Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-16 00:00:00

Харківська місцева прокуратура № 3 (на даний час - Немишлянська окружна прокуратура м. Харкова), в інтересах Харківської міської ради звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа Державний реєстратор відділу державної реєстрації Харківської районної державної адміністрації Харківської області Радіонов О.С., про скасування рішень державного реєстратора, приватного нотаріуса, визнання недійсним договору купівлі-продажу, витребування квартири у добросовісних набувачів. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що Харківською місцевою прокуратурою №3 під час здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні №42018220000001327 від 25.10.2018 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, за фактом зловживання службовим становищем державним реєстратором Харківської районної державної адміністрації під час здійснення реєстраційних дій на нерухоме майно, встановлено наявність підстав для представництва інтересів держави, в особі Харківської міської ради. Встановлено, що заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27.02.2015 по справі №645/7658/14ц частково задоволено позов Першого заступника прокурора м. Харкова в інтересах держави, в особі Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради до [PERSON] , [PERSON] , треті особи - приватні нотаріуси Харківського міського нотаріального округу Літвінова Я.М., Лавінда Н.О., про визнання недійсними правочинів, витребування майна з чужого незаконного володіння. Вказане заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27.02.2015 набрало законної сили 11.03.2015. Зазначеним рішенням суду визнано недійсним правочин, вчинений у формі договору купівлі-продажу квартири від 04.04.2014 за адресою: [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Лавінда Н.О., про що 04.04.2014 внесено запис до Державного реєстру прав власності на нерухоме майно (індексний номер 12179295). Встановлено, що власником вищевказаної квартири був [PERSON] , який був зареєстрований у вищевказаній квартирі з 15.01.1991 по день смерті - [INFO] , на підставі обмінного ордеру на житлове приміщення № 10561. Крім того, договір купівлі-продажу квартири від 04.04.2014, був вчинений від імені [PERSON] по підробним документам, вже після його смерті, який взагалі не був власником вказаної вище квартири. В подальшому, [PERSON] 18.04.2014 укладено з [PERSON] договір купівлі-продажу вищевказаної квартири [ADDRESS] , зареєстровано за останнім право власності на вказану квартиру, про що 18.04.2014 внесено запис до Державного реєстру прав власності на нерухоме майно (індексний номер 12550555). Водночас, заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18.12.2015 по справі № 645/5967/15-ц задоволено позов заступника прокурора м. Харкова в інтересах держави, в особі Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради до [PERSON] , [PERSON] , треті особи на стороні відповідачів, які не заявляють самостійних вимог - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Літвінова Я.М., приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Лавінда Н.О., Реєстраційна служба Харківського міського управління юстиції. Визнано недійсним правочин, вчинений у формі договору купівлі-продажу вищевказаної квартири [ADDRESS] , укладений 18.04.2014 між [PERSON] та [PERSON] . Скасовано рішення про державну реєстрацію права приватної власності [PERSON] , про що 18.04.2014 внесено запис до Державного реєстру прав власності на нерухоме майно (індексний номер 12550555). Скасовано рішення про державну реєстрацію права приватної власності [PERSON] , про що 04.04.2014 внесено запис до Державного реєстру прав власності на нерухоме майно (індексний номер 12180066). Скасовано рішення про державну реєстрацію права приватної власності [PERSON] , про що 04.04.2014 внесено запис до Державного реєстру прав власності на нерухоме майно (індексний номер 12179295). Передано у власність територіальної громади міста Харкова, в особі Харківської міської ради, з незаконного володіння [PERSON] квартиру [ADDRESS] , як таку, що визнана відумерлою спадщиною. Крім того, додатковим рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07.12.2017 по № 645/5967/15-ц визнано спадщину на квартиру [ADDRESS] , що відкрилася [INFO] після смерті [PERSON] , відумерлою. Водночас, постановою апеляційного суду Харківської області від 31.01.2018 частково задоволено апеляційну скаргу [PERSON] , скасовано заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18.12.2015, в частині визнання недійсним правочину, вчиненого у формі договору купівлі- продажу вищевказаної квартири [ADDRESS] , укладеного 18.04.2014 між [PERSON] та [PERSON] , скасовані рішення про державну реєстрацію права приватної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на вказану квартиру, а також в частині передачі у власність територіальної громади міста Харкова, в особі Харківської міської ради з незаконного володіння [PERSON] вказану вище квартиру [ADDRESS] , як такої, що визнана відумерлою спадщиною, і ухвалено у відповідній частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. В іншій частині рішення залишено без змін. Відповідно до вищевказаної постанови апеляційного суду Харківської області від 31.01.2018 визнано обґрунтованими позовні вимоги прокуратури м. Харкова в частині визнання спадщини, яка відкрилась [INFO] після смерті [PERSON] , [INFO] , та складається з вищевказаної квартири [ADDRESS] , відумерлою, зазначено, що суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив вказані позовні вимоги прокуратури м. Харкова. Факт визнання спадщини відумерлою, яка складається з вищевказаної квартири [ADDRESS] , підтверджено заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18.12.2015, додатковим рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07.12.2017, постановою апеляційного суду Харківської області від 31.01.2018, який відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України не потребує доказуванню при розгляді іншої справи. Відчуження спірної квартири на підставі договору купівлі-продажу від 18.04.2014 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] відбулось особою, якій вказана квартира не належала на праві власності. 04.04.2018 державним реєстратором КП «Центр інвентаризації та реєстрації нерухомості» Жбадинським О.М. прийнято рішення №40552696 про державну реєстрацію права комунальної власності на вищевказану квартиру [ADDRESS] особі Харківської міської ради, про що внесено відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Однак, державним реєстратором відділу державної реєстрації Харківської районної державної адміністрації Харківської області Радіоновим О.С., в порушення вимог ст. ст. 10, 12, 18, 20, 24, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», прийнято 21.06.2018 рішення (індексний номер 41733144) щодо скасування державної реєстрації права комунальної власності за Харківською міською радою на вищевказану квартиру. Підставою для внесення державним реєстратором Радіоновим О.С. запису про скасування державної реєстрації стала ухвала Ленінського районного суду м. Харкова від 31.05.2018 по справі №642/10576/14к про скасування арешту на квартиру, постанова апеляційного суду Харківської області від 31.01.2018 по справі № 645/5967/15-ц. В подальшому, в порушення вищевказаних вимог законодавства, державним реєстратором відділу державної реєстрації Харківської районної державної адміністрації Харківської області Радіоновим О.С. 23.06.2018 прийнято рішення (індексний номер 41765999) про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на вищевказану квартиру. Підставою для внесення державним реєстратором Радіоновим О.С. запису про державну реєстрацію права власності став договір купівлі-продажу квартири від 18.04.2014 між [PERSON] та [PERSON] , заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18.12.2015 та постанова апеляційного суду Харківської області від 31.01.2018 по справі №645/5967/15-ц. \~ \~ \~ \~Таким чином, державним реєстратором відділу державної реєстрації Харківської районної державної адміністрації Харківської області Радіоновим О.С., усупереч вимогам законодавства прийняті вказані рішення про скасування державної реєстрації права комунальної власності за Харківською міською радою на вищевказану квартиру [ADDRESS] та про державну реєстрацію права власності на вказане нерухоме майно за [PERSON] . Правові підстави для прийняття державним реєстратором таких рішень були відсутні, оскільки договір купівлі-продажу вищевказаної квартири від 18.04.2014, укладений між [PERSON] та [PERSON] , в силу вимог ст. 215 ЦК України є недійсним, а вищевказана квартира визнана відумерлою спадщиною відповідно до додаткового рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07.12.2017 по справі №645/5967/15-ц, яке є чинним. Вказані обставини визнані та підтверджені апеляційним судом у постанові від 31.01.2018. Водночас, [PERSON] , який не є власником вищевказаної квартири та не мав права нею розпоряджатися, укладено 23.06.2018 з [PERSON] та [PERSON] , договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , який є недійсним в силу вимог ст. 215 ЦК України. В даному випадку, власником вищевказаного нерухомого майна (квартири) є територіальна громада, в особі Харківської міської ради, [PERSON] не міг розпоряджатися квартирою, оскільки не є її власником, у зв`язку з чим, договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] , від імені та в інтересах якої діє [PERSON] , є недійсним. Таким чином, рішення приватного нотаріуса Ахадової Арзу Юсіф Кизи №41771819 від 23.06.2018 про державну реєстрацію права власності за [PERSON] та [PERSON] на Ѕ квартири [ADDRESS] відповідно, прийнято з порушеннями вимог законодавства, у зв`язку з чим підлягають скасуванню. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05.06.2019р. прийнято позовну заяву до розгляду, постановлено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09.10.2019р. закрито підготовче провадження по даній справі та цивільну справу за позовом Харківської місцевої прокуратури № 3, в інтересах Харківської міської ради до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа Державний реєстратор відділу державної реєстрації Харківської районної державної адміністрації Харківської області Радіонов Олександр Сергійович, про скасування рішень державного реєстратора, приватного нотаріуса, визнання недійсним договору купівлі-продажу, витребування квартири у добросовісних набувачів\~призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Представник позивача Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, подав пісьмові пояснення по суті позовних вимог, позовні вимоги підтримали, просили справу розглядати у їх відсутності. Прокурор в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином, про причин неявки суд не повідомили, відзиву на позов не надали. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судове засідання не з`явилась, на електронну адресу суду неодноразово надсилала заяви про відкладення судового розгляду. Відзив на позов чи будь-які пояснення не подавали. Державний реєстратор відділу державної реєстрації Харківської районної державної адміністрації Харківської області Радіонов Олександр Сергійович в судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, від начальника відділу державної реєстрації Харківської районної державної адміністрації Боклаг С. надійшла заява про розгляд справи без участі представника та прийняти рішення на розсуд суду. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу за відсутності відповідачів на підставі наявних матеріалів справи та постановити заочне рішення, що відповідає положенням ч.4 ст.223, ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч. 5, 6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідності до\~ст.2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~ст.12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1,7\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Стаття 15 ЦК України\~закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах\~Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати: захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання (стаття 13), споживачів (стаття 42), захист прав і свобод людини і громадянина судом, Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини, відповідними міжнародними судовими установами чи міжнародними організаціями (стаття 55). Частиною другою\~статті 2 ЦК України\~передбачено, що одним із учасників цивільних правовідносин є держава, яка згідно зі статтями\~167,\~170\~цього\~Кодексу\~набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин. За частиною другою\~статті 4 ЦПК України\~у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Підставою звернення прокурора до суду з метою представництва інтересів держави, в особі Харківської міської ради стали захист порушених майнових прав на володіння об`єктами нерухомого майна комунальної власності територіальної громади м. Харкова. При вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує правові позиції Європейського суду з прав людини, Верховного Суду України, положення\~Конституції України,\~Цивільного кодексу України\~в редакції 2003 року та інших законів України. Статтею 143 Конституції України\~і\~ст. 327 Цивільного кодексу України\~закріплено, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є у комунальній власності. Статтею 19 Конституції України\~передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти, лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України Відповідно до\~ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»\~місцеве самоврядування\~це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах\~Конституції\~і законів України. Згідно з\~ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»\~міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені\~Конституцією України, цим та іншими законами. Відповідно до п. 5\~ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»\~від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. Відповідно до ч. 1\~ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»\~визначено, що територіальним громадам\~сіл,\~селищ,\~міст,\~районів у\~містах належить\~право комунальної\~власності,\~в тому\~числі \~на \~нерухоме майно. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ч. 8\~ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»\~ право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом. Таким чином Харківська міська рада є органом, на який покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Судовим розглядом встановлено, що заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27.02.2015 по справі №645/7658/14-ц частково задоволено позов Першого заступника прокурора м. Харкова в інтересах держави, в особі Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради до [PERSON] , [PERSON] , треті особи - приватні нотаріуси Харківського міського нотаріального округу Літвінова Я.М., Лавінда Н.О., про визнання недійсними правочинів, витребування майна з чужого незаконного володіння. Вказане заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27.02.2015 набрало законної сили 10.03.2015. Зазначеним рішенням суду визнано недійсним правочин, вчинений у формі договору купівлі-продажу квартири від 04.04.2014 за адресою: [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Лавінда Н.О., зареєстрований в реєстрі за № 1343. Встановлено, що власником вищевказаної квартири був [PERSON] , який був зареєстрований у вищевказаній квартирі з 15.01.1991 по день смерті - [INFO] , на підставі обмінного ордеру на житлове приміщення № 10561. В подальшому, [PERSON] 18.04.2014 укладено з [PERSON] договір купівлі-продажу вищевказаної квартири [ADDRESS] , зареєстровано за останнім право власності на вказану квартиру, про що 18.04.2014 внесено запис до Державного реєстру прав власності на нерухоме майно (індексний номер 12550555). Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18.12.2015 по справі № 645/5967/15-ц задоволено позов заступника прокурора м. Харкова в інтересах держави, в особі Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради до [PERSON] , [PERSON] , треті особи на стороні відповідачів, які не заявляють самостійних вимог - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Літвінова Я.М., приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Лавінда Н.О., Реєстраційна служба Харківського міського управління юстиції. Визнано недійсним правочин, вчинений у формі договору купівлі-продажу вищевказаної квартири [ADDRESS] , укладений 18.04.2014 між [PERSON] та [PERSON] . Скасовано рішення про державну реєстрацію права приватної власності [PERSON] , про що 18.04.2014 внесено запис до Державного реєстру прав власності на нерухоме майно (індексний номер 12550555). Скасовано рішення про державну реєстрацію права приватної власності [PERSON] , про що 04.04.2014 внесено запис до Державного реєстру прав власності на нерухоме майно (індексний номер 12180066). Скасовано рішення про державну реєстрацію права приватної власності [PERSON] , про що 04.04.2014 внесено запис до Державного реєстру прав власності на нерухоме майно (індексний номер 12179295). Передано у власність територіальної громади міста Харкова, в особі Харківської міської ради з незаконного володіння [PERSON] квартиру [ADDRESS] , як таку, що визнана відумерлою спадщиною. Крім того, додатковим рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07.12.2017 по № 645/5967/15-ц визнано спадщину на квартиру [ADDRESS] , що відкрилася [INFO] після смерті [PERSON] , відумерлою. Водночас, постановою апеляційного суду Харківської області від 31.01.2018 частково задоволено апеляційну скаргу [PERSON] , скасовано заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18.12.2015 в частині визнання недійсним правочину, вчиненого у формі договору купівлі- продажу вищевказаної квартири [ADDRESS] , укладеного 18.04.2014 між [PERSON] та [PERSON] , скасовання рішень про державну реєстрацію права приватної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на вказану квартиру, а також в частині передачі у власність територіальної громади міста Харкова, в особі Харківської міської ради з незаконного володіння [PERSON] вказану вище квартиру [ADDRESS] , як таку, що визнана відумерлою спадщиною, і ухвалено у відповідній частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. В іншій частині рішення залишено без змін. Відповідно до вищевказаної постанови апеляційного суду Харківської області від 31.01.2018 колегія суддів прийшла до висновку, що відчуження спірної квартири на підставі договору купівлі-продажу від 18.04.2014 року відбулось особою, якій на праві власності квартира не належала, що встановлено заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27.02.2015 року, тому такий правочин є недійсним в силу вимог ст. 215 ЦК України та визнання його недійсним не вимагається. Враховуючи зазначене та, що заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27.02.2015 року про визнання договору купівлі-продажу квартири від 04.04.2014 року, яке набрало законної сили, що є підставою для скасування державної реєстрації прав на квартиру за [PERSON] , а також в свою чергу за [PERSON] та [PERSON] .. Але 23.06.2018 року було укладено договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Ахадовою А.Ю. (реєстровий номер 417), що підтверджується копією зазначеного договору купівлі-продажу. \~ \~ \~ \~Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, ч. 1 ст. 203 ЦК України, за якою зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. \~ \~ \~ \~Як вбачається з переліку об`єктів, які прийняті до комунальної власності територіальної громади м. Харкова, станом на 19.04.2017 року квартира [ADDRESS] належить територіальній громаді в особі Харківської міської ради на підставі заочного рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18.12.2015 (а.с. 64-64). Ухвалою слідчого судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14 березня 2019 року накладено арешт на майно шляхом заборони відчуження квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 331156563101), власниками якої є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 67-69). Відповідно до\~ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~(далі за текстом - Закон) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. \~ \~ \~ \~Під час вирішення питання про наявність підстав для проведення державної реєстрації прав на нерухоме майно, відповідно до ст. 10 Закону державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема:відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом;відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав;відповідність відомостей\~про речові\~права на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяження,\~що містяться\~у Державному\~реєстрі прав,\~відомостям,\~що містяться\~у поданих/отриманих\~документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно;наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації;2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення;3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав, похідних від права власності, здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії.4) під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, а також відомості інших реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, держателем (розпорядником, володільцем, адміністратором) яких є державні органи, шляхом безпосереднього доступу до них чи у порядку інформаційної взаємодії з Державним реєстром прав, у тому числі відомості, що містять персональні дані особи;5) відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження;6) присвоює за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна у випадках, передбачених цим Законом;7) виготовляє електронні копії документів, поданих у паперовій формі, та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені під час прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав);8) формує за допомогою Державного реєстру прав документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав;9) формує реєстраційні справи у паперовій формі;9-1) надає в установленому порядку та у випадках, передбачених\~Законом України\~"Про виконавче провадження", інформацію органу державної виконавчої служби або приватному виконавцю;10) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом. Підстави державної\~реєстрації права\~власності та\~інших речових\~прав передбачені ст.\~27\~Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна щодо об"єкта нерухомого майна, 04.04.2018 державним реєстратором КП «Центр інвентаризації та реєстрації нерухомості» Жбадинським О.М. прийнято рішення №40552696 про державну реєстрацію права комунальної власності на вищевказану квартиру [ADDRESS] особі Харківської міської ради, про що внесено відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Однак, державним реєстратором відділу державної реєстрації Харківської районної державної адміністрації Харківської області Радіоновим О.С., прийнято 21.06.2018 \~ \~ \~ \~рішення (індексний номер 41733144) щодо скасування державної реєстрації права комунальної власності за Харківською міською радою на вищевказану квартиру. Підставою для внесення державним реєстратором Радіоновим О.С. запису про скасування державної реєстрації стала ухвала Ленінського районного суду м. Харкова від 31.05.2018 по справі №642/10576/14к про скасування арешту на квартиру, постанова апеляційного суду Харківської області від 31.01.2018 по справі № 645/5967/15-ц. В подальшому, державним реєстратором відділу державної реєстрації Харківської районної державної адміністрації Харківської області Радіоновим О.С. 23.06.2018 прийнято рішення (індексний номер 41765999) про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на вищевказану квартиру. Підставою для внесення державним реєстратором Радіоновим О.С. запису про державну реєстрацію права власності став договір купівлі-продажу квартири від 18.04.2014 між [PERSON] та [PERSON] , заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18.12.2015 та постанова апеляційного суду Харківської області від 31.01.2018 по справі №645/5967/15-ц. Відповідно до ст. 11 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Статтею 24 Закону \~передбачені підстави\~для відмови\~в державній\~реєстрації прав,\~в тому\~числі: заявлене\~речове право,\~обтяження не\~підлягають державній\~реєстрації відповідно\~до цього\~Закону; заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; подані документи\~не відповідають\~вимогам,\~встановленим цим\~Законом; подані\~документи не\~дають змоги\~встановити набуття,\~зміну або\~припинення речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяження; наявні\~суперечності між\~заявленими та\~вже зареєстрованими\~речовими правами\~на нерухоме\~майно та\~їх обтяженнями; наявні\~зареєстровані обтяження\~речових прав\~на нерухоме\~майно;\~ заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем. \~ \~ \~ \~За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав. Таким чином, державним реєстратором відділу державної реєстрації Харківської районної державної адміністрації Харківської області Радіоновим О.С., усупереч вимогам законодавства прийняті вказані рішення про скасування державної реєстрації права комунальної власності за Харківською міською радою на вищевказану квартиру [ADDRESS] та про державну реєстрацію права власності на вказане нерухоме майно за [PERSON] . Правові підстави для прийняття державним реєстратором таких рішень були відсутні, оскільки договір купівлі-продажу вищевказаної квартири від 18.04.2014, укладений між [PERSON] та [PERSON] , в силу вимог ст. 215 ЦК України є недійсним, а вищевказана квартира визнана відумерлою спадщиною відповідно до додаткового рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07.12.2017 по справі №645/5967/15-ц, яке є чинним. Вказані обставини визнані та підтверджені апеляційним судом у своїй постанові від 31.01.2018. Відповідно до\~ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно з до ч. 1\~ст. 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч. 1\~ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч. 1-3, 5, 6\~ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1\~ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, шо пов`язані з його недійсністю. Частиною З\~ст. 41 Конституції України\~встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно з ст.ст.\~13,\~15,\~16 ЦК України\~право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Частиною 2\~статті 16 ЦК України\~передбачено перелік способів захисту цивільних прав, які мають універсальний характер та можуть застосовуватися до всіх чи більшості суб`єктивних прав. Разом з тим, законодавцем передбачено, що такий перелік не є вичерпним та надано право суду захистити цивільне право або інтерес особи іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Особа, законне право або інтерес якої порушено, може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту. Якщо спеціальні норми права визначають конкретні заходи з урахуванням специфіки порушеного права та характеру правопорушення, особа вправі скористатися такими способами захисту. Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання даної норми у її практичному застосуванні\~гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання відповідного відшкодування. Відповідно до\~ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з вимог\~ст. 328 Цивільного кодексу України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до\~ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;3)\~вибуло з\~володіння власника\~або особи,\~якій він\~передав майно\~у володіння,\~не з\~їхньої волі\~іншим шляхом. Майно\~не може\~бути витребувано\~від добросовісного\~набувача,\~якщо воно\~було продане\~у порядку,\~встановленому для\~виконання судових\~рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Відповідно до\~ст. 387 Цивільного кодексу України\~власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Наведене вище узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постановах від 05.10.2016 у справі №916/2129/15 та від 25.01.2017 у справі №916/2131/15 про те, що у разі коли відчуження майна мало місце два і більше разів після недійсного правочину, це майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, від добросовісного набувача на підставі ч. 1\~ст. 388 ЦК. У такому випадку діюче законодавство не пов`язує можливість витребування майна у добросовісного набувача з обставинами щодо наявності у відчужувана за останнім у ланцюгу договорів договором, права відчужувати це майно. Витребування майна від добросовісного набувача у такому випадку залежить від наявності волі на передачу цього майна у власника майна - відчужувана за першим договором у ланцюгу договорів. Відповідно до ч. 5\~ст.12 ЦК України\~добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна. Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», спір про повернення майна, що виникає з договірних відносин або відносин, пов`язаних із застосуванням наслідків недійсності правочину, підлягає вирішенню відповідно до законодавства, яке регулює ці відносини. У разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов`язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей\~387,\~388 ЦК України. Якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню також за правилами статей\~387,\~388 ЦК України. Як роз`яснено в. п. 10\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»\~та п. 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» норма ч. 1\~ст. 216 ЦК України\~не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених ч. 1\~ст. 388 ЦК України. Крім того, в постанові Верховного Суду України від 17.12.2014 у справі № 6/140цс14 зазначено, що за положеннями вищевказаних норм права власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. У постанові Верховного Суду України від 18.01.2017 у справі № 6-2776цс16 зазначено, що одним із випадків, коли майно можливо витребувати від добросовісного набувача, є вибуття такого майна поза волею власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі (пункт 3 частини 1\~статті 388 ЦК України). Відповідно до статей\~317,\~319 ЦК України, саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч. 1\~ст. 388 ЦК України\~пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Одним із випадків, коли майно можливо витребувати від добросовісного набувача, є вибуття такого майна поза волею власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі. За змістом зазначеної норми майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, слід вважати таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Згідно з ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення. В даному випадку, власником вищевказаного нерухомого майна (квартири) є територіальна громада в особі Харківської міської ради, [PERSON] не міг розпоряджатися нею, її продавати, оскільки не є його власником, у зв`язку з чим, договір купівлі -продажу квартири [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] , від імені та в інтересах якої діє [PERSON] , є недійсним. Рішення приватного нотаріуса Ахадової Арзу Юсіф Кизи №41771819 від 23.06.2018 про державну реєстрацію права власності за [PERSON] та [PERSON] на спірну квартиру [ADDRESS] відповідно, прийнято з порушеннями вимог законодавства, у зв`язку з чим підлягають скасуванню. Таким чином, розглядаючи даний спір в межах заявлених позовних вимог, оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв`язку у сукупності, беручи до уваги факт незаконного вибуття спірної квартири з комунальної власності поза волею власника, суд вважає вимоги позивача законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. За змістом\~ст.141 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved