Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-11 00:00:00

У червні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, у якій просить зняти арешт з усього їй належного майна. 10.06.2020 року позивач через канцелярію суду подала уточнену позовну заяву, у якій просили замінити відповідача з Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві на Комунальне підприємство «Служба замовника житлово-комунальних послуг» Оболонського районну у м. Києві. В обґрунтування позову вказує, що 07.02.2005 року постановою № 1196/16 районного ВДВС Оболонського району було накладено арешт на все майно [PERSON] із забороною його відчуження. Позивач 26.06.2019 року отримала відповідь від Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції в м. Києві № 32637/15 щодо відсутності інформації по постанові ВДВС №1196/16 від 07.02.2005 року, так як виконавче провадження знищено. Із листа двадцять першої київської державної нотаріальної контори №182/01-16 від 24.01.2020 року вбачається, що стягувачем в інтересах якого був накладений арешт на майно позивача, був КП "УЖГ" Оболонського району м. Києва, яке 02.09.2005 року реорганізоване в Комунальне підприємство «Служба замовника житлово-комунальних послуг» Оболонського районну у м. Києві. Підставою відкриття виконавчого провадження було рішення Оболонського районного суду міста Києва від 03.11.2003 року по справі №2-4432/2004 року згідно якого було стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та з [PERSON] борг за комунальні послуги. Позивач вказує, що даний борг був спаленний згідно рахунку комунальних послуг 05.11.2005 року. Окрім того, позивач вважає, що після завершення виконавчого провадження державний виконавець повинен був скасувати вжиті ним заходи примусового виконання рішення, в тому числі зняти арешт накладений на майно боржника. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомили. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та подані докази, суд встановив наступне. 07.02.2005 року постановою № 1196/16 районного ВДВС Оболонського району накладено арешт на все майно [PERSON] із забороною його відчуження. Із листа двадцять першої київської державної нотаріальної контори №182/01-16 від 24.01.2020 року вбачається, що стягувачем в інтересах якого було накладено арешт на майно позивача, КП "УЖГ" Оболонського району м. Києва, яке 02.09.2005 року реорганізовано в Комунальне підприємство «Служба замовника житлово-комунальних послуг» Оболонського районну у м. Києві. Підставою відкриття виконавчого провадження було рішення Оболонського районного суду міста Києва від 03.11.2003 року по справі №2-4432/2004 року згідно якого стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та з [PERSON] борг за комунальні послуги. У відповідності до ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Таким чином, після завершення виконавчого провадження державний виконавець повинен скасовувати вжиті ним заходи примусового виконання рішення, в тому числі зняти арешт накладений на майно боржника. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Стаття 321 ЦК України встановлює, що ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності охороняється законом та його порушення з боку будь-якого державного органу, установи, особи не припустимо. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Позивач має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, однак не може цього робити через наявність обтяження на належне йому майно. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Представник відповідача у судове засідання для спростування твердження позивача щодо відсутності у останньої заборгованості за рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 03.11.2003 року по справі №2-4432/2004 не з`явився. Таким чином у суду є всі підстави вважати, що на теперішній час відсутні будь-які правові підстави для продовження існування обмеження які накладені у зв`язку із виконанням рішення Оболонського районного суду міста Києва від 03.11.2003 року по справі №2-4432/2004. На підставі викладеного,

Outcome: approved