Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-24 00:00:00

У грудні 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить суд поділити спільне майно подружжя, яке є об`єктом спільної сумісної власності, стягнути з [PERSON] на її користь грошову компенсацію різниці вартості належної їй частки майна у сумі 60\~269,00 грн. та стягнути понесені судові витрати. Позов обґрунтовано тим, що речі, які залишились у відповідача після припинення між ними шлюбних відносин, що були придбані під час шлюбу, є спільним майном подружжя, а саме: транспортний засіб ВАЗ-217030, [NUMBER] , вартістю 108\~538,00 грн.; телевізор ТХ-LR32C3 «Panasonic», вартістю 6\~000,00 грн., холодильник Vestfrost, вартістю 6 000,00 грн., є неподільними, спільне їх користування не можливе, а тому позивачка не заперечує проти грошової компенсації на її користь у розмірі 60\~269,00 грн., що є 1/2 частиною від вартості спільного майна, яке перебуває у користування відповідача. Вартості Відповідач [PERSON] звернувся до суду з зустрічною позовною заявою В обґрунтування зустрічного позову вказує, що за період шлюбу із [PERSON] у них народились діти: син [PERSON] , та дочка [PERSON] , [INFO] . З червня 2016 року сім`я розпалась, оскільки відповідачка (за зустрічним позовом) пішла від нього та залишила дітей на його вихованні і утриманні. Через деякий час сторони у добровільному порядку поділили спільне сумісне майно, а саме [PERSON] отримала майно на загальну суму 53\~800,00 грн. У володінні та користуванні [PERSON] залишився автомобіль ВАЗ 217030, реєстраційний № [NUMBER] ,ринкова вартість якого станом на 29.03.2019 рік 68\~538,52грн.,холодильник Vestfrost, придбаний в 2013 році ,вартістю 3\~000,00 грн.,телевізор ТХ-LR32C3 Panasonic, придбаний в 2014 році,вартістю 2 000,00 грн. ,при цьому холодильник та телевізор постійно експлуатуються та використовується їх спільними дітьми. Також зазначає,що рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 28.09.2017 року (справа №317/2433/17) шлюб між ним розірвано. Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області (справа №317/901/19) стягнуто з [PERSON] на його користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей,борг по аліментам станом на 30.04.2020р. становить 66\~001,51 грн.З червня 2016 р. [PERSON] один виховує та матеріально утримує дітей, які проживають разом з ним та його батьками, [PERSON] станом здоров`я дітей не цікавиться, матеріальної допомоги не надає, тим самим порушуючи вимоги ст.ст. 150, 180,181 СК України. Майно, яке просить поділити [PERSON] тривалий час перебуває в експлуатації їх сім`ї,використовується в інтересах дітей,спірний автомобіль він використовує як засіб для надання послуг «таксі»,що є джерелом його доходів,автомбіль необхідний і для потреб дітей, для їх оздоровлення тощо. Посилаючись на п.2 ст. 70 Сімейного кодексу України, враховуючи висновок експерта від 31.03.2020року за №11/1-10 щодо автотоварознавчої експертизи, просить суд відмовити у задоволенні первісного позову [PERSON] , та задовольнити його зустрічний позов,залишити в його власності автомобіль ВАЗ 217030, реєстраційний № [NUMBER] , холодильник Vestfrost та телевізор ТХ-LR32C3 Рanasonic,інше майно на загальну суму 53\~800,00грн., яке [PERSON] отримала під час добровільного поділу спільного майна, виділити ій (а.с. 42-45). Від [PERSON] надійшов відзив на зустрічну позовну заяву про поділ майна подружжя, відповідно до якої остання не заперечує вартості холодильника Vestfrost в розмірі 3\~000,00 грн. та телевізора ТХ-LR32C3 Panasonic в розмірі 2\~000,00грн. Зазначає, що приймає участь в утриманні дітей, які періодично жили з нею після розірвання шлюбу,діти фактично є дорослими та фінансово не залежать від батьків,підробляють. Просить суд задовольнити частково зустрічні позовні вимоги [PERSON] в частині виділу останньому у власність автомобіль ВАЗ 217030, реєстраційний № [NUMBER] , холодильнику Vestfrost та телевізору ТХ-LR32C3 Panasonic, в іншій частині позову відмовити та задовольнити первісний позов [PERSON] , поділити спільне майно подружжя, стягнувши з [PERSON] на її користь грошову компенсацію різниці вартості належної їй частки транспортного засобу ВАЗ 217030, реєстраційний № [NUMBER] , холодильнику Vestfrost та телевізору ТХ-LR32C3 Panasonic, у сумі 60\~269,00 грн. (а.с. 85-92). Від [PERSON] надійшло заперечення на відзив на зустрічну позовну заяву, відповідно до якого він просить суд задовольнити його зустрічний позов з посиланням на те, що всі доводи [PERSON] спотворені, діти перебували та продовжують перебувати лише на його утриманні, що підтверджується документами (а.с. 97-104). 27.01.2020р. ухвалою суду задоволено клопотання позивача [PERSON] за первісним позовом про призначення по справі автотоварознавчої експертизи та зупинено провадження по справі. 23.04.2020р. ухвалою суду провадження у справі поновлено та призначене підготовче судове засідання. 18.09.2020р. ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання сторони та їх представники не з`явились,надали письмові заяви про розгляд справи без їх участі з урахуванням позицій,викладених у поданих процесуальних документах. Суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи сторін, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків. Судом встановлено що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 03.06.2002 року, який був розірваний за позовом [PERSON] 28.09.2017 року рішенням Запорізького районного суду Запорізької області (справа №317/2433/17). Сторони є батьками [PERSON] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 30.05.2019р. (справа №317/901/19) стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей(а.с. 105-106). Постановою про повернення документа стягувачу від 07.09.2020 року, виконавчий лист №317/901/19 повернуто стягувачу [PERSON] у зв`язку із відсутністю майна у боржника, на яке може бути звернено стягнення. З 2016 року [PERSON] проживає окремо від дітей, що підтверджується копією акта обстеження квартири [ADDRESS] , в якому зазначено, що неповнолітні діти [PERSON] з вересня 2016 року та [PERSON] з вересня 2017 року мешкають постійно з батьком без реєстрації (а.с. 53). Під час шлюбу сторони придбали транспортний засіб автомобіль ВАЗ 217030, реєстраційний № [NUMBER] ( дата придбання 21.07.2010р.), холодильник Vestfrost (придбаний в 2013 р.), телевізор ТХ-LR32C3 Рanasonic( придбаний в 2014 р.). Ці обставини сторонами визнані та потягом часу розгляду справи на оспорюються і не спростовані. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми ст.60 СК України свідчить про презумцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна подружжя на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Згідно ст.368 ч.3 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу та на підставі ст.69 ч.1 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Як зазначає Пленум Верховного Суду України у постанові від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60,69 СК України, ч.3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч.ч.2,3 ст. 235 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При цьому, ч. 1 ст. 71 СК України визначено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя (постанова Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року №6-2333цс15). Оскільки у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (ст. ст. 77, 78) і це є її процесуальним обов`язком (ст. ст. 12, 81). Таким чином, оскільки холодильник Vestfrost, придбаний в 2013 році. телевізор ТХ-LR32C3 «Panasonic», придбаний в 2014 році та транспортний засіб автомобіль ВАЗ 217030, реєстраційний № [NUMBER] , придбаний 21.07.2010р., набуті у власність під час перебування сторонами у зареєстрованому шлюбі, на підставі ст.61 СК України є об`єктом права спільної сумісної власності сторін. Право власності на транспортний засіб автомобіль ВАЗ 217030 зареєстровано за [PERSON] (а.с. 55). Стосовно поділу вище вказаного майна суд зазначає наступне. Відповідно до п.п. 22-25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11, від 21 грудня 2007 року поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. При вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст.70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч.1 ст.60 СК). Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто Використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшенях , доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя(постанова Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Обов`язок, передбачений статтями 12, 81 ЦПК України, щодо доведення обставин, які б вказували на наявність підстав, передбачених статтею 70 СК України, у такому випадку покладається на особу, яка ініціює питання про збільшення частки у спільному сумісному майні подружжя. Згідно вимог ст.ст.76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Як на підставу збільшення своєї частки у спільному майні подружжя [PERSON] покликається на те, що разом із з ним з 2016 року та з 2017 року проживають двоє їх спільних з відповідачкою дітей, що підтверджується копією акта (а.с.53), відповідачка не дбала про матеріальне становище дітей, що підтверджується не сплатою аліментів [PERSON] на утримання дітей, копією виконавчого листа та постановою про повернення виконавчого документа стягувачу, окрім того, існує заборгованість зі сплати аліментів. Також зазначає, що остання не цікавиться інтересами, потребами, станом здоров`я дітей, успіхами в навчанні, матеріальну допомогу не надає, тим самим порушує вимоги ст.ст. 180, 181, 150 СК України. Відповідно до ст. 70 СК України в окремих випадках суд може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч.1 ст.60 СК). Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні. Суд визнає обставиною, що має істотне значення та є підставою для відступлення від засади рівності часток подружжя той факт, що позивачка за первісним позовом - [PERSON] , не дбала про матеріальне становище дітей, не приймала участь у вихованні дітей, що підтверджується рішенням Запорізького районного суду Запорізької області про стягнення аліментів на утримання дітей на користь [PERSON] . Жодних доказів того, що [PERSON] з поважних причин не сплачувала аліменти (наприклад, через хворобу) суду не надано. Окрім того, суд зазначає, що в судовому засіданні [PERSON] не надано належних та допустимих доказів того, що вона як мати, яка проживає окремо від своїх дітей, дбала не лише про матеріальне забезпечення дітей, а й про духовний,фізичний їх розвиток. Посилання [PERSON] у відзиві на зустрічну позовну заяву на той факт, що вона фінансово підтримує дітей та приймає активну участь у їх житті шляхом оформлення документів для закордонних паспортів для дітей, жодним чином не підтверджено належними та допустимими доказами. Позивачем за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні доведено той факт, що діти перебувають виключно на його утриманні. Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 16 грудня 2019 року у справі № 308/4390/18, провадження № 61-7230св19. Згідно п.25 вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку про можливість відступлення від рівних часток при поділі спільної сумісної власності подружжя. Даний висновок є обґрунтованим та таким, що відповідає завданню цивільного судочинства, яке полягає у справедливому та неупередженому вирішені справ із метою ефективного захисту порушених прав, оскільки у всіх справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права. Виходячи з положень ст.141 ЦПК України, враховуючи вимогу [PERSON] у зустрічній позовній заяві щодо стягнення з [PERSON] витрат пов`язаних з оцінкою автомобіля, суд стягує судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial