Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-26 00:00:00

У березні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому, враховуючи уточнення позовних вимог, просила розірвати шлюб між нею та [PERSON] , який зареєстрований 09 вересня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції у Київської області, актовий запис № 612, визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю та стягувати з відповідача на її користь аліменти на сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн., щомісячно, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначала, що 09 вересня 2011 року вона і [PERSON] уклали шлюб, від цього шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя сторін не склалося, у зв`язку з тим, що між ними зникло взаєморозуміння та вони мають різні погляди на шлюб і сім`ю. Із червня 2018 року подружніх відносин вони не підтримують, спроби примирення подружжя не дали позитивних результатів, у зв`язку з чим подальше спільне проживання і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін, а шлюб носить формальний характер. Їхній син [PERSON] на даний час проживає з матір`ю та знаходиться на її утриманні. Домовленості щодо місця проживання дитини між сторонами не досягнуто. Усвідомлюючи її особисту відповідальність за створення для дитини комфортних і щасливих умов життя, збереження здоров`я, розумового та духовного розвитку, вона переконана, що дитина й надалі має проживати з матір`ю. Жодних шкідливих звичок вона не має, працює, отримує дохід у розмірі 30000 грн., проте її заробітної плати для забезпечення достатнього життєвого рівня дитини не вистачає, оскільки син щоденно потребує повноцінного харчування, одягу та взуття, медичних ліків у разі хвороби, витрат, що пов`язані із дошкільною освітою, відпочинком і розвагами. Відповідач інколи надає їй кошти для дитини, з червня 2018 року по лютий 2019 року на утримання сина він надав 10000 грн. Однак надання відповідачем коштів на утримання дитини носить не постійний характер, тому у неї є підстави вважати, що у подальшому [PERSON] може ухилятися від добровільного матеріального утримання малолітнього сина. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судове засідання не з`явилися, подали до суду заяву, у якій зазначали, що позов вони підтримують, просили суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та розглянути справу за відсутності сторони позивача. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судове засідання теж не з`явилися, подали до суду заяви, у яких просили суд розглянути справу за їхньої відсутності, позовні вимоги визнають у повному обсязі, проти задоволення позову не заперечують. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Броварської міської ради Київської області Ус О.О. у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, у якій просив суд розглянути справу у його відсутність. Щодо визначення місця проживання дитини зазначав, що Орган опіки та піклування вважає доцільним визначити місце проживання малолітнього сина сторін [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] , позивачем у справі. Щодо вирішення інших позовних вимог про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину покладався на розсуд суду. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод чи інтересів інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. 09 вересня 2011 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції у Київської області, актовий запис № 612. Від цього шлюбу вони мають сина [PERSON] , [INFO] , який на даний час проживає разом із матір`ю [PERSON] . Судом встановлено, що з червня 2018 року сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, примиритися вони не бажають. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. За змістом положень ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У ч. 3 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно із ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження їхнього шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін. За змістом ч. ч. 7, 8, 10 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч. 4 ст. 19 СК України). У ч. 5 ст. 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно із ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування Броварської міської ради Київської області у своєму висновку від 05 листопада 2019 року за № 04-22/1249 зазначив, що позивач [PERSON] разом із сином [PERSON] , [INFO] , проживають за адресою: [ADDRESS] . У даній квартирі дитині виділена окрема кімната, у якій наявне спальне місце, шафа для речей, дитина забезпечена одягом, речами індивідуального користування, іграшками, продуктами харчування. Для проживання та індивідуального розвитку дитини матір`ю створені належні умови. У ході телефонної розмови з батьком дитини [PERSON] з`ясовано, що проти визначення місця проживання сина [PERSON] з матір`ю він не заперечує. У зв`язку з наведеним, враховуючи інтереси дитини, Орган опіки та піклування вважає доцільним визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] . Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] щодо визначення місця проживання малолітнього сина сторін [PERSON] з матір`ю є обґрунтованими, тому теж підлягають задоволенню. У ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України закріплено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст. 141 СК України). Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За змістом ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. У ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 14 листопада 2019 року № 294-IX визначено, що у 2020 році прожитковий мінімум на місяць на одну дитину віком до 6 років становить: з 1 січня 2020 року - 1779 грн., з 1 липня - 1859 грн., з 1 грудня - 1921 грн. Згідно із ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи визнання позову відповідачем [PERSON] і в частині сплати на користь позивача [PERSON] аліментів на їхнього малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з матір`ю, у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн., щомісячно, суд дійшов висновку, що позов у частині вимог про стягнення аліментів на дитину ґрунтується на вимогах закону, тому теж підлягає задоволенню. При подачі до суду цього позову за вимоги про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, позивач [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 1536 грн. 80 коп. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" у справах про стягнення аліментів позивачі від сплати судового збору звільняються. Виходячи з наведеного, згідно із вимогами ст. 141 ЦПК України із відповідача в дохід держави за вимогу про стягнення аліментів підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. та на користь позивача за інші дві вимоги судовий збір у розмірі 1536 грн. 80 коп. За змістом п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішень у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved