Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

У листопаді 2013 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] "Про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини", мотивуючи свої вимоги тим, що між нею та відповідачем 30.08.2003 року було укладено шлюб, який зареєстровано у відділі реєстрації актів громадянського стану міста Макіївки. Від спільного шлюбу вони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. На цей час з відповідачем вони разом не поживають та не ведуть спільного господарства. Неповнолітня дитина проживає разом з нею та знаходиться на повному її забезпеченні. Поряд з цим, дитина постійно хворіє та знаходиться на обліку у кардіолога, що потребує додаткових матеріальних витрат. Просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 35% з усіх видів його доходів щомісячно, починаючи з дати подачі позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, надала суду заяву з проханням справу розглянути у її відсутність, зазначивши, що позов підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з'явився, про місце та час розгляду справи був сповіщений своєчасно та належним чином, надав суду заяву, в якому просив справу розглянути за його відсутності, зазначивши, що не заперечує проти позову. Відповідно до частини 2 статті 158 Цивільного процесуального кодексу України особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у сторін свідчать їх відповідні заяви, зареєстровані за вхідним № 986/14-вх від 20.01.2014 року та № 987/14-вх від 20.01.2014 року, що долучені до матеріалів справи. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання необхідним давання сторонами особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність. Повно та всебічно з'ясувавши всі обставини справи, на які позивач посилалась як на підставу своїх вимог та відповідач при їх визнанні, перевіривши їх доказами, що досліджені у судовому засіданні й відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, а саме: дослідивши матеріали справи, що містять письмові докази, - суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, у ході розгляду справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю. 30 серпня 2003 року дійсно [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження 30.08.2003 року зроблено запис за № 1042. Після реєстрації шлюбу подружжя обрало прізвище "[PERSON]". Зазначені факти підтверджується свідоцтвом про одруження /серії [NUMBER]/, виданим Міським відділом реєстрації актів громадянського стану міста Макіївки /а. с. 3/. Відповідно до свідоцтва про народження, виданого 05 жовтня 2004 року Макіївським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції, [PERSON] народилась [INFO], про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 02.07.2004 року зроблено відповідний запис за № 605. При цьому її батьками зазначено [PERSON] та [PERSON] /а. с. 4/. Як убачається з довідки КМУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги міста Макіївки Донецької області» від 09.11.2013 року № 07/49, [PERSON] перебуває на «Д» обліку у педіатра та кардіолога з діагнозом: дисметаболічна карідопатія з 2009 року. Гострий рецидивний бронхіт з 2013 року. Під час вирішення спірних правовідносин суд виходить з того, що їх правове регулювання здійснюється нормами Сімейного кодексу України від 10 січня 2002 року. Відповідно до положень частини першої статті 1 та частини першої статті 2 Сімейного кодексу України зміст майнових прав та обов'язків батьків і дітей, а також регулювання майнових відносин між батьками та дітьми визначається зазначеним кодексом. Положеннями частини першої статті 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому, суд виходить з того, що зазначений обов'язок також закріплений нормами Конституції України та відповідно кореспондується з правом будь - якої дитини на отримання аліментів від своїх батьків до досягнення повноліття /стаття 51 Конституції України/. У свою чергу, Положення Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року /ратифікованої Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-X11/ передбачають, що дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Відповідно до положень частини 2 статті 181 Сімейного кодексу України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і /або/ натуральній формі. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов'язку, за рішенням суду кошти на утримання дитини /аліменти/ присуджуються в частині від доходу його матері, батька й /або/ у твердій грошовій сумі /частина 3 статті 181 Сімейного кодексу України/. За досліджених обставин суд приходить до висновку, що [PERSON] не виконує по відношенню до своєї малолітньої дочки [PERSON], [INFO], батьківські обов'язки, передбачені сімейним законодавством, та ухиляється від належної участі по її утриманню у грошовій чи будь-якій іншій формі. Приймаючи до уваги викладені обставини, з урахуванням стану його здоров'я, сімейного та майнового положення, відсутності інших дітей та осіб, які мають право на отримання аліментів від відповідача, суд вважає, що аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] необхідно встановити у процентному відношенні, тобто в розмірі 35% від заробітку /доходу/ її батька [PERSON], про що, зокрема, не заперечував відповідач. На підставі пункту 1 частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини за один місяць підлягає негайному виконанню. У відповідності із частиною 3 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати у вигляді судового збору у сумі 229,40 гривень підлягають стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved