Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

У березні 2015р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь 153254,89грн, посилаючись в обґрунтування вимог на те, що 12.04.2007р. за договором банк надав відповідачу кредит у розмірі 9384грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік; умови повернення кредиту порушені та існуюча заборгованість відповідачем не погашена. У судовому засіданні представник позивача був відсутній, надав заяву про підтримку позову і розгляд справи без його участі; представник відповідача - просила в позові відмовити, посилаючись на порушення строків позовної давності та на те, що 09.06.2008р. судовим наказом з відповідача на користь банку була стягнута заборгованість в розмірі 11510,39грн, яку він повністю погасив 22.07.2013р. З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог статей 525,526,625,1054 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватися належним чином, в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається, а також боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. За кредитним договором позичальник зобовязується повернути банку кредит та сплатити проценти у розмірі та на умовах, встановлених договором, при цьому неможливість виконання грошових зобовязань не звільняє боржника від відповідальності. Відповідно до положень ст.ст.256-268 ЦК України особа для отримання захисту свого порушеного права має звертатися до суду в межах строку позовної давності; звернення до суду з порушенням цього строку без поважних причин є підставою для відмови у позові, якщо про це просить сторона у спорі. З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що відповідно до наявної в справі копії заяви [PERSON] від 12.04.2007р №NKXRRХ05870136 ЗАТ КБ "ПриватБанк" (правонаступник - ПАТ КБ "Приватбанк") надав відповідачу [PERSON] у кредит грошові кошти у розмірі 9384грн на строк 24 місяці по 12.04.2009р. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік. Умови повернення кредиту позичальником були порушені. Згідно судового наказу від 09.06.2008р. з [PERSON] було ухвалено стягнути за даним договором заборгованість станом на 05.05.2008р. 11510,39грн, з яких: за кредитом 8339,42грн, відсотки 1862,58грн, комісія 1013,49грн, пеня 294,90грн. За розрахунком банку станом на 13.02.2015р. позичальник має сплатити 153254,89грн, з яких: 500грн і 7274,04грн штрафів, решта відсотки, комісія та пеня за вирахуванням суми за судовим наказом. Проте, нарахування відсотків та комісії за період з 22.07.2013р. по 13.02.2015р. є безпідставним, бо 22.07.2013р. позичальник [PERSON] повернув суму кредиту в порядку примусового виконання судового наказу, що підтверджується копією квитанції №0210117 від 22.07.2013р. та даними про закінчення виконавчого провадження з Державного реєстру щодо обтяжень нерухомого майна. Крім того, вимоги про стягнення відсотків, комісії за період до 01.03.2010р., штрафів задоволенню не підлягають, як такі, що заявлені із порушенням позовної давності, строк якої за договором сторін становить 5 років. Крім того, з підстав пропуску строку позовної давності не може бути повністю задоволена вимога про стягнення пені. Отже, за період з 01.03.2010р. по 21.07.2013р. позичальник має сплатити відсотки за кредит у розмірі 29254грн, з розрахунку 23,63грн відсотків в день за 1238 днів. Сума пені на прострочені відсотки буде складати 25200грн, з розрахунку 72грн пені в день за 350 днів (з 01.03.2014р. по 13.02.2015р. розрахунку позивача). Таким чином, сума заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача, складає 54454грн. На підставі ст.88 ЦПК України позивачу, на користь якого ухвалюється рішення, суд частково присуджує з відповідача понесені і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial