Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-15 00:00:00

01.03.2016 року позивач звернулась до суду з даним позовом. З урахуванням поданої в судовому засіданні заяви про уточнення позовних вимог, просила наступне: - визнати за нею право власності на 1/2 частину будинку за адресою: вул. Дубницька, 27, смт. Городниця, Новоград-Волинського р-ну; - визнати автомобіль ВАЗ-2101, який зареєстрований за відповідачем, спільною сумісною власністю подружжя та стягнути з відповідача на користь позивача половину вартості автомобіля в сумі 12500 грн.; - стягнути з відповідача отримані ним кошти на тверде паливо в сумі 2856,42 грн. Свої вимоги мотивує тим, що з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 06.03.1981 року. В період шлюбу придбали вищезазначений будинок і, відповідно до вимог закону, дане майно є спільною сумісною власністю подружжя. В даний час шлюб між ними розірвано. Відповідач не сплачує кошти за світло, кошти які сільрада виділила на опалення будинку в сумі 2856,42 грн. відповідач присвоїв собі, на ремонт будинку всі витрати позивач оплачувала сама. Не має можливості оформити субсидію доки не буде визначена частка майна, яка належить позивачу. Крім того, у 2004 році за спільні кошти в сумі 1000 доларів США відповідачем було придбано автомобіль, яким постійно користується відповідач. Отже він має сплатити на користь позивача половину вартості автомобіля в сумі 500 доларів США, що складає 12500 грн. За захистом своїх прав змушена звернутись до суду. В судовому засіданні позивач позов підтримала. Пояснила, що з 06.03.1981 року перебувала у шлюбі з відповідачем, який розірвано у 2000 році за рішенням суду. Після цього вони примирились та продовжили ведення спільного господарства. У 2004 році відповідач придбав автомобіль ВАЗ-2101, за який було сплачено 1000 доларів США. Для виплати даної суми у 2005 році позивач брала позику в банку, що підтверджується кредитним договором від 01.09.2005 року. Крім того, відповідач з 2008 по 2014 рік отримував соціальну допомогу на придбання твердого палива для опалення спільного будинку, в загальній сумі 2856,42 грн., але ці кошти використовував на власні потреби, не за призначенням. Оскільки позивач витрачала власні кошти на обслуговування будинку, вважає, що відповідач зобовязаний виплатити їй зазначену суму допомоги. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, а саме не заперечувала проти задоволення позову в частині визнання права власності позивача на 1/2 частину спільного будинку Проти задоволення інших позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість. Щодо придбання автомобіля посилалась на факт його придбання відповідачем після розірвання шлюбу, відсутність доказів надання коштів позивачем, а також доказів фактичної вартості автомобіля. Щодо відшкодування коштів на придбання палива, зазначила, що дана соціальна допомога виплачувалась особисто відповідачу, як постраждалому від аварії на Чорнобильській АЕС. В судовому засіданні за клопотанням сторін допитані свідки. Свідок [PERSON] повідомив, що він є сином позивача та відповідача. Після розірвання шлюбу батько поділив будинок на дві частини, зробивши стіну-перегородку та два окремі входи. Разом з тим, батьки продовжували вести спільне господарство. У 2004 році батько (відповідач) придбав автомобіль ВАЗ-2101 за 1000 доларів США за рахунок коштів, частину з яких мав батько, частину надали вони з братом, і частину надала мати (позивач). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є дружиною [PERSON] та невісткою позивача і відповідача. На час придбання спірного автомобіля вона була їх сусідкою та їй відомо, що автомобіль було придбано за спільні кошти родини. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомив, що він є сином позивача та відповідача. Після розірвання шлюбу батько поділив будинок на дві частини, зробивши стіну-перегородку та два окремі входи. Спільне господарство батьки не вели. У 2004 році батько (відповідач) придбав автомобіль ВАЗ-2101 за 1000 доларів США за рахунок коштів, частину з яких мав батько, частину надали вони з братом. Мати коштів на автомобіль не надавала. Кредит у 2005 році мати брала на газифікацію будинку брата. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що вона є дочкою позивача та відповідача. Після розірвання шлюбу батько поділив будинок на дві частини, зробивши стіну-перегородку та два окремі входи. Спільне господарство батьки не вели. У 2004 році батько (відповідач) придбав автомобіль ВАЗ-2101 за 1000 доларів США за рахунок коштів, частину з яких мав батько, частину надали брати. Мати коштів на автомобіль не надавала. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та давши їм належну оцінку, суд прийшов до наступного висновку. Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, сторони уклали шлюб 06.03.1981 року, який було розірвано 29.02.2000 року рішенням Новоград-Волинського суду Житомирської області, актовий запис про розірвання шлюбу вчинено 03.04.2006 року. (а.с. 26). Відповідно до договору купівлі-продажу будинку від 27.12.1984 року [PERSON] продала, а [PERSON] придбав будинок № 27 по вул. Комінтерна в смт. Городниця (а.с. 8). Згідно довідки КП «Новоград-Волинське МБТІ» від 23.02.2016 року житловий будинок за адресою: вул. Дубницька, 27, смт. Городниця, Новоград-Волинського р-ну, - зареєстровано за [PERSON] (відповідач) на підставі договору купівлі-продажу від 27.12.1984 року. Інвентаризаційна вартість домоволодіння 47235 грн. (а.с. 27) Згідно довідки ТС №1844 РСЦ МВС в Житомирській області власником автомобіля ВАЗ-2101 днз 9399ІОА є [PERSON] (відповідач). Автомобіль придбаний за договором купівлі-продажу від 22.07.2004 року (а.с. 47). Відповідно до наданої на запит суду довідки УПСЗН Новоград-Волинської РДА, відповідач [PERSON], як потерпілий внаслідок аварії на ЧАЕС 4 категорії отримав у 2008-2014 роках готівку на придбання твердого палива на загальну сумі 2856,42 грн. (а.с. 46). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу сторони розірвали шлюб 03.04.2006 року (а.с. 10). За правилом ст. 44 Кодексу про шлюб та сімю, який діяв на час ухвалення рішення суду про розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем, шлюб вважався припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України, який набрав чинності з 01.01.2004 року, встановлено, що у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. За таких обставин, суд дійшов висновку, що моментом припинення шлюбу сторін є день реєстрації розірвання шлюбу 03.04.2006 року. Відповідно до ст. 60 СК України визначає, що майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Також відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, відповідно до положень ст. 70 СК України, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Аналізуючи зазначені норми та встановлені обставини, суд виходить з того, що нерухоме майно (спірний жилий будинок) придбано одним з подружжя під час перебування у шлюбі, отже - воно є їх спільною сумісною власністю і кожен з них має право на 1/2 частину цього майна. Право власності відповідача підтверджується договором купівлі-продажу та довідкою КП «Новоград-Волинське МБТІ», з якої також вбачається. З наданих документів вбачається перейменування вулиці Комінтерну в смт. Городниця на вул. Дубницьку. Представником позивача визнано позов у частині визнання права власності на частку будинку, що відповідно до ст. 174 ЦПК України є підставою для задоволення позову. За таких обставин, суд задовольняє позовні вимоги в частині визнання за позивачем права власності на 1/2 частину житлового будинку № 27\~ по вул. Дубницькій, в смт. Городниця Новоград-Волинського району. У задоволенні позову в частині визнання автомобіля ВАЗ-2101, який зареєстрований за відповідачем, спільною сумісною власністю подружжя та стягнення з відповідача на користь позивача 1/2 вартості автомобіля в сумі 12500 грн. суд відмовляє, оскільки в судовому засіданні не доведено участь позивача у витратах на придбання спірного автомобіля. Натомість, з показів свідків вбачається та сторонами визнано факт участі синів [PERSON] і [PERSON] у витратах на придбання автомобіля. При цьому встановити частку кожного з них неможливо. Крім того, позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження дійсної вартості автомобіля. Судом розяснено позивачу право заявити клопотання про проведення судової експертизи з визначення вартості автомобіля, але вона таким правом не скористалась. Суд також відмовляє у задоволенні позову в частині стягнення коштів державної соціальної допомоги на придбання твердого палива на загальну сумі 2856,42 грн., оскільки такі кошти були отримані ним як державна соціальна допомога у період з 2008 року по 2014 рік, тобто після розірвання шлюбу. Отже, на такі виплати не поширюється режим спільного майна подружжя і вони є особистою власністю відповідача, який міг розпорядитись ними на власний розсуд. Посилання позивача на обовязок відповідача брати участь у витратах на утримання спільного нерухомого майна не підкріплено доказами про фактичний розмір понесених витрат. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідач звільнений від сплати судового збору, оскільки є інвалідом другої групи. За таких обставин, судові витрати зі сплати судового збору підлягають відшкодуванню на користь позивача з Державного бюджету України в сумі 334,02 грн. Зважаючи на викладене,

Outcome: partial