Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

01 листопада 2016 року до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області звернувся з позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», третя особа: ФСС НВВ та ПЗУ у м. Красноармійську Донецької області про відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги позивач мотивує тим, що протягом тривалого часу він працював у вугільній промисловості. Його загальний стаж роботи складає 22 роки 5 місяців, при чому весь строк в умовах впливу шкідливих факторів. З відповідачем у справі він перебував у трудових відносинах з 01 серпня 2002 року по 29 жовтня 2009 року та з 22 березня 2010 року по 29 лютого 2016 року, тобто близько тринадцяти років, працював на посаді гірника очисного вибою підземного з повним робочим днем в шахті. В останнє його було звільнено на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію. Також вказує, що під час роботи в шахті він отримав професійні захворювання, що підтверджується актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання по формі П-4 від 25 квітня 2016 року, в пунктах 16, 17 якого вказано, що професійне захворювання виникло у зв'язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах, обумовленим впливом промислового фактора - важкість праці, пил, шум, потужність зовнішньої праці при роботі за участю м,язів нижніх кінцівок і тулуба 130,6 Вт (ПДР - 90 Вт), теж саме, при роботі з переважною участю м'язів плечового поясу 51,2 Вт (ПДР - 45 Вт) запиленість повітря робочої зони сягала 80,7 мг/м.куб. (ПДР 10 мг/м.куб.), параметри виробничого шуму сягали 92 дБА при ГДР 80дБА копія акту додається). Позивач зазначає, що згідно медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії Державної установи «Інститут медицини праці національної академії медичних наук України» Клініки професійних захворювань № 13/393 від 12 квітня 2016 року йому було поставлено діагноз - хронічна радикулопатія L5,S1 зліва в стадії затихаючого загострення з помірними динамічними порушеннями та больовим синдромом, хронічний бронхіт II ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. (першого-другого ст.), хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху II ст. (другий ст.) - за класифікацією [PERSON] та [PERSON] - захворювання професійні, встановлені вперше. Також, було встановлено супутні захворювання. 09 червня 2016 року згідно довідок МСЕК йому за сукупністю 65 % первинно втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності строком до 01 липня 2018 року, потребу в медикаментозному та санаторно- курортному лікуванні. Крім того, йому протипоказано тяжкий фізичний труд, вимушену робочу позу, роботу в підземних умовах. Рекомендовано спостереження та лікування у терапевта, ЛОР-лікаря, невропатолога, профпатолога, курси відновлюючого лікування. Первинно інвалідність було встановлено внаслідок загального захворювання 18 січня 2016 року. Позивач зазначає, що лікування за наслідками професійних захворювань він продовжує і зараз. Стан його здоров'я не є стабільним. У нього постійні виражені гострі болі в поперековому відділі хребта, які посилюються при фізичному навантаженні, при русі, що віддають в ліву ногу, оніміння в ній. Він відчуває утруднення при ходьбі, обмеження рухів, практично не може поворухнутись без болі, крім того, у нього постійний кашель, переважно сухий, утруднене дихання, задуха при прискоренні ходи та при незначному фізичному навантаженні, почуття нехватки повітря, швидка стомленість, поганий сон, надмірна пітливість, загальна слабкість. Вважає, що внаслідок отримання професійних захворювань йому була заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він протягом тривалого часу постійно страждає від фізичного болю, після втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму, він став інвалідом. Тривалий час знаходиться на лікуванні. Через поганий стан здоров'я, був вимушений звільнитися з шахти і зараз не працює, хоча ще міг би працювати і виконувати ту саму роботу, яку виконував до отримання захворювань, оскільки йому всього 43 роки. Все це разом вплинуло на його образ життя, на сімейний бюджет, оскільки для лікування необхідні чималі кошти. В результаті отриманих професійних захворювань він втратив нормальні життєві зв'язки і йому приходиться приймати додаткові зусилля для організації свого життя та життя своєї родини, він не може реалізовувати в повній мірі свої повсякденні заняття, звички та бажання. Він не може виконувати більшість фізичної роботи по дому, тому більшість хатніх справ його дружина вимушена виконувати сама. В даний момент його дохід суттєво знизився, та ще і чималі кошти йдуть на лікування та відновлення після отриманих професійних захворювань. Вищевикладені обставини негативно відбиваються на його душевному стані. Він відчуває душевні страждання та переживання, у нього з'явились почуття тривоги перед майбутнім, особливо з урахуванням незворотність наслідків отриманих захворювань та тяжкого стану його здоров'я. Заподіяну моральну шкоду позивач оцінює в 100 000 гривень, яку просить стягнути з відповідача у справі. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] у судове засідання не з'явилися, надали суду заяву про слухання справи у їх відсутність, на позовних вимогах наполягають. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти позову заперечив у повному обсязі надавши письмове заперечення, що міститься в матеріалах справи. Представник третьої особи Відділення виконавчої дирекціїФонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України в м. Красноармійську у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, із клопотанням про відкладення розгляду справи не звертався. Відповідно до ст. 169 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних доказів за відсутності осіб, які беруть участь у справі та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих доказів, судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно записів №№ 13-17, 20-24 у трудовій книжці, позивач [PERSON] у період з 01 серпня 2002 року до 29 жовтня 2009 року, з 22 березня 2010 року по 29 лютого 2016 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, та був звільнений за 38 КЗпП України за власним бажанням, у зв'язку з виходом на пенсію (а.с. 7-9). Перебуваючи з відповідачем у трудових відносинах, позивач працював з повним підземним робочим днем у шахті. Під час роботи в шахті [PERSON] отримав професійне захворювання, що підтверджується Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання по формі П-4 від 25 квітня 2016 2015 року, в пунктах 16, 17 якого вказано, що в пунктах 16, 17 якого вказано, що професійне захворювання виникло у зв'язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах, обумовленим впливом промислового фактора - пил, важкість праці, шум, потужність зовнішньої праці при роботі за участю м'язів нижніх кінцівок і тулуба 130,6 Вт (ПДР - 90 Вт), теж саме, при роботі з переважною участю м'язів плечового поясу 51,2 Вт (ПДР - 45 Вт) (а.с. 18-19), запиленість повітря робочої зони сягала 80,7 мг/куб при ПДР 10 мг/куб, параметри виробничого шуму сягали 92 дБА при ГДР 80дБА. Через вказані пошкодження здоров'я, позивачу встановлено діагноз: хронічна радикулопатія L5,S1 зліва в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом, хронічний бронхіт 11 ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН 1-11 ст. (першого-другого ст.), хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху 11 ст. (другий ст.) - за класифікацією [PERSON] та [PERSON] - захворювання професійні, встановлені вперше. Згідно довідки МСЕК серії АВ № 0591625 від 18 січня 2016 року, [PERSON] первинно встановлено третю групу інвалідності, внаслідок загального захворювання строком до 01 лютого 2017 року (а.с. 10). Згідно довідки МСЕК серії АБ № 0044755 від 09 червня 2016 року, позивач пройшов переогляд, та йому було встановлено втрату професійної працездатності 65% по професійним захворюванням, потребу в медикаментозному, санаторно-курортному лікуванніта 3 групу інвалідності з 06 червня 2016 року до 01 липня 2018 року (а.с. 11). Згідно довідки МСЕК серії АВ № 0607920 від 09 червня 2016 року, [PERSON] повторно встановлено третю групу інвалідності, строком до 09 червня 2018 року, протипоказано тяжку фізичну працю, працю в підземних умовах (а.с. 11). Оскільки Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві на час виникнення спірних відносин, в зв'язку із зміною спеціального закону, не відповідає за завдану моральну шкоду, то у разі отримання працівником виробничої травми чи професійного захворювання в цей період, він набуває права на відшкодування моральної шкоди на загальних підставах, встановлених законом. Згідно ст.13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Відповідно до вимог ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, ст.237-1 - відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, тобто передбачає відшкодування моральної шкоди, яка спричинена з вини роботодавця. Згідно акта розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання позивач виконував важку фізичну роботу в небезпечних та шкідливих умовах, що привело до отримання професійного захворювання. Причиною захворювань, згідно акта про його розслідування, встановлено потужність зовнішньої праці при роботі за участю м'язів нижніх кінцівок і тулуба 130,6 Вт (ПДР - 90 Вт), теж саме, при роботі з переважною участю м'язів плечового поясу 51,2 Вт (ПДР - 45 Вт) (а.с. 18-19), запиленість повітря робочої зони сягала 80,7 мг/куб при ПДР 10 мг/куб, параметри виробничого шуму сягали 92 дБА при ГДР 80дБА (а.с. 18 зворотній бік). З медичного висновку центрально-експертної комісії про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання № 13/393 від 12 квітня 2016 року вбачається, що професійні захворювання у [PERSON] спричинили такі фактори як фізичне навантаження, вимушена робоча поза, вимушені нахили тулубу, параметри яких перевищували допустимі величини, стаж в шкідливих умовах праці - 22 роки (а.с.17). Отже, моральну шкоду повинен відшкодовувати роботодавець, оскільки шкода здоров'ю завдана при виконанні позивачем трудових обов'язків, про що свідчить акт розслідування хронічного професійного захворювання, висновок МСЕК та інші медичні документи, які є в справі. Що стосується доводів відповідача про відсутність доказів спричинення позивачу моральної шкоди, то суд не приймає такі до уваги, оскільки відповідно до чинного законодавства втрата працездатності, яка встановлена висновком МСЕК, вже сама по собі свідчить про спричинення моральної шкоди, так як стан здоров'я позивача погіршено. Обов'язкове призначення МСЕК з приводу встановлення факту спричинення моральної шкоди передбачається у випадку відсутності вищевказаних доказів. Частина 2 ст.237-1 КЗпП України містить посилання на те, що порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. В той же час є загальна норма ст. 23 ЦК України, якою передбачено певний порядок та визначення розміру моральної шкоди. Крім того, відповідно до ч.8 ст.8 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого виходить із загальних засад законодавства (аналогія права), ч.9 забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини. Так, відповідно до вимог статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, до юридичних фактів, які має довести позивач, зокрема, належить доведення факту завдання моральної шкоди та розміру шкоди. Доведення цих обставин із боку позивача можливе на підставі доказів, перелічених у ст. 57 ЦПК України. До таких доказів належить і висновок експертизи, проте він не є як єдиним можливим і достатнім доказом спричинення шкоди, так і підставою визначення її розміру, оскільки згідно з ч.2 ст. 212 ЦПК України жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленого значення. Відтак, якщо позивач надав докази завдання йому шкоди, довів цими доказами певний її розмір і не просив суд про призначення медико-соціальної експертизи, то суд не має підстав для відмови в позові чи призначення експертизи з власної ініціативи, оскільки це не передбачено положеннями ЦПК України (ст.ст. 10, 143 - 145), які мають суто змагальний характер доказування. У разі якщо відповідач не погоджується з доводами позивача про наявність моральної шкоди та її розміром, визначеним позивачем, відповідно до вимог ст.. ст. 10, 60 ЦПК України відповідач не позбавлений можливості заявити клопотання про призначення такої експертизи. Відповідач у даній справі клопотання про проведення експертного дослідження не заявляв. Відповідно до роз'яснень № 4 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише у випадках, передбачених законодавством. Судом встановлено, що в зв'язку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, був здоровою працездатною людиною, втратив 65% працездатності в зв'язку з роботою на виробництві, визнаний інвалідом третьої групи. Після втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму, переживання з приводу погіршення відносин з оточуючими. Спостерігається критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому відношенні, громадянина. Вищезазначене законодавство, а також роз'яснення Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року (із змінами від 25 травня 2001 року) «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», пов'язують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв'язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Судом встановлено факт заподіяння моральної шкоди позивачу і він має право на відшкодування цієї шкоди з відповідача, однак з урахуванням того, часу який позивач пропрацював у відповідача, та з урахуванням робочого часу на інших підприємствах, яких позивач не забажав залучити до участі у справі в якості співвідповідачів, його позов підлягає частковому задоволенню. Ураховуючи вищенаведене, ступінь втрати працездатності, характер, обсяг і тривалість страждань позивача, погіршення стану здоров'я позивача, а також те, що професійна працездатність позивача в зв'язку з професійним захворюванням втрачена на 65%, інвалідність встановлено строком до 01 липня 2018, суд вважає за можливе стягнути на його користь суму 32 500грн., яка буде справедливою сатисфакцією за заподіяну моральну шкоду. Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI, позивач за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору. Частиною 3 ст.88 ЦПК України, встановлено, що якщо позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою встановлена ставка судового збору - 0,4 розміру мінімальної заробітної плати. Згідно ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду,- у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Відповідно до ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» №928- VIІІ від 25 грудня 2015 року з 01 січня 2016 року мінімальна заробітна плата складає 1378 грн. Отже, з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у сумі 551,20 грн.

Outcome: partial