Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-24 00:00:00

02.05.2018 позивач Кредитна спілка «Співдружність» звернулася з позовом до [PERSON] з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором від 19.07.2007 в розмірі 84 040,65 та 1 762,00 грн. в рахунок повернення судового збору. Позовна заява мотивована тим, що позивач свої зобов'язання за договором виконав, надавши відповідачу кредит у сумі 5 000,00 грн, а відповідач свої зобов'язання щодо повернення позики належним чином не виконав, в результаті чого станом на 26.04.2018 розмір інфляційних збитків та 3% річних становив 84 040,65 грн, з яких 14 307,40 грн - інфляційні збитки; 69 540,19 грн - 3% річних. Відповідач [PERSON] судове відправлення отримала, однак у встановлений судом строк не скористалася процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву. За відсутності доказів поважності причин неподання сторонами заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 ЦПК України. Враховуючи те, що при відкритті провадження судом було ухвалено проводити судовий розгляд цієї справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, а сторони в установленому законом порядку не подали клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, то в силу положень ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. У такому випадку судове засідання не проводиться. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного тексту судового рішення (ч. 5 ст. 268 ЦПК України). Судовий розгляд справи призначено на 21.01.2019. Суд на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності заперечень відповідача, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов таких висновків. Судом встановлено, що 19.07.2007 між позивачем КС «Співдружність» та відповідачем членом КС «Співдружність» - [PERSON] було укладено Кредитний договір № 70737/с, згідно із яким позивач надав відповідачу кредит у розмірі 5 000,00 грн, плата за користування становить 0,18% денних на суму залишку кредиту за кожен день користування кредитом строком на 12 місяців. Внаслідок неналежного виконання Відповідачем взятих на себе зобов'язань, 12.09.2008 Солом'янським районним судом м. Києва було винесене заочне рішення у цивільній справі № 2-2785-1/08 за позовом КС «Співдружність» до [PERSON] про стягнення боргу за Кредитним договором у розмірі 13 811,45 грн /а.с. 10/. На примусове виконання вказаного рішення суду Солом'янським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист № 2-2785-1/08 від 22.10.2008 /а.с.11/. 20.10.2011 рішенням Дніпровського районного суду м. Києва задоволено позов Кредитної спілки «Співдружність» до [PERSON] про стягнення боргу та стягнуто з [PERSON] на користь КС «Співдружність» борг у сумі 4 916,92 грн та судові витрати у розмірі 51,00 грн. На примусове виконання вказаного рішення суду 03.03.2012 Дніпровським районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 2-3284/2011 /а.с. 13/. Після набрання рішенням законної сили в рахунок погашення боргу відповідачем було здійснено три виплати на суму 9 625,63 грн в рахунок погашення боргу і таким чином виконавчий лист № 2-3284/2011 від 03.03.2012 закрито повністю, а надлишково перераховану суму у розмірі 4 537,71 грн зараховано по виконавчому листу [PERSON] № 2-2785-1/08. 25.06.2015 Солом'янським районним судом м. Києва винесене заочне рішення, яким задоволено вимоги кредитора у справі № 760/6673/15-ц за позовом КС «Співдружність» до [PERSON] про стягнення боргу по відсоткам за користування кредитом у розмірі 127 100,00 грн, інфляційні втрати в розмірі 4 980,43 грн, 3% річних у сумі 1 396,27 грн та судовий збір у розмірі 1 334,77 грн. /а.с./14/. Вказане рішення суду набрало законної сили 30.06.2015. Після набрання рішенням суду законної сили в погашення боргу було здійснено чотири оплати на зальну суму 9 154,54 грн, однак борг по відсоткам непогашений, а тому рішення Солом'янського районного суду м. Києва не виконане. За цим позовом позивач просить стягнути із відповідача заборгованість у вигляді інфляційних втрат та 3% річних в період з 21.03.2015 по 26.04.2018 На підтвердження розміру заборгованості відповідача перед позивачем подано розрахунок інфляційних збитків та 3% річних /а.с.7-9/, фінансові довідки №№ 101, 102, 103 від 23.04.2018 /а.с.16-18/. Предметом судового розгляду є стягнення інфляційних збитків та 3 % річних. За приписами ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Ця норма кореспондується із ст. 11 ЦК України, якою зазначено, що Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст. 202 ЦК України). Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно із ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (статті 629 ЦК). Згідно із ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (стаття 530 ЦПК України). Статтею 525 ЦК заборонено односторонню відмову від зобов'язання або односторонню зміну його умов. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч. 2 ст. 551 ЦК України). За приписами ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 12.09.2008 розірвано кредитний договір № 70737-с від 19 липня 2007 року укладений Кредитною спілкою «Співдружність» та [PERSON]. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом ( ч. 4 ст. 82 ЦПК України). Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач звернувся до суду із позовними вимогами про стягнення з [PERSON] інфляційних збитків та 3 % річних на тій підставі, що борг по відсоткам непогашений, а тому рішення суду не виконано (а.с. 3). Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Так, частиною першою вказаної статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Частиною другою встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У цих правовідносинах зміст вимоги складає застосування відповідальності у виді інфляційних збитків та 3 % річних за порушення не взятого боржником грошового зобов'язання, що регулюється ст. 625 ЦК України, а непогашення боржником боргу по відсоткам, який відповідно до рішення Солом'янського районного суду складає 127 100,00 грн та відповідно до чого позивачем здійснено розрахунок (з 24.06.2016 та з 26.09.2016 зроблено перерахунок в бік зменшення внаслідок здійснення відповідачем часткових виплат у розмірі 6 666,98 грн та 2 997, 67 грн) (а.с. 7,8). За своєю правовою природою борг по відсоткам, який відповідно до рішення Солом'янського районного суду складає 127 100,00 грн, є процентами за користування чужими грошовими коштами, стягнення яких передбачене ст. 536 ЦК України. Водночас три проценти річних повинні нараховуватися на суму основного боргу без урахування вже нарахованих процентів за користування чужими грошовими коштами, якщо в обов'язкових для сторін правилах чи договорі немає прямої вказівки щодо іншого порядку нарахування процентів (лист Верховного Суду України «Аналіз практики застосування ст.625 Цивільного кодексу України). З огляду на викладене, беручи до уваги всі встановлені судом обставини, суд прийшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивачем чітко визначено, що три проценти річних та інфляційні збитки нараховуються на розмір боргу по відсоткам відповідно до Кредитного договору №70737/с, що в свою чергу є не боргом за грошовим зобов'язанням, а заборгованістю за користування чужими грошима. При цьому сторона позивача обґрунтовує свою вимогу ст. 625 ЦК України, що є безпідставно, так як дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид відповідальності за прострочення виконання зобов'язання не поширюється на суму боргу по відсоткам за користування кредитом. Враховуючи повну відмову у задоволенні позову, суд не здійснює розподіл судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed