Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-23 00:00:00

У лютому 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником житлового будинку № 130, розташованого по вул. Леніна смт. Арбузинка Арбузинського району Миколаївської області. У вказаному будинку зареєстрований відповідач [PERSON], чоловік її доньки. На даний час шлюб між її донькою та відповідачем розірвано. Відповідач не являється членом сім"ї, не проживає в будинку понад 4 роки. У судовому засідання представник позивача подав заяву, в якій підтримав заявлені позовні вимоги та просив розглянути справу у відсутність позивача та представника позивача. Відповідач у судове засідання двічі не зявився, незважаючи на те, що про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що у власності позивача [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого за № 1323 07.07.2005 року, перебуває житловий будинок № 130, розташований по вул. Леніна смт. Арбузинка Миколаївської області. Як вбачається з довідки Арбузинської селищної ради № 445 від 16.02.2016 року, довідки Арбузинського РС УДМС України в Миколаївській області № 232 від 25 лютого 2016 року, що є в матеріалах справи, у вказаному вище будинку зареєстрований відповідач [PERSON] Відповідно до актів від 23.01.2015 року та 30.11.2015 року [PERSON] не проживає за вказаною адресою. Згідно рішення Арбузинської селищної ради від 16.11.2015 року вулицю Леніна перейменовано на вулицю Центральна відповідно до п.41 ч.1 ст. 26 Закону України Про місцево самоврядування в Україні" та абз.1 ч.6 ст. 7 Закону України "Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки". Як встановлено у судовому засіданні, сторони не перебувають у родинних відносинах. Відповідач за вказаною адресою не проживає понад 4 роки. Відповідно до ст.ст.41, 47 Конституції України, ст.391 ЦК України, ст.9 ЖК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статті 150, 156 ЖК України передбачають, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст.156 ЖК України та ст. 405 ЦК України право члена сім»ї власника будинку, який не є співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин з власником і спільним з ним проживанням у цьому будинку. Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України член сім»ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. За такого, поскільки відповідач не проживає у вказаному житловому будинку понад 1 рік, суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог та до задоволення позову.

Outcome: approved