overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-22 00:00:00

01 червня 2017 року [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом до [PERSON]. Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що [PERSON], [INFO], є її та відповідача донькою та у теперішній час проживає з нею. Відповідач матеріальної допомоги не надає, не бере участі в утриманні дитини, добровільної угоди про сплату аліментів між ними не досягнуто. Посилаючись на викладене, просила стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно на утримання їхньої неповнолітньої доньки. Сторони в судове засідання не зявилися, надали до суду заяви, в яких просили розглянути справу за їхньої відсутності, представник позивачки, крім цього, зазначила, що підтримує заявлені вимоги; відповідач вказав, що позов визнає повністю. Дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. [PERSON], [INFO], є донькою позивачки і відповідача, у теперішній час проживає разом із позивачкою. Зазначені обставини підтверджуються дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, а саме свідоцтвом про народження (а. с. 3) та довідкою про склад сімї позивачки (а. с. 4). Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Таким чином, суд вважає вимоги позивачки обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, на підставі ст. 180 та ст. 191 СК України. Крім цього, у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 640 грн, від сплати якого при зверненні до суду із цим позовом позивачка була звільнена. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-10 00:00:00

01 червня 2017 року [PERSON] звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що з відповідачем вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 07.07.2012 року. Від спільного шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідач є батьком вказаної дитини, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини. Добровільно відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, що і стало причиною звернення позивача до суду. Позивач в судове засідання не зявилася, до початку розгляду справи надала заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій підтримала позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій не заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Приймаючи до уваги позицію позивача та відповідача, дослідивши наявні докази, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком малолітнього [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст.181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримування дітей визначаються за домовленістю ними, а в разі відсутності такої домовленості кошти (аліменти) на утримання дітей стягуються за рішенням суду, вони присуджуються у частці від доходу матері, батька або у твердій грошовій сумі. Положеннями ч.2 ст.182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. В силу ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON] про стягнення на її користь аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі ? частки з усіх видів його доходу щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини, починаючи з 01.06.2017 року. Допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за 1 місяць. Крім того, у відповідності до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-13 00:00:00

\~01 червня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з даною позовною заявою, в обґрунтування якої зазначала, що 14 лютого 2001 року було зареєстровано їх з відповідачем шлюб. В шлюбі, 28 травня 2003 року народився їх син [PERSON]. Разом з тим сімейне життя із відповідачем не склалося, вони припинили шлюбні стосунки і мешкають окремо один протягом тривалого часу. Син залишився проживати біля неї. Позивач вважає, що подальше сумісне життя та збереження їх шлюбу неможливе, через що вона звернулася до суду із цим позовом. Позивачка [PERSON] в адресованій суду заяві просила справу розглянути за її відсутності та позовні вимоги підтримала. У разі задоволення позову, просила залишити їй прізвище, обране під час державної реєстрації шлюбу «Романик». Відповідач [PERSON] в адресованій суду заяві визнав позовні вимоги та просив розглянути справу у його відсутності. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Відповідно до свідоцтва про шлюб І-ФП № 009549, виданого Воскресенською сільською радою Жовтневого (нині Вітовського) району Миколаївської області, сторони зареєстрували шлюб 14 лютого 2001 року, про що в Книзі реєстрації актів цивільного стану про укладення шлюбу було здійснено актовий запис за №6. Під час державної реєстрації шлюбу позивачка змінила прізвище з «Зелінова» на «Романик».(а.с.3). Проте шлюбні стосунки між сторонами не склались та вони фактично припинили шлюбні відносини і мешкають окремо один від одного протягом тривалого часу. Згідно копій свідоцтв про народження І-ФП № 141621 сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає із матірю (а.с. 4). Про спір між сторонами щодо місця проживання їх неповнолітнього сина чи розподілу спільного майна на час розгляду справи не заявлено. Згідно зі ст.112 Сімейного кодексу України суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. За встановлених обставин суд вважає, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, а також приймаючи до уваги, що шлюб є вільним союзом чоловіка та жінки, тому, відповідно до вимог ст.112, ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, шлюб між сторонами має бути розірвано. Щодо судових витрат, то відповідач у звязку з ІІ-ю групою інвалідності, відповідно до приписів ст.5 ЗУ «Про судовий збір, від сплати такого звільнений, тому останній віднесено на рахунок позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-04 00:00:00

01 червня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з відповідачем перебуває в шлюбі з 08 травня 2010 року, шлюб зареєстровано Коськівською сільською радою Шепетівського району Хмельницької області, актовий запис № 2. Від шлюбу сторони мають двох доньок: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося через психологічну несумісність та відмінність у поглядах на життя, в звязку з цим на протязі останніх років між ними часто виникали сварки та різноманітні непорозуміння; з липня 2016 року вони проживають окремо. Вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе, оскільки вона втратила до відповідача почуття поваги та любові. Спору щодо поділу спільного майна та проживання дітей немає. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, позов підтримала та просила строк на примирення не надавати, оскільки вичерпані всі можливості для збереження сімї. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, 08 тавня 2010 рокуміж сторонами укладено шлюб, який зареєстрований Коськівською сільською радою Шепетівського району Хмельницької області, актовий запис № 2, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-БВ № 072347. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-БВ № 127230 від 04.10.2010 року, виданим Коськівською сільською радою Шепетівського району Хмельницької області, та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-БВ № 192015 від 02.09.2013 року, виданим Виконавчим комітетом Коськівською сільською радою Шепетівського району Хмельницької області. Діти після розірвання шлюбу проживатимуть разом з позивачкою, спору щодо цього у сторін немає. Судом встановлено, що\~сім'я фактично розпалась, поновлення подружнього життя між сторонами виключається, а тому збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін. Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність розірвання шлюбу між сторонами. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, судовий збір, сплачений позивачкою в сумі 640,00 грн. згідно квитанції № 0.0.706556294.1 від 15.02.2017 року, підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-12 00:00:00

01 червня 2017 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про надання права на шлюб. Свої вимоги заявник обґрунтувала тим, що вона народилася [INFO]. На даний час їй виповнилося повних 16 років. В 2015 році вона познайомилась з [PERSON], [INFO]. Між ними склалися дуже теплі і щирі стосунки, вони мають взаємні міцні почуття любові та поваги один до одного, мають спільні погляди на життя та мають намір одружитися. Крім того, на даний час заявник вагітна терміном 7 тижнів та перебуває на обліку у жіночій консультації в «КЦ Дніпропетровська МКЛ №9» ДОР», їх батьки не заперечують проти укладення шлюбу. У судове засідання заявник не з'явилася, надіслала на адресу суду заяву в якій підтримувала вимоги в повному обсязі та просила розглядати справу за її відсутності. Заінтересовані особи Самарський районний у місті Дніпрі ВДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, повідомлені належним чином, надіслали на адресу суду заяву в якій не заперечували проти задоволення заяви та просили розглядати справу за їх відсутності. Приймаючи до уваги позицію заявника, заінтересованих осіб, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.3 ст.234 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб. Відповідно до ч.2 ст.23 СК України, за заявою особи, яка досягла 14 років, за рішенням суду їй може бути надано право на шлюб, якщо буде встановлено, що це відповідає її інтересам. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] досягла 14 років (на даний момент їй 16 повних років), бажає народити дитину та зареєструвати шлюб із батьком дитини. [PERSON] також просив надати дозвіл на шлюб. Ці обставини підтверджені письмовими поясненнями заявника, її законного представника, заінтересованими особами та письмовими доказами, а саме медичною довідкою №96 від 23.05.2017 року щодо вагітності [PERSON] (а.с.3). Суд вважає за необхідне задовольнити заяву [PERSON] та надати їй право на шлюб із [PERSON], оскільки це відповідає її інтересам.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

01 червня 2017 року [PERSON] предявила вказаний позов, посилаючись на наступні обстави- ни. 06 листопада 2009 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем у відділі РАЦСу Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 1506. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. В останні роки сумісного життя між ними виникали сварки, почуття кохання та поваги між ними втрачені, на теперішній час сімя розпалася остаточно та носить лише формальний харак- тер, тому просила розірвати шлюб між ними. Представник позивача у судове засідання не зявився, надав заяву, в якій просив справу роз- глянути за його відсутності, позовні вимоги підтримав, проти ухвалення заочного рішення не запе- речував. Відповідач двічі у судове засідання не зявився, хоча про дату, час та місце розгляду справи за місцем реєстрації та проживання сповіщався належним чином - про що свідчать розписка та пош- тове повідомлення (а.с.23,31). Відомостей про поважність причин його неявки суд не має і вважає, що він не зявився без поважних причин. Також суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність, враховуючи наявність достатніх матеріалів про права та взаємовідносини сторін, з ухваленням заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. Згідно свідоцтва про шлюб серії 1-ЖД № 117168 (а.с.5),06.11.2009 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, зареєстровано шлюб між [PERSON], 25. 04.1983 р. народження, та [PERSON], [INFO], актовий запис № 1506. З копії свідоцтва про народження серії 1-ЖД № 211616 (а.с.6) видно, що сторони по справі мають дитину - [PERSON],[INFO]. Відповідно до ст.112 СК України, рішення суду про розірвання шлюбу може бути постанов- лено, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу су- перечить інтересам одного із них, інтересам дітей, що мають істотне значення. В силу ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюб- не прізвище. Згідно ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день наб- рання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. За змістом ч.3 ст.115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом встановлено, що шлюб між сторонами розпався, тому подальше спільне життя подруж- жя і збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін, у звязку з чим суд вважає, що шлюб має бути розірваний. Крім того, з відповідача підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем в сумі 640 грн., відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-06 00:00:00

01 червня 2017 року до суду надійшла вказана позовна заява. Позивач просить розірвати шлюб з відповідачем посилаючись на те, що спільне життя між сторонами не склалось через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини. Як зазначає позивач, основною причиною розпаду сім'ї це різниця характерів, відсутність між ними взаєморозуміння та довіри. Протягом останніх років сімейне життя між сторонами почало втрачати сенс і поступово, як наслідок почало погіршуватися, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин та зобов'язань одного перед іншим. А тому збереження шлюбу в подальшому не можливе та суперечитиме інтересам позивача, як зазначено в заяві. Позивач в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідачка в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу. Вивчивши матеріали справи, вислухавши сторони, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що сторони знаходяться у шлюбі з 28 вересня 2013 року, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, про що зроблено актовий запис №1360. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Як встановлено в судовому засіданні, сторони не ведуть спільне господарство та не підтримують сімейно-шлюбні стосунки з березня 2017 року. Сторони в судовому засіданні пояснили що спір щодо спільного майна відсутній. Приймаючи до уваги викладене, суд вважає неможливим подальше збереження сім'ї і приймає рішення про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-09 00:00:00

01 червня 2017 року заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту неправильності запису в свідоцтві про право особистої власності на гараж, який розташований в гаражному масиві по [ADDRESS], що видане на підставі рішення виконкому Хмельницької міської Ради народних депутатів № 1607 від 22.05.1997 року на ім?я [PERSON], посилаючись на те, що його прізвище в свідоцтві про право особистої власності на гараж вказано [PERSON], замість правильного [PERSON]. Вказана обставина унеможливлює здійснення права власності щодо належного заявнику майна. В судовому засіданні заявник наполягає на задоволенні заяви. В судовому засіданні представник заінтересованої особи - Хмельницької міської ради при винесені рішення покладається на думку суду. Відповідно до ч. 1 п. 6 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, оскільки встановлено, що свідоцтво про право особистої власності на гараж, який розташований в гаражному масиві по [ADDRESS], що видане на підставі рішення виконкому Хмельницької міської Ради народних депутатів № 1607 від 22.05.1997 року виданого на ім?я [PERSON] в дійсності належить [PERSON]. Даний факт підтверджується: паспортом заявника, карткою платника податків, технічним паспортом на гараж в гаражному масиві, свідоцтво про право особистої власності на гараж - копії яких наявні в матеріалах справи. Отже, судом досліджено обставини справи та встановлено, що в свідоцтві невірно зазначено прізвище власника «[PERSON]» та дані документи належать [PERSON]. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-01 00:00:00

01 червня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], 1954 р.н., яка мешкає за адресою: [ADDRESS] Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 31.05.2017р. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує проти задоволення заяви. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 31.05.2017р. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Чепінога лікарні КЗ «ОЦЕМД та МК» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора злобна, негативістична, висловлює маячні ідеї впливу. Вважає. що її переслідує банда садистів. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - шизофренія. параноїдна форма, параноїдний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що їй необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-01 00:00:00

01 червня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], 1985 р.н. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 01.06.2017 р. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є небезпечним та представляє реальну загрозу для безпеки оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує проти задоволення заяви. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 01.06.2017 р. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра [PERSON] лікарні КЗ «ОЦЕМД та МК» ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий висловлює агресію на адресу дідуся та бабусі, вважає, що вони хочуть його вбити. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - шизофренія, параноїдна форма, галюцинаторно-параноїдний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані.

Outcome: approved