Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-26 00:00:00

01.07.2021 року [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначила, що 08.10.2000 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб, за час якого у них народилося двоє дітей донька [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.09.2019 року їх шлюб було розірвано. Разом з тим, окремо з [PERSON] вони почали проживати з 26.04.2020 року, діти залишилися з нею та з того часу останній не здійснює належне матеріальне забезпечення останніх. На даний часвона працевлаштована у АТ «СК «ІНГО» на посаді директора філії у м. Луцьк та її сукупний щомісячний дохід в середньому становить орієнтовно 24000 грн. Крім того, вона маю у власності земельну ділянку у с. Липини на території якої знаходиться об`єкт незавершений будівництвом. Діти у власності нерухомого чи дорогоцінного рухомого майна наразі не мають, щомісячно на їх потреби вона витрачає орієнтовно по 8000 грн. на кожного.Донька [PERSON] закінчила школу та визначається із вищим навчальним закладом для подальшого здобуття освіти. Син [PERSON] навчається у КЗЗСО «Луцький ліцей №27 Луцької міської ради Волинської області» у 2-му класі. Окрім того, він відвідує додаткові заняття з англійської мови, курси плавання (басейн) у СК «Спорт-Лайф». Окрім того, за останній період у дітей діагностовано певні проблеми зі здоров`ям. В свою чергу, [PERSON] є власником частки у квартирі у м. Луцьку, де власне і зареєстроване місце його проживання. Як їй відомо, відповідач ніде не працює, проте, має досить значні витрати.За період з травня по вересень 2019 року згідно банківської виписки КБ «Приватбанк» щодо відповідача вбачається витрати у загальному розмірі 1053641,98 грн. У січні 2020 року він відчужив належні йому на праві власності два транспортні засоби LEXUS та HONDA.Зазначене свідчить про задовільний матеріальний стан [PERSON] у зв`язку з чим просить суд присудити рішення, яким стягувати відповідача на свою користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі по 4000 грн. на кожну дитину, але не менше між 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісяця, до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути на свою користь судові витрати по справі. 03.08.2020 року представником відповідача було подано до суду відзив на позовну заяву відповідно до якого останній заперечує щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі виходячи з наступного. Так, [PERSON] у 2020 році заснував ТзОВ «АСІК», в якому по даний час він працює на посаді директора. При цьому, заробітна плата відповідача, як директора, у липні 2020 року склала 4800 грн. Щодо витрат у 2019 році, то такі є минулорічними та можуть лише вказувати на доходи у минулому році, які на даний час відсутні. В свою чергу, позивач усвідомлена про походження таких коштів та доходів, оскільки на даний час триває судовий розгляд справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, де у справі чітко зазначалось, що [PERSON] мав дохід від купівлі та продажу автомобілів з-за кордону, однак починаючи з початку 2020року втратив можливість отримувати такі доходи через карантинні обмеження, введенні у всіх країнах, де таке авто купувалось. Також, при проведенні судового розглядувиписки з банку надавались [PERSON] як доказ у зустрічному позові [PERSON] , яка просить стягнути з нього половину вартості автомобілів, проданих [PERSON] під час шлюбу. Дані докази вказують на спільне використання коштів в інтересах сім`ї, отриманих від продажу автомобілів, половину вартості яких [PERSON] просить стягнути за результатами судового розгляду.Разом з тим, витрати в розмірі близько 8000 гр. нічим не підтверджені як постійні витрати, а долучені до позову докази є не належними та не допустимими. Враховуючи наведене, у задоволенні позову просить відмовити (а.с. 67-69). 03.08.2020 року представником позивача було подано до суду зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про виключення з актового запису про народження дитини даних про батька дитини (Том 1, а.с. 74-76). Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04.08.2020 року \~у прийнятті зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про виключення з актового запису про народження дитини даних про батька дитини та об`єднання в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів було відмовлено (Том 1, а.с. 105). Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.09.2020 року у АТ КБ «Приватбанк» було витребувано інформацію про рух грошових коштів на банківських рахунках [PERSON] за період з 01.01.2020 року по 30.09.2020 року (Том 1, а.с. 136). 04.01.2021 року від АТ КБ «Приватбанк» надійшли виписки по рахункам [PERSON] за період з 01.01.2020 року по 30.09.2020 року (Том 1, а.с. 168-246). В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала із викладених у позовній заяві підстав та просила їх задовольнити у повному обсязі. Додатково пояснила, що відповідач в добровільному порядку фінансову допомогу на утримання дітей не надає. Як їй відомо, [PERSON] інших дітей та утриманців немає, на обліку в лікарів не перебуває, офіційно не працює, проте являється засновником юридичної особи. Згідно наданих виписок із банку про рух його коштів на банківських рахунках відповідача, доходи останнього за 9 місяців (з 01.01.2020 року по 30.09.2020 року) склали понад 2000000 грн. Крім того, [PERSON] протягом 2020 року 4 рази виїжджавза кордон. Також зазначила, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , перебувають на обліку в лікарів. Представник відповідача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги визнав частково та пояснив суду, що стороною позивача не надано належних та допустимих доказів наявності у дітей стійких захворювань, які потребують їх постійного лікування та спеціального харчування. Разом з тим, відповідач тричі протягом 2019 року возив свою [PERSON] , [INFO] на лікування за кордон, а також придбавав техніку для сина та мобільний телефон для доньки. Однак, починаючи з березня 2020 року у відповідача доходи значно зменшилися через запровадження в державі карантину. Через певний час, [PERSON] заснував юридичну особу, директор якої він являється та за діяльність у якій отримує щомісячний дохід в розмірі 5000 грн. Додатково зазначив, що його довіритель є здоровим, працездатним, на обліку в лікарів не перебуває, інших дітей та утриманців не має. В свою чергу, кошти на банківських рахунках, про рух яких наголошувала представник позивача, не є доходами [PERSON] , зокрема, частина з них являються повернутими третіми особами, яким відповідач надавав гроші у борг, а інша частина була отримана останнім у позику. Вважає розмір аліментів, який просить присудити до стягнення на свою користь [PERSON] , є значно завищеним. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] 08.10.2000 року уклали шлюб, який зареєстрований Відділом ДРАЦС реєстраційної служби Луцького МУЮ Волинської області за актовим записом 969. Зазначене підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (Том 1, а.с. 5). За час шлюбу у сторін народилося двоє спільних дітей донька [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Дана обставина підтверджується відповідними свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (Том 1, а.с. 6, 7). Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.09.2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (Том 1, а.с. 9). Після розірвання шлюбу неповнолітні діти сторін [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] залишилися проживати разом зі своєю матір`ю позивачкою [PERSON] . Зазначене в ході розгляду справи стороною відповідача не оспорювалося. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як встановлено судом, сторони не можуть дійти згоди щодо порядку участі відповідача в матеріальному утриманні їх спільних неповнолітніх дітей, тобто між ними існує спір з цього питання. Відповідно до ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Статтею 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно абз. 3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є здоровим, працездатним, на обліку у лікарів не перебуває, будь-яких інших осіб на утриманні не має. Як вбачається із довідки про доходи [PERSON] № 1 від 31.07.2020 року, останній займає посаду директора ТзОВ «АСІК ДІП». Загальна сума його доходу за період з 23.06.2020 року по 31.07.2020 року становить 6000 грн. (а.с. 72). Як вбачається з виписок по рахункам [PERSON] за період з 01.01.2020 року по 30.09.2020 року, наданих АТ КБ «Приватбанк», відповідачу за вказаний період часу надійшли кошти, сукупний розмір яких перевищує 2000000 грн. (Том 1, а.с. 168-246). При цьому, суд не приймає доводи представника відповідача про ту обставину, що переважна частина коштів була отримана його довірителем у борг від третіх осіб, оскільки ці доводи жодними доказами не підтверджуються. Крім того, той факт, що інша частина коштів була повернена [PERSON] як надана позика, лише підтверджує факт наявності в останнього грошових коштів у значних розмірах. Неповнолітні [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , здорові, на обліку у лікарів не перебувають, самостійних доходів не мають. Згідно ч. 3 ст. 89 ЦПК України суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та неповнолітніх дітей, реальну спроможність відповідача сплачувати аліменти на їх утримання. Частиною 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки необхідно стягувати аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей доньки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі по 4000 грн. на кожну дитину, але не менше між 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісяця та до досягнення ними повноліття. Суд вважає, що визначений розмір аліментів є достатнім та справедливим, а також таким, що відповідає потребам дітей. На переконання суду, стороною відповідача належними та допустимими доказами не доведено,, що визначений позивачкою розмір аліментів є завищеним та що відповідач не має можливості сплачувати аліменти у вказаному позивачкою розмірі. Суд, у відповідності до п. 3-1 ч. 1 ст. 182 СК України, також враховує наявність на банківських рахунках відповідача значної суми грошових коштів. Згідно ч. 1 ст. 192 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. З даною позовною заявою позивач [PERSON] звернулася до суду 01.07.2020 року (а.с. 1), отже саме з зазначеної дати аліменти мають стягуватися з відповідача на її користь. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити дане рішення суду до негайного виконання у межах сплати платежу аліментів за один місяць. Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом з тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Як слідує з правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 01.10.2018 року в справі № 569/17904/17, - на підтвердження надання правової допомоги необхідно долучати, у тому числі, розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.? Крім того, у своїй постанові від 13.12.2018 року у справі № 816/2096/17 Верховний Суд прийшов до висновку, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, як зазначив суд попередньої інстанції. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів. У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п. 23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Із наведеного вище слідує, що сторона, яка заявляє вимогу про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язана надати відповідні докази, які у причинно-наслідковому зв`язку підтверджують затрачений час на правову допомогу, надану в справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги та фактичну передачу виконаних адвокатом робіт, які, зокрема, можуть міститися у акті приймання-передачі послуг за договором. Судом встановлено, що між адвокатом Татарин В.М. та [PERSON] 09.07.2020 року було укладено Договір про надання правової допомоги, за умовами якого адвокат взяла на себе зобов`язання представляти останню, зокрема, в усіх судових інстанціях з приводу розгляду судових справ (Том 1, а.с. 153). Як вбачається з акту від 02.11.2020 року по Договору про надання правової допомоги від 09.07.2020 року, адвокат Татарин В.М. при розгляді цивільної справи № 161/10509/20 надала [PERSON] наступні правничі послуги на загальну суму 8300 грн., з яких: -усна консультація з питань позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів - вартість 500 грн. (0,5 год. х 1000 грн./год.); -підготовка та подання позову з додатками до суду - 3000 грн. (3,0 год. х 1000 грн./год.); -підготовка та подання адвокатського запиту № 41 від 14.07.2020 року - 500 грн. (0,5 год. х 1000 грн.); -підготовка, надіслання іншим учасникам копій та подання в суд клопотання про долучення доказів - 700 грн. (0,7 год. х 1000 грн.); -підготовка та подання заяви про ознайомлення з матеріалами справи. Ознайомлення з матеріалами справи - 800 грн. (0,8 год. х 1000 грн.); -підготовка, надіслання іншим учасникам копії та подання в суд клопотання про витребування доказів - 700 грн. (0,7 год. х 1000 грн.); -клопотання про розгляд справи за відсутності адвоката - 700 грн. (0,7 год. х 1000 грн.); -участь у судових засіданнях 04.08.2020 року, 02.11.2020 року - 1400 грн. (2 засідання х 700 грн.). З вищевказаного Акту слідує, що станом на дату його підписання [PERSON] провела повний розрахунок з адвокатом згідно Договору про надання правової допомоги від 09.07.2020 року. З приводу виконання умов Договору жодна із сторін будь-яких претензій одна до одної не мають (Том 1, а.с. 151). Факт сплати [PERSON] адвокату Татарин В.М. коштів за послуги з професійної правничої допомоги в розмірі 8300 грн. підтверджується відповідною квитанцією до прибуткового касового ордеру № 17 від 02.11.2020 року (Том 1, а.с. 152). З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи та значимості таких дій при розгляді справи, суд вважає, що зазначені представником позивача витрати на професійну правничу допомогу є належним чином обґрунтованими, а відтак такими, що відповідають принципам розумності та справедливості. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд також виходив з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та складності), розумності їхнього розміру та конкретних обставин справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006 року (пункт 80), у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009 року (пункти 34-36), у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 року, у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Як вбачається із позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, стороною позивача було зазначено, що понесені судові витрати складаються з судового збору та витрат на правову допомогу, детальний розрахунок яких буде наданий суду у встановлені процесуальні строки. Вищевказані судові витрати, за наслідками розгляду справи, позивач просила суд стягнути з [PERSON] на свою користь. Отже, з врахуванням вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів підлягає до задоволення у повному обсязі. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Крім того, згідно положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», тому з відповідача слід також стягнути на користь держави судовий збір в сумі 840 грн. 80 грн. На підставі ст.ст. 180, 181, 184 СК України,

Outcome: approved