Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-21 00:00:00

01.04.2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач у судове засідання не з'явився, але надав суду заяву про те, що позов підтримує та просить справу розглянути у його відсутність. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Із позову вбачається, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20.06.2002 року та свідоцтва про право власності на квартиру від 10.08.1993 року позивачу належить квартира [ADDRESS]. За вказаною адресою зареєстрована [PERSON], [INFO]. 25.04.2011 року [PERSON] забрала свої речі і поїхала в невідомому мені напрямку. Речей [PERSON] в квартирі немає, комунальні послуги вона не оплачує, квартирою не цікавиться, що підтверджується актом про не проживання. Останнє відоме позивачу місце проживання відповідача: [ADDRESS]. У зв'язку з тим, що за вказаною адресою прописана [PERSON], позивач позбавлений можливості оформити субсидію, і змушений сплачувати за неї комунальні послуги. Пенсія позивача становить 2100 грн., що ставить його на грань виживання. Позивач просить суд визнати [PERSON], [INFO] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до вимог ст.ст. 224-225 ЦПК України та враховуючи думку позивача, судом ухвалено про заочний розгляд справи. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до довідки з місця мешкання, відповідачка зареєстрована у квартирі позивача (а.с.4). Відповідно до акту КП «СЄЗ» відповідачка в зазначеній квартирі не проживає з 2011 року (а.с. 9). Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у скоєнні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з ч. 1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. Відповідно до ст.107 Житлового кодексу України, наймач житлового приміщення вправі за згодою членів сім'ї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та члена його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому же населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Таким чином в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідачка [PERSON] у квартирі [ADDRESS], тривалий час не проживає, її речей в квартирі немає, тому відповідачку можливо визнати такою, що втратила право користування зазначеним житловим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved