Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-09 00:00:00

У травні 2020 року [PERSON] звернувся в Дарницький районний суд м. Києва із заявою про встановлення факту смерті особи у певний час, за участю заінтересованої особи Дарницького районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якій просив суд встановити факт смерті [PERSON] , 1885 р.н., який помер у 1933 році у віці 52 років та похований на території Позняківського кладовища (м. Київ, вул. Тепловозна, 2) та встановити факт смерті [PERSON] , 1890 р.н., яка померла у 1933 році у віці 47 років та похована на території Позняківського кладовища ( [ADDRESS] ). Заява обгрунтована тим, що [PERSON] та [PERSON] являються бабусею та дідусем заявника [PERSON] . Вони померли у 1933 році та були поховані на території Позняківського кладовища у м. Києві. Місце поховання огороджено, упорядковане та підписане. Для отримання свідоцтва про смерть похованих та свідоцтва про поховання необхідно встановити факт смерті осіб у певний час. Встановити вказані факти та отримати відповідні документи іншим шляхом не можливо. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 27.05.2020 року відкрито провадження за вказаною заявою, справу призначено до розгляду. В судове засідання заявник будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи не прибув, проте подав заяву в якій просив розглядати справу без його участі, заяву підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити. Представник заінтересованої особи Дарницький районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання також не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направив до суду лист про розгляд справи без присутності представинка Відділу. Оскільки сторони повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, не заперечували щодо розгляду справи у їхню відсутність, суд розглянув справу без участі учасників судового процесу на підставі наявних у суду матеріалів. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. За змістом ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи з певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі: 1) якщо заява надійшла після закінчення одного року з дня настання смерті; 2) встановлення у судовому порядку факту смерті; 3) звернення для реєстрації смерті особи, оголошеної судом померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров`я, де настала смерть, та інших осіб. Законом України "Про поховання та похоронну справу" визначено, що користувач місця поховання (місця родинного поховання) - особа, яка здійснила перше поховання на відведеному місці поховання (родинного поховання) та/або має відповідне свідоцтво про смерть похованого і свідоцтво про поховання, передбачене статтею 25 цього Закону. Вказаним Законом визначено, що за бажанням одного з родичів, визначених у частині п`ятій статті 6 цього Закону, для поховання двох чи більше померлих безоплатно виділяється місце для родинного поховання. Після здійснення поховання померлого виконавцю волевиявлення померлого або особі, яка взяла на себе зобов`язання поховати померлого, як користувачу місця поховання (користувачу місця родинного поховання) спеціалізованим комунальним підприємством (а в разі його відсутності - виконавчим органом сільської, селищної, міської ради) видається відповідне свідоцтво, зразок якого затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Це свідоцтво дає право його пред`явнику на встановлення намогильних споруд у межах могили (родинного поховання), вирішення питання про проведення підпоховання, здійснювати інші дії, пов`язані з використанням місця поховання, якщо це не суперечить законодавству. На могилах (місцях родинного поховання) можуть встановлюватися намогильні споруди, склепи за індивідуальним замовленням у межах, встановлених для могили (родинного поховання). Встановлені намогильні споруди, склепи реєструються спеціалізованим комунальним підприємством (а в разі його відсутності - виконавчим органом сільської, селищної, міської ради) у книзі обліку намогильних споруд, форму якої затверджує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Забороняється здійснювати поховання інших померлих (підпоховання), встановлення намогильної споруди, склепу без згоди користувача місця поховання (користувача місця родинного поховання). Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до абзацу першого п. 13 постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» з наступними змінами та доповненнями, заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Відповідно до копії свідоцтва про народження заявника [PERSON] , вбачається, що його батьками були [PERSON] та [PERSON] . Згідно відновленого свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 08.06.1952 р. вбачається, що батьками [PERSON] були [PERSON] та [PERSON] (а. с. 9). Таким чином [PERSON] та [PERSON] були дідусем та бабусею заявника [PERSON] . Відповідно до копії листа Спеціалізованого комунального підприємства "Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування" № 527 від 27.03.2020 року вбачається, що Ритуальною службою виконавчого органу Київради було проведено обстеження кладовища та виявлено на ділянці 2 Позняківського кладовища огорожа та хрест з написом [PERSON] 1885 - 1933, також в огорожі існують три непідписані могили. Поховання [PERSON] 1890-1933 розташовано окремо на ділянці 2 Позняківського кладовища. Книга реєстрації поховань за 1933 рік відсутня. 26.03.2020 року [PERSON] звернувся до Дарницького районного у м. Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управлінн Міністерства юстиції із заявою про державну реєстрацію смерті [PERSON] та [PERSON] . Листом № 19/20-4-9 від 08.04.2020 року [PERSON] було відмовлено у задоволенні вказаної заяви, оскільки відповідно до відомостей Сектору зберігання та використання книг реєстрації актів цивільного стану і метричних книг Київського міського управління юстиції не виявлено актовий запис про смерть [PERSON] за 1993 рік. Як вбачається з копій листів Державного архіву м. Києва від 26.02.2019 року відомостей про смерть [PERSON] та [PERSON] за 1933 рік по Дарницькому району м. Києва не виявлено. Разом з тим, з наданих до суду фотокопій фотографій з місця поховання вбачається, що [PERSON] , 1885 р.н., та [PERSON] , 1890 р.н., померли 1933 року Таким чином, оскільки на даний час заявнику довести факт смерті дідуся [PERSON] та бабусі [PERSON] , які поховані на Позняківському кладовищі, у тому числі отримати в ритуальній службі свідоцтво про їх поховання не видається можливим, у зв`язку з цим суд вважає заяву такою, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved