Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-05 00:00:00

У листопаді 2014 року позивач Концерн радіомовлення, радіозв'язку та телебачення звернувся в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування збитків. Свої позовні вимоги Концерн радіомовлення, радіозв'язку та телебачення обґрунтовував тим, що [PERSON] працює провідним інженером відділення мобілізаційної роботи Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення. У ході перевірки фінансово-господарської діяльності позивача за період з 01 січня 2011 року по 31 березня 2013 року та окремих питань його фінансово-господарської діяльності за період з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2010 року, здійсненої Державною фінансовою інспекцією України, було встановлено проведення зайвих виплат внаслідок завищення обсягу наданих послуг у сумі 167576,93 грн. Позивач стверджував, що порушення допущено з вини [PERSON] Посилаючись на ст. 1166 ЦК України, Концерн радіомовлення, радіозв'язку та телебачення просив суд стягнути з відповідача завдані позивачеві збитки у сумі 167576,93 грн. та присудити з нього судовий збір у сумі 1675,77 грн. У судовому засіданні представник позивача вимоги свого довірителя підтримав, просив суд їх задовольнити, поновивши строк на звернення до суду з позовом про стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству. Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечував з мотивів пропуску роботодавцем строку на звернення до суду, встановленого ст. 233 КЗпП України. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 01 березня 1996 року [PERSON] був прийнятий на роботу інженером другої частини Виконавчої дирекції Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення. На цій посаді він працював до 16 січня 2007 року, після чого [PERSON] був переведений на роботу інженером першої категорії відділення мобілізаційної підготовки Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення. З 12 листопада 2009 року і до сьогодні відповідач займає посаду провідного інженера відділення мобілізаційної підготовки Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення (а. с. 5, 6, 7, 8, 44-45). З 21 травня 2013 року по 20 серпня 2013 року Державною фінансовою інспекцією України було проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення за період з 01 січня 2011 року по 31 березня 2013 року та окремих питань його фінансово-господарської діяльності за період з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2010 року. У ході ревізії були виявлені численні порушення фінансової дисципліни на підприємстві, про що зазначено в акті ревізії від 20 вересня 2013 року №06-21/70 (а. с. 11-15). Зокрема, перевіркою відповідності сплаченої вартості товарів, робіт та послуг умовам укладених договорів встановлено здійснення зайвих виплат внаслідок завищення обсягу наданих послуг у сумі 167576,93 грн, що є порушенням ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" в частині здійснення бухгалтерського обліку на підставі первинних документів, які містять недостовірне дані, та п. 1, п. 7, п. 9 Положення про добровільну пожежну дружину (команду), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2009 року №136 в частині здійснення страхування пожежної дружини (команди) без її створення у встановленому законодавством порядку. Порушення було допущено з вини провідного інженера відділу мобілізаційної підготовки Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення [PERSON], який відповідно до посадової інструкції організовує виконання правових, організаційно-технічних та інших заходів, спрямованих на вдосконалення та координацію пожежно-профілактичної роботи, розробку комплексних заходів щодо поліпшення пожежної безпеки в концерні, у його філіях та підприємствах. Унаслідок допущеного порушення Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення спричинено збитки на суму 167576,93 грн. Жодних доводів на спростування своєї вини у заподіяні Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення заподіяно збитків у розмірі 167576,93 грн позивачем не наведено. Правові підстави та умови матеріальної відповідальності працівників за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації, визначені главою IX КЗпП України. Так, ч. 1 ч. 2 ст. 130 КЗпП України передбачено, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За загальним правилом за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку (ч. 1 ст. 132 КЗпП України). Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві (ч. 2 ст. 132 КЗпП України). Згідно зі ст. 133 КЗпП України обмежену матеріальну відповідальність несуть: працівники - за зіпсуття або знищення через недбалість матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, - у розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. В такому ж розмірі працівники несуть матеріальну відповідальність за зіпсуття або знищення через недбалість інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; керівники підприємств, установ, організацій та їх заступники, а також керівники структурних підрозділів на підприємствах, в установах, організаціях та їх заступники - у розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, якщо шкоду підприємству, установі, організації заподіяно зайвими грошовими виплатами працівникам, неправильною постановкою обліку і зберігання матеріальних, грошових чи культурних цінностей, невжиттям необхідних заходів до запобігання простоям Ст. 134 КЗпП України визначено випадки, за яких працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації. Такий вид матеріальної відповідальності покладається на працівників у разі, коли: між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст. 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку; шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані; шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків; шкоди завдано не при виконанні трудових обов'язків; службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу; керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством Судом встановлено, що між Концерном радіомовлення, радіозв'язку та телебачення і [PERSON] договір про повну матеріальну відповідальність не укладався, відповідач не відноситься до категорії осіб, на яких відповідно до законодавства покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків. Інших підстав для покладення на відповідача повної матеріальної відповідальності немає. Отже, [PERSON] повинен відповідати за шкоду, спричинену позивачем у розмірі свого середньомісячного заробітку. Ст. 233 КЗпП України встановлено строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів. Зокрема, за приписами ч. 3 ст. 233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Днем виявлення шкоди вважається день, коли роботодавцю стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником. У разі встановлення факту заподіяння шкоди за результатами інвентаризації матеріальних цінностей, ревізії або перевірки фінансово-господарської діяльності підприємства днем виявлення шкоди вважатиметься день підписання відповідного акта, висновку комісії або іншого документа, у якому зафіксовано результати перевірок, проведених відповідними уповноваженими органами чи посадовими особами. Позивач дізнався про заподіяння йому [PERSON] шкоди 20 серпня 2013 року, коли Державною фінансовою інспекцією України було складено акт планової ревізії фінансово-господарської діяльності Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення за період з 01 січня 2011 року по 31 березня 2013 року та окремих питань його фінансово-господарської діяльності за період з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2010 року №06-21/70, з яким ознайомився керівник позивача, про що свідчить його особистий підпис в акті (а. с. 15). Більш того, 06 листопада 2013 року Концерн радіомовлення, радіозв'язку та телебачення отримав вимогу Державної фінансової інспекції України, в якій, вона вимагала вжити заходів щодо відшкодування шкоди, спричиненої концерну винними діями [PERSON], що додатково засвідчує те, що позивачеві було достеменно відомо про необхідність вжити дії, спрямовані на відшкодування збитків (а. с. 9, 10). Позовні вимоги про стягнення збитків заявлено Концерном радіомовлення, радіозв'язку лише 17 листопада 2014 року, тобто поза межами строку, встановленого ч. 3 ст. 233 КЗпП України. За приписами ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст. 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Підстави для поновлення строку для звернення до суду з позовом, на які посилається позивач, суд не вважає поважними, позаяк Концерн радіомовлення, радіозв'язку та телебачення дізнався про заподіяння шкоди [PERSON] ще 20 серпня 2013 року, однак не вжив жодних заходів для відшкодування шкоди, спричиненої концерну винними діями відповідача, чи для оскарження акта ревізії у випадку, якщо позивач не згоден з висновками Державної фінансової інспекції України, викладеними у цьому акті. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність відмовити Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення у задоволенні його позову до [PERSON] про відшкодування у збитків у зв'язку з пропуском позивачем без поважних причин строку для звернення до суду з позовом, встановленого ст. 233 КЗпП України. З огляду на вищевикладене, відповідно до ст. ст.130, 132, 134, 233, 234 Кодексу законів про працю України, Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, постанови Пленуму Верховного суду України від 29 грудня 1992 року №14 "Про судову практику у справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками" та,

Outcome: dismissed