Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

У травні 2016 року [PERSON] звернувся до Корольовського районного суду м. Житомира з позовом до [PERSON] про стягнення з відповідача боргу за договором позики у сумі 81 тис. грн, інфляційних нарахувань у сумі 68 040 грн та 3 % річних у сумі 7 190 грн. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що 19 квітня 2013 року [PERSON] позичив [PERSON] грошові кошти у розмірі 81 тис. грн., про що останній склав відповідну розписку та зобов'язався повернути кошти не пізніше 3 травня 2013 року. Посилаючись на те, що відповідачем в обумовлений строк позику повернуто не було, позивач звернувся до суду з даним позовом та додатково просив стягнути з відповідача інфляційні нарахування та три відсотки річних на підставі ст. 625 ЦК України. Позивач у судові засідання не з'явився, подав заяву, в якій посилаючись на зайнятість на роботі за місцем мешкання у м.Києві та фінансову неможливість забезпечити безпосередню явку у судове засідання, просив проводити розгляд справи за відсутності його та представника. Представник позивача в судовому засіданні 10.08.2016 позов підтримав, проти заочного розгулу справи не заперечував, в подальшому у судове засідання не з'явився. Відповідач в судове засідання не з'явився, судові повістки, направлені рекомендованим поштовим відправленням за зареєстрованим місцем його проживання, повернені до суду відділенням поштового зв'язку з відміткою "за закінченням терміну зберігання". З урахуванням викладеного суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних доказів в порядку заочного розгляду на підставі ст. 224 ЦПК України. Дослідивши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на наступне. Судом встановлено, що 19 квітня 2013 року [PERSON] взяв в борг у [PERSON] грошові кошти у розмірі 81 тис. грн., що на момент передачі в еквіваленті складало 10 000 дол. США, які зобов'язався повернути не пізніше 3 травня 2013 року, про що склав розписку, яка міститься в матеріалах справи (а.с.28). Зі змісту розписки від 10.04.2013 також вбачається, що грошові кошти у розмірі 81 тис. грн. отримані [PERSON] після написання розписки та передачі її [PERSON] Згідно ч. 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] виникли правовідносини з договору позики, що регулюються параграфом 1 Глави 71 Цивільного кодексу України. Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Частина 2 ст. 1047 ЦК України допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Докази повернення будь-якої суми позики відповідачем в матеріалах справи відсутні. Згідно вимог ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Отже, враховуючи невиконання позичальником [PERSON] свого зобов'язання щодо повернення позикодавцю [PERSON] позичених у нього грошових коштів в строк до 03 травня 2013 року, суд дійшов всиновку про обґрунтованість вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики у розмірі 81 тис. грн. За змістом п.п. 1, 3 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки. Разом з тим, частиною 1 ст. 1050 ЦК України встановлені наслідки порушення договору позичальником, згідно якої якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом ч. 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При визначенні інфляційних втрат суд бере до уваги лист Верховного Суду України "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.97р. N 62-97 року, згідно якої втрати внаслідок інфляційних процесів необхідно розцінювати як суму знецінення грошових коштів за прострочення грошового зобов'язання за певний період і вони є невід'ємною складовою суми основного боргу. З огляду на викладене розмір інфляційних втрат за урахуванням заявлених позовних вимог за період з травня 2013 р. по березень 2016 р. становить 67 922 грн., виходячи з розрахунку: (81 000 грн. х (1,83855 - 1)), де 0,83855 - сукупний індекс інфляції за вказаний період з розраховану: (100.1 х 100.0 х … х 101.0 / 100 ^ 35), де: 100.1 - індекс інфляції за перший місяць заборгованості (травень 2013 р.), 101.0 - індекс інфляції за останній місяць заборгованості (березень 2016 р.); 35 - кількість місяців заборгованості. Суд погоджується із розрахунком, наданим позивачем щодо визначення розміру 3% річних, відповідно до якого загальна сума 3 % річних за заявлений позивачем період з 04.05.2013 по 18.04.2016 становить 7 190 грн. (81 000 грн. х 3 % х 1 080 дн. / 365 дн). Отже, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню наявна перед [PERSON] заборгованість за договором позики у сумі 81 000 грн., інфляційні втрати у сумі 67 922 грн. та три відсотки річних у сумі 7 190 грн. Крім того, згідно вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені судові витрати, пропорційно до розміру задоволеної частини вимог, що складається з судового збору у сумі 1 561,12 грн. (156 112,00 грн. / 156 230,14 грн. х 1 562,30 грн).

Outcome: partial