Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-17 00:00:00

У квітні 2019 року позивач ПАТ «Страхова компанія «Форміка» звернувсь в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу. Свої вимоги мотивував тим, що 09 січня 2018 року між позивачем та ТОВ «Світ будівельної техніки» було укладено Договір № 10/2-801 страхування майна, згідно якого страховик зобов`язується відшкодувати страхувальнику збитки, які будуть завдані внаслідок втрати майна, що належить страхувальнику на законних підставах згідно умов та в порядку визначених договором та правилами. Згідно п. 1.3 договору предметом договору страхування є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать законодавству України, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням майна. Відповідно до п. 2.2 Договору страховим випадком є втрата майна оренди внаслідок протиправних дій третіх осіб, а саме неповернення майна страхувальника, орендованого на підставі укладеного договору оренди. Відповідно до умов вищезазначеного договору страхування орендодавцями є страхувальник та/або ФОП [PERSON] Між страхувальником та ФОП [PERSON] був укладений договір управління майном № У-2-18 від 03.01.2018 р. Відповідно до п. 1.1 договору управління майном, в порядку ст. 1029 ЦК України та на умовах, визначених цим договором, установник управління передає управителю, а управитель приймає наступне майно: будівельні інструменти згідно з переліком, викладеним у додатку № 1 до даного договору, що є його невід`ємною частиною в управління на строк, визначений договором та здійснює за плату управління цим майном виключно в інтересах установника управління. Відповідно до п. 1.3 Договору управління майном управитель має право від свого імені здійснювати щодо майна будь-які юридичні та фактичні дії: здавати будівельні інструменти в оренду, отримувати орендні платежі, підписувати договору оренди та додатки до нього, повідомляти страхову компанію, в якій застраховані майнові права установника управління про факт неповернення орендарями будівельних інструментів, подавати страховій компанії заяви на виплату по страховим випадкам та отримувати страхове відшкодування, з урахуванням обмежень, встановлених у п. 1.4 цього договору, в інтересах установника управління. Відповідно до додатку № 1 від 09.01.2018 р. до договору управління майном погодили перелік майна, яке передано установником управління управителю, в тому числі - молоток відбійний GSH 16-28 (заводський № 303000005 ). 11.08.2018 р. між управителям майна ФОП [PERSON] та громадянином [PERSON] (далі орендар) був укладений договір оренди обладнання за № СП000729. Згідно до п. 2.5 договору оренди факт передачі узгодженого переліку обладнання в оренду засвідчується підписанням сторонами акту передачі обладнання в оренду. 11.08.2018 р. був укладений акт № 00001998 передачі техніки-обладнання в тимчасове користування в якому сторони погодили термін оренди перфоратора молотка відбійника GSH 16-28 (заводський № 303000005) протягом 2 (двох) діб (з 11.08.2018 по 13.08.2018 р.) Згідно п. 2.6 договору оренди для повернення обладнання з оренди орендар має доставити обладнання на склад орендодавця технічно справним, в такому ж стані, в якому отримав в оренду, з урахуванням нормального зносу, разом із усією документацією на обладнання, якщо така передавалась. Крім того, обладнання повинно бути відчищено від будівельного, монтажного, іншого бруду, від забруднення фарбою, мастилами, іншими технічними забруднювачами та сумішами. Про те, орендар не повернув орендоване майно ні у визначений термін, ні в подальшому. 27.08.2018 р. орендодавець направив орендарю претензію про повернення орендованого інструменту або погашення повної вартості, яка повернулася орендодавцю у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Також, 03.09.2018 р. відповідно до умов п. 6.10 договору оренди Орендодавець направив до правоохоронних органів заяву про вчинення з боку орендаря протиправних дій. В ході перевірки вищевказаного повідомлення правоохоронними органами представнику орендодавця було повідомлено, що в даному випадку вбачаються ознаки цивільно-правових відношень та роз`яснено, що всі спірні питання майнового характеру вирішуються за взаємною згодою сторін або в судовому порядку. 03.09.2018 р. орендодавець звернувся до страховика із повідомленням про виникнення збитку. 26.10.2018 р. страхувальник звернувся до позивача із заявою про проведення страхової виплати та надав потрібні документи. Згідно ч. 1 ст. 25 ЗУ «Про срахування» здійснення страхових виплат і виплат страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника і страхового акту, який складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що визначається страховиком. Згідно до ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Відповідно до договору страхування № 10/2-801 від 09.01.2018 р. позивачем даний випадок був визнаний страховим, складено страховий акт № 49/8-10/2-801 від 26.10.2018 р. та виплачено страхувальнику страхове відшкодування (за врахуванням франшизи) на загальну суму 20 000 грн., що підтверджується платіжним дорученням за № 1096 від 31.10.2018 р.. З метою досудового врегулювання спору позивачем на адресу відповідача була надіслана претензія за № 122 від 18.12.2018 р. про відшкодування шкоди у порядку регресу. Проте ні письмова відповідь ні виплати страхового відшкодування позивач від відповідача не отримав. Таким чином станом на 24.04.2019 р., відповідач має дебіторську заборгованість перед позивачем в сумі 20 000 грн. Посилаючись на викладене та норми ст. ст. 1166, 1187 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування» позивач просить стягнути з відповідача суму збитків у порядку регресу у розмірі 20 000 грн. та судові витрати. У відповідності до ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. Ч. 2 даної статті вказує, що у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: ціну позову; значення справи для сторін. При цьому у відповідності до ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків». Таким чином суд приходить до висновку про доцільність проведення спрощеного позовного провадження у даній справі, так як позовні вимоги позивача складають 20 000 грн., що не перевищує суму 170000 грн. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.80 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При розгляді справи судом встановлено, що 09 січня 2018 року між позивачем та ТОВ «Світ будівельної техніки» було укладено Договір № 10/2-801 страхування майна, згідно якого страховик зобов`язується відшкодувати страхувальнику збитки, які будуть завдані внаслідок втрати майна, що належить страхувальнику на законних підставах згідно умов та в порядку визначених договором та правилами. Між страхувальником та ФОП [PERSON] був укладений договір управління майном № У-2-18 від 03.01.2018 р. Відповідно до п. 1.1 договору управління майном, в порядку ст. 1029 ЦК України та на умовах, визначених цим договором, установник управління передає управителю, а управитель приймає наступне майно: будівельні інструменти згідно з переліком, викладеним у додатку № 1 до даного договору, що є його невід`ємною частиною в управління на строк, визначений договором та здійснює за плату управління цим майном виключно в інтересах установника управління. Відповідно до п. 1.3 Договору управління майном управитель має право від свого імені здійснювати щодо майна будь-які юридичні та фактичні дії: здавати будівельні інструменти в оренду, отримувати орендні платежі, підписувати договору оренди та додатки до нього, повідомляти страхову компанію, в якій застраховані майнові права установника управління про факт неповернення орендарями будівельних інструментів, подавати страховій компанії заяви на виплату по страховим випадкам та отримувати страхове відшкодування, з урахуванням обмежень, встановлених у п. 1.4 цього договору, в інтересах установника управління. Відповідно до додатку № 1 від 09.01.2018 р. до договору управління майном погодили перелік майна, яке передано установником управління управителю, в тому числі - молоток відбійний GSH 16-28 (заводський № 303000005 ). 11.08.2018 р. між управителям майна ФОП [PERSON] та громадянином [PERSON] (далі орендар) був укладений договір оренди обладнання за № СП000729. Згідно до п. 2.5 договору оренди факт передачі узгодженого переліку обладнання в оренду засвідчується підписанням сторонами акту передачі обладнання в оренду. 11.08.2018 р. був укладений акт № 00001998 передачі техніки-обладнання в тимчасове користування в якому сторони погодили термін оренди перфоратора молотка відбійника GSH 16-28 (заводський № 303000005) протягом 2 (двох) діб (з 11.08.2018 по 13.08.2018 р.) Згідно п. 2.6 договору оренди для повернення обладнання з оренди орендар має доставити обладнання на склад орендодавця технічно справним, в такому ж стані, в якому отримав в оренду, з урахуванням нормального зносу, разом із усією документацією на обладнання, якщо така передавалась. Крім того, обладнання повинно бути відчищено від будівельного, монтажного, іншого бруду, від забруднення фарбою, мастилами, іншими технічними забруднювачами та сумішами. Про те, орендар не повернув орендоване майно ні у визначений термін, ні в подальшому. Відповідно до вимог ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до договору страхування № 10/2-801 від 09.01.2018 р. позивачем даний випадок був визнаний страховим, складено страховий акт № 49/8-10/2-801 від 26.10.2018 р. та виплачено страхувальнику страхове відшкодування (за врахуванням франшизи) на загальну суму 20 000 грн., що підтверджується платіжним дорученням за № 1096 від 31.10.2018 р.. Відповідно до ст.1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Згідно статті 1188 ЦК України, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст.1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. У добровільному порядку відповідач не відшкодував збитки. Відповідно до вимог п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст. ст. 440, 450 ЦК України шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Відповідно до ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Згідно статті 1188 ЦК України, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст.1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до вимог п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» оскільки в силу ст. 452 ЦК України особа, яка відповідає за шкоду, заподіяну з вини іншого, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, не буде суперечити закону пред`явлення за вибором потерпілого вимог про відшкодування шкоди безпосередньо до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої і особи, яка за неї відповідає, однакові. З винної особи за регресною вимогою стягується сума майнових витрат, понесених на виконання зобов`язання по відшкодуванню шкоди, а якщо законом встановлено межі відшкодування або межі відповідальності винної особи, то з неї витрати стягуються в цих межах. Регресна вимога може бути пред`явлена протягом трьох років, з дня виконання зобов`язання про відшкодування шкоди (відшкодування в натурі, виплати суми періодичних платежів тощо). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно з ч.1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. За змістом статті 1194 ЦК України в системному зв`язку зі статтею 993 цього Кодексу та статтею 27 Закону України «Про страхування» можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 10.02.2016 року в справі № 6-2878цс15, яка у відповідності до вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для всіх судів України. Враховуючи, що до позивач внаслідок виплати потерпілому страхового відшкодування, перейшло право вимоги до відповідача, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню страхова виплата в розмірі 20 000 грн. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України, тобто з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем. Тому позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у розмірі 1 921 грн. підлягають задоволенню.

Outcome: approved