Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

02.04.2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, про визнання права на частку у спадщині, яким просила суд встановити факт постійного проживання її, позивачки, зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON], померлого [INFO] року; визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 07.04.2010 року, видане державним нотаріусом Шостої державної нотаріальної контори Вахненко Ю.О., зареєстроване в реєстрі за №6-472, [PERSON] після смерті [PERSON], померлого, [INFO] року; визнати за [PERSON] право на спадщину, яка складається з 1/2 частини кватири за адресою [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримали й пояснила, що [INFO] року помер її батько [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина - квартира [ADDRESS]. Спадкодавець заповіт не складав, порядок спадкування за законом не змінював. Спадкоємцями першої черги є вона, позивачка, та її мати, відповідачка [PERSON], яка при зверненні до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини утаїла, що окрім неї, відповідачки, є ще спадкоємиця першої черги. Позивачка стверджує, що вона належним чином прийняла спадщину, так як спільно проживала зі спадкодавцем, допомагала йому із ліками, коштами, сплачувала комунальні послуги, була пов'язана спільним побутом, вела спільне господарство, і заяву про відмову від спадщини не подавала. Позивачка зазначила, що вона звернулася до нотаріальної контори за місцем розташування спадкового майна з питання отримання свідоцтва про право на спадщину у порядку спадкування за законом як спадкоємець першої черги, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва, оскільки свідоцтво про право на спадщину за законом вже було видано відповідачці на спадкове майно - квартиру за адресою [ADDRESS]. Позивачка обґрунтовує свої позовні вимоги ст.1268 ЦК України, згідно якої спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Позивачка посилається на роз'яснення в п.7. Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в якому зазначено, що при вирішенні вимог про встановлення факту прийняття спадщини і місця її відкриття суд має виходити з того, що місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, діями ж, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини. Представник відповідача позов не визнав, заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на ті обставини, що позивачка не прийняла належним чином спадщину, на момент смерті спадкодавця разом з ним не проживала, не доглядала [PERSON], та не надала достатніх доказів щодо належного прийняття спадщини після смерті [PERSON] Суд, вивчивши матеріли справи, заслухавши пояснення сторін, вважає|лічить|, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], про що свідчить свідоцтво про смерть, видане Першим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції (актовий запис №3641). За життя померлому [PERSON] на праві власності належала квартира [ADDRESS] на підставі довідки про виплату паю, виданої ЖБК «Політехнік-2» від 02.09.1993 року за № 34/115. Право власності було зареєстровано у КП «Одеське МБТІ та РОН» 22.11.1993 року, в книзі №6к, на стон. 195, під реєстровим №119, реєстраційний номер 29800376. Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. За приписами ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом з'ясовано, що за життя [PERSON] заповіту не склав, а відтак - спадкоємцями першої черги за законом являється відповідачка [PERSON], як дружина померлого, та позивачка [PERSON], як донька померлого, про що свідчить свідоцтво про народження, видане Другим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану одеського міського управління юстиції (актовий запис №1749 від 22.11.1955 року) Як вбачається зі спадкової справи №523/09 до майна померлого [INFO] року [PERSON], заведеної Шостою одеською державною нотаріальною конторою, до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини 21.07.2009 року звернулася [PERSON], яка у своїй заяві вказала, що крім неї інших спадкоємців за законом немає. Позивачка в шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька та про відмову від спадщини до нотаріальної контори не зверталася. Втім згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Суд дійшов висновку про те, що позивачка [PERSON] на час відкриття спадщини постійно проживала з померлим батьком [PERSON], виходячи з наступного. Як вбачається з відповіді №170 від 15.11.12 р. Директору Центру «Університетська клініка) [PERSON], у період з 2008 по 2009 р. перебував на обліку у Університетській клініці з діагнозом: рак простати, ІІІ кл. група ( після операційний стан 2008 р.), ДЕП ІІІ ст., декомпенсація, інтелектуально-недовірлеве порушення. Хронічний гепатит. Хронічний холецистит, Хронічний коліт. Хронічний пеолоніфрит. Хронічний комбінований геморой. Згідно відповіді лікаря [PERSON], [PERSON], відвідувався та лікувався за викликом доньки [PERSON], оглядався у присутності доньки та дружини; потребував постійного догляду. Судом з'ясовано, що позивачка допомагала своєму батьку коштами, сплачувала комунальні послуги, вела з ним спільне господарство, що підтверджується актом про проживання складеним мешканцями будинку по вул. [ADDRESS], посвідченим головую ЖБК «Політехнік-2»; отримувала кореспонденцію за адресою:[ADDRESS], що підтверджується відповідними квитанціями та листами; після смерті [PERSON] понесла витрати на його поховання. Крім того, наведене підтверджується показаннями свідків допитаних з боку позивача [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та з боку відповідачки - [PERSON] Судом не можуть бути взяті до уваги покази свідків, допитаних з боку відповідачки, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та наданий акт від 28.10.2013 року, так як ці докази спростовуються поясненнями представника відповідачки та показами свідків [PERSON], [PERSON], що є членами родини померлого [PERSON], які підтвердили у судовому засіданні той факт, що позивачка допомагала [PERSON] коштами, сплачувала комунальні послуги, була пов'язана спільним побутом, вела спільне господарство, під час хвороби [PERSON] протягом 2008-2009 р.р. піклувалася та надавала необхідну допомогу, оскільки останній потребував постійного догляду за станом здоров'я, а такий догляд відповідачка, як дружина, надавати не мала можливості з причин її похилого віку. Суд не приймає до уваги доводи відповідача, що звернення [PERSON] із заявою про продовження строку для прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON], є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки особа вільна у виборі права захисту своїх порушених прав. Відповідно до ч.2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також юридичні факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як роз'яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. З огляду на вищевикладене суд вважає доведеним факт постійного проживання [PERSON], зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON], померлого [INFO] року. Із матеріалів спадкової справи після смерті [PERSON] вбачається, що за заявою [PERSON] 07 квітня 2010 року державним нотаріусом Шостої державної нотаріальної контори Вахненко Ю.О. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно - квартиру [ADDRESS] на ім'я [PERSON] за номером реєстрі за № 6-472. Згідно ч.ч.1.2 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Згідно ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Враховуючи те, що позивавка [PERSON] є спадкоємцем першої черги, так як і відповідачка [PERSON], а свідоцтво про право на спадщину за законом видане лише на ім'я [PERSON], суд вважає за необхідне визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 07.04.2010 року, видане державним нотаріусом Шостої державної нотаріальної контори Вахненко Ю.О. за номером в реєстрі за №6-472. Як роз'яснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Враховуючи вищевикладене, суд вважає можливим визнати за [PERSON] права на спадщину, що складається з 1/2 частини квартири [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після смерті свого батька [PERSON], померлого [INFO] року, з подальшим оформленням в нотаріальній конторі правовстановлюючого документа на спадкове майно. На підставі викладеного та

Outcome: approved