Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-07 00:00:00

01.08.2017 року представник позивача [PERSON], яка одночасно діє як законний представник малолітнього [PERSON], звернувся до суду з позовом про визнання недійсними електронних торгів з реалізації предмету іпотеки квартири [ADDRESS], які проведено 22.06.2017 року Державним підприємством «Сетам» Міністерства юстиції України; визнання недійсними Протоколу проведення електронних торгів від 22.06.2017 № 265525 та Акту про проведені електронні торги від 10.07.2017 року. В обґрунтування позову зазначив, що відповідачі Центральний відділ державної виконавчої служби міста Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області та Державне підприємство «Сетам» Міністерства юстиції України не мали законного права продавати з прилюдних торгів квартиру [ADDRESS], оскільки право на проживання в цій квартирі має малолітній позивач [PERSON]; крім того вказує, що квартиру продано за заниженою ціною, яка не відповідає ринковій, чим у сукупності порушено права позивачів. У судовому засіданні представник позивачів предявлений позов підтримав і наполягав на його задоволенні. Третя особа просила позов задовольнити, при цьому вважає, що державна виконавча служба не мала права продавати квартиру з прилюдних торгів з огляду на те, що в цій квартирі проживає малолітня дитина. Представник відповідача [PERSON] просила в позові відмовити з тих підстав, що її довіритель є добросовісним набувачем майна, придбаного за процедурою виконання рішення суду, що виключає можливість витребування в неї спірної квартири. Представник органу опіки та піклування вважає, що продаж квартири став можливим саме внаслідок невиконання позивачем [PERSON] і третьою особою [PERSON] своїх батьківських обовязків, що полягає в тривалому ухиленні в реєстрації народження дитини - [PERSON] Представники Центрального відділу державної виконавчої служби міста Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області та Державного підприємства «Сетам» Міністерства юстиції України в суд не зявилися, про час і місце розгляду справи сповіщалися належним чином. Заслухавши пояснення учасників цивільного процесу, дослідивши матеріали справи, а також матеріали цивільної справи про встановлення факту, що має юридичне значення № 750/4312/17 і матеріали цивільної справи про звернення стягнення на предмет іпотеки № 2/2506/753/2012, суд дійшов висновку, що предявлений позов не підлягає задоволенню, виходячи з такого. 1. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 23.04.2012 року, яке набрало законної сили 01.10.2012 року (справа № 2/2506/753/12; т. 1, а. с. 132-134, 267-269) в рахунок погашення заборгованості [PERSON] і [PERSON] перед відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» за договором відновлювальної кредитної лінії від 23.05.2008 № 117 в розмірі 252833 грн 98 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру [ADDRESS], що належала позивачу [PERSON] і третій особі [PERSON], із встановленням початкової ціни продажу в розмірі 289370 грн (далі Квартира). На підставі цього рішення, судом було видано виконавчий лист № 2/2506/753/2012, який знаходився на примусовому виконанні в Центральному відділі державної виконавчої служби міста Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області. 22.06.2017 року, за дорученням державної виконавчої служби, Державним підприємством «Сетам» Міністерства юстиції України проведено електронні торги з продажу Квартири. Згідно Протоколу проведення електронних торгів від 22.06.2017 № 265525 переможцем торгів визнано відповідача [PERSON], яка запропонувала за Квартиру найвищу ціну 353300 грн (а. с. 12). 10.07.2017 року в. о. начальника Центрального відділу державної виконавчої служби міста Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області затверджено Акт про реалізацію предмета іпотеки, який став підставою для реєстрації права власності на Квартиру за відповідачем [PERSON] (а. с. 11, 13). Як зазначено вище, початкова ціна предмету іпотеки була встановлена рішенням суду, що за приписами статей 33, 41 Закону України «Про іпотеку» звільняє державного виконавця від обовязку здійснювати оцінювання майна, яке підлягає реалізації на прилюдних торгах; крім того, Квартиру продано за ціною, яка значно перевищує встановлену судом початкову ціну продажу. Твердження позивача і третьої особи про реалізацію Квартири за заниженою ціною не підтверджено належними доказами, а їхнє посилання на електронні сайти, на яких розміщені пропозиції щодо продажу нерухомого майна не вважається належним способом доказування, оскільки ринкова ціна нерухомого майна встановлюються експертним шляхом з урахуванням його технічного стану, місця розташування та інших обставин, що впливають на його ринкову вартість. Утім, позивач таких доказів суду не надала, в звязку з чим вважається такою, що не довела невідповідність ціни продажу Квартири ринковим цінам. 2. Вирішуючи питання можливого порушення відповідачами продажем Квартири прав малолітнього позивача [PERSON] судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Як випливає з матеріалів справи № 2/2506/753/2012 (т. 1, а. с. 28, 29, 48-53, 146-150) позивач [PERSON] і третя особа [PERSON] є членами організації під назвою «Титульний суверенний народ України», яка не визнає повноваження державних органів України, юрисдикцію судів України щодо членів цієї організації, а також обовязок членів організації сплачувати податки, вставлені законодавством України. Саме з цих підстав, позивач [PERSON] і третя особа [PERSON] тривалий час ухилялися від реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану народження [PERSON], який народився 31.08.2010 року в м. Тула (Російська Федерація). Як повідомила суду представник органу опіки та піклування, починаючи з 2014 року вказаним особам неодноразово наголошувалося на їхньому обовязку здійснити реєстрацію народження дитини, втім останні пропозиції органу опіки та піклування ігнорували. Натомість, 10.04.2012 року позивач [PERSON] здійснила реєстрацію народження сина [PERSON] в організації «Титульний суверенний народ України» і отримала «Свідоцтво про народження людини корінного народу України», яке не замінює свідоцтво органу державної реєстрації актів цивільного стану і не вважається документом, що підтверджує факт народження фізичної особи. Лише в травні 2017 року, тобто вже після передачі Квартири на реалізацію з прилюдних торгів, позивач [PERSON] звернулася до Деснянського районного суду м. Чернігова із заявою про встановлення факту народження [PERSON], яку задоволено рішенням суду від 16.06.2017 року, що набрало законної сили 27.06.2017 року (справа № 750/4312/17; а. с. 7, 15-21). На підставі цього рішення суду, 30.06.2017 року Чернігівським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області було видано Свідоцтво про народження [PERSON] (а. с. 9). Отже, de jure факт народження [PERSON] підтверджується лише з 30.06.2017 року, тому вперше реєстрація місця проживання дитини була здійснена позивачем [PERSON] тільки 01.07.2017 року, тобто вже після продажу Квартири з прилюдних торгів. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Водночас статтею 1291 Конституції України встановлено обовязковість судового рішення для виконання. Таким чином, отримавши виконавчий лист Центральний відділ державної виконавчої служби міста Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області зобовязаний був виконати рішення суду в спосіб, який визначений рішенням, крім випадків, коли для реального виконання рішення суду існують законні перешкоди. Оскільки до 30.06.2017 року позивач [PERSON] і третя особа [PERSON] не мали Свідоцтва про народження [PERSON] державного зразка, у відповідачів не було законних підстав брати до уваги інформацію про проживання в Квартирі малолітньої дитини, через неможливість документального підтвердження самого факту існування цієї дитини. Суд вважає, що звернення стягнення на Квартиру відбулося саме внаслідок свідомого ігнорування позивачем [PERSON] і третьою особою [PERSON] чинного законодавства України та небажання вказаними особами підкорюватися правовому порядку, встановленому в державі Україна, що виключає юридичну відповідальністю відповідачів за можливі негативні наслідки для позивачів, які виникли внаслідок протиправної бездіяльності останніх.

Outcome: dismissed