Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

ТОВ «Техновіт Агро» 19 січня 2016 року звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення суми штрафу. Посилався на те, що 20 березня 2014 року між ТОВ «Техновіт Агро» та ПП «Амарант-Агро» укладено договір поставки зерна кукурудзи 2000 тон врожаю 2014 року вартістю по 1000 грн. за тону в строк до 01 жовтня 2010 року, але станом на 27 листопада 2015 року поставку не здійснено. Позивач вказував, що відповідно до п. 10.2., п. 10.7. зазначеного договору поставки у випадку прострочення поставки товару, порушення умов договору постачальник зобовязався сплатити покупцю штраф та пеню, станом на 27 листопада 2015 року ПП «Амарант-Агро» зобовязаний сплатити в загальній сумі 600000 грн. штрафу та 12538000 грн. пені. Також позивач посилався на те, що в забезпечення виконання умов договору поставки між ТОВ «Техновіт Агро» та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки від 20 березня 2014 року згідно з яким відповідач зобовязався відповідати перед ТОВ «Техновіт Агро» за виконання ПП «Амарант-Агро» зобовязань, що випливають з договору поставки, в тому числі і щодо сплати суми штрафу. В своїй позовні заяві просив суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Техновіт Агро» штраф в розмірі 243600 грн. та витрати зі сплати судового збору. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги, посилаючись на викладені в поданій до суду заяві обставини. Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечувала. Посилалася на те, що умови договору поставки є виконаними, а договір поруки вважає припиненим. Представник третьої особи в задоволенні позовних вимог просила суд відмовити. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 20 березня 2014 року між Приватним підприємством «Амарант-Агро» як постачальником та Товариством з обмеженою відповідальністю «Техновіт Агро» як покупцем було укладено договір поставки № 200303, за умовами якого постачальник зобовязався поставити і передати у власність покупця сільськогосподарську продукцію врожаю 2014 року, а саме кукурудзу врожаю 2014 року в кількості 2000 тон вартістю 1000 грн. за одну тону. Згідно з п. 4.3. договору поставки сторони визначили, що поставка товару здійснюється в строк до 01 жовтня 2014 року. Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Умови і строки поставки зерна кукурудзи сторони договору поставки № 200303 передбачили в п. 4.1., 4.2. договору. Жодні належні та допустимі докази на підтвердження тієї обставини, що станом на час вирішення даної справи умови договору поставки з частині передачі позивачу ТОВ «Техновіт Агро» зерна кукурудзи врожаю 2014 року (згідно з п. 4 договору поставки) до суду надані не були, тому судом критично оцінюється твердження представників відповідача та третьої особи про те, що договір поставки є виконаним зі сторони ПП «Амарант-Агро». Наявність подвійного складського свідоцтва серії АБ № 03661 від 01 квітня 2014 року в силу норм Закону України «Про сертифіковані товарні склади та прості і подвійні складські свідоцтва» посвідчує лише право власності на товар, який зберігається на сертифікованому складі, тому не може бути оцінена судом як безумовне виконання ПП «Амарант-Агро» умов договору поставки. Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого порукою, визначені ст. 554 ЦК України, якою передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Судом встановлено, що 20 березня 2014 року між відповідачем [PERSON] як поручителем, ПП «Амарант-Агро» як боржником та позивачем ТОВ «Техновіт Агро» як кредитором укладено договір поруки на забезпечення виконання зобовязань боржника за договором поставки № 200303. Згідно з умовами даного договору відповідач [PERSON] зобовязався відповідати перед позивачем ТОВ «Техновіт Агро» за виконання ПП «Амарант-Агро» зобовязань, що випливають з договору поставки № 200303 від 20 березня 2014 року. Згідно з розділом 2 договору поруки його сторони визначили, що відповідальність поручителя перед кредитором включає як основні зобовязання щодо поставки товару, так і зобовязанні зі сплати штрафних санкцій. Тому суд приходить до висновку, що в силу укладеного договору поруки від 20 березня 2014 року відповідач [PERSON] взяв не себе зобовязання, що випливають з договору поставки, в тому числі і щодо сплати штрафу. Також в розділі 6 договору сторони домовилися про те, що договір поруки діє до моменту виконання сторонами своїх зобовязань, але не більше, ніж до 31 грудня 2014 року, а в частині невиконаних зобовязань до повного виконання сторонами своїх зобовязань. Звертаючись до суду з позовом, позивач посилається на невиконання боржником ПП «Амарант-Агро» умов зобовязання, забезпеченого порукою (договору поставки), тому вважає, що відповідач [PERSON] на умовах договору поруки має сплатити суму штрафу в розмірі 243600 грн. Разом з тим, згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. В даній справі основним зобовязанням є договір поставки зерна кукурудзи врожаю 2014 року. При цьому умовами договору поставки його сторони передбачили, що поставка товару здійснюється до 01 жовтня 2014 року, що договір діє до 31 грудня 2014 року , а в разі невиконання зобовязань до повного виконання сторонами взятих на себе зобовязань. На нормами законодавства договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина перша статті 626 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України, згідно з якою зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним з видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як "строк договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (статті 530, 631 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Як встановлено судом, відповідно до умов договору поставки № 200303 від 20 березня 2014 року сторони встановили як строк дії договору - до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов'язань, так і строки виконання зобов'язання щодо поставки товару до 01 жовтня 2014 року. Таким чином, строк виконання зобов'язання щодо поставки товару за договором поставки спливає 01 жовтня 2014 року. З пункту 6.1. договору поруки від 20 березня 2014 року, який було укладено між сторонами по справі, вбачається, що порука припиняється за цим договором з припиненням зобов'язання. Таким чином, у договорі поруки не встановлено строк її дії відповідно до статті 252 ЦК України, а тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після закінчення цього строку припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Таким чином, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, встановленого сторонами в договорі). Тому навіть якщо в межах строку дії поруки була пред'явлена претензія і поручитель не виконав указані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право. Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 24 лютого 2016 року в справі 6-2239цс15. За таких обставин у позивача ТОВ «Техновіт Агро» виникло право пред'явити вимогу до відповідача [PERSON], як поручителя, починаючи з 01 жовтня 2014 року протягом наступних шести місяців. Враховуючи встановлені судом обставини, оскільки позивач ТОВ «Техновіт Агро» звернувся до [PERSON] як до поручителя з позовом про стягнення суми штрафів за договором поставки тільки 19 січня 2016 року після спливу шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобов'язання, суд приходить до висновку про те, що в силу норм частини четвертої статті 559 ЦК України зобов'язання за договором поруки припинилися, тому вимоги ТОВ «Техновіт Агро» є безпідставними та не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України у звязку з відмовою позивачу в задоволенні позовних вимог понесені ним судові витрати не підлягають йому відшкодуванню.

Outcome: dismissed