Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-14 00:00:00

01 жовтня 2015 року на розгляд до суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON] акціонерного товариства «Акцент-Банк»( далі- ПАТ « Акцент- Банк») про захист прав споживачів шляхом визнання [PERSON] надання споживчого кредиту («Розстрочка») (Стандарт) недійсними. Позивач [PERSON] не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, подав 09 жовтня 2015 року письмову заяву про проведення розгляду справи у його відсутність, але за участю його представника [PERSON]Г.( а.с.23) Представник позивача- Губанова Г.Г., яка діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 02 березня 2015 року, у судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги, в підтвердження яких послалася на обставини, викладені у позовній заяві, та зазначила, що 21 серпня 2008 року між її чоловіком [PERSON] та [PERSON] акціонерним товариством « Акцент- Банк» ( нині ПАТ « Акцент- Банк») було підписано заяву- позичальника № ACPYRC21170008 з проханням надати строковий кредит у сумі 17\~215 грн.54 коп. на строк 36 місяців з метою придбання меблі, в тому числі 660 грн.54 коп. на сплату страхового платежу, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмір 1% на суму залишку заборгованості за кредитом, єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту у сумі 1505 грн, та щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у сумі 309 грн. 88 коп. в обмін на зобовязання позичальника з повернення кредиту, сплату відсотків, винагороди, комісії, зазначені в Заяві та [PERSON] надання споживчого кредиту фізичним особам ( « Розстрочка») ( Стандарт) строки. 21 серпня 2008 року заява позичальника № ACPYRC21170008 була підписана позивачем, в той час як [PERSON] надання споживчого кредиту («Розстрочка») (Стандарт) підписані ним не були. Крім того, за станом на 21 серпня 2008 року банківська установа була закритим акціонерним товариством і змінила свою назву на ПАТ « Акцент- Банк» лише 24 вересня 2009 року, в той час як [PERSON] надання споживчого кредиту («Розстрочка») (Стандарт) підписані головою ПАТ « Акцент- Банк». Під час підписання заяви позичальника відповідачем [PERSON] акціонерним товариством « Акцент- Банк» було порушено законодавство: не було надано інформації про сукупну суму кредиту, графік погашення кредиту не надавався, не було надано другого екземпляру оригіналу кредитного договору (заяви позичальника № ACPYRC21170008), не надані [PERSON] надання споживчого кредиту фізичним особам (« Розстрочка») ( Стандарт), договору страхування та договору застави. Представник позивача вважає, що [PERSON] надання споживчого кредиту фізичним особам ( «Розстрочка») ( Стандарт) не відносяться до заяви позичальника № ACPYRC21170008 від 21 серпня 2008 року, бо не підписані позичальником та головою ЗАТ « Акцент- Банк», що є однією з необхідних істотних умов під час оформлення кредиту фізичним особам. Між тим, не дивлячись на вказану істотну обставину в травні 2013 року ПАТ « Акцент-Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості і в якості доказу порушення позичальником кредитного договору ( заява позичальника від 28 серпня 2008 року), ПАТ « Акцент- Банк» надало копію [PERSON] надання споживчого кредиту фізичним особам ( « Розстрочка») (Стандарт), згідно яких банківська установа нарахувала суму заборгованості, а саме відсотки, пеню, штрафи. Згідно рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 11 червня 2013 року позовні вимоги ПАТ « Акцент-Банк» були частково задоволені і суд при його прийнятті посилався на додані до позову копії [PERSON] надання споживчого кредиту фізичним особам ( «Розстрочка») ( Стандарт). Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 03 вересня 2013 року це рішення було змінено в частині стягнення пені і апеляційним судом не було узято до уваги як належний доказ [PERSON] надання споживчого кредиту фізичним особам ( « Розстрочка») ( Стандарт) та було зазначено про те, що ці [PERSON] підписані тільки однією стороною Головою ПАТ « Акцент- Банк», хоча на час укладання договору вони повинні були підписані головою ЗАТ « Акцент- Банк»; ці [PERSON] не містять відомостей про час їх затвердження, що унеможливлює вважати їх чинними на день укладання договору- 21 серпня 2008 року; та зроблено висновок про те, що до анкети- заяви [PERSON] долучені [PERSON] іншої фінансової установи, а з урахуванням того, що на них відсутній підпис позичальника, то відсутні переконливі докази того, що саме ці [PERSON] відносяться до анкети - заяви № ACPYRC21170008 від 21 серпня 2008 року. Посилаючись на положення частини 3 статті 61 ЦПК України представник позивача вважає, що зазначені апеляційним судом обставини не підлягають доказуванню, а оскільки визнання таких [PERSON] надання споживчого кредиту фізичним особам ( « Розстрочка») ( Стандарт) апеляційним судом при прийнятті 03 вересня 2013 року судового рішення не проводилося внаслідок відсутності таких позовних вимог, з урахуванням продовження безпідставного нарахування банківською установою- відповідачем по справі заборгованості- відсотків, штрафів по заяві позичальника № ACPYRC21170008 від 21 серпня 2008 року та цим [PERSON], які ПАТ « Акцент- Банк» вважає чинними до цієї заяви позичальника, тому і виникла необхідність звернення [PERSON] до суду з зазначеним позовом. Представник позивача вважає, що долучені до заяви позичальника [PERSON] № ACPYRC21170008 від 21 серпня 2008 року [PERSON] надання споживчого кредиту фізичним особам ( « Розстрочка») ( Стандарт) і підписані головою [PERSON] акціонерного товариства «Акцент- Банк», є недійсними, бо: 1) відсутня підпис позичальника [PERSON] на цих [PERSON] і він з ними не був ознайомлений під час підписання анкети заяви № ACPYRC21170008 від 21 серпня 2008 року; 2) [PERSON] не містять відомостей про їх затвердження, що унеможливлює вважати їх чинними на день укладання договору; 3) це [PERSON] іншої банківської установи, тому на підставі положень пункту 10 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» просила суд визнати ці умови недійсними з 21 серпня 2008 року, тобто з моменту підписання заяви позичальника. Представник відповідача [PERSON] акціонерного товариства « Акцент- Банк» [PERSON], яка діє на підставі довіреності № 24-О від 16.01.2014 р. ( а.с. 126) і повноваження якої на час проведення судового розгляду справи підтверджені листом від 14 квітня 2016 року голови правління ПАТ « Акцент-Банк» [PERSON] ( а.с. 194 зв.), надала суду письмові заперечення на позовні вимоги від 14 грудня 2015 року. Письмові заперечення нею безпосередньо були підтримані у судовому засіданні та зазначено про те, що предметом судового розгляду неодноразово були аналогічні позови [PERSON] і у судовому порядку вже встановлено, що « [PERSON] під час підписання заяви позичальника 21.08.2008 р. було ознайомлено з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам ( «Розстрочка») (Стандарт), що вбачається з заяви позичальника [PERSON] відповідно до якої [PERSON] ознайомлений та згодний з зазначеними умовами що підтверджується його підписом» ( рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 05.12.2013 р. по справі №243/7336/13ц); « доводи апеляційної скарги щодо відсутності підпису [PERSON] в [PERSON] і тому є підстави вважати, що умови укладені поза межами кредитного договору і недопустимими доказами, з цим апеляційний суд не може погодитися, тому що в заяві позичальника є особистий підпис про те, що він ознайомлений та згодний з Умовами надання споживчого кредиту, та що заява разом із Умовами складають договір про надання банківських послуг.( ухвала Апеляційного суду Донецької області від 13.01.2014 р. по справі №243/7336/13ц).Крім того, згідно рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 19 вересня 2014 року ( справа № 243/1739/14ц) було відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON]М про визнання умов споживчого кредиту таким, що порушують права споживача та визнання документу таким, що є неналежним і це рішення суду ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 10 грудня 2014 року було залишено без зміни і апеляційним судом було зазначено, що « подача [PERSON] позовної заяви до [PERSON] акціонерного товариства « Акцент- Банк» про визнання документу таким, що є неналежним та порушує права споживача лише у березні 2014 року є засобом ухилення від виконання судового рішення, яке набрало законної сили». Посилаючись на положення пункту 3 ст. 61 ЦПК України, з урахуванням того, що всі обставини спору вже розглядалися судом раніше по інших справах за участю тих самих сторін та враховуючи, що цей позов подано [PERSON] до суду після спливу трьох років після укладання 21 серпня 2008 року договору і не заявлено клопотання про поновлення пропущених строків з поясненнями поважності їх пропуску, представник відповідача просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] та застосувати до позову позовну давність на підставі пункту 3 ст. 267 ЦПК України, про що було подано окрему письмову заяву від 14 грудня 2015 року.( а.с.58,59,60) Крім того, просила врахувати, що у заяві від 14 грудня 2015 року нею помилково було зроблено посилання на укладання [PERSON] договору поруки та допущено описку при написанні дати кредитного договору- зазначено « 121.08.2008 року» замість « 21.08.2008 року». Вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані сторонами по справі докази, суд у межах заявлених позовних вимог ( стаття 11 ЦПК України) установив наступне. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно положень статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Як установлено судом і вбачається із матеріалів справи, відповідач [PERSON], [INFO], надав 21 серпня 2008 року відповідачеві ПАТ « Акцент- Банк» заяву позичальника № ACPYRC21170008 від 21 серпня 2008 року, відповідно до якої позивач [PERSON] отримав кредит у розмірі 17\~215 грн.54 коп. на строк 36 місяців з 21.08.2008 р. по 20.08.2011 р. включно з метою придбання товару, а також у розмірі 660 грн. 54 коп. на сплату страхового платежу, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмір 1,0% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, єдино разової винагороди за надання фінансового інструменту у сумі 1505 грн. та щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у сумі 309 грн. 88 коп. в обмін на зобовязання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені в Заяві та [PERSON] надання споживчого кредиту фізичним особам ( « Розстрочка») ( Стандарт) строки. Як вбачається з заяви позичальника, заява разом з запропонованими банком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам ( « Розстрочка») (Стандарт), тарифами складає кредитно- заставний договір. Таким чином, при укладанні договору сторони керувались частиною 1 статті 634 ЦК України, яка регулює відносини щодо договору приєднання. Відповідно до положень частини 1 та 2 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Договір є двостороннім, якщо правами та обовязками наділені обидві сторони договору. Згідно статті 627 ЦК України (в редакції за станом на 21 серпня 2008 року) відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту вимог розумності та справедливості. Факт підписання [PERSON] заяви позичальника № ACPYRC21170008 від 21 серпня 2008 року( далі- за текстом заява позичальника) визнається, про що зазначено особисто ним у тексті позовної заяви від 01 жовтня 2015 року та підтверджено поясненнями його представника [PERSON] у судовому засіданні. Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Матеріалами справи встановлено, що сторонами по справі були узгоджені всі істотні умови, необхідні для договорів даного виду, зміст умов кредитного договору є чітким та зрозумілим для сторін, договір підписаний сторонами. Твердження позивача та його представника про те, що [PERSON] надання споживчого кредиту ( «Розстрочка») ( Стандарт) не були підписані [PERSON], що є підставою для визнання цих [PERSON] недійсними на підставі статті 18 Закону України « Про захист прав споживачів», не приймаються судом до уваги, бо підписуючи заяву позичальника від 21 серпня 2008 року позивач [PERSON] висловив свою згоду про укладання кредитного договору саме в такій формі, про що свідчить його особистий підпис у заяві. Заява разом з Умовами, тарифами складає договір про надання банківських послуг, а тому між сторонами виникли договірні відносини, що походять з кредитного договору. Положеннями статті 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 11 червня 2013 року, з урахуванням рішення Апеляційного суду Донецької області від 03 вересня 2013 року, позовні вимоги ПАТ « Акцент- Банк» до [PERSON] були задоволені частково і з відповідача підлягає стягненню: заборгованість за кредитним договором № ACPYRC21170008 від 21 серпня 2008 року станом на 22.03.2013 р. в сумі 10\~960 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом у сумі 2\~422 грн.25 коп., заборгованість по комісії за користування кредитом- 8\~594 грн. 78 коп., судові витрати по справі у сумі 219 грн. 78 коп. ( а.с. 12-16 ) Зазначені обставини підтверджені за наслідками дослідження судом у судовому засіданні матеріалів цієї цивільної справи № 243/3858/13-ц. Судом встановлено, що при зверненні до суду з цим позовом, ПАТ « Акцент-Банк» на підтвердження укладеного 21 серпня 2008 року між банком та [PERSON] кредитно- заставного договору було надано копію [PERSON] надання споживчого кредиту ( « Розстрочка») ( Стандарт), які безпосередньо відносяться до заяви позичальника за № ACPYRC21170008 від 21 серпня 2008 року, тому доводи позивача та його представника у цій частині не приймаються судом до уваги, бо спростовуються фактичними обставинами по справі.( а.с. 197-209 фотокопії із матеріалів цивільної справи № 243/3858/13-ц) В обгрунтування заявлених позовних вимог позивач та його представник посилалися на порушення відповідачем положень пункту 10 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», бо відсутня підпис позичальника [PERSON] на [PERSON] надання споживчого кредиту фізичним особам ( « Розстрочка») ( Стандарт) і він з ними не був ознайомлений під час підписання анкети заяви № ACPYRC21170008 від 21 серпня 2008 року та ці [PERSON] не містять відомостей про їх затвердження, що унеможливлює вважати їх чинними на день укладання договору. Положеннями частин 1 та 2 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» ( у редакції на час укладання кредитного договору- 21.08.2008 р.) передбачено, що продавець ( виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. [PERSON] договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Згідно пункту 10 частини 3 статті 18 цього Закону несправедливими є, зокрема умови договору про установлення обовязкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладанням договору. Як убачається із тексту заяви позичальника № ACPYRC21170008 від 21 серпня 2008 року [PERSON], підписуючи цю заяву підтвердив, що він (далі - за текстом заяви) « ознайомився та згодний з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам ( « Розстрочка») (Стандарт) які були надані йому у письмовій формі. Своїм підписом підтверджую факт надання мені повної інформації про умови кредитування в А-Банку( а також його місцезнаходження), а саме мету, для якої кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобовязаннями Позичальника; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору(перелік усіх витрат повязаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); термін, на який кредит же бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які Позичальник має право, і відомості про те, від кого Позичальник може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування». ( а.с. 202- фотокопія із цивільної справи № 243/3858/13-ц, а.с. 11- екземпляр, який подано позивачем суду як додаток до позовної заяви) Враховуючи вищенаведене, під час судового розгляду не знайшли свого обєктивного підтвердження доводи сторони позивача про те, що банківською установою не було [PERSON] надано інформації про сукупну суму кредиту, графіку погашення кредиту та не надано [PERSON] надання споживчого кредиту фізичним особам ( « Розстрочка») ( Стандарт), бо зазначені доводи спростовуються фактичними обставинами справи. Судом встановлено, що при укладанні договору до відома [PERSON] було доведено всю інформацію про порядок розрахунків, умови і підстави нарахувань і суми грошових виплат, необхідних для виконання сторонами своїх зобовязань за договором. Крім того, копія [PERSON] надання споживчого кредиту фізичним особам ( «Розстрочка») ( Стандарт) у письмовій формі були надані [PERSON], про що свідчить його особистий підпис у заяві позичальника. Сторонами договору не було обумовлено як подання позичальником другого екземпляру оригіналу заяви позичальника № ACPYRC21170008 від 21 серпня 2008 року, так і надання [PERSON] саме такого екземпляру. [PERSON] надання споживчого кредиту фізичним особам ( « Розстрочка») ( Стандарт), які у сукупності із заявою позичальника № ACPYRC21170008 від 21 серпня 2008 року та Тарифами, складають кредитно-заставний договір убачається, що стороною договору є Банк- ПАТ «А-Банк», свідоцтво про реєстрацію №055448 від 30.10.1992 року.( а.с. 146) Саме такі відомості про номер свідоцтва та дату проведення первинної державної реєстрації відображені у свідоцтві про державну реєстрацію юридичної особи- Публічного акціонерного товариства « Акцент- Банк» та довідці з Єдиного Державного реєстру підприємств та організацій України ( ЄДРПОУ) ( а.с.144-145 ) Враховуючи вищенаведене, судом не приймаються до уваги доводи сторони позивача про те, що [PERSON] надання споживчого кредиту фізичним особам ( « Розстрочка») ( Стандарт), долучені до заяви позичальника № ACPYRC21170008 від 21 серпня 2008 року є умовами іншої банківської установи. Посилання позивача та його представника на те, що [PERSON] не можуть бути чинними на день укладання кредитного договору 21 серпня 2008 року, бо не затверджені, є неспроможними, з урахуванням того, що затвердження їх не передбачено як текстом самих [PERSON], так і нормами ЦК України. Суд вважає необхідним зазначити про те, що у судовому порядку, незважаючи на набрання законної сили рішення Словянського міськрайсуду Донецької області від 11 червня 2013 року по справі за позовом ПАТ « Акцент- Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 21.08.2008 року, яке було змінено рішенням Апеляційного суду Донецької області від 03 вересня 2013 року, протягом 2013-2015 років позивачем [PERSON] неодноразово у судовому порядку ставилися питання про визнання цього кредитного договору недійсним, про що свідчать, у тому числі, наступні судові рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 05.12.2013 р. ( а.с.61 зв.-64), від 19.09.2014 р. ( а.с.67 зв.-69) та Апеляційного суду Донецької області від 13.01.2014 р. ( а.с.157-158), Апеляційного суду Запорізької області від 10.12.2014 р. ( а.с.70-71). Крім того, у жовтні 2014 року [PERSON] звертався до суду із позовом про визнання неналежними [PERSON] надання споживчого кредиту фізичним особам ( « Розстрочка») ( Стандарт), тобто такими, що не відносяться до його анкети-заяви позичальника № ACPYRC21170008 від 21 серпня 2008 року. Згідно рішення Апеляційного суду Запорізької області від 25 червня 2015 року у задоволенні цих вимог було відмовлено.( а.с. 184-185,186-187 ) Посилання позивача на висновки, викладені у рішенні Апеляційного суду Донецької області від 03 вересня 2013 року по справі № 243/3858/13-ц, на думку суду, не є обставиною у розумінні положень частини 3 статті 61 ЦПК України, які не доказуються при розгляді інших справ, бо зазначені висновки суду стосувалися оцінки судом доказів по справі при перевірці обгрунтованості нарахування пені за умовами кредитного договору № ACPYRC21170008 від 21 серпня 2008 року. ( а.с. 12-16) Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані сторонами в силу ст.60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про недоведеність перед судом обгрунтованості та законності вимог [PERSON], тому не має законних підстав вважати, що [PERSON] надання споживчого кредиту фізичним особам ( «Розстрочка») ( Стандарт), зазначеного кредитного договору від 21 серпня 2008 року є недійсними, та такими, що обмежують права споживача [PERSON] на підставі пункту 10 частини 3 статті 18 Закону України « Про захист прав споживачів». Враховуючи те, що судом на підставі досліджених у судовому засіданні доказів встановлено, що право позивача [PERSON], про захист якого він просить, не порушено, то у задоволенні його позовних вимог необхідно відмовити саме з цієї підстави, а не через пропуск строку позовної давності, як про це було зазначено у клопотанні представника відповідача. Оскільки при зверненні до суду за захистом порушеного права позивачем судові витрати не понесені, враховуючи положення частини 4 статті 88 ЦПК України, судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Outcome: dismissed