Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-11 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача Позивач [PERSON] товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову позивач посилався на ту обставину, що [PERSON] звернувся до\~АТ КБ\~«ПриватБанк» з\~метою отримання\~банківських послуг,\~у звязку\~з чим\~підписав заяву\~№б/н\~від 28.02.2011\~року,\~згідно з\~якою отримав\~кредит у\~розмірі 2400,00\~грн у\~вигляді встановленого\~кредитного ліміту\~на картковий\~рахунок.\~Однак,\~у порушення умов договору відповідач взяті на себе зобов'язання належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 25.10.2018 року має заборгованість у розмірі 18981,27 грн, з яких: 769,37 грн - тіло кредиту; 1724,49 грн- відсотки за користування кредитом; 15107,35 грн - пеня; 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 880,06 грн - штраф (процентна складова). Тому, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 18981,27грн за кредитним договором №б/н від 28.02.2011 року та судові витрати у розмірі 1762,00 грн. Відповідач надав відзив на позов, згідно з яким позов не визнав, вважає його незаконним та необґрунтованим, посилаючись на ту обставину, що він не укладав з позивачем кредитного договору у розумінні діючого законодавства, оскільки копія [PERSON] та [PERSON] надання банківських послуг, на яку посилається позивач, не містить його підпису відносно того, що саме з наданими до позову Умовами та [PERSON] він був ознайомлений. Крім того, категорично не погоджується з позовними вимогами, що стосуються нарахованої пені, оскільки розмір нарахованої йому пені значно перевищує тіло кредиту, що є підставою для зменшення розміру пені, що нарахована в межах позовної давності, та відмови у задоволенні позову, щодо розміру пені, що нарахована за межами річного строку позовної давності. Не погоджуючись з позовними вимогами щодо стягнення штрафу, зазначив, що пеня та штраф вважаються одним видом юридичної відповідальності, тому ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Разом з тим, вважає, що позивачем не надано документів, на підставі яких виконувався розрахунок, що позбавляє можливості перевірити правильність здійснених банком нарахувань. А також, вважає, що позивачем пропущений строк позовної давності стосовно всіх заявлених позовних вимог, оскільки він не здійснював будь яких платежів за картковим рахунком більше трьох років, натомість, банк самостійно, без узгодження з ним, без його волевиявлення та схвалення здійснював списання грошових коштів з його іншого рахунку, з метою погашення нарахованої заборгованості. Тому, просив відмовити АТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні його позовних вимог до нього про стягнення заборгованості за необґрунтованістю позовних вимог. Позивачем [PERSON] товариством комерційним банком «ПриватБанк» подано відповідь на відзив, в якій зазначено, що кредитний договір, укладений між сторонами, складався з: заяви позичальника, [PERSON] та [PERSON] надання банківських послуг та Тарифів банку, з якими відповідач ознайомлений, про що свідчить його підпис в Заяві. При укладенні вказаного договору сторонами були обговорені всі істотні умови. Крім того, позивач зазначив, що [PERSON] та [PERSON] надання банківських послуг, а також Тарифибанку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті банку, зі змінами якої відповідач зобовязався ознайомлюватися самостійно. Разом з тим, позивач зазначив, що відповідачу були добре відомі і зрозумілі умови договору, оскільки, він знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами. Крім того, списання банком грошових коштів з будь-якого рахунку клієнта передбачено договором, про що відповідач був ознайомлений. Щодо правомірності стягнення неустойки позивач зазначив, що пеня та штраф є окреми мивидами відповідальності, а не різновидом штрафних санкцій, а тому не є подвійним притягненням до відповідальності. Щодо строків позовної давності позивач зазначив, що п.1.1.7.31 [PERSON] договору строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років. Разом з тим, позивач звернувся з позовом до спливу останнього дня місяця дії кредитної картки відповідача. Крім того, підстав для застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення пені немає, оскільки, порушення зобовязання триває, тому, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Також, позивач зазначив, що відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобовязання за кредитом, що свідчить проте, що він знав про умови кредитування та визнав свої зобовязання за договором. Тому, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач надав заперечення на відповідь на відзив, в якому посилався на ті ж обставини, що були зазначені у відзиві на позовну заяву. Крім того, зазначив, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували законність та обґрунтованість позовних вимог. Тому, просив відмовити АТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні його позовних вимог до нього про стягнення заборгованості за необґрунтованістю позовних вимог. У судове засідання представник позивача не зявився, матеріали справи містять заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Фактичні обставини, встановленні судом та зміст спірних правовідносин Суд встановив, що [PERSON] звернувся до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», з метою отримання банківських послуг, у звязку з чим підписав заяву №б/н від 28.02.2011 року, згідно з якою отримав кредит у розмірі 2400,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. З розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 25.10.2018 року [PERSON] має заборгованість у розмірі 18981,27 грн, з яких: - 769,37 грн - тіло кредиту; - 1724,49 грн - відсотки за користування кредитом; - 15107,35 грн - пеня; - 500,00 грн - штраф (фіксована частина); - 880,06 грн - штраф (процентна складова). Вказані обставини підтверджуються копіями наданих доказів, зокрема: -анкетою заявою про приєднання до [PERSON] та правил надання батьківських послуг в ПриватБанку від 28.02.2011 року (а.с.48); -довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» (а.с.51); -витягом з умов та правил надання батьківських послуг в ПриватБанку (а.с.52-65); -розрахунком заборгованості за договором №б/н від 28.02.2011 року станом на 25.10.2018 року (а.с.11-12). Згідно з копією статуту [PERSON] товариства комерційного банку «ПриватБанк», банк є правонаступником Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (а.с.35-36). Відповідно до ст.ст.627-629, 638 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами і є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно з п.1.1.6.1, 1.1.6.2 Договору, зміни в «[PERSON] та правила надання банківських послуг» вносяться банком щомісячно в односторонньому порядку, а у випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливе, банк повідомляє клієнтів про внесенні зміни шляхом використання різних каналів звязку (а.с.57). За п.2.1.1.5.5 Договору, клієнт зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, процентами за його користування, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором (а.с.61).Пунктом 2.1.1.12.2 [PERSON] та правил надання банківських послуг в ПриватБанку передбачено, що за користування кредитом протягом пільгового періоду клієнт сплачує банку відсотки у розмірі 0,01% від суми операцій за рахунок кредиту. В разі непогашення клієнтом боргових зобовязань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійсненні трати, за користуванням кредитом клієнт сплачує банку відсотки в розмірі, зазначеному в тарифах, що діють на дату нарахування. Сплату відсотків за користування кредитом клієнт здійснює шляхом надання доручення банку про списання грошей з його поточного рахунку в розмірі нарахованих відсотків (а.с.62). З копії довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» вбачається, що базова ставка в місяць (нараховується на залишок заборгованості) складає 3,0%; обовязковий щомісячний платіж складає 7% від заборгованості (але не менше 50 грн та не більше залишку заборгованості); пеня за несвоєчасне погашення заборгованості: базова процентна ставка за договором/30 - нараховується за кожен день прострочення кредиту та 1% від заборгованості, але не менше 30 грн на місяць, нараховується один раз на місяць, при наявності прострочення за кредитом або відсотками пять і більше днів при виникненні прострочення на суму понад 50 грн; штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобовязань нараховується в розмірі 500 грн + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій (а.с51). Щодо наявності договірних відносин між сторонами Відповідач, зважаючи на відсутність письмового договору між сторонами, який би був підставою для звернення позивача з позовом до суду, зазначав, що анкета-заява не є правочином у розумінні діючого законодавства, оскільки не містить даних, щодо розміру кредитного ліміту, строку дії картки, розміру та підстав нарахування процентів, комісії, штрафу та пені, а надані позивачем [PERSON] та правила надання послуг не містять його підпису і позивачем не доведено, що саме ці [PERSON] діяли на час підписання ним анкети-заяви. Відтак відсутній договір між сторонами. Щодо вказаного твердження, суд зазначає, що відповідно до ч.2\~ст.642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. У правовідносинах, що склалися між сторонами, вбачається наявність кредитного договору, про що свідчить прийняття банком оферти (пропозиції), а саме подання відповідачем анкети-заяви, в якій зазначено про приєднання до [PERSON] та [PERSON] надання банківських послуг. Разом з тим, відповідач користувався коштами, що були на балансі карткового рахунку, частково сплачував заборгованість за договором, що підтверджує прийняття ним умов укладеного договору. Тому, доводи відповідача про відсутність між сторонами договірних відносин, не узгоджується з наданими доказами, а також з відзивом та запереченнями, оскільки, вимога про застосування позовної давності може бути застосованою виключно до прав та обовязків у існуючих правовідносинах, що фактично визнано відповідачем. Відповідач, також, у відзиві та запереченні спростовував, що надані позивачем [PERSON] та [PERSON] надання банківських послуг не можна вважати такими, що були частиною договору на час укладення договору, однак належних, допустимих та достовірних доказів щодо свого твердження суду не надав, зокрема, не надав [PERSON] та [PERSON] надання банківських послуг, які на його думку діяли на час укладення договору. Таким чином,\~між сторонами\~виникли кредитні\~правовідносини,\~оскільки підписавши заяву, фізична особа приєднується до запропонованих банком [PERSON] та [PERSON] надання банківських послуг, що підтверджується його особистим підписом. Тобто, з моменту підписання фізичною особою заяви, вважається, що між банком та клієнтом укладений договір в порядку ч.1\~ст.634 ЦК України\~шляхом приєднання клієнта до запропонованого банком договору (умов кредитування). Тобто, у цій справі встановлено, що між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання заяви позичальника, у якій указано, що вона разом з Умовами і тарифами складає між сторонами кредитний договір. Отже, між сторонами був укладений кредитний договір. Щодо обґрунтованості розрахунку заборгованості, наданого позивачем Згідно із статтями\~525\~та\~526 ЦК України\~зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Статтею 611 ЦК України\~передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч.1\~ст.1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Відповідно до ч.2\~ст.1054 ЦК України\~до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 ("Позика") глави 71 ("Позика. Кредит. Банківський вклад"), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч.2\~ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього кодексу. За положеннями\~ст.1048 ЦК України: позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (абз.1 ч.1); у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (абз.2 ч.1). За положеннями\~ст.1056-1 ЦК України: процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором (ч.1); розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ч.2). За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату в рахунок погашення заборгованості за кредитом. Так, позивач стверджував, а відповідач не спростував, що заборгованість за тілом кредиту становить 769,37 грн. З огляду на розрахунок заборгованості (а.с.9-12), виписки щодо руху коштів за банківським рахунком [PERSON] (а.с.109-111, 127-129), суд вважає доведеним наявність суми заборгованості за тілом кредиту, тому стягує вказану суму з відповідача. Також, доведеною є вимога про стягнення суми нарахованих відсотків у розмірі 1724,49 грн, оскільки позивач нарахував відсотки згідно з умовами договору та в період дії договору, який за випискою АТ КБ «ПриватБанк» від 18.02.2019 року №30.1.0.0/2-2018111РВ0000000559 діяв до 12.2018 року, оскільки картка діяла саме до 12 місяця 2018 року включно (а.с.131). Щодо стягнення пені у розмірі 15107,35 грн; 500,00 грн - штрафу (фіксована частина);- 880,06 грн - штраф (процентна складова), суд виходив з наступного. Цивільно-правова відповідальність це покладення на порушника невигідних правових наслідків, що ґрунтуються на умовах договору або на законі, та, які полягають у позбавленні його певних прав або у заміні невиконання обовязку новим, або у покладенні на цю особу нового додаткового обовязку. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до положень статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно зі статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання імперативних положень, закріплених у статті 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Отже, чинним законодавством запроваджено заборону одночасного застосування подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Позивач стверджував,\~що з\~відповідача підлягає\~стягненню:15107,35 грн - пеня; 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 880,06 грн - штраф (процентна складова). Відповідач заперечуючи проти заявлених вимог, просив застосувати строк позовної давності до заявлених вимог. Пунктом 1 ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність застосовується в один рік , зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Вирішуючи питання про можливість застосування строку позовної давності до вимог, суд виходив з того, що строк дії карти зазначений до 12 місяця 2018 року включно. Заборгованість нарахована станом на 25.10.2019 року, тобто в межах строку виконання договору та в межах строку позовної давності. Так, сума пені нарахована в межах строку позовної давності (одного року) становить 9484,41 грн. Щодо суми заборгованості зі штрафу, суд враховував п.1.1.5.20 та п.2.1.1.7.6 [PERSON] та [PERSON], та зазначає, що сумою є 500,00 + 5% від суми заборгованості (тіло кредиту + проценти + пеня), тобто - 598,92 грн. Заслуговують на увагу доводи відповідача щодо покладення подвійної відповідальності за одне і те саме порушення позичальником кредитних зобов'язань. Вимога про стягнення штрафу обґрунтована тим, що відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, а також за іншими витратами відповідно до умов договору. За положеннями\~ст.61 Конституції України\~ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного і того ж виду за одне і те саме порушення. Оскільки юридична відповідальність позичальника у вигляді сплати пені встановлена умовами основного кредитного зобов'язання у випадку порушення строків платежів (п.1.1.5.21, п.2.1.1.12.6.1.), і таке ж саме порушення вказане як підстава для стягнення штрафу (п.1.1.5.20., п.2.1.1.7.6.), їх одночасне застосування за одне і те саме порушення свідчить про недотримання судом положень, закріплених\~ст.61 Конституції України. А тому, за недоведеності позивачем іншого, апеляційний суд вважає, що з заявлених одночасно двох вимог (стягнення пені та штрафу), не підлягає задоволенню з підстави порушення положень, закріплених\~ст.61 Конституції України, вимога про стягнення пені в розмірі 9484,44 грн, як така, що є більш обтяжливою для відповідача у порівнянні з вимогою про стягнення штрафу у розмірі 598,92 грн. Таким чином, відповідач має перед позивачем заборгованість у розмірі 3\~092,78 грн, що складає: тіло кредиту - 769,37 грн; відсотки - 1724,49 грн; штраф - 598,92 грн. Щодо застосування строку позовної давності до заявлених вимог Відповідач заявив вимогу про застосування строку позовної давності, обґрунтовану тим, що трирічний строк позовної давності до всіх заявлених вимог сплив, що є підставою для відмови у позові. Позивач, надаючи відповідь на відзив, проти застосування строку позовної давності заперечив, посилався на ту обставину, що відповідно до п.1.1.7.31 [PERSON] договору строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафу) був збільшений до 50 років, а також на те, що звернувся з позовом до спливу останнього дня місяця дії кредитної картки відповідача. Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ч.1\~ст.259 ЦК України\~позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Тому, доводи позивача про збільшення строку позовної давності до 50 років є необґрунтованими, оскільки не можна вважати застереження про ознайомлення позичальника з Умовами кредитування, узгодженням між сторонами збільшеного строку позовної давності або укладенням письмового договору про збільшення строку позовної давності у розумінні ст.259\~ЦК України. Збільшення позовної давності до 50 років потребувало дотримання сторонами встановленої законом письмової форми шляхом укладення відповідного договору, який боржник мав би підписати. За відсутності зазначеного, вважати, що відбулася домовленість між сторонами про зміну тривалості позовної давності, підстав немає. Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою в постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі №6-16цс15. Тому, при вирішенні вказаного питання суд керувався приписами ст.257 ЦПК України, за якою загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. З графіку заборгованості, наданим позивачем, вбачається, що останній платіж на погашення заборгованості за кредитом №б/н здійснений 26.10.2016\~року.Позовна заява подана до Нововоронцовського районного суду Херсонської області 22.11.2018 року. Разом з тим, з повідомлення від 18.02.2019 року №30.1.0.0/2-20181110РВ0000000659, клієнт [PERSON] (ІПН [NUMBER]) згідно з кредитним договором №б/н від 28.02.2012 року отримав картки №4149437702585264 та №5168755614415277,остання з них мала термін дії до 12.2018 року (а.с.131). Відповідно до\~статті 253 ЦК України,\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1ст.261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто, можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Так, відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 [PERSON] користування платіжною карткою, граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці. Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України\~\~від 19 березня 2014 року у справі №6-14цс14. Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст.257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст.261 ЦК України). Відповідно до умов укладеного між сторонами кредитного договору, кінцевий термін виконання кредитного зобов'язання відповідає строку дії картки, який визначено до останнього дня 12.2018 року (а.с.27). Таким чином, строк позовної давності до заявлених позовних вимог не може бути застосованим, оскільки позивач звернувся до суду з позовом в межах строку позовної давності. Висновок суду Оцінюючи належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв'язок\~в їх\~сукупності,\~за своїм\~внутрішнім переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об'єктивному\~та безпосередньому\~дослідженню наявних\~у справі\~доказів,\~суд приходить\~до висновку,\~що позовні\~вимоги позивача\~в частині\~стягнення з\~відповідача заборгованість\~у розмірі\~3\~092,78\~грн,\~що складає:\~тіло кредиту\~-\~769,37\~грн;\~відсотки -\~1724,49\~грн;\~штраф -\~598,92\~грн.\~Указані вимоги\~знайшли своє\~доведення в\~судовому засіданні,\~є такими,\~що ґрунтуються\~на вимогах\~чинного законодавства\~України,\~а тому,\~підлягають задоволенню,\~в іншій\~частині стягнення позивачу слід відмовити. Відповідно до положень\~ст.141 ЦПК України: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1); інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2). При поданні позову позивач сплатив в установленому законом розмірі 1762,00 грн судового збору (а.с.1), позов задоволено частково, а саме на 16,3 % 3092,78 грн х 100% : 18981,72 грн), тобто з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати в розмірі 287,20 грн(1762,00 грн х 16,3% : 100%). Враховуючи викладене, на підставі ст.ст.526, 527, 610-612, 627-629,638 ЦК України,

Outcome: partial