Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-22 00:00:00

Стислий виклад позицій заявниці та заінтересованої особи: [PERSON] просить встановити факт її проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] , [INFO] , з червня 2008 року по 09 березня 2021 року. Свої вимоги мотивує тим, що вона 06.11.1990 уклала шлюб із [PERSON] . Дітей у них не було. Вони проживали в однокімнатній квартирі [ADDRESS] . Оскільки квартира перебувала у комунальній власності, то, відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", така була ними приватизована та перейшла у їх спільну сумісну власність. Через зловживання її чоловіком алкоголем, вона, маючи на меті його залякати, подала позовну заяву до Долинського районного суду і рішенням цього суду від 27.02.2008 їхній шлюб було розірвано. Незважаючи на це, вони і надалі продовжували спільно проживати як чоловік та жінка, мали взаємні права та обов`яки, були об`єднані спільним побутом. У них був спільний бюджет, вони надавали один одному взаємну допомогу. Вона не змогла покинути вже колишнього чоловіка, оскільки він потребував догляду як особа з інвалідністю 1 групи по зору і без її допомоги він не міг обійтись. Крім того, у нього був інсульт. Напередодні його смерті він попросив її відвезти його у батьківську хату у с. Устя Снятинського району та поховати на місцевому цвинтарі, оскільки там поховані його тато та мама, а також інші родичі. На автомобілі швидкої допомоги вони відвезли його у с. Устя, де він через 3 дні помер у неї на очах. Там же вона організувала обряд його поховання на цвинтарі. Всі витрати на лікування за життя, а також проведення поховання були здійснені за її кошти. Коли вона звернулась до нотаріуса для оформлення права на спадщину на 1/2 частку вищевказаної квартири, то їй було рекомендовано звернутися до суду з заявою про встановлення факту проживання одніє сім`ю не менше як 5 років з часу відкриття спадщини, після чого вона матиме право на спадкування за законом відповідно до ст. 1264 ЦК України. У судовому засіданні заявниця подану заяву підтримала, просила її задовольнити. Додатково вказала, що вона з померлим прожила спільно 32 роки. Після розірвання шлюбу вона продовжувала з ним спільно проживати, вести спільне господарство. За станом здоров`я він не міг самостійно нікуди піти. Саме її телефон вказаний у його медичних документах, оскільки тільки вона опікувалась ним. Інших спадкоємців немає. Ніхто із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] не звертався. Представник заявниці - адвокат Дуткевич В.М. підтримав позицію своєї довірительки, просив заяву задовольнити, з підстав, які викладені у ній. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій зазначив, що не заперечує проти задоволення заяви [PERSON] та просить проводити розгляд справи за відсутності представника селищної ради. Заяви, клопотання учасників судового розгляду та процесуальні дії суду: ухвалою суду від 15.09.2021 прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження. 04 жовтня 2021 року на електронну адресу суду поступило клопотання представника заінтересованої особи - Вигодської селищної ради про розгляд справи без участі представника селищної ради, у якій останній не заперечує проти задоволення заяви [PERSON] 05 жовтня 2021 року заявницею подано заяву з долученими до неї доказами на обгрунтування фактів, надених у заяві про встановлення факту, які протокольною ухвалою суду від 20.10.2021 долучені до матеріалів справи. Обставини, встановлені судом, та зміст правовідносин: Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується відміткою з паспорта [NUMBER] (а.с. 4), [PERSON] та [PERSON] з 06.11.1990 перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час перебування у шлюбі останні отримали свідоцтво про право власності на житло від 28.05.1998, відповідно до якого їм було передано у спільну сумісну власність квартиру [ADDRESS] (а.с. 7). 13 травня 2008 року їхній шлюб було розірано, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , яке видане Головним управлінням юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 69 (а.с. 5). Як вбачається зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого повторно Долинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) 09.03.2021, [PERSON] помер [INFO] (а.с. 6). Відповідно до довідки № 946 від 02.09.2021, виданої Вигодською селищною радою, [PERSON] провела обряд похорону 10.03.2021 [PERSON] , який помер [INFO] (а.с. 11). Згідно з витягом № 578 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 25.05.2021, [PERSON] зареєстрована в квартирі [ADDRESS] (а.с. 9). Відповідно до довідок № 957 від 06.09.2021, № 984 від 28.09.2021, виданих Вигодською селищною радою, [PERSON] на день смерті був зареєстрований разом з [PERSON] по [ADDRESS] та проживав разом з нею до дня його смерті (а.с. 10, 55). Як вбачається з акту обстеження матеріально-побутових умов та сімейних обставин від 08.09.2021, складеного депутатом Вигодської селищної ради, до смерті [PERSON] . [PERSON] проживала спільно з ним більше тридцяти років по [ADDRESS] (а.с. 12). Після смерті [PERSON] до нотаріуса за прийняттям спадщини звернулася [PERSON] , про що свідчить інформаційна довідка із Спадкового реєстру № 66340244 від 09.09.2021 (а.с. 8). Своєю відповіддю № 182/01-16 від 09.09.2021 приватний нотаріус Дуткевич О.Я. повідомила [PERSON] , що спадкова справа після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , за даними Спадкового реєстру не відкривалася. Зі слів [PERSON] , у спадкодавця відсутні спадкоємці першої, другої та третьої черг. Якщо вона із спадкодавцем проживала однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, вона може звернутися в суд для встановлення цього факту і матиме право на спадкування за законом відповідно до ст. 1264 ЦК України (а.с. 13). На підтвердження того, що [PERSON] спільно проживала з [PERSON] не менш як на п`ять років до дня його смерті, заявниця подала такі докази з обгрунтуванням, що вони підтверджують: - пенсійне посвідчення [PERSON] № [NUMBER] серії [NUMBER] , де вказано, що [PERSON] є інвалідом 1 групи по зору довічно з 06.12.2017 року (а.с. 23). Як вказала заявниця, будучи повністю сліпим, він не міг належним чином самостійно забезпечити своє життя; - довідка до акту огляду МСЕК серії АВ № 0884678, в якій визначено, що [PERSON] потребує стороннього догляду (а.с. 24) та повідомлення про необхідність прибути на МСЕК (а.с. 27). За твердженнями заявниці, без сторонньої допомоги він не міг самостійно забезпечити своє життя, як і самостійно доїхати в м. Івано-Франківськ на комісію МСЕК, куди саме вона його супроводжувала; - фотографії за період з 2010 по 2017 роки (а.с. 25-26), на яких зображена вона разом із [PERSON] , в тому числі в у її мами у Львівській області; - опис технічних характеристик радіоприймача (а.с. 28-29), який був нею придбаний у 2015 році для [PERSON] , оскільки останній не бачив, але цікавився повсякденним життям за допомогою нього; - товарний чек на придбання будматеріалів від 06.10.2014 (а.с. 50), розхідна накладна від 03.10.2014 (а.с. 30) на придбання обладнання для санвузла, сантехніки, що свідчить, за словами заявниці, про створення нею належних умов для проживання [PERSON] ; - довідка виконкому Вигодської селищної ради № 994 від 09.08.2000 року про те, що [PERSON] , який проживає по [ADDRESS] , не працює з 04.01.1999. Довідка видана для пред`явлення у Долинський відділ субсидій (а.с. 31). Як вказала заявниця, на той час він вже не міг працювати, бо не бачив і був інвалідом по зору. Вони проживали разом за однією адресою в однокімнатній квартирі, були поєднані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, з урахуванням їхнього спільного доходу їм призначалася субсидія; - скерування № 129 на консультацію в поліклініку обласної лікарні від 19.04.2017 (а.с. 32). Як зазначила [PERSON] , саме вона супроводжувала [PERSON] на обстеження; - консультативний висновок окуліста у Центрі відновлення зору за 2016 (а.с. 33-39), у якому зазначено номер її мобільного телефону [NUMBER] , виписка із медичної карти амбулаторного хворого пацієнта [PERSON] (а.с. 40), інформована добровільна згода пацієнта на проведення діагностики, лікування, операції та знеболювання, у якому міститься підпис пацієнта та супроводжуючої особи, тобто [PERSON] (а.с. 41), інформаційне попередження (а.с. 42), консультативний висновок офтальмолога від 25.05.2016 (а.с. 43-48), консультативний висновок офтальмолога від 27.03.2019 (а.с. 49), що підтверджує, що вона супроводжувала на консультацію у м. Львів у «Центр відновлення зет» Анатолія Совви», була присутня при його оглядах, проходженні лікування; - талони для безкоштовного проїзду на прізвище [PERSON] (а.с. 51). Як вказала заявниця, саме вона постійно супроводжувала [PERSON] під час його поїздок; - рецепт від 12.05.2016 для вживання медичного препарату (а.с. 52), що підтверджує, що вона купувала йому ліки та медичні препарати для покращення зору; - індивідуальна програма реабілітації інваліда [PERSON] , який проживає в [ADDRESS] (а.с. 53-54), що вказує на те, що він був особою з інвалідністю 2 групи, проживав з нею за одною адресою та потребував її супроводу. Оцінка суду: суд, проаналізувавши доводи заявниці та її представника, враховуючи позицію представника заінтересованої особи, який не заперечив проти задоволення заяви, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, долучені на обґрунтування заяви, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, вважає, що заява підлягає до задоволення, виходячи з такого. Відповідно до змісту ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як визначено в ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Предметом доказування при розгляді справ про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, передусім є сукупність обставин, що є згідно із законом основними ознаками сім`ї: спільне проживання, пов`язаність спільним побутом, наявність взаємних прав та обов`язків, які визначені ч. 2 ст. 3 СК України. Ознакою проживання спадкоємця однією сім`єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року N 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що обов`язковими умовами для визнання особи членом сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема, докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. Факт спільного проживання, сам по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю. Подібні висновки містяться у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09 квітня 2020 року у справі № 180/2536/18 (провадження № 61-18579св19), від 09 червня 2021 року у справі № 346/5702/18 (провадження № 61-17111св20). Згідно з роз`ясненнями, викладеними в абз. 2 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Як вбачається з роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до ст. 318 ЦПК України, у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно бути зазначено, зокрема, який факт заявник просить встановити та з якою метою. Мета встановлення факту - це ті наслідки, настання яких бажав би заявник. Для заявниці встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу понад п`ять років породжує юридичні наслідки, вона зможе оформити спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON] . Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особі, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1223 ЦК Кодексу, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Тобто, у разі відсутності заповіту, спадкування здійснюється за законом. Судом встановлено, що заповіт померлий [PERSON] не складав. Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Судом встановлено та підтверджується вищеописаними доказами, що заявниця та померлий [PERSON] після розірвання шлюбу у травні 2008 року не припинили своїх сімейних відносин, а проживали однією сім`єю аж до смерті останнього, разом систематично вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки, [PERSON] допомагала та опікувалася [PERSON] , який за станом здоров`я потребував її постійної підтримки, тому вимоги про встановлення факту її проживання разом із [PERSON] понад п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме з червня 2008 року по [INFO] , знайшли своє підтвердження та підлягають задоволенню. Встановлення даного факту не пов`язується з наступним вирішенням підвідомчого суду спору про право та чинним законодавством не передбачено порядок іншого (позасудового) його встановлення. Його встановлення необхідне заявниці для оформлення спадкових прав після смерті [PERSON] .. З огляду на викладене, виходячи з інтересів особи щодо захисту її спадкових прав, зважаючи на те, що заявниця немає іншої можливості, крім в судовому порядку, встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу зі спадкодавцем, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи суд вважає, що дана заява підлягає задоволенню, оскільки вимога її законна, обґрунтована та доказово підтверджена письмовими доказами, які в свою чергу є послідовними та логічними, а тому не викликають сумніву в їх правдивості. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення по справі в порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі вищевикладеного, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобогд, ст. 15, 16, 1216, 1217, 1223, 1258, 1264 Цивільного кодексу України, ст. 3 Сімейного кодексу України, ст. 2, 4, 12, 13, 81, 89, 293, 315, 318 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: approved