Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-19 00:00:00

У грудні 2017 року до суду надійшла позовна заява представника позивача ПАТ КБ «Приватбанк», який діє на підставі довіреності, в якій він просить стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначив, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт від 23.01.2014 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 10450,54грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Натомість відповідач взяті на себе зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав. У звязку з цим відповідач станом на 15.11.2017 року має загальну суму заборгованості у розмірі 32262,24грн. На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 32262,24грн. та судові витрати по справі у розмірі 1600,00 грн. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності, у судове засідання не зявилася, надала на адресу суду заяву про розгляд справи без її присутності, підтримала позовні вимоги у повному обсязі, не заперечувала проти вирішення справи на підставі наявних у ній даних та доказів та постановлення заочного рішення у звязку з неявкою відповідача. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 23.01.2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт, відповідно до якої відповідач отримав кредит у розмірі 10450,54грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідачка повинна надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана генеральна угода разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку» складає між ним і банком договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві. Згідно договору позивач має право проводити договірне списання з усіх відкритих в банку рахунків клієнта в погашення кредитної заборгованості клієнта і третіх осіб, за кредитами, в яких клієнт є поручителем, а також будь-який інший заборгованості, яка виникла у клієнта зважаючи невиконаних зобовязань перед банком. Відповідно по п.2.2 договору при порушенні позичальником термінів погашення заборгованості, вказаних в цій генеральній угоді, умовах і правилах, більш ніж на 31 день, по зобов'язаннях термін яких не настав, сторони погодили, що термін повернення кредиту вважається 32 день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту починаючи з 32 дня порушення вважається простроченою та позичальник сплачує банку штраф у розмірі 1398,97 грн. Позивач свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці кредит у розмірі, встановленому договором. Натомість відповідачка не надала своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином відповідачка взяті на себе зобовязання за вказаним договором не виконала. Як підтверджується матеріалами справи, відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконує, у звязку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором б/н від 23.01.2014 року станом на 15.11.2017 року загальна сума заборгованості становить 32262,24грн., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 9581,56грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 6503,34грн., заборгованості за пенею та комісією у розмірі 14180,626грн., а також штрафу у розмірі 1996,72 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобовязання, строк виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк виконання боржником обовязку не встановлений, або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитом у розмірі 9581,56грн., заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 6684,32грн., та комісію в розмір 14180,62грн., оскільки встановлено, що протягом тривалого часу позичальником порушувались умови кредитного договору, а саме: не сплачувались щомісячні платежі та передбачені умовами Кредитного договору проценти. В той же час, відповідно до ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 р. №1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Відповідно до вказаного розпорядження м.Маріуполь було включено до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Доказів того, що відповідач проживає поза межами м.Маріуполя суду ПАТ КБ "Приват Банк" не надано. До того ж, суд враховує, що ПАТ КБ "Приват Банк", звертаючись до суду з позовом до відповідача, зазначив містом його проживання м.Маріуполь. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до відповідача в частині стягнення штрафу в сумі 1996,72грн. є необгрутнованими та задоволенню не підлягають, оскільки з розрахунку заборгованості вбачається, що сума штрафів нарахована після 14 квітня 2014 року, а отже їх нарахування суперечить положенням ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з квитанції позивач сплатив судовий збір в розмірі 1600грн. Позовні вимоги підлягають задоволенню на 94%: 30265,52грн. (розмір задоволених вимог)*100%/ 32262,24грн.(розмір предявлених вимог)), тобто 94% від суми сплаченого судового збору (94% * 1600 грн./100%) складає 1504грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial