Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-04 00:00:00

01.06.2021 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «КФ.ЮА» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору. В обґрунтування позову зазначає, що 04.12.2020 року між [PERSON] та ТОВ «КФ.ЮА» було укладено договір № KFA102195, відповідно до якого ним було отримано кредит на суму 8000 грн. 00 коп. Позивач [PERSON] вважає договір № KFA102195 від 04.12.2020 року, укладений між ним та ТОВ «КФ.ЮА» недійсним, зважаючи на наступне: По-перше: позивач [PERSON] вважає, що при укладенні вищевказаного кредитного договору порушені його права як споживача згідно з нормами Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про захист персональних даних» зокрема: - йому як споживачу, не була надана інформація, яка стосується суті наданих відповідачем фінансових послуг передбачених ч 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», отже відсутнє будь-яке письмове підтвердження про його ознайомлення з усіма умовами кредитного договору. Також в порушення вимог ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» працівники ТОВ «КФ.ЮА» при видачі кредитних коштів не ознайомлюють позичальника з умовами кредитування та всіма ризиками. Кредитор не надав позивачу повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації про умови кредиту перед укладенням та під час укладення договору про надання споживчого кредиту; - відповідачем також був порушений п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», яке полягає в тому, що позивач вважає несправедливими умови кредитного договору. Позичальник на вимогу кредитодавця сплачує на його користь пеню у розмірі 3.0% (три цілих нуль десятих процентів) від простроченої в оплаті суми за кожен день такого прострочення, тобто сума компенсації становить майже 100%, що відповідно до ч. 5 п. 3 ст. 13 Закону «Про захист прав споживачів» є несправедливою умовою, та є всі підстави для визнання п. 4.3 Кредитного договору недійсним; - вважає, що Кредитним договором порушено норми ч. 1 ст. 61 Конституції України, щодо подвійної відповідальності за невиконання зобов`язання, оскільки, відповідно до умов договору за одне правопорушення, а саме: порушення ним виконання зобов`язань, щодо погашення суми кредиту та/або сплати процентів, він повинен сплачувати пеню двічі. - наявні порушення норм, встановлених, абз. 5, 11 п. 2 ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних», адже відповідач не повідомив позивача про умови та строки обробки його персональних даних, оскільки з аналізу умов кредитного договору вбачається, що надана ним згода на обробку персональних даних позивача є безстроковою та безвідкличною. По-друге; відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. З огляду на зазначене вважає, що кредитний договір № KFA102195 від 04.12.2020 року, укладений між [PERSON] та ТОВ «КФ.ЮА» слід визнати недійсним. 06.08.2021 року представником відповідача ТОВ «КФ.ЮА» надано відзив на позов з додатками, який долучено до матеріалів справи. Відповідно до якого ТОВ «КФ.ЮА» заперечує проти позову в повному обсязі заявлених позовних вимог, вважає позовні вимоги не обгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню та просить відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. Свій відзив мотивує тим, що позивач уклав договір позики на умовах фінансового кредиту №00020123450.2 від 08.02.2021 з ТОВ «Форза», також позивач підписав заяву-приєднання № KFA102195 від 04.12.2020 року до публічної оферти щодо укладання електронного договору добровільного страхування життя, відповідно до якої між позивачем та ТДВ «Страхова компанія «Арсенал Лайф»» було укладено договір № KFA102195 від 04.12.2020 добровільного страхування життя шляхом приєднання до публічної оферти, за яким позивач отримав право на отримання відшкодування у разі настання страхового випадку. Відповідач у відзиві також стверджує, що посилання позивача на договір № KFA102195 від 04.12.2020 як такий що був укладений між позивачем та ТОВ «КФ.ЮА» є безпідставним, у матеріалах справи відсутні будь-які відомості, що свідчать про виникнення договірних відносин між [PERSON] та ТОВ «КФ.ЮА» З огляду на зазначене просить відмовити [PERSON] в задоволенні заявлених позовних вимог в повному обсязі. Ухвалою суду від 06.08.2021 року закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «КФ.ЮА» про захист прав споживачів та призначено справу до судового розгляду на 05.10.2021 року. В судове засідання позивач не з`явився, надав заяву про слухання справи у його відсутність (а.с. 17). Позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про місце та час судового засідання повідомлений належним чином, у своєму відзиву просив проводити розгляд справи без представника ТОВ «КФ.ЮА». Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, слідує, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, надані докази, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «КФ.ЮА» про захист прав споживачів. Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК). Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до положень статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України). Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч. ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України). Відповідно до ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку. Відповідач, замінений іншим відповідачем, має право заявити вимогу про компенсацію судових витрат, здійснених ним внаслідок необґрунтованих дій позивача. Питання про розподіл судових витрат вирішується в ухвалі про заміну неналежного відповідача. Судом встановлено, що 04.12.2020 року між [PERSON] та ТОВ «ФК Форза» було укладено договір про надання фінансового кредиту № 00020123450.2, (а.с.7-9) , також між [PERSON] та ТДВ «Страхова компанія «Арсенал Лайф»» було укладено договір № KFA102195 від 04.12.2020 добровільного страхування життя шляхом приєднання до публічної оферти (а.с.6), доказів, що підтверджували б що між [PERSON] та ТОВ «КФ.ЮА» виникли договірні відносини позивачем не надано. У матеріалах справи міститься відзив відповідача «КФ.ЮА», в якому представник відповідача зазначає, що між сторонами не виникали договірні правовідносини, даний відзив з додатками був направлений позивачу (а.с. 37-40). Таким чином, суд вважає, що між [PERSON] та ТОВ «КФ.ЮА» не виникали договірні правовідносини, а відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У зв`язку із наведеним, суд приходить до висновку, що позивач звернувся до суду з позовною заявою до неналежного відповідача. Статтями 13, 81 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; (пункти 1 і 4 частини другої статті 175 ЦПК України). Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України). Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтування позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. Висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Суд при розгляді справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову. Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом із тим, установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутності визначенні процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача. Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (провадження № 14-178цс18), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (провадження № 14-392цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (провадження № 14-512цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18), від 05 травня 2019 року у справі № 554/10058/17 (провадження № 14-20цс19). Тому суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed