Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-01 00:00:00

У червні 2020 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що [INFO] помер його батько [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді квартири [ADDRESS] . [INFO] померла мати позивача [PERSON] , яка за життя 14 червня 2019 року склала на ім`я [PERSON] заповіт, яким заповіла йому все належне їй майно, при цьому [PERSON] не встигла оформити свої спадкові права на вказану вище квартиру. Після смерті матері позивач звернувся до приватного нотаріусу із заявою про прийняття спадщини у вигляді квартири [ADDRESS] , однак останньому було відмовлено у вчинені нотаріальної дії, оскільки [PERSON] за життя не оформила свої спадкові права на спірну квартиру. За таких підстав [PERSON] був вимушений звернутися до суду та просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на квартиру [ADDRESS] , після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивач [PERSON] у судове засідання не прибув, надіслав заяву, в якій підтримав позовні вимоги та просив розглядати справу без його присутності. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, позовні вимоги не визнав. Надіслав письмову заяву, в якій просив вирішити спір у відповідності до вимог законодавства. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що батьком [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 06.05.1957 року Свердловським бюро РАЦС м. Іркутська. На підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 15.01.2003 року, зареєстрованого у реєстрі за № 68, [PERSON] належала квартира [ADDRESS] . Право власності на нерухоме майно зареєстроване у Маріупольському бюро технічної інвентаризації 21.01.2003 року за № 34804. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 02.01.2018 року Кальміуським районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Донецькій області. Згідно ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). На момент смерті [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про укладення шлюбу, виданим 31.08.1976 року Будинком одруження м. Жданова Донецької області. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно у вигляді квартири [ADDRESS] . Згідно з Інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 05.05.2020 року після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилась та спадкоємці із заявами до нотаріусу не звертались. За правилами статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. (ч. 1 ст. 1261 ЦК України). Згідно ч. 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з довідкою, виданою відділом аналітичного забезпечення Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради за №089-29.01-02823 від 25.11.2019 року [PERSON] та [PERSON] як подружжя були зареєстровані та проживали разом до дня своєї смерті в квартирі, яка належала [PERSON] по [ADDRESS] . Виходячи із вказаних обставин та положень закону, спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Отже [PERSON] , будучи дружиною [PERSON] , проживаючи з ним разом, вважається такою, що прийняла спадщину та суд вважає доведеним факт належності їй квартири [ADDRESS] . 14 червня 2019 року [PERSON] склала заповіт, що був посвідчений державним нотаріусом Третьої маріупольської державної нотаріальної контори Ашла О.К. та зареєстрований за № 2-302, у відповідності до якого заповіла все належне їй майно [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 28.10.2019 року Кальміуським районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Донецькій області. 02 листопада 2019 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріусу Маріупольського міського нотаріального округу Шаповалова А.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Однак постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05 травня 2020 року, виданою приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Шаповаловим А.В., [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру [ADDRESS] , що належала чоловіку [PERSON] - [PERSON] , з тих причин, що мати за життя не оформила свої спадкові права на спірну квартиру після смерті чоловіка, якому належала ця квартира. Відповідно до частини першої статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно частини третьої статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Тлумачення вказаних норм свідчить, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права. Вказаний правовий висновок викладений в постанові Верховного суду від 14 серпня 2019 року по справі №523/3522/16-ц, та в силу положень частини 4 статті 263 ЦПК України враховується при прийнятті рішення по справі. Отже, задовольняючи позовні вимоги [PERSON] суд враховує, що відсутність реєстрації права власності на спірну квартиру за [PERSON] , а також відсутність у неї свідоцтва про право власності на спадкове майно після смерті [PERSON] , не є перешкодою для реалізації позивачем права на прийняття спадщини після смерті [PERSON] .. Оскільки виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права. У відповідності до роз`яснень, які викладені в пункті 1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути - визнання права. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України, однією з умов виникнення прав та обов`язків учасників цивільних правовідносин є рішення суду. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Із урахуванням всіх обставин суд вважає, що позивачем належними та допустимими доказами доведений факт прийняття [PERSON] спадщини після смерті її чоловіка [PERSON] , а тому можливо визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на квартиру [ADDRESS] , після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] .

Outcome: approved