Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», [PERSON], третя особа орган опіки та піклування Орджонікідзевського району, про визнання договору іпотеки недійсним. В позовній заяві зазначав, що 28.04.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №2РС06А00000648, в забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору, 28 квітня 2007 року укладено договір іпотеки квартири [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON] Вважає, що договір іпотеки квартири укладено з порушенням вимог цивільного законодавства, а тому має бути визнаний недійсним. В обґрунтування позову послалася на те, що на момент укладення спірного договору іпотеки в квартирі зареєстровані та мешкали, [PERSON], [PERSON], та неповнолітня донька - [PERSON] [INFO]. Отже при укладенні спірного договору, в обов'язковому порядку необхідно було отримати згоду на укладення відповідного договору від Органу опіки та піклування, що зроблено не було. Окрім того, на момент укладення договору іпотеки позивач не надавав своєї згоди на передачу спільного майна подружжя в іпотеку Банку. Посилаючись на вказані обставини, та положення ст. 203 ЦК України, ст. 215 ЦК України просив суд визнати договір іпотеки укладений 28.04.2007 року недійсним. Ухвалою суду від 25.09.2014 року до участі у справі в якості третьої особи залучена приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] У судове засідання позивач, відповідачі та третя особа орган опіки та піклування у судове засідання не з'явилися, причину неявки суду не сповістив, про час та місце розгляду справи завчасно повідомлялися, у встановленому законом порядку. Приватний нотаріус [PERSON] у судове засідання не з'явилася, просить суд розглядати справу у її відсутності, проти позову заперечує, про що суду надані письмові заперечення. Згідно пояснень третьої особи - приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] яка посвідчувала іпотечний договір, під час вчинення нотаріальної дії саме з боку [PERSON] особисто надано нотаріусу довідку про склад сім'ї та зареєстрованих осіб в квартирі, видану Житлово- експлуатаційною дільницею №58 КП ВРЕЖО №13 Запорізької міської ради від 04.04.2007року, за даними якої у вищезазначеній квартирі була зареєстрована тільки одна [PERSON], [INFO], і жодної інформації стосовно реєстрації в квартирі малолітніх та/чи неповнолітніх дітей довідка не містила, копія цієї довідки додана нотаріусом до письмових заперечень. Крім того, сама іпотекодавець, мати дитини, [PERSON], при посвідченні договору стверджувала, що за адресою місцезнаходження предмета іпотеки не проживають та не зареєстровані малолітні та/чи неповнолітні діти, а також будь-які інші особи, яких за законом повинна утримувати іпотекодавець, а також відсутні малолітні та/чи неповнолітні діти, що мають право користування предметом іпотеки, а нотаріусом в свою чергу роз'яснено сторонам зміст ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», що підтверджується п. 35.2 договору іпотеки та окремою заявою до цього договору [PERSON] Крім того, нотаріусом при посвідченні вищевказаного Договору була витребувана заява від [PERSON], щодо його згоди на передачу в іпотеку банку його дружиною, [PERSON], вищезазначеної квартири, яка є спільною сумісною власністю подружжя, справжність підпису на якій була засвідчена 28.04.2007 року за реєстром №1124.У зв'язку з чим договір іпотеки від 28.04.2007 року за реєстровим № 1125, був укладений та посвідчений згідно з чинним законодавством України. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб , які беруть участь у справі. Відповідно до ст.57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання на момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. За змістом цієї норми закону ніхто не може бути примушений до укладення договору, що не відповідає його волі. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України серед загальних засад цивільного законодавства є свобода договору. Принцип свободи договору передбачає, як це закріплено у ст. 627 ЦК України, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі у контрагентів та визначенні умов договору тощо. Підставою недійсності правочину за ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України є суперечність змісту правочину нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства з огляду на те, що змістом правочину є відповідні його виду умови. Судом встановлено, що 28.04.2007 року між ЗАТ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений договір іпотеки квартири [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] , реєстровий номер 1125. (а.с.8). За Договором іпотеки в іпотеку банку була передана квартира, загальною площею 75,0 кв.м., житловою площею 52,02 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу від 18 червня 2004 року за № 524.. 29 вересня 1995 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданого 29 вересня 1995 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського району м. Запоріжжя. (а.с.5) Згідно до свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 29.08.2002 року, її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с .6) Відповідно до п. 35.2. договору іпотеки укладеного між [PERSON] та ПАТ «ПриватБанк» в забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором № ZPC0GA00000648 від 28.04.2007 року Іпотекодержатель стверджує, що за адресою місцезнаходження Предмета Іпотеки не проживають та не зареєстровані малолітні та/чи неповнолітні діти, а також будь-які інші особи, яких за законом повинні утримувати іпотекодавець, а також відсутні малолітні та/чи неповнолітні діти, що мають право користуватися Предметом Іпотеки. (а.с. 9). За утаєння [PERSON] в момент підписання договору іпотеки інформації відносно неповнолітньої дитини, яка за твердженням позивача проживала у квартирі обтяженій іпотекою, весь ризик за неправдиву інформацію несе іпотекодавець, тобто [PERSON] Статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім»ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов»язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особам, які їх замінюють, житлових прав та охоронюваних законом інтересів дітей. Для здійснення будь - яких правочинів стосовно нерухомого майна, правом власності на яке або правом користування яким наділені малолітнім, необхідна попередня згода органу опіки та піклування. Пунктом 44 постанови № 5 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" передбачено, що згідно зі ст. 32 ЦК України, ст. 177 СК України та ст. 17 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III "Про охорону дитинства" батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. У зв'язку із наведеним суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування. У відповідності до Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що була чинна на момент посвідчення вказаного договору з метою перевірки відсутності прав малолітніх та неповнолітніх дітей, нотаріус вимагає подачі йому довідки про склад сім»ї житлово - експлуатаційної організації, квартального комітету або іншого уповноваженого органу з питань реєстрації місця проживання. На момент посвідчення договору іпотеки вищевказаних квартир, іпотекодавцем були надані довідки з відповідної Житлово- експлуатаційною дільницею №58 КП ВРЕЖО №13 Запорізької міської ради від 04.04.2007року, за даними якої у вищезазначеній квартирі була зареєстрована тільки одна [PERSON], [INFO], малолітніх та неповнолітніх дітей, в квартирі, що є предметом договору у довідці зазначено не було. Іпотекодавець був особисто ознайомлений з договором іпотеки. Також їй було пояснено, що іпотекодавець не може здійснювати будь - яких дій відносно предмету договору іпотеки без письмової згоди іпотекодержателя. Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про охорону дитинства» та ст. 177 СК України батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов»язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов»язання від імені дитини; відмовлятися від майнових прав дитини. З метою встановлення випадків обов'язкового отримання дозволів органу опіки та піклування на укладення іпотечних договорів щодо нерухомості, правом користування якого мають діти, право користування може ґрунтуватися на документальній підставі, а саме правовстановлюючого документа, в якому дитина записана власником нерухомості, довідки про наявність зареєстрованих осіб на житловій площі, серед яких є дитина. В разі надання хоча б одного з документів іпотекодержатель повинен вимагати від іпотекодавця отримання дозволу органів опіки та піклування. Згідно зі ст. 190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами. До майнових прав ЦК України віднесені право власності, речові права на чуже майно, а також майнові права інтелектуальної власності. Як вбачається з матеріалів справи, а саме договору іпотеки від 28.04.2007 року , предмет іпотеки є власністю іпотекодавця - [PERSON] Отже, на думку суду, майнові права на предмет іпотеки у малолітньої [PERSON]відсутні, оскільки власником предмету іпотеки є [PERSON] і саме вона має право розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, а майнові права малолітньої дитини на спірну квартиру відсутні. Право на проживання в предметі іпотеки не є майновим правом, оскільки право на житло віднесено законодавцем до особистих немайнових прав. Суд вважає, що нотаріус при посвідченні договору іпотеки 28.04.2007 року впевнився у відсутності майнових прав третіх осіб на предмет іпотеки, у зв'язку з чим нотаріус не був зобов'язаний отримувати згоду Органу опіки та піклування на здійснення данного правочину. Отже, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав позову, оскільки договір не зачіпає прав та інтересів дитини. Щодо підстав позову наведених у позовній заяві [PERSON] про те, що на момент укладення договору іпотеки, він не надавав своєї згоди дружині на передачу спільного майна подружжя в іпотеку банку не відповідає дійсності і спростовується його особистою заявою, яка при посвідченні вищевказаного Договору була витребувана нотаріусом від [PERSON], щодо його згоди на передачу в іпотеку банку його дружиною, [PERSON], вищезазначеної квартири, яка є спільною сумісною власністю подружжя, справжність підпису на якій була засвідчена 28.04.2007 року за реєстром №1124. Підсумовуючи вищенаведене та аналізуючи надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що матеріали справи не містять будь-яких належних та допустимих доказів, на підтвердження позовних вимог, позивачем не доведено недійсності договору, а позов є безпідставним і таким, що не підлягає задоволенню. У відповідності до ст..88 ЦПК України, стягненню не підлягають і судові витрати.

Outcome: dismissed