «Положення про Івано-Франківську квартирно-експлуатаційну частину району» затвердженого наказом начальника Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління від 01.11.2013 року № 134. Згідно даного Положення, всі квартирно-експлуатаційні служби (частини) відають забезпеченням військових частин (установ, підприємств, та організацій) казарменно-житловим фондом і комунальними спорудами, їх технічною експлуатацією. Івано-Франківська КЕЧ району являється складовою частиною Збройних Сил України, підпорядкована Міністерству оборони України. Майно Установи є державною власністю і закріплюється за нею на праві оперативного управління. Установа користується та розпоряджається зазначеним майном на свій розсуд, вчиняючи щодо нього будь-які дії, що не суперечать чинному законодавству та цьому Положенню. Сімейний гарнізонний гуртожиток (будівля №65, 1977 року побудови та належить до військового містечка 12) по [ADDRESS] перебуває на балансі Івано-Франківської КЕЧ району, що підтверджується довідкою від 24.05.2018р. №3/799 для розподілу та заселення військовослужбовцями Івано-Франківського гарнізону, які потребують поліпшення житлових умов та перебувають на квартирному обліку в Івано-Франківському гарнізоні згідно Наказу Міністерства Оборони України № 737 від 30.11.2011 року «Про затвердження інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями». Гуртожиток (будівля №65. 1977 року побудови та належить до військового містечка 12) по [ADDRESS] введений в експлуатацію згідно акту прийняття в експлуатацію державною приймальною комісією закінченого будівництва (реконструкції) будівлі (споруди) житлово-цивільного призначення, від 29.06.1977р. Згідно вказаного акту експлуатаційною організацією є Івано-Франківська КЕЧ району. Щодо посилання відповідача на пропуск позивачем терміну позовної давності не погоджуються з\~ наступних підстав. Згідно ордеру на жилу площу в гуртожитку № 3 виданого 01.02.2006 року військовослужбовцю [PERSON] з сім`єю з 3 чоловік надана жила площа в гуртожитку по [ADDRESS] кімнати №53, 54 розміром 28.55 кв.м. В ордері на жилу площу в гуртожитку № 3 виданого 01.02.2006 року зазначено склад сім`ї 3 (три) особи: [PERSON] , [PERSON] (дружина). [PERSON] (дочка). Як зазначено в позовній заяві 10.02.2015р. складено акт прийому кімнати [ADDRESS] , згідно якого [PERSON] передав, а Івано-Франківська КЕЧ району прийняло кімнату № [NUMBER] в гуртожитку [ADDRESS] зареєстровані і проживають дружина [PERSON] - [PERSON] та дочка [PERSON] 2002 р.н. Під час складання акту прийому кімнати [ADDRESS] [PERSON] спільно з дочкою [PERSON] \~ 2002 р.н. не звільнили кімнату №53 в якій вони приписані та просила надати їй термін для добровільного виселення. Про що була оформлена заява [PERSON] від 09.02.2015р. Здійснюючи право оперативного управління, підприємство володіє, користується та розпоряджається зазначеним майном, вчиняючи щодо нього будь-які дії, які не суперечать закону та цілям діяльності підприємства. До оперативного управління та застосовуються правила про право власності, якщо інше не вставлено законодавчими актами України. На підставі зазначеного спростовуються доводи відповідача у відзиві про відсутність у Івано-Франківської КЕЧ району права на звернення за захистом до суду та належності спірного майна. Згідно заяви [PERSON] від 09.02.2015р. гарантувала здачу кімнати до 01.06.2015р. однак, не виконала взяті на себе зобов`язання та не звільнила займану кімнату в гуртожитку. У зв`язку з тим, що [PERSON] гарантувала здачу кімнати до 01.06.2015 р. згідно заяви від\~ 09.02.2015р. однак, не виконала взяті на себе зобов`язання та не звільнила займану кімнату в гуртожитку, то термін перебіг позовної давності починається з 01.06.2015р. за відсутності в подальшому пред`явленої відповідної вимоги. Просить задоволити вимоги позову в повному обсязі(а.с.49-52). 08.06.2018 року ухвалою Івано-Франківського міського суду залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради (а.с.60). Представник позивача просив позов задоволити в повному обсязі. Представник відповідачки просив відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради судове засідання не з`явився з не відомих суду причин, хоча належним чином був повідомлений про день та час слухання справи. Беручи до уваги пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно акту прийому в експлуатацію державної приймальної комісії закінченого будівництвом (реконструкцією) будинку від 29.06.1977 року , встановлено, що замовником будівництва є КЕУ ПрикВО прийнято в експлуатацію закінчене будівництво(реконструкцію) гуртожитку на 156 місць по [ADDRESS] (а.с.53,54). Відповідно до довідки від 24.05.2018 року виданої начальником Івано-Франківської КЕЧ району про вартість будівлі №65, яка належить до військового містечка № [NUMBER] та розташована за адресою: [ADDRESS] , встановлено, що згідно даних бухгалтерського обліку на балансі Івано-Франківської КЕЧ району станом на 24.05.2018 року перебуває будівля [ADDRESS] , 1977 року побудови, яка належить до військового містечка № [NUMBER] та розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.52).\~ Згідно з ст. ст. 3, 4 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" майно, з моменту надходження до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною, набуває статусу військового майна та обліковується у органах квартирно-експлуатаційної служби Збройних Сил України. Відповідно до ст. 14 Закону України "Про Збройні Сили України" майно, закріплене за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю та належить їм на праві оперативного управління. Особливості правового режиму майна Збройних Сил України визначаються відповідним законом. Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи Івано-Франківська КЕЧ району є юридичною особою, місцезнаходження якої м. Івано-Франківськ, вул. Нац. Гвардії, 14Г (а.с.4). Положення про Івано-Франківську квартирно-експлуатаційну частину району» затверджено наказом начальника Західного територіального квартирно - експлуатаційного управління від 01.11.2013 року № 134 (а.с.5-8).\~ Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.\~ Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло. Так, відповідно до копії ордеру на жилу площу в гуртожитку №3 виданого 01.02.2006 року [PERSON] , який працює в А 2989 надано на право зайняття з сім`єю з 3 осіб житлову площу в гуртожитку по [ADDRESS] кімнати №53,54 розміром 28.55 кв.м. Склад сім`ї: [PERSON] дружина, [PERSON] донька, 2002 року народження(а.с.9). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 25.11.2009 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 25.11.2009 року (а.с.11). За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з вимогами ч.1 ст. 109 ЖК УРСР виселення із займаного приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до п. 1 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженою наказом МОУ 30.11.2011 р. за № 737 (далі - Інструкція) діючої на момент втрати відповідачем права проживання у гуртожитку, у військових гуртожитках можуть тимчасово проживати або особи, які проходять військову службу або працівники Збройних Сил України або члени їх сімей. Відповідно до п.п. 4, 15 Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, жила площа в гуртожитках (сімейних гуртожитках) надається військовослужбовцям та членам їх сімей, на час проходження служби (навчання, роботи) в межах одного гарнізону, також в них можуть розміщуватись інші особи на час трудових відносин зі Збройними Силами України. Жила площа в гуртожитках (сімейних гуртожитках) надається військовослужбовцям та членам їх сімей на час проходження служби в цьому населеному пункті за рішенням КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району за клопотанням командира військової частини. 01.12.2014 року [PERSON] звернувся з заявою до начальника БУ-1 щодо здачі прийому кімнати [ADDRESS] . Та повідомив, що на даній площі проживають колишня дружина та дочка 2002 року народження. [PERSON] дружина відмовляється сплачувати комунальні послуги(а.с.10). Відповідно в кімнаті №53,54 зареєстровані і проживають колишня дружина [PERSON] і дочка [PERSON] 2002 р.н. (а.с.12). 10.02.2015 року складено акт прийому кімнати [ADDRESS] , згідно якого [PERSON] передав, а Івано-Франківська КЕЧ району прийняло кімнату № [NUMBER] в гуртожитку [ADDRESS] (а.с.13). Згідно заяви [PERSON] від 09.02.2015 року остання гарантувала здачу кімнати до 01.06.2015 року (а.с.14). Позивачем на адресу відповідача неодноразово надсилалися попередження-повідомлення про добровільне звільнення кімнати [ADDRESS] . Відповідно до п.3.15. Наказу МОУ від 30.11.2011 р. №737, підлягають виселенню зі службового жилого приміщення без надання іншого житла колишні члени сім`ї військовослужбовця, які проживають у ньому після розірвання шлюбу, у двомісячний строк з дня розірвання шлюбу(а.с.15). Відповідно дост. 9 ЖК Української PCP ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Представник відповідачки як на підставу у відмові в задоволенні позову посилається на те, що позивачем пропущено строк позовної давності звернення з даним позовом до суду. Та зазначає, що слід рахувати строк з якого відповідачці стало відомо про те, що [PERSON] має намір розірвати шлюб з відповідачкою [PERSON] та те, що остання має звільнити займане нею житлове приміщення ще 01.12.2014 року, а відтак, строк звернення на його думку сплив 02.12.2017 року. Проте, з таким тверженням суд не погоджується, оскільки, позивачем у справі є не колишній чоловік відповідачки, а Івано-Франківська КЕЧ району. Крім того, [PERSON] заявою від 09.02.2015 року просила начальника Івано-Франківського КЕЧ району надати можливість їй та її неповнолітній доньці 2002 р.н. проживати в гарнізонному гуртогжитку та зобов`язалася оплатити комунальні послуги та здати кімнати до 01.06.2015 року. 01.08.2017 року позивач звернувся до відповідачки з попередженням про добровільне вивільнення кімнат [ADDRESS] . Добровільно позивачка зобов`язання не виконала, відповідно 26.12.2017 року у межах строку позовної давності зареєстровано\~ даний позов. За таких обставин, на підставі вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, беручи до уваги те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний ще 25.11.2009 року, [PERSON] по акту передав Івано-Франківській КЕЧ району 10.02.2015 року кім. [ADDRESS] , та те, що [PERSON] , 2002 року народження (донька відповідачки), на день винесення рішення є повнолітньою особою, то суд приходить до обгрутнованого висновку про необхідність виселення відповідачів [PERSON] та [PERSON] із службового житлового приміщення - гуртожитку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , без надання іншого жилого приміщення, як таких, що на даний час проживають в ньому без законних підстав. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача На підставі викладеного,

Outcome: approved