Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

У квітні 2021 року позивач АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів грошові кошти. Свої вимоги позивач обґрунтовує наступним. 26.01.2007 між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого за всіма юридичними правами та обов`язками є АТ «Райффайзен Банк Аваль», та відповідачем [PERSON] було укладено Кредитний договір №012/03-11/33, згідно умов якого Банк зобов`язався надати кредит у сумі 50 000 доларів США строком до 25.01.2012, а відповідач зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі: 14,00 % річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені кредитним договором. 26.01.2008 між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого за всіма юридичними правами та обов`язками є АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №012/03-11/58, згідно умов якого Банк зобов`язався надати відповідачу кредит у сумі 25 000 доларів США строком до 14.02.2011, а Позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі: 13,25 % річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені Кредитним договором. Позивач виконав свої зобов`язання перед відповідачем [PERSON] за кредитними договорами, надавши останній кредити в сумі, строки та на умовах, передбачених цими договорами. Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №012/03-11/33, 26.01.2007 між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено Договір поруки №012/03-11/56, відповідно до умов якого Поручитель на добровільних засадах взяв на себе зобов`язання перед Банком відповідати по зобов`язанням позивальника [PERSON] , що виникають з умов Кредитного договору №012/03-11/33 від 26.01.2007 в повному обсязі цих зобов`язань. Для забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором №012/03-11/58, 26.02.2008 між позивачем та [PERSON] було укладено Договір поруки №012/03-11/100, відповідно до умов якого Поручитель на добровільних засадах взяв на себе зобов`язання перед Банком відповідати по зобов`язанням позичальника [PERSON] , що виникають з умов Кредитного договору №012/03-11/58 від 26.02.2008 в повному обсязі цих зобов`язань. Відповідно до умов п. 2.1. Договорів поруки сторони встановили, що у випадку невиконання Боржником взятих на себе зобов`язань по Кредитному договору, поручитель несе солідарну відповідальність перед Банком у тому ж обсязі, що і Боржник, включаючи сплату основаного боргу за Кредитним договором, нарахованих відсотків за користування кредитом та неустойки, відшкодування збитків. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 10.10.2010 у справі №2-2851/2010 позов АТ «Райффайзен Банк Аваль» було задоволено: стягнуто з [PERSON] , [PERSON] заборгованість за КД №012/03-11/33 від 26.01.2007 у розмірі - 338159,39 грн. Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10.12.2010 №2-2850/2010 позов АТ «Райффайзен Банк Аваль» було задоволено: стягнуто з [PERSON] , [PERSON] заборгованість за КД №012/03-11/58 від 26.02.2008 у розмірі - 205241,02 грн. Вказані рішення не оскаржувалися та набрали законної сили. З дати ухвалення вищезазначених рішень судів першої інстанції по сьогоднішній час заборгованість за кредитними договорами погашена не була. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням 3% річних та нарахування інфляційних витрат на суму боргу є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до розрахунку заборгованості за Кредитним договором №012/03-11/33 від 26.01.2007 розрахунок 3% річних визначений за період з 24.03.2018 по 24.03.2021 складає - 8 220, 04 доларів США. Відповідно до розрахунку заборгованості за Кредитним договором №012/03-11/58 від 26.02.2008 розрахунок 3% річних, визначений за період з 24.03.2018 по 24.03.2021 складає - 4 227, 00 доларів США. Відповідно до розрахунку заборгованості за Кредитним договором №012/03-11/33 від 26.01.2007 розрахунок інфляційних втрат, визначений за період з 24.03.2018 по 24.03.2021 складає - 62 468,36 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості за Кредитним договором №012/03-11/58 від 26.02.2008 розрахунок інфляційних втрат, визначений за період з 24.03.2018 по 24.03.2021 складає - 34 238,39 грн. З цих підстав, просять суд ухвалити рішення, яким стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача інфляційні втрати за невиконання грошового зобов`язання за кредитним договором №012/03-11/33 від 26.01.2007 за період з 24.03.201 по 24.03.2021 в сумі 62 468,36 грн, інфляційні втрати за невиконання грошового зобов`язання за кредитним договором №012/03-11/58 від 26.02.2008 за період з 24.03.201 по 24.03.2021 в сумі 34 238,39 грн, 3% річних за невиконання грошового зобов`язання за кредитним договором №012/03-11/33 від 26.01.2007 за період з 24.03.201 по 24.03.2021 в сумі 8 220,04 доларів США, 3% річних за невиконання грошового зобов`язання за кредитним договором №012/03-11/58 від 26.02.2008 за період з 24.03.201 по 24.03.2021 в сумі 4 227,00 доларів США. Ухвалою суду від 15.04.2021 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №756/5356/21, визначено, що справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги просить задовольнити, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується наявними у справі документами, письмових пояснень щодо причин своєї неявки суду не надали. Разом з тим, відповідачами у встановлений законом строк до суду не подано заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та не подано відзиву на позовну заяву. Строки для подання відзиву та відповіді на відзив закінчились, а тому суд прийшов до висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами. Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України та відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір №012/13-11/33 від 26.01.2007, відповідно до якого позивач надав відповідачу [PERSON] споживчий кредит в сумі 50 000,00 доларів США зі сплатою 14% строком на 60 місяців (а.с. 26-30). Між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки №012/03-11/56 від 26.01.2007, відповідно до якого сторони договору встановили, що відповідач [PERSON] на добровільних засадах взяв на себе зобов`язання перед кредитором відповідати за зобов`язаннями відповідача [PERSON] , які виникають з умов кредитного договору №012/03-11/33 від 26.01.2007 в повному обсязі цих зобов`язань (а.с. 31). Пунктом 2.1 договору поруки №012/03-11/56 від 26.01.2007 встановлено, що у випадку невиконання боржником взятих на себе зобов`язань по кредитному договору, поручитель несе солідарну відповідальність перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу за кредитним договором, нарахованих відсотків за користування кредитом та неустойки. Між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір №012/03-11/58 від 26.02.2008, відповідно до якого позивач надав відповідачу [PERSON] споживчний кредит в сумі 25 000,00 доларів США зі сплатою 13,25% строком на 36 місяців (а.с. 23-25). Між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки №012/03-11/100 від 26.02.2008, відповідно до якого сторони договору встановили, що відповідач [PERSON] на добровільних засадах взяв на себе зобов`язання перед кредитором відповідати за зобов`язаннями відповідача [PERSON] , які виникають з умов кредитного договору №012/03-11/58 від 26.02.2008 (а.с. 32). Пунктом 2.1 договору поруки №012/03-11/100 від 26.02.2008 встановлено, що у випадку невиконання боржником взятих на себе зобов`язань по кредитному договору, поручитель несе солідарну відповідальність перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу за кредитним договором, комісійної винагороди, нарахованих відсотків за користування кредитом та неустойки. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Святошинського районного суду м. Києві від 10.10.2010 у справі №2-2851/10 ухвалено стягнути на користь Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" в особі Вінницької обласної дирекції з [PERSON] , [PERSON] солідарно суму боргу за Договором про надання кредиту №012/03-11/33 від 26.01.2007 року в розмірі 338 159, 39 гривень, судовий збір в сумі 1 700,00 грн., витрати на інфомаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 120,00 грн, а всього 339 979 (триста тридцять дев`ять тисяч дев`ятсот сімдесят дев`ять ) гривень 39 копійок (а.с. 33-34). Окрім того, рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 10.12.2010 у справі №2-2850/2010 ухвалено стягнути на користь Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" в особі Вінницької обласної дирекції з [PERSON] , [PERSON] солідарно суму боргу за Договором про надання кредиту №012/03-11/58 від 26.02.2008 року в розмірі 205 241,02 гривень, судовий збір в сумі 1 700,00 грн., витрати на інфомаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 120,00 грн, а всього 207 061 (двісті сім тисяч шістдесят одна) гривня 02 копійок (а.с. 35-36). На підставі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Вказана стаття визначає відповідальність за порушення грошового зобов`язання та її приписи підлягають застосуванню тільки у випадку прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином. Саме лише прийняття судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання. Частиною першою статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Правовий аналіз положень ст. ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за Договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього Договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за весь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, від 04 червня 2019 року у справі №916/190/18 . Отже, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням 3% річних та нарахування інфляційних витрат на суму боргу є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до розрахунку заборгованості за Кредитним договором №012/03-11/33 від 26.01.2007 розрахунок 3% річних визначений за період з 24.03.2018 по 24.03.2021 складає - 8 220, 04 доларів США (а.с. 9). Відповідно до розрахунку заборгованості за Кредитним договором №012/03-11/58 від 26.02.2008 розрахунок 3% річних, визначений за період з 24.03.2018 по 24.03.2021 складає - 4 227, 00 доларів США (а.с. 12). Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Зазначене узгоджується з правовою позицією, висловленою у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). Відповідно до розрахунку заборгованості за Кредитним договором №012/03-11/33 від 26.01.2007 розрахунок інфляційних втрат, визначений за період з 24.03.2018 по 24.03.2021 складає - 62 468,36 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості за Кредитним договором №012/03-11/58 від 26.02.2008 розрахунок інфляційних втрат, визначений за період з 24.03.2018 по 24.03.2021 складає - 34 238,39 грн (а.с. 13-14). Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь - який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. п. 3.2. п. 3 Постанови Пленуму ВГСУ № 14 від 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»). Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція). При цьому, індекс інфляції нараховуються не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць. Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» у наступному місяці. Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць. Наведені висновки узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 24.04.2019 у справі № 910/5625/18 та від 13.02.2019 у справі № 924/312/18. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про солідарне стягнення з відповідачів на користь позивача інфляційних втрат за невиконання грошового зобов`язання за кредитним договором №012/03-11/33 від 26.01.2007 за період з 24.03.201 по 24.03.2021 в сумі 62 468,36 грн, інфляційних втрат за невиконання грошового зобов`язання за кредитним договором №012/03-11/58 від 26.02.2008 за період з 24.03.201 по 24.03.2021 в сумі 34 238,39 грн, 3% річних за невиконання грошового зобов`язання за кредитним договором №012/03-11/33 від 26.01.2007 за період з 24.03.201 по 24.03.2021 в сумі 8 220,04 доларів США, 3% річних за невиконання грошового зобов`язання за кредитним договором №012/03-11/58 від 26.02.2008 за період з 24.03.201 по 24.03.2021 в сумі 4 227,00 доларів США, є обґрунтованими, доведеними та підлягають задоволенню в повному обсязі. Питання щодо стягнення витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved