Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-12 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача за первісним позовом Позивач у листопаді 2019 року звернулася до суду з указаним позовом, який мотивує тим, що 28 серпня 1998 року нею був укладений шлюб з [PERSON] . На підставі рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 17 жовтня 2017 року шлюб між сторонами було розірвано. За час перебування у шлюбі приблизно в 2005 році сторонами було придбано гараж, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , місце [ADDRESS] . Загальна площа гаражу 25,8 кв.м. В подальшому Тростянецькою міською радою на ім`я [PERSON] було видане свідоцтво про право власності на гараж від 13.06.2007 року. Після розірвання шлюбу [PERSON] з відповідачем не дійшли згоди щодо поділу гаража, який є спільним майном подружжя. Відповідач не визнає право позивача на нерухоме майно придбане за час перебування у шлюбі. Посилаючись на указані обставини, позивач просить суд: 1) визнати спільним майном подружжя гараж, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , місце [ADDRESS] , що позначений в технічному паспорті, виготовленого станом на 11 жовтня 2019 року літерою "Г", загальною площею 25,8 кв.м із погрібом позначеним літерами "пг"; 2) провести розподіл цього майна на виділити позивачу у власність 1/2 частину указаного гаража. Стислий виклад позиції відповідача за первісним позовом [PERSON] визнав первісний позов, підтвердив, що спірний гараж було набуто у шлюбі з [PERSON] , він дійсно є їх спільною сумісною власністю, не заперечив, що позивач має право власності на Ѕ частину цього майна. Стислий виклад зустрічного позову Відповідачем [PERSON] 03.12.2019 року було подано зустрічну позовну заяву, який мотивовано тим, що за час перебування у шлюбі сторонами за спільні кошти 21 вересня 2013 року було придбано автомобіль ЗАЗ-DAEWOO Т13110, 2007 року випуску, серійний номер [NUMBER] , за 4 000 доларів США. Вказана сума складається з 15 000 грн., які були отримані в якості позики у [PERSON] , а також орієнтовно з 20 000 грн. спільних коштів подружжя. Через відсутність коштів у подружжя на переоформлення транспортного засобу з продавця на покупця, разом із продавцем автомобіля - [PERSON] , який діяв в інтересах власника автомобіля [PERSON] , прийняли рішення щодо оформлення довіреності на розпорядження автомобілем. Продавець отримав грошові кошти за продаж автомобіля та передав усі необхідні документи, у тому числі і свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Довіреність в порядку передоручення була оформлена і на [PERSON] і на [PERSON] , з правом продажу вказаного майна. [PERSON] стверджує, що при оформленні довіреності сторони розуміли, що насправді уклали договір купівлі-продажу транспортного засобу. За нотаріально посвідченою односторонньою угодою, укладеною [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] , був прихований інший правочин, який вони насправді вчинили, а саме договір купівлі-продажу автомобіля, оскільки за цією угодою як подружня пара, передали уповноваженій особі власника автомобіля - [PERSON] , грошові кошти за придбаний автомобіль у розмірі 4 000,00 доларів США, а [PERSON] , діючи в інтересах власника, передав позивачу та відповідачу автомобіль та генеральну довіреність з право Орієнтовно за п`ять місяців до офіційного розірвання шлюбу шлюбні відносини між подружжям [PERSON] фактично припинилися, [PERSON] користувалася автомобілем і без згоди чоловіка влітку 2017 року здійснила відчуження автомобіля на користь своєї матері [PERSON] . Ураховуючи те, що згоди між позивачем та відповідачем за зустрічним позовом щодо поділу спільного майна подружжя не досягнуто, [PERSON] вважає, що є підстави визнати дійсним договір купівлі-продажу вказаного автомобіля між [PERSON] , з однієї сторони, та [PERSON] та [PERSON] , з іншої сторони, що як наслідок дає підстави для визнання автомобіля спільним майном подружжя, набутим за час шлюбу. Посилаючись на указані обставини, позивач просив суд визнати дійсним договір купівлі-продажу автомобіля ЗАЗ-DAEWOO Т13110, 2007 року випуску, серійний номер [NUMBER] , укладений 21 вересня 2013 року між [PERSON] , з однієї сторони, та [PERSON] та [PERSON] , з іншої сторони; 2) визнати автомобіль ЗАЗ-DAEWOO Т13110, 2007 року випуску, серійний номер [NUMBER] , спільним майном подружжя, набутим за час шлюбу; 3) зобов`язати [PERSON] сплатити мені, [PERSON] , 1/2 частину вартості автомобіля ЗАЗ-DAEWOO Т13110, 2007 року випуску, серійний номер [NUMBER] , що становить 30000 грн. Стислий виклад позиції відповідачів та третьої особи за зустрічним позовом [PERSON] 20.12.2019 року надала до суду відзив на зустрічну позовну заяву, в якому проти зустрічного позову [PERSON] заперечила, просила відмовити, посилалась на те, що відповідачем не надано доказу купівлі транспортного засобу. [PERSON] видав довіреність на неї та [PERSON] на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом. 19 вересня 2017 року [PERSON] в Територіальному сервісному центрі МВС 5943 оформила договір купівлі-продажу транспортного засобу, діючи від імені продавця [PERSON] на підставі довіреності. Про оформлення договору купівлі-продажу транспортного засобу [PERSON] було відомо. Під час судового розгляду [PERSON] також пояснила, що під час оформлення у приватного нотаріуса у м.Суми довіреності 21.09.2013 року були присутні і [PERSON] , і вони з [PERSON] . Кошти при оформленні довіреності в сумі 4000 доларів США [PERSON] не передавались, автомобіль був взятий у користування. Справжність розписки, наданої [PERSON] до суду про отримання [PERSON] коштів за автомобіль оспорила, вважала, що вона складена не [PERSON] . Кошти в сумі 15000 грн. у [PERSON] позичались на інші потреби родини. Договір купівлі-продажу спірного автомобіля був укладений 19 вересня 2017 року нею за довіреністю, виданою [PERSON] , коли її мати [PERSON] вирішила його придбати для онука - спільного їх з [PERSON] сина. [PERSON] стверджувала, що кошти від продажу 19 вересня 2017 спірного автомобіля передала власнику [PERSON] . Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] 23.01.2020 року надіслала відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому повністю заперечила проти зустрічного позову, просила відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що спірний автомобіль не перебував у власності [PERSON] та [PERSON] , тому не може бути спільним майном подружжя, набутим за час шлюбу. Відповідач [PERSON] і третя особа [PERSON] в судове засідання жодного разу не з`явились, відзиву та пояснень стосовно зустрічного позову не подали. Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників Ухвалою суду від 11.11.2019 року було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом осіб. Ухвалою суду від 09.12.2019 року прийнято до спільного розгляду та об`єднано в одне провадження із первісним позовом зустрічний позов, а розгляд справи відповідно до частини четвертої статті 193 ЦПК України вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. За клопотанням представника позивача за зустрічним позовом ухвалою суду від 08.01.2020 та протокольною ухвалою суду від 08.01.2020 року до участі у справі залучено як співвідповідачів та третьою особою за зустрічним позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а також витребувано додаткові письмові докази. За клопотанням [PERSON] ухвалою суду від 28.01.2020 року було призначено судову автотоварознавчу експертизу, а провадження у справі - зупинено. Для розгляду клопотання експерта про надання додаткових доказів ухвалою суду від 11.02.2020 поновлено провадження у справі. Ухвалою суду від 25.02.2020 клопотання судового експерта було задоволено, а провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. Після отримання судом висновку судової автотоварознавчої експертизи ухвалою суду від 24.03.2020 провадження у справі було поновлено і призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 13.04.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Фактичні обставини, установлені судом та зміст спірних правовідносин Судом установлено, що сторони 22.08.1998 року зареєстрували шлюб, який рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 17.10.2017 року, що набрало законної сили 30.10.2017 року, був розірваний (а.с.10, 11). Отже, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 22.08.1998 року по 30.10.2017 року. Відповідно до свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Тростянецької міської ради 13.06.2007 року, [PERSON] є власником гаража, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , місце №3, загальна площа якого 25,8 кв.м. Право власності [PERSON] на указаний гараж зареєстровано 13.06.2007 року Комунальним підприємством «Охтирське міське бюро технічної інвентаризації» (а.с.4-8, 41, 42). Крім того, у період шлюбу [PERSON] та [PERSON] 21 вересня 2013 року [PERSON] , який діяв від імені [PERSON] відповідно до договору доручення, укладеного в усній формі, на виконання якого була видана довіреність 13.09.2013 року, посвідчена приватним нотаріусом Арєшиним О.О., реєстровий номер 3107, уповноважив у порядку передоручення [PERSON] та [PERSON] здавати в оренду, продати за ціну та на умовах на розсуд уповноважених, належний [PERSON] автомобіль марки ЗАЗ-DAEWOO Т13110, 2007 року випуску, серійний номер [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] (далі - спірний автомобіль) (а.с.108). Зазначена довіреність була складена та посвідчена 21.09.2013 у м.Суми приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Сумської області Арєшиним О.О., номер у реєстрі нотаріальних дій 3232. Строк довіреності визначено до 13.09.2023 року. Крім того, указана довіреність була зареєстрована 21.09.2013 року у Єдиному реєстрі довіреностей (а.с. 38). На час складення і посвідчення указаної довіреності від 21.09.2013 року спірний автомобіль належав на праві приватної власності [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а.с.37). За договором купівлі-продажу від 19.09.2017 року, укладеного [PERSON] на підставі довіреності, спірний автомобіль був перереєстрований за [PERSON] (а.с.68). Ринкова вартість спірного автомобіля станом на 12.03.2020 складала 74240 грн.(а.с.165-176). Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми Сімейного кодексу України (далі - СК України) застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК України. Ураховуючи дату набуття [PERSON] у власність спірного гаражу (13.06.2007) права сторін первісного позову на указане нерухоме майно визначається нормами СК України. Відповідно до частини 1 статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (частина 2 статті 60 СК України). Частиною 1 статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України). Судом установлено, що [PERSON] спірний гараж набув у власність у період перебування у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Сторони визнали, що спірний гараж є об`єктом їх спільної сумісної власності, а тому за відсутності іншої домовленості між ними, їх частки при його поділі є рівними, що не заперечується відповідачем [PERSON] , а тому позовні вимоги за первісним позовом є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Вирішуючи зустрічний позов про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу дійсним та стягнення грошових коштів, суд виходить з таких мотивів. За положеннями пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до частини першої статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині третій статті 203 ЦК України закріплено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з частиною першою статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Загальний порядок укладення договорів учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України. До принципово важливих складових цієї процедури відносяться зміст та форма договору, спосіб, місце укладення. Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 (далі - Порядок № 1200) та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 (далі Порядок № 1388), які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів. Згідно з Порядком № 1200 (у редакції на час виникнення спірних правовідносин 21.09.2013) оформлення на товарних біржах договорів купівлі-продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, здійснюється з використанням облікованих відповідно у Державтоінспекції і Держсільгоспінспекції бланків біржових угод.. Оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в Державтоінспекції. Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в Державтоінспекції або Держсільгоспінспекції, покупцеві разом з довідкою-рахунком або біржовою угодою Державтоінспекцією видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) або Держсільгоспінспекцією - свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про зняття машин (тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів) з обліку чи акт. Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічного паспорта). Сутність та правова природа загальноцивільного представництва регулюються положеннями глави 17 ЦК України. Згідно з частиною третьою статті 244 ЦК України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України). Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами. Договір купівлі-продажу - це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов`язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України). Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала. Порядок № 1388 (у редакції на час виникнення спірних правовідносин 21.09.2013) є обов`язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів (пункт 7 Порядку № 1388). Відповідно до пункту 8 Порядку № 1388 документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою: договори та угоди, укладені на товарних біржах на зареєстрованих у Департаменті Державтоінспекції бланках, договори купівлі-продажу транспортних засобів, оформлені в Державтоінспекції, інші засвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби. Ураховуючи викладене, недотримання наведеного вище порядку укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу, має наслідком визнання такого договору купівлі-продажу неукладеним, що свідчить про те, що у сторін такого договору не виникає жодних цивільних прав та обов`язків. Указаний висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 22.01.2019 у справі № 145/145/17. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] на підтвердження факту укладення 21.09.2013 ним та [PERSON] , з одного боку, та [PERSON] , з іншого боку, договору купівлі-продажу спірного автомобіля та його дійсності посилався на показання допитаного судом як свідка [PERSON] , боргову розписку від 15.09.2013 року та на розписку від імені [PERSON] від 09.12.2019 (а.с.67). Показаннями свідка [PERSON] та борговою розпискою від 15.09.2013 підтверджується факт отримання [PERSON] 15.03.2019 року у борг від [PERSON] 15000 грн. та його намір придбати автомобіль. Проте, указані обставини (отримання позики та наявність наміру придбати автомобіль) не є доказами фактичного укладення відповідного договору купівлі-продажу автомобіля та передання цих коштів власнику спірного автомобіля або його представнику [PERSON] . Оцінюючи подану [PERSON] розписку від імені [PERSON] від 09.12.2019 (а.с.67), суд виходить з такого. Відповідно до указаної рукописної розписки [PERSON] підтверджує, що 21.09.2013, представляючи інтереси [PERSON] , він дав [PERSON] та [PERSON] довіреність на право керування та розпорядження спірним автомобілем, передав їм автомобіль та довіреність, а від них отримав 4000 доларів США. [PERSON] особисто суду не підтвердив факт написання указаної розписки, отримання указаної суми коштів та факт усвідомлення того, що насправді 21.09.2013 він мав намір і фактично вчинив договір купівлі-продажу спірного автомобіля. [PERSON] під час судового розгляду заперечила факт укладення договору купівлі-продажу автомобіля, факт передання [PERSON] 4000 доларів США та заперечила достовірність поданої [PERSON] до суду розписки від імені [PERSON] визнав, що в день оформлення довіреності 21.09.2013 року [PERSON] розписку про отримання грошових коштів йому та його дружині не надавав, чому не зміг надати в судовому засіданні розумних пояснень. Хоча згідно із усталеним звичаєм передання однією особою та отримання іншою особою готівкових грошових коштів фіксується розпискою, яка складається у момент такої передачі, і яка залишається в особи, що передала відповідні кошти. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частина перша статті 89 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України ). За таких обставин, ураховуючи те, що розписка від 09.12.2019, яка подана до суду [PERSON] складена за перебігом понад 6 років від дати спірного договору і після прийняття судом до розгляду зустрічного позову, а тому за відсутності її визнання та підтвердження іншими сторонами спірного договору, а також іншими належними, допустимими і достовірними доказами, суд дійшов висновку, що зміст указаної розписки викликає обґрунтований сумнів у її достовірності, а тому вона не може бути взята до уваги для установлення дійсних обставин справи. Таким чином, позивачем не доведено всупереч положенням статей 12, 81 ЦПК України, що при видачі [PERSON] в порядку передоручення довіреності від 21.09.2013 року [PERSON] та [PERSON] передавались кошти. Також слід зазначити, що як установлено судом указана довіреність, видана 21.09.2013 [PERSON] , була посвідчена приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Сумської області Арєшиним О.О. Відповідно до статті 44 Закону України «Про нотаріат» нотаріус зобов`язаний встановити дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину. Встановлення дійсних намірів кожного з учасників правочину здійснюється шляхом встановлення нотаріусом однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної із сторін. Встановлення дійсних намірів однієї із сторін правочину може бути здійснено нотаріусом за відсутності іншої сторони з метою виключення можливості стороннього впливу на її волевиявлення. Правочин посвідчується нотаріусом, якщо кожна із сторін однаково розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині. За установлених судом обставин, з урахуванням вимог статті 44 Закону України «Про нотаріат», яка зобов`язувала приватного нотаріуса Арєшина О.О. перед посвідчення довіреності, яка видавалась [PERSON] 21.09.2013, переконатись у розумінні сторін правочину його умов та правових наслідків, суд дійшов висновку, що між подружжям [PERSON] та [PERSON] 21.09.2013 склались лише представницькі відносини. Отже, оскільки [PERSON] та [PERSON] , з одного боку, та [PERSON] , з іншого боку, не дотримались спеціального порядку укладення договору-купівлі продажу автомобіля, який передбачає оформлення договору купівлі-продажу транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічного паспорта), проходження контролю за відповідністю конструкції та технічного стану спірного транспортного засобу установленим вимогам стандартів, правил і нормативів, та сплату податків і зборів, суд дійшов висновку, що договір купівлі-продажу спірного автомобіля між указаним учасниками справи від 21.09.2013 не можна визнати укладеним, а відтак він не міг породжувати для [PERSON] та [PERSON] , з одного боку, та [PERSON] з іншого боку, жодних прав та обов`язків продавця та покупця, а також правових наслідків - ні пов`язаних з його дійсністю, ні пов`язаних з його недійсністю. На переконання суду визнання дійсними в судовому порядку договорів купівлі-продажу транспортних засобів, які не були укладені і оформлені з дотримання вимог Порядків № 1200 та №1388, по суті є схваленням судовим рішення недобросовісної практики реалізації транспортних засобів без державного контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів, які є джерелом підвищеної небезпеки, установленим вимогам стандартів, правил і нормативів, без виконання вимог законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), без здійснення належного обліку транспортних засобів. Недотримання учасниками цивільних відносин установлених Порядками № 1200 та №1388 вимог також ускладнює запобіганню вчиненню щодо транспортних засобів протиправних дій (угону, зміни ідентифікаційних номерів тощо). За таких обставин, суд дійшов висновку, що [PERSON] та [PERSON] не набули у результаті видачі [PERSON] довіреності від 21.09.2013 року права власності на спірний автомобіль. У період шлюбу [PERSON] спірний автомобіль до 19.09.2017 залишався зареєстрованим на праві власності за [PERSON] , а з 19.09.2017 і на цей час є власністю [PERSON] . Таким чином, оскільки позивачем не доведено факту придбання разом з [PERSON] у шлюбі спірного автомобіля за спільні кошти подружжя, та як наслідок належності спірного автомобіля до об`єктів спільної сумісної власності подружжя, [PERSON] не має права на компенсацію вартості Ѕ його частки. За таких обставин, зустрічний позов є необґрунтованим і задоволенню не підлягає. Висновки суду щодо розподілу судових витрат Відповідно до статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з тим, відповідно до частини 1 статті 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, оскільки [PERSON] визнав до початку судового розгляду первісний позов, з останнього на користь [PERSON] слід стягнути 50 % суми судового збору, яка підлягає відшкодуванню позивачу у розмірі 384,20 грн., решту суми слід компенсувати позивачу за первісним позовом з держаного бюджету. Ураховуючи, що зустрічний позов задоволенню не підлягає, підстави для компенсації [PERSON] , понесених ним судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору та оплати вартості судової експертизи відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed