Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-26 00:00:00

01 серпня 2017 року до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська звернувся представник Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що [PERSON] була підписана заява про надання банківських послуг №б/н від 30.09.2011 року, відповідно до якої відповідачка отримала кредит у розмірі 5150,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачка не надала своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості, в зв`язку з чим станом на 03.07.2017 рік утворилась заборгованість в розмірі 17888,71 грн., яка складається з 7703,92 грн. заборгованість за кредитом; 3458,86 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 5397,90 грн. заборгованість за пенею; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 828,03 грн. штраф (процентна складова). Тому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором та судові витрати. 01 вересня 2017 року ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області відкрито провадження у справі. 01 березня 2019 року відповідачем було надано суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач посилалась на те, що кредитний ліміт був погашений в повному обсязі за рахунок блокування її карти, на яку вона отримувала заробітну плату, на якій знаходились 5000грн. Також просила врахувати матеріальне становище, в якому перебуває та зменшити розмір пені. Відносно стягнення неустойки зазначила, що, відповідно до ст..61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а оскільки штраф та пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, то одночасне їх застосування суперечить ст.61 Конституції України. Просила повністю відмовити в задоволенні позову, оскільки вважає позовні вимоги такими, що є необґрунтованими. Також відповідач надала суду документи, відповідно до яких прізвище [PERSON] 08.09.2018р. було змінено на Тютюник на підставі свідоцтва про шлюб, виданого Виконавчим комітетом Верхівцівської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області . 21 березня 2019р. представником позивача надано суду відповідь на відзив, в якій він не погодився з позицією відповідача. Зазначив, що відповідач, згідно кредитного договору б\\н від 30.09.2011р. отримала кредит у розмірі 5150 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Пояснив, що на даний час зобов`язання відповідачем не виконані, грошові кошти не повернуті. Щодо нарахування одночасно штрафу та пені зазначив, що штраф та пеня мають різне призначення та функції у цивільних правовідносинах, а тому підлягають стягненню та не суперечать ст..61 Конституції України. Стосовно зменшення розміру пені зазначив, що таке зменшення можливе лише за заявою відповідача та при наявності одразу двох умов якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків та за наявності інших умов, що мають істотне значення. А тому просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Позивачем при пред`явленні позову до суду було надано заяву про розгляд справи без участі представника позивача. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, клопотань про перенесення розгляду справи суду не надавала. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України. Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд встановив наступне. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти(кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання маються виконуватися належним чином відповідно до умов договору та в встановлені строки. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Так, ст. 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмірі процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Судом встановлено, що [PERSON] була підписана заява про надання банківських послуг №б/н від 30.09.2011 року, відповідно до якої відповідачка отримала кредит у розмірі 5150,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з наступною зміною відсотка до 34,8% в рік з 01.09.2014р., 43,2% з 01.04.2015р, 42% з 07.04.2015р. Відповідно до умов договору, боржник зобов`язується в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором. Судом встановлено, що відповідач порушує строки повернення заборгованості за кредитом, та строки сплати нарахованих відсотків, таким чином порушення строків повернення кредиту за договором та відсотків за його користування є істотним порушенням договору. Відповідно до ст.ст. 549, 550 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором, наданим позивачем (а.с.7-9), станом на 03.07.2017 рік утворилась заборгованість в розмірі 17888,71 грн., яка складається з 7703,92 грн. заборгованість за кредитом; 3458,86 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 5397,90 грн. заборгованість за пенею; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 828,03 грн. штраф (процентна складова). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Згідно з ч.3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що внаслідок порушення відповідачем зобов`язання за кредитним договором утворилась заборгованість в розмірі 7703,92грн., в зв`язку з чим, відповідно до умов договору, була нарахована пеня в розмірі 5397,00грн. Оскільки розмір пені не перевищує розмір збитків та враховуючи те, що відповідачем не надано суду підтвердження погашення кредитного зобов`язання та переконливих доказів наявності обставин, за яких відповідач не має можливості сплачувати прийняті на себе зобов`язання, суд наразі не вбачає підстав для зменшення розміру неустойки. Суд враховує, що за положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та те, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, а тому суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення 500,00 грн. штрафу (фіксована частина) та 828,03 грн. штрафу (процентна складова), не підлягають задоволенню. \~ \~ \~ \~Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України на користь позивача з відповідачки також підлягають стягненню судові витрати по справі понесені за сплату судовою збору при подачі позову до суду в розмірі 1600 гривень, відповідно до квитанції про сплату судового збору №PROM0B3XQN від 20.07.2017 року. На підстав вищевикладеного,

Outcome: partial