Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

ТОВ «Закарпатгаз Збут» звернулося у суд з вищевказаним позовом. Посилається на те, що [PERSON] на підставі типового договору постачання, який не потребує двостороннього підписання, так як був опублікований у газеті «Новини Закарпаття», отримувала від постачальника ТОВ «Закарпатгаз Збут» природний газ у необхідних для неї об'ємах та взяла на себе зобов'язання своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором. З липня 2015 по січень 2018 року відповідачка здійснювала фактичне споживання природного газу в будинку [ADDRESS], що підтверджується фінансовим станом споживачки, відомостями по обходу, актом про припинення газопостачання, яким зафіксовано показник лічильника природного газу. Разом з тим, відповідачка не зверталася до ТОВ «Закарпатгаз Збут» із заявою про припинення подачі газу, відмови від послуг ТОВ «Закарпатгаз Збут», а фактично користувалася послугами із газопостачання, визначаючи таким чином наявність правовідносин, а відтак взаємних прав та обов'язків, що з них випливають. Відповідно до пункту чотирнадцять розділу 3 Правил постачання природного газу, затверджених Постановою НКРЕКП № 2496 від 30.09.2015 р. розрахунковим періодом для визначення розміру оплати послуг з газопостачання побутовим споживачем є календарний місяць. При розрахунку за платіжними документами (рахунками постачальника) оплата за послуги з газопостачання має бути здійснена споживачем у терміни, визначені в рахунку, який не може бути меншим п'яти робочих днів з моменту отримання споживачем цього рахунку. Відповідачка у порушення вищевказаного пункту не своєчасно та не в повному обсязі проводила розрахунки за спожитий природний газ, тому станом на 10.07.2018 року в неї виникла заборгованість у сумі 10573.93 грв. Відповідно до статей 67, 68 ЖК України та ст. 20 ч. 3 п. 5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором. Пунктом десятим ст. 20 ст. 3 ч. 3 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені. За прострочення виконання грошового зобов'язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена ст. 625 ч. 2 ЦК України. Таким чином, сума штрафних санкцій за невиконання зобов'язання відповідачкою складає 1656.82 грв., з яких 1296.95 грв. сума, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів, та 359.87 грв. три відсотки річних від суми основного боргу за період з 01.09.2015 р. по 10.07.2018 р. Просить стягнути з відповідачки основну суму заборгованості у сумі 10573.93 грв., інфляційні витрати - 1296.95 грв. та три відсотки річних - 359.87 грв. Представник позивача у судове засідання не з'явився. Просив позовні вимоги задовольнити. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Відповідно до ст. 247 ч. 2 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи суд вважає, що позов слід задовольнити повністю виходячи з наступного. Відповідно до ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами. Відповідно до пункту першого ст. 13 ч. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо). Згідно ст. 20 ч. 3 п. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно до ст. 510 ч. 3 ЦК України, якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Отже, з аналізу наведених правових норм убачається, що споживач, який отримує послугу з газопостачання, зобов'язаний оплачувати її. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора згідно з цивільно-правового договору є грошовим зобов'язанням. В судовому засіданні встановлено, що з 13.09.2006 р. позивач постачає відповідачці [PERSON] природний газ у житлове приміщення, яке знаходиться у [ADDRESS]. Із липня 2015 по січень 2018 року відповідачка зобов'язання щодо своєчасної сплати за надані позивачем послуги газопостачання належним чином не виконувала, і тому у неї виникла заборгованість. Станом на липень 2018 року показник лічильника складав 5253 м.куб., що становить 10573.93 грв. Враховуючи той факт, що до подібних правовідносин застосовані цивільно-правові норми щодо застосування цивільної відповідальності за невиконання грошових зобов'язань, до таких правовідносин застосовується і норма статті 625 ЦК, що встановлює обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних. Правовими наслідками прострочення споживачем комунальних послуг виконання грошового зобов'язання можуть бути і сплата пені, і - на вимогу виконавця - сплата суми втрат від інфляції, і 3% річних. Так, норма статті 20 у Законі «Про житлово-комунальні послуги» щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених статтею 625 ЦК. Отже, вимоги позивача про стягнення інфляційних витрат в розмірі 1296.95 грв. та 3% річних в розмірі 359.87 грв. є підставними. При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у сумі 1762 грв. Тому,

Outcome: approved