Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-16 00:00:00

У березні 2021 року [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (відповідач), в якому просила стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів за виконавчим листом №761/10854/13-ц в сумі 77925,00 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони є батьками дитини [PERSON] , [INFO] . За рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17.10.2013 р. у справі №761/10854/13-ц стягнуто з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 1200,00 грн, щомісячно, до досягнення повноліття. Вказаний виконавчий лист перебуває на примусовому виконанні в Шевченківському районному відділі ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (виконавче провадження №53090925). Згідно розрахунку державного виконавця від 12.03.2021 р. заборгованість відповідача у виконавчому провадженні №53090925 становить 77925,00 грн. [PERSON] ухиляється від сплати встановлених аліментів, за період з 2014 р. по 2017 рік позивачем нараховано пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 1366680,00 грн. Оскільки розмір пені не може перевищувати 100 відсотків заборгованості зі сплати аліментів, просить стягнути пеню за прострочення сплати аліментів за виконавчим листом №761/10854/13-ц в сумі 77925,00 грн. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали за викладених у позовній заяві обставин, просили його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в черговий раз надійшло клопотання про відкладення розгляду справи без надання доказів поважності причин неявки в судове засідання. Враховуючи те, що сторона відповідача втретє подала клопотання про відкладення розгляду справи, відповідач ознайомлювався з матеріалами справи, відзив на позов не подав, беручи до уваги те, що справа перебуває в провадженні судді Осаулова А.А. з 29.03.2021 р., суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторони відповідача. При цьому, суд враховує, що Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Крім цього, Верховний Суд в постанові від 01.10.2020 р. у справі №361/8331/18 виходив з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до вимог суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Ухвалою Шевченківського районного суд м. Києва від 13.04.2021 року було відкрито провадження в справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Суд, вислухавши пояснення сторони позивача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 14) За рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17.10.2013 р. у справі №761/10854/13-ц стягнуто з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 1200,00 грн, щомісячно, до досягнення повноліття. (а.с. 21-23) Виконавчий лист №76/10854/13-ц, виданий 11.09.2014 р., перебуває на примусовому виконанні в Шевченківському районному відділі ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (виконавче провадження №53090925), що підтверджується інформацією про виконавче провадження. (а.с. 15-20) Згідно довідки-розрахунок у виконавчому провадженні №53090925 заборгованість по аліментах за період з 22.04.2013 р. по 28.02.2021 р. становить 77925,00 грн. (а.с.24-27) Так, за змістом ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження". Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Неустойка не сплачується, якщо платник аліментів є неповнолітнім. У разі прострочення оплати додаткових витрат на дитину з вини платника такий платник зобов`язаний на вимогу одержувача додаткових витрат сплатити суму заборгованості за додатковими витратами з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних із простроченої суми. Платник додаткових витрат вважається таким, що прострочив оплату, якщо він не виконав свій обов`язок щодо оплати додаткових витрат у строк, встановлений рішенням суду або за домовленістю між батьками, а в разі їх відсутності або у разі невстановлення такого строку - після спливу семи днів після пред`явлення відповідної вимоги одержувачем додаткових витрат, який фактично їх оплатив. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України). Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. Вказаного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 14.12.2020 р. у справі № 661/905/19 Згідно ст. 13 ч. 1, 3 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Позивач просить стягнути пеню за прострочення сплати аліментів за виконавчим листом №761/10854/13-ц в сумі 77925,00 грн., яка виникла за період з 2014-2017 роки. Судом встановлено, що з 01.01.2014 року по 31.12.2017 року заборгованість зі сплати аліментів відповідача складала 57 600 грн. 00 коп. Суду не надано доказів сплати відповідачем аліментів, відсутності вини відповідача у несплаті аліментів. Відповідно до п.9 ч.3 ст.129 Конституції України та ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що рішення суду є обов`язковим до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом. Тому, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню шляхом стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] неустойку (пеню) за несвочасну сплату аліментів за період з 01.01.2014 року по 31.12.2017 року (як просить позивач) в сумі - 57 600 грн. 00 коп. Згідно ст. 141 ЦПК України з [PERSON] на користь держави потрібно стягнути судовий збір в розмірі - 908 гривень 00 коп.

Outcome: partial