Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-31 00:00:00

01 червня 2020 року позивача [PERSON] - [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , яким просила визначити місце проживання їх неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з нею. Стягнути з відповідача на її користь витрати по сплаті судового збору в сумі 840,80 грн. та 5000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що перебула з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 13.09.2019 року. Від даного шлюбу в них народилася спільна дитина - [PERSON] . Після розірвання шлюбу сторони мешкають окремо. Дитина фактично проживає та зареєстрована з нею за адресою: [ADDRESS] . Дана квартира належить їй на праві власності. Однак, відповідач погрожує їй відібранням дитини, що послугувало підставою для її звернення до суду з відповідним позовом. Посилаючись на те, що на даний час між ними не досягнуто згоди щодо визначення місця проживання дитини, [PERSON] просила визначити місце проживання сина з нею, оскільки вона добросовісно виконує всі свої обов`язки по вихованню та утриманню дитини, дбає про її духовний та фізичний розвиток. Окрім того зазначила, що вона офіційно працевлаштована та має стабільний дохід. Так як, батько проживає від них окремо, не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, договір щодо сплати аліментів на утримання дитини між ними відсутній. Таким чином, проживання з нею відповідає інтересам дитини. Ухвалою судді від 09.06.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. 03 серпня 2020 року відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, яким заявлені позовні вимоги визнав в повному обсязі, проти проживання дитини з матір`ю не заперечував. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що проживання дитини разом з матір`ю відповідає інтересам дитини. Наголосив на тому, що має намір спілкуватися з сином без перешкод з боку матері, не створюючи конфліктних ситуацій. 08 грудня 2020 року представник відповідача надав до суду клопотання про закриття провадження у справі в зв`язку з відсутністю спору між сторонами. Ухвалою суду від 05.02.2021 року відмовлено в задоволенні клопотання про закриття провадження у справі. Закрито підготовче провадження по справі. Призначено справу до розгляду по суті. 01.03.2021 року представник відповідача надав до канцелярії суду клопотання про зменшення розміру судових витрат. Яким просив зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу викладених в позовній заяві до 1000,00 грн. В обґрунтування позиції зазначив, що фактично правова допомога надана позивачу складається з написання типової позовної заяви. Наголосив на тому, що заявлена стороною позивача сума витрат на професійну правничу допомогу не є спів мірною з складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг, часом витраченим на виконання робіт та ціною позову. Наведене свідчить, що заявлені стороною позивача 5000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу є необґрунтованими. Представник позивача в призначене судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, якою просила проводити розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на їх задоволенні. Представник відповідача в призначене судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. Проти задоволення заявлених вимог та визначення місця проживання дитини з матір`ю не заперечував. Заперечував щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. Наголосив на тому, що 1000,00 грн. є достатньої сумою оплати гонорару представника позивача з огляду на тривалість судового процесу, кількість судових засідань та фактично виконаної роботи представником позивача. Представник Служби у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради в призначене судове засідання не з`явилась. Надала до суду заяву, якою просила проводити розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти задоволення заявлених позовних вимог. Суд, дослідивши надані письмові докази, судом встановлено наступні фактичні обставини та витікаючі з них спірні правовідносини. Судом встановлено, що з 18.11.2005 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який в подальшому було розірвано рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 13.09.2019 року по справі №487/3775/19. Рішення набрало законної сили 16.10.2019 року. [INFO] в них народилася спільна дитина [PERSON] (Свідоцтво про народження серії [NUMBER] ). Згідно витягу №13.23-78163-2020 з реєстру територіальної громади м. Миколаєва від 04.06.2020 року, дитина зареєстрована разом з матір`ю за адресою [ADDRESS] . Згідно договору купівлі-продажу від 07 лютого 2008 року, зареєстрованого в реєстрі за №111, дана квартира належить позивачу. Зі змісту позовної заяви, відзиву на позовну заяву та пояснень наданих сторонами в судовому засіданні вбачається, що відповідач мешкає від них окремо. Позивач працює на ТОВ «АГРО-ВЕКТОР ЛТД» з 24.05.2018 року, обіймає посаду бухгалтера. За період з 01.05.2019 року по 30.04.2020 року її дохід склав 82247,44 грн., що підтверджується Довідкою ТОВ «АГРО-ВЕКТОР ЛТД» від 22.05.2020 року, за вих. №33/20. Згідно наявної в матеріалах справи Характеристика ТОВ «АГРО-ВЕКТОР ЛТД» від 22.05.2020 року, за вих. №34/20, за місцем роботи позивач зарекомендувала себе з позитивної сторони. Зі змісту наявних в матеріалах справи, характеристики ОСББ «вул. 8 березня, буд. 39» від 22.05.2020 року, за вих. №6, характеристики закладу дошкільної освіти №117 від 13.05.2020 року, №56, характеристики від 16.08.2014 року, характеристики директора СК «Альтернатива» від 20.05.2020 року, №023, вбачається, що неповнолітній [PERSON] проживає разом з матір`ю за адресою [ADDRESS] . Дитина відвідує заклад дошкільної освіти №117, секцію теквандо та сімейний клуб «Альтернатива». Вихованням, розвитком дитини та відвідуванням секцій займається позивач, яка характеризує себе як турботлива мати. Стосунки дитини з матір`ю довірливі. Відповідно до ст. 7 СК України - сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.ст..8,27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВРУ № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року (далі Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Статтею 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно до ст. 9 Конвенції - держави-учасниці повинні забезпечити те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Положення Сімейного кодексу України передбачають рівність прав та обов`язків матері та батька щодо дитини (стаття 141 СК України). Відповідно до ст.29 ч.4 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ст. 161 ч.ч.1,2 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Як зазначає ЄСПЛ у рішенні «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). У рішенні ЄСПЛ від 11.07.2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України» дано визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання при цьому, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. З урахуванням встановлених обставин справи та з огляду на досягнення між сторонами згоди щодо визначення місця проживання дитини, з метою гарантії гармонійного розвитку її особистості в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості, суд приходить до висновку, що місце проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , слід визначити разом з матір`ю, що, на думку суду, буде відповідати найкращим інтересам дитини. При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд виходив з наступного. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. Виходячи з положень ст. 137 ЦПК України до складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивачем на підтвердження витрат на правничу допомогу надано свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії МК№508, ордер на надання правничої (правової) допомоги від 29 травня 2020 року. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. З урахуванням вищезазначеного, враховуючи заявлене стороною відповідача клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, складність справи, час, витрачений адвокатом по участі у судових засіданнях; значення справи для [PERSON] , суд вважає, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати на правничу допомогу в сумі 1000 грн., які були фактичними та обґрунтовано неминучими для позивача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved