Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-28 00:00:00

У лютому 2019 року АТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом, в якому зазначає, що відповідно до кредитного договору від 4 квітня 2007 року відповідач отримала кредит у розмірі 21600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Згідно з п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт надає банку право в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між нею і банком договір, про що свідчить її підпис у заяві. При укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Формулярами та стандартними формами є Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи Банку, які викладені на банківському сайті. Відповідач у своїй заяві підтвердила, що вона повністю ознайомлена з умовами кредитування. Банк виконав свої зобов`язання за договором у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. У свою чергу відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого станом на 22.01.2019 року має заборгованість у загальному розмірі 28810,02 грн., з яких: 1150,04 грн. тіло кредиту; 15357,49 грн. - нараховані відсотки за користування кредитом, 10692,49 грн. нарахована пеня, а також штрафи: 250 грн. фіксована частина, 1360 грн. процентна складова. Вказані суми АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з відповідача на свою користь. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] С.О. позов підтримав та наполягав на його задоволенні в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася за своїм зареєстрованим місцем проживання, причину неявки не повідомила, відзив на позов не надала, у зв`язку з чим судом проведено заочний розгляд справи, яка вирішується на підставі наявних доказів. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позов АТ КБ "ПриватБанк" підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне: Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору від 4 квітня 2007 року, укладеного між ЗАТ КБ\~ПриватБанк, правонаступником якого є позивач, та [PERSON] , остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 250 грн., який у подальшому було збільшено. \~ \~ \~ \~Згідно з наявною у матеріалах справи копією заяви відповідача, остання підтвердила, що ознайомилася та згодна з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, а також, що в разі порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених дійсним договором, більш ніж на 120 днів, у зв`язку з чим банк буде вимушений звернутися до суду, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову. Крім того, як вбачається із заяви відповідача базова процентна ставка по кредиту складає 1,9% на місяць на залишок заборгованості, щомісячна комісія 1,0 %. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 22.01.2019 року відповідач має заборгованість у загальному розмірі 28810,02 грн., з яких: 1150,04 грн. тіло кредиту; 15357,49 грн. - нараховані відсотки за користування кредитом, 10692,49 грн. нарахована пеня, 1610 грн. заборгованість за судовими штрафами. Статтею 256 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054\~ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633\~ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634\~цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634\~ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом статті 549\~ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551\~ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050\~ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Пред`являючи вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, банк просив окрім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), відсотків та штрафів за порушення зобов`язання стягнути з відповідача нараховану пеню. При цьому позивач у позовній заяві, обґрунтовуючи своє право вимоги, посилається на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку як невід`ємну частину договору. Однак матеріали справи не містять підтвердження, що саме з цими умовами та правилами була ознайомлена відповідач. У заяві відповідача, яка була підписана нею 04.04.2007 року, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді пені та її розміру. Будь-які докази погодження сторонами умов щодо сплати позичальником пені в матеріалах справи відсутні. Згідно з частиною шостою\~статті 81\~ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, позов у частині стягнення з відповідача пені є необґрунтованим та задоволенню не підлягає. Тим більше, що сторони погодили сплату позичальником штрафу за порушення строків платежів за грошовим зобов`язанням, передбаченим договором, а статтею 61 Конституції України заборонено подвійну цивільно-правову відповідальність за одне і те саме порушення. В той же час, враховуючи, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, суд вважає, що з відповідача на користь банку необхідно стягнути заборгованість станом на 22.01.2019 року: за тілом кредиту в розмірі 1150,04 грн., відсотками за користування кредитом у розмірі 15357,49 грн., а також штрафи: 250 грн. фіксована частина, 825,38 грн. процентна складова, що становить 5% від суми заборгованості (1150,04+15357,49) х 5%, а всього 17582 грн. 91 коп. Крім того, при зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1921 грн. Відповідно до\~частини 1\~статті 141\~ЦПК України судовий\~збір покладається\~на сторони\~пропорційно розміру\~задоволених позовних\~вимог. Оскільки позов задоволено частково, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 1172 грн. 39 коп. (61,03%).

Outcome: partial