Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-07 00:00:00

У червні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з заявою, в якій просив визнати недієздатним свого сина: [PERSON] , [INFO] , стверджуючи, що він страждає на психічне захворюванням та не може розуміти значення своїх дій та керувати ними, а також просить призначити його опікуном. Свої вимоги мотивував тим, що він є рідним батьком [PERSON] , [INFO] . [PERSON] є інвалідом І групи «А» з дитинства, інвалідність встановлено безстроково, перебуває на обліку у психіатра в Роздільнянській райполіклініці з діагнозом «помірна розумова відсталість з емоційно - вольовими порушеннями. Енурез Енкопрез. ДЦП. Хвороба Гірширунга ». На теперішній час він мешкає разом з ним за адресою: [ADDRESS] , більше нікому доглядати за ним, хоча він потребує постійного нагляду та турботи. В зв`язку з тим, що [PERSON] внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, не усвідомлює своєї поведінки, не може орієнтуватися в простих життєвих ситуаціях, а відтак є необхідність у вирішенні питання про визнання його недієздатним та призначення йому опікуна. Зазначене стало приводом для звернення до суду з названою заявою. В судовому засіданні заявник [PERSON] заявлені вимоги підтримав в повному обсязі просив їх задовольнити. Суду пояснив, що [PERSON] , [INFO] є його рідним сином, який являється інвалідом І групи з дитинства, інвалідність встановлено безстроково, перебуває на обліку з діагнозом «помірна розумова відсталість з емоційно - вольовими порушеннями. Енурез Енкопрез. ДЦП. Хвороба Гірширунга », потребує постійного нагляду та турботи. Представник заінтересованої особи органу опіки та піклування - виконкому Калантаївської сільської ради Роздільнянського району Одеської області в судове засідання не з`явився до суду надав заяву в якій не заперечував проти задоволення заяви [PERSON] , просив судове засідання провести за його відсутністю. Заслухавши пояснення заявника, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, пояснення сторін по справі, суд прийшов до висновку, що заява [PERSON] підлягає задоволенню за наступних підстав. Згідно ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи (ч.2 п.1 ст.293 ЦПК України). Главою 2 ЦПК України врегульовано саме порядок розгляду судом справ про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи. Судом встановлено, [PERSON] , [INFO] ,(а.с.5;7), згідно медичної картки та довідок медичної установи (а.с.11;35), виписок з медичної картки перебуває на обліку у лікаря психіатра з діагнозом: помірна розумова відсталість з емоційно - вольовими порушеннями. Енурез Енкопрез. ДЦП. Хвороба Гірширунга »; є інвалідом І групи з дитинства безстроково. Заявник [PERSON] (а.с.3) є рідним батьком [PERSON] та мешкає разом з ним, здійснює повний догляд за хворим сином. (а.с.5, 15, 19). З довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААБ №242384 від 31.05.2019 року, судом встановлено, що [PERSON] , має І групу інвалідності з дитинства, інвалідність встановлено безстроково. (а.с.9),а також встановлено, що дитина перебуває на обліку у психіатра(а.с.10), Висновком лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу № 75 хворий [PERSON] за рівнем обмеження життєдіяльності має обмеження самообслуговування; обмеження здатності до орієнтації; обмеження здатності до спілкування; обмеження здатності контролювати свою поведінку.(а.с.11). Відповідно до проведеної судом комісійної судово-психіатричної експертизи № 292 від 17.07.2019 року встановлено, що [PERSON] , [INFO] , страждає на хронічний, стійкий психічний розлад у вигляді «Помірної розумової відсталості на резидуально органічній основі зі значними порушеннями поведінки та емоцій, що потребують догляду та лікування (що відповідає діагностичним критеріям рубрики F 71.1 за міжнародною класифікацією хвороб 10-го перегляду), внаслідок чого він не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. (а.с.53-55) Главою 2 ЦПК України врегульовано саме порядок розгляду судом справ про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи. Згідно до ст. 30 ЦК України, цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цивільним кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Відповідно до ст.239 ЦПК України суд за наявності даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судову-психіатричну експертизу. Системний аналіз законодавства України дає підстави стверджувати, що недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння. Недієздатним особам мають надаватися правові можливості для задоволення індивідуальних потреб, реалізації та захисту їх прав і свобод. Хоча за станом здоров`я недієздатні особи не спроможні особисто реалізовувати окремі конституційні права і свободи, у тому числі право на свободу та особисту недоторканність, вони не можуть бути повністю позбавлені цих прав і свобод, тому держава зобов`язана створити ефективні законодавчі механізми та гарантії для їх максимальної реалізації. (рішення Конституційного суду України від 1 червня 2016 року № 2-рп/2016 ,справа № 1-1/2016) Європейський суд з прав людини визначив вимоги, яких необхідно дотримуватися під час розгляду такої категорії справ , вказавши , що сама сутність того, в чому слід переконати компетентні державні органи - наявність психічного розладу, що вимагає об`єктивної медичної експертизи (пункт 39 рішення у справі "Вінтерверп проти Нідерландів" від 24 жовтня 1979 року). Цей суд також вказав, що ця процедура повинна мати судовий характер. (пункт 40 рішення у справі "Горшков проти України" від 8 листопада 2005 року). В судовому засіданні була присутня особа, відносно якої розглядається питання про визнання її недієздатною, та призначення їй опікуна. Суд переконався, що [PERSON] дійсно є важко хворою особою, на запитання суду зовсім не реагував, жодної відповіді не надав, не розумів де він знаходиться та що відбувається. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання [PERSON] недієздатним, оскільки належними доказами по справі підтверджено, що в силу свого захворювання він нездатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Згідно ч. 1 ст. 41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Відповідно до ч. 1 ст. 300 ЦПК України, суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Частиною 1 ст. 60 ЦК України передбачено, що суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Стаття 63 ч.4 ЦК України визначає, що опікун або піклувальник призначається переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Таким чином, призначення опікуна у разі визнання особи недієздатною є обов`язком суду за умови наявності відповідного подання органу опіки та піклування, оскільки в такому випадку у повному обсязі досягається мета цивільного судочинства захист порушених, невизнаних, або оспорюваних прав особи, а в даному конкретному випадку - забезпечення повноцінного здійснення своїх прав недієздатною особою. Аналізуючи при цьому як норми ЦК України так і ЦПК України у даному питанні, слід дійти висновку, що законодавець, захищаючи недієздатну особу покладає на суд обов`язок відразу у рішенні про визнання особи недієздатною вирішити питання захисту прав цієї особи шляхом призначення їй опікуна за поданням органу опіки та піклування. При цьому із змісту норм ЦК та ЦПК також вбачається вагома роль органу опіки та піклування, який зобов`язаний надати ґрунтовне подання суду щодо призначення опікуна, при цьому саме на вказаний орган покладається обов`язок знайти особу, яка за своїми якостями (стан здоров`я, родинні зв`язки тощо) найбільш ефективно для особи, визнаної недієздатною, може виконувати обов`язки опікуна. Отже, призначення опікуна недієздатній особі на думку суду переслідує перш за все найважливішу ціль не залишити безправною особу, яка за своїм статусом позбавлена самостійно здійснювати свої права у суспільстві. Заявником надано суду заява від 11.06.2019 року, згідно якого просить призначити його опікуном над сином [PERSON] , [INFO] . (а.с.1-2). Згідно висновку №19-СР від 27.06.2019 року Виконавчий комітет Калантаївської сільської ради Роздільнянського району Одеської області вважає за доцільне призначити опікуном [PERSON] - його рідного батьк [PERSON] (а.с.38). Заявник не заперечує проти призначення його опікуном над сином [PERSON] , що було ним особисто підтверджено в судовому засіданні, та надано письмову заяву (а.с.10). Обмежень, передбачених ст. 64 ЦК України щодо призначення заявника опікуном - судом не встановлено (а.с.6). За таких обставин в інтересах [PERSON] суд вважає необхідним визнати його недієздатним, встановити над ним опіку та вважає доцільним призначити заявника батька [PERSON] опікуном його сина [PERSON] . Також суд звертає увагу, що приписами ст.300 ч.ч.5-9 ЦПК України також встановлено, що рішення суду після набрання ним законної сили надсилається судом органу опіки та піклування, органам ведення Державного реєстру виборців за місцем проживання фізичної особи. Строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. Клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною має право подати опікун, представник органу опіки та піклування не пізніше ніж за п`ятнадцять днів до закінчення строку, визначеного частиною шостою цієї статті. Клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною повинно містити обставини, що свідчать про продовження хронічного, стійкого психічного розладу, внаслідок чого особа продовжує не усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, підтверджені відповідним висновком судово-психіатричної експертизи. Суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною до закінчення строку його дії в порядку, встановленому статтею 299 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.40 ЦК України фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. З метою дотримання зазначених положень ЦПК України, суд зобов`язаний визначити строк дії даного рішення, який не може перевищувати двох років.

Outcome: approved