Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-19 00:00:00

У травні 2014 року позивач [PERSON] звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, в якому просила визнати недійсним та скасувати розпорядження Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації № 34498 2011 року про видачу свідоцтва від 18 жовтня 2011 року про право власності на квартиру [ADDRESS], видане [PERSON] та визнати недійсним та скасувати свідоцтво від 18 жовтня 2011 року про право власності на квартиру [ADDRESS], видане [PERSON] відділом приватизації житлового фонду Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, вселити [PERSON] та неповнолітню доньку [PERSON] в квартиру [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог зазначає про те, що вона з 09 грудня 1994 року, як працівник ПАТ «ШФ «Воронін» зареєстрована та проживала в гуртожитку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Разом з нею на підставі п. 17 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради міністрів Української РСР № 208 від 03 червня 1986 року проживала і зареєстрована її неповнолітня донька - [PERSON]. Окрім неї та її неповнолітньої доньки в кімнаті [ADDRESS] зареєстрована та проживає [PERSON], яка є її співробітницею. В травні 2011 року, [PERSON] стало відомо про те, що розпочато процес видачі ордерів на жилу площу у гуртожитку по [ADDRESS], в порядку ст. 129 Житлового Кодексу України, у зв'язку з чим, вона 01 червня 2011 року подала заяву до Голосіївської районної в м. києві державної адміністрації щодо прийняття відповідного рішення по оформленню статусу проживання в кімнаті [ADDRESS], а саме - реалізації її конституційного права на житло. Останні надали письмові відповідь про те, що з даного питання проводиться перевірка, якої [PERSON] буде проінформовано додатково. З рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12 грудня 2011 року постановленого у цивільній справі за позовом [PERSON] до Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, треті особи - Київська міська рада як орган опіки та піклування, ВАТ «ШВ «Воронін», [PERSON], Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності про зобов'язання вчинити дії, [PERSON], дізналася про існування розпорядження Голосіївської районної в м. києві державної адміністрації № 503 від 06 липня 2011 року на підставі якого, на ім'я [PERSON] видано ордер № 018296 серії Б на жиле приміщення, а саме на кімнату [ADDRESS]. У зв'язку з тим, що [PERSON] дізналася про порушення своїх прав та прав своєї неповнолітньої дитини на єдине доступне їм житло, звернулася до суду з позовом до Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання протиправним та скасування розпорядження Голосіївської РДА в м. Києві № 503 від 06 липня 2011 року в частині видачі ордеру № 018296 серія Б від 08 липня 2011 року на жиле приміщення та визнання недійсним та скасування ордеру № 018296 серія Б від 08 липня 2011 року на жиле приміщення. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 28 вересня 2013 року позов [PERSON], що діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої [PERSON] задоволено повністю, визнано протиправним та скасовано розпорядження Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації № 503 від 06 червня 2011 року «Про видачу ордерів мешканцям Голосіївського району м. Києва» в частині видачі ордеру [PERSON] на право зайняття однокімнатної ізольованої квартири [ADDRESS], житловою площею 16,6 кв.м.; визнано недійсним ордер № 018296, серія Б виданий 08 червеня 2011 року на підставі розпорядження Голосіївської районної в м. Києві адміністрації № 503 від 06 червня 2011 року на право зайняття [PERSON] однокімнатної ізольованої квартири [ADDRESS], житловою площею 16,6 кв. м. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 04 грудня 2014 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва залишено без змін. Отримавши вищевказане рішення та вважаючи, що вона має всі законі на те права, [PERSON] звернулася до Голосіївської районної державної адміністрації в м. Києві з заявою щодо видачі на її ім'я ордеру на однокімнатну ізольовану квартиру [ADDRESS]. Проте їй відмовлено та одночасно повідомлено про існування на відповідне житлове приміщення свідоцтва про право власності, виданого на ім'я [PERSON]. Так, [PERSON] стало відомо про те, що 18 жовтня 2011 року Голосіївською районною в м. Києві державною адміністрацією видано ім'я [PERSON] свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS], на підставі розпорядження Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації № 34498. Оскільки, ордер № 018296, серії Б від 08 червня 2011 року та розпорядження № 503 від 06 червня 2011 року, на підставі яких [PERSON] видано зазначені розпорядження та свідоцтво про право власності на однокімнатну ізольовану квартиру [ADDRESS] визнано судом недійсними і скасовані, право розпоряджання та володіння спірним житловим приміщенням [PERSON] здійснено без законних підстав, а тому остання протиправно чинить перешкоди у вселенні [PERSON], чим грубо порушує прав [PERSON] та її неповнолітньої доньки на житло. Таким чином, [PERSON],, вважає, що розпорядження Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації № 34498, 2011 року про видачу свідоцтва від 18 жовтня 2011 року про право власності на квартиру [ADDRESS], виданого на ім'я [PERSON] і свідоцтво від 18 жовтня 2011 року про право власності на квартиру [ADDRESS], виданого на ім'я [PERSON] відділом приватизації є протиправними, такими, що грубо порушують права на житло її та її неповнолітньої доньки. В подальшому [PERSON] подану заяву про уточнення позовних вимог, у якій просила визнати недійсним і скасувати розпорядження Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації № 36498 від18 жовтня 2011 року про видачу свідоцтва від 18 жовтня 2011 року про право власності на квартиру [ADDRESS], виданого на ім'я [PERSON], визнати недійсним та скасувати свідоцтво від 28 жовтня 2011 року про право власності на квартиру [ADDRESS], виданого на ім'я [PERSON] відділом приватизації житлового фонду Голосіївського районної в м. Києві державної адміністрації та вселити [PERSON] та неповнолітню доньку [PERSON] в квартиру [ADDRESS]. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити в повному обсязі з наведених у позовній заяві обставин. У судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник заперечували проти задоволення в повному обсязі. Крім того, [PERSON] подано зустрічну позовну заяву до [PERSON], в якій остання просила визнати [PERSON], [INFO], такою, що у добровільному порядку залишила у 2001 році займане жиле приміщення (кімнату у гуртожитку) по [ADDRESS] у зв'язку з переїздом на постійне місце проживання до чоловік та визнати її такою, що втратила право на користування жилим приміщенням - кімнатою у гуртожитку по [ADDRESS], визнати [PERSON], [INFO], такою у що добровільному порядку залишила у 2001 році займане жиле приміщення (кімнату у гуртожитку) по [ADDRESS] у зв'язку з переїздом на постійне місце проживання до батька, визнати її такою, що втратила право користування жилим приміщенням - кімнатою у гуртожитку по [ADDRESS]. В обґрунтування зазначає про те, що [PERSON] тимчасово зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 22.10.1991 року, а постійно зареєстрована з 09.12.1994 року, що підтверджується довідкою КП «ЖЕО-107» від 07.03.2012 року № 578 та мотивувальною частиною рішення Голосіївського районного суду м. Києва у цивільній справі № 752/519/13-ц від 27 вересня 2013 року за позовом [PERSON] до Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання протиправним та скасування розпорядження, визнання ордеру недійсним, яке набрало законної сили. Окрім позивача та її неповнолітньої доньки в кімнаті [ADDRESS] зареєстрована та проживає [PERSON], яка є співробітницею [PERSON] та відповідно до «Списку працівників ВАТ «ВОРОНІН», що проживають в окремих квартирах будинку по [ADDRESS] відповідно до ордеру № 335-02 від 03.07.2002 року» працюють на фабриці з 06.07.1990 року, тимчасово зареєстрована на спірній жилплощаді з 26.10.1990 року і перебуває на квартобліку з 1996 року. Кім того, з 2000 року [PERSON] у зв'язку з сімейними обставинами, а саме укладанням шлюбу з [PERSON] та народженням 19.06.2001 року спільної дитини - дочки [PERSON], а також з переїздом на постійне місце проживання до батьків чоловіка на спірній площі фактично та її не потребує. У зв'язку з чим просила відмовити у задоволені позовних вимог та задовольнити у зустрічному позові з наведених у позовній заяві. Представник позивача за первісним позовом [PERSON] проти задоволення зустрічного позову заперечував у повному обсязі. В обґрунтування заперечень зазначив, що дана зустрічна позовна заява є не обґрунтованою і не підлягає задоволенню, оскільки [PERSON] не зазначено, що вона відмовляється від спірного приміщення, або переїздить до іншого постійного проживання, атомність власноруч написала пояснення від 13 жовтня 2006 року на імя Голови правління ВАТ «ШФ «ВОРОНІН» Бодровій В.М., в яких зазначила, що не проживає в гуртожитку з часу надання декретної відпустки з 2001 року, в зв'язку з тим, що в гуртожитку відсутні умови для проживання сім'ї, додатково вказала адресу тимчасового місця проживання. Представник Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації у судовому засіданні проти задоволення первісного позову заперечував в повному обсязі, зазначила про те, що на момент проведення спірної процедури приватизації було чинне та діяло Положення про порядок передачі квартири (будинків, житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян, затверджене Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства від 16.09.2009 року № 396). Так, відділом приватизації Управління житлово-комунального господарства Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації отримана заяву [PERSON], а також надано необхідну консультацію. Після чого, [PERSON] надано необхідний пакет документів для здійснення приватизації. В подальшому розпорядженням органу приватизації від 18.10.2011 року № 36498 було задоволено прохання наймача [PERSON] про здійснення приватизації. В діях органу приватизації при проведенні процедури приватизації квартири [ADDRESS] не вбачається абсолютно ніяких протизаконних дій, які могли б бути підставою для визнання незаконним та скасування розпорядження органу приватизації. Представник Служби у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації не заперечував проти задоволення позовних вимог, просила прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства України. Представник відділу приватизації житлового фонду Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації у судове засідання не з'явився з невідомих для суду причин про день, час та місце розгляду справи повідомлений судом в установлений законом порядку. Заслухавши учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. Судом встановлено наступне, що 09 грудня 1994 року [PERSON], як працівник ПАТ «ШФ «ВОРОНІН», зареєстрована в гуртожитку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Разом з нею на підставі п. 17 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради міністрів Української РСР № 208 від 03 червня 1986 року, зареєстрована її неповнолітня донька - [PERSON], [INFO], що підтверджується даними довідки виданої КП «»ЖЕО-107» Голосіївського району в м. Києві № 578 від 07.03.2012 року (а.с. 13) та довідкою про склад сім'ї. Окрім позивача та її неповнолітньої доньки в кімнаті [ADDRESS] зареєстрована та проживає третя особа - [PERSON] Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 28.05.1999 року №813 "Про гуртожитки в жилих будинках м. Києва" відмінено дозвіл на використання жилої площі в будинку [ADDRESS] під гуртожиток, і Голосіївській районній в м. Києві державній адміністрації доручено видати ордери на жилі приміщення громадянам, які в них постійно проживають, зареєстровані та перебувають на черзі квартирного обліку. [PERSON] зареєстрована та постійно проживає в квартирі [ADDRESS]. 08.07.2011 року Голосіївською районною в м. Києві державною адміністрацією на підставі розпорядження Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації № 503 від 06 липня 2011 року видано ордер №018296 на жиле приміщення [PERSON] з сім'єю з 1 особи на право зайняття жилого приміщення площею 16,60 кв.м., яке складається з 1 кімнати в ізольованій квартирі за адресою: [ADDRESS]. 18 жовтня 2011 року Відділом приватизації житлового фонду Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації на підставі розпорядження Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації № 36498 від 18 жовтня 2011 року [PERSON] видано свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 28,7 кв.м. Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27 вересня 2013 року позовні вимоги [PERSON], що діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої [PERSON], до Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, Публічне акціонерне товариство «Швейна фабрика «ВОРОНІН», Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна організація 107 Голосіївського району», [PERSON], про визнання протиправним та скасування розпорядження, визнання ордеру недійсним - задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано розпорядження Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації № 503 від 06 липня 2011 року «Про видачу ордерів мешканцям Голосіївського району міста Києва» в частині видачі ордеру [PERSON] на право зайняття однокімнатної ізольованої квартири [ADDRESS], житловою площею 16.6 кв.м. Ордер № 018296, серії Б виданий 08 липня 2011 року, виданий на підставі розпорядження Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації № 503 від 06 липня 2011 року на право зайняття [PERSON] однокімнатної ізольованої квартири [ADDRESS], житловою площею 16.6 кв.м., визнано недійсним. 13 січня 2014 року [PERSON] та інтересах неповнолітньої [PERSON] звернулася до Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації із заявою про видачу ордеру на житлову площу в однокімнатній квартирі [ADDRESS]. Згідно ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). При цьому згідно ч. 8 вказаної статті органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених пунктом 2 статті 2 цього Закону. Пунктом 5 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 15.09.1992 року, передача займаних квартир (будинків) здійснюється в приватну власність (для одиноких наймачів) та у спільну (сумісну або часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх (віком від 18 і більше років) членів сім'ї з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Згідно п. 21 вищевказаного Положення у довідці вказуються члени сім'ї наймача, які прописані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло. Відповідно до ч. 2 п. 19 цього Положення згода тимчасово відсутніх членів сім'ї наймача на приватизацію квартири (будинку) підтверджується письмово і додається до заяви. Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать його дружина, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають і ведуть з ним спільне господарство. З довідки про склад сім'ї наймача ізольованої квартири № 1641 від 31.08.2011 року, виданої КП «ЖЕО-107 Голосіївського району», що знаходиться в матеріалах приватизаційної справи, копії якої витребувано судом з Відділу приватизації житлового фонду Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації матеріалів приватизаційної справи на спірну квартиру, вбачається, що у спірному житловому приміщенні зареєстрована лише [PERSON], будь-які інші особи у спірному приміщенні станом на день видачі вказаної довідки не зареєстровані та не проживають. Крім того, згідно актів КП «ЖЕО-107 Голосіївського району» від 26.05.2012 року та 30.10.2013 року факт проживання інших осіб у спірному житловому приміщенні, окрім [PERSON], комісією не встановлено. Як вбачається з власноруч написаних 13.10.2006 року [PERSON] пояснень на ім'я Голови Правління ПАТ «Швейна фабрика «Воронін» з 2001 року [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS]. Окрім іншого, до відділу приватизації, з метою приватизації спірної квартири, [PERSON] було надано наступні документи: заява на приватизацію; довідка про склад сім'ї від 31.08.2011 року; копія ордера№ 018296; довідка, що підтверджує невикористання житлових чеків № 592. Враховуючи, що згідно наданого [PERSON] ордера та довідки про склад сім'ї, остання проживає одна, заява-згода тимчасово відсутніх членів сім'ї наймача на приватизацію [PERSON] не надавалась. Нормативно-правовими документами, які регулюють порядок проведення процедури приватизації являється Закон України «Про приватизацію державного фонду», а також Наказ Міністерства з питань житлово-комунального господарства від 16.12.2009 року №396 «Про затвердження Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян». Відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» - приватизації житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд та приміщень державного житлового фонду на користь громадян України. На момент проведення спірної процедури приватизації було чинне та діяло Положення про порядок передачі квартир (будинків, жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затверджене Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства від 16.09.2009 року № 396. Пунктом 18 зазначеного Положення передбачено вичерпний перелік необхідних документів для проведення процедури приватизації. Пунктом 19 Положення встановлено, що довідка про склад сім'ї та займані приміщення (далі - довідка береться громадянином на підприємстві (організації), що обслуговує жилий будинок, гуртожиток. Отже, приватизація квартири була оформлена у відповідності до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду " від 19.06.1992 та Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства від 16.12.2009 року № 396 «Про затвердження Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», згідно розпорядження відділу приватизації державного житлового фонду Голосіївської районної державної адміністрації м. Києва від 18.10.2011 р. № 36498 передана у власність [PERSON], яка на момент приватизації зареєстрована в установленому законом порядку в квартирі і мала право брати участь в її приватизації, на підставі наданих первинних приватизаційних документів, зокрема заяви на приватизацію квартири, довідки про склад сім'ї від 31.08.2011 року, копія ордера № 018296 та довідка, про підтверджує невикористання житлових чеків № 592. За таких обставин, суд дійшов висновку, що розпорядження Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації 18.10.2011 року № 36498, свідоцтво про право власності на житло від 18.10.2011 року видано відповідно до чинного законодавства, а тому позовні вимоги [PERSON] є безпідставними та не підлягають задоволенню. Згідно частини 3 статті 47 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Право на житло є одним з найголовніших невід'ємних прав особи,проголошених ст. 47 Конституції України. Це право означає не лише можливість особи набути житло у власність або в користування, а й право особи на проживання в житловому приміщенні. При цьому Конституція проголошує принцип забезпечення державою створення умов, необхідних людині для набуття житла у власність або в користування та неможливості примусового позбавлення житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. [PERSON] звертаючись до суду з зустрічним позовом просить визнати [PERSON] та її неповнолітню доньку [PERSON] про визнання осіб такими, що добровільно залиши займане жиле приміщення, та таким, що втратили право користування жилим приміщенням у гуртожитку, оскільки вони добровільно змінили місце проживання і в спірній квартирі не проживають та не повертались проживати. Право на житло є одним з найголовніших невід'ємних прав особи, проголошених ст. 47 Конституції України. Це право означає не лише можливість особи набути житло у власність або в користування, а й право особи на проживання в житловому приміщенні. Згідно ст. 116 ЖК Української РСР, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Згідно роз'яснень, наданих у п.17 Постанови Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12 квітня 1985 року, вирішуючи спір про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи прописані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). При вирішенні зустрічного позову суд виходить з того, що [PERSON] суд виходить з того, що остання у зустрічному позові просить визнати [PERSON], а також неповнолітню [PERSON], такими, що втратили право користування жилим приміщенням кімнатою у гуртожитку - за адресою: [ADDRESS], без ідентифікації житлового приміщення, що не ґрунтується на вимогах закону. Враховуючи викладені обставини, оцінюючи всі зібрані і досліджені судом докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що зустрічні позовні вимоги є необґрунтованими, підстави, визначені законом для визнання відповідачів за зустрічним позовом, про визнання осіб такими, що добровільно залиши займане жиле приміщення, та таким, що втратили право користування жилим приміщенням у гуртожитку, не встановлено, а тому позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed