Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-27 00:00:00

У травні 2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом, який мотивував тим, що згідно 18.12.2013 року між ним та ФОП [PERSON] укладено договір підряду № АВ 169, за умовами якого останній зобов'язався не пізніше 22.01.2014 року передати позивачу у власність меблі, а позивач в свою чергу зобов'язався оплатити вартість вказаних робіт. Свої зобов'язання за договором позивач виконав належним чином оплативши авансовий платіж у розмірі 13 050,00 грн. Відповідач порушив умови договору, та в обумовлені в ньому строки не завершив виконання робіт. З наведених підстав, позивач просив розірвати договір підряду № АВ 169, та стягнути з відповідача сплачені за договором кошти в сумі 13 050,00 грн., 795,60 грн. у відшкодування неустойки за договором, 10 000,00 грн. моральної шкоди, а також витрати на правову допомогу у розмірі 2 000,00 грн. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Відповідач у судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд до відома не поставив. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 18.12.2013 року між позивачем [PERSON], як замовником, та відповідачем ФОП [PERSON], як виконавцем, укладено договір підряду № АВ 169. У відповідності до п. 1.1 договору, виконавець зобов'язується передати у власність замовника меблі а замовник зобов'язаний прийняти та сплатити вартість матеріалів. Пунктом 3.2 передбачено, що загальною вартістю замовлення за цим договором становить 18 630,00 грн. Оплата робіт є поетапною, 13 050,00 грн. авансу та 5 580,00 грн. кінцевого платежу. Пунктом 4.3 договору обумовлено, що меблі вважаються переданими виконавцем і прийнятими замовником тільки після підписання сторонами акта прийому-передачу вибору. Як зазначено позивачем, відповідач розпочав виконання робіт, проте в строки та в обсязі обумовленому договорі їх не завершив, чим допустив порушення зобов'язання. Зі змісту правовідносин між сторонами вбачається, що позивач є споживачем у розумінні ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», у зв'язку з чим на спірні правовідносини поширюється дія даного закону. Також ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає, що крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу. За змістом частини першої ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Відповідно до положень ст. 11 ЦК України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. За змістом частини першої, третьої ст. 14 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. У розумінні ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Беручи до уваги те, що відповідачем не надано доказів виконання робіт за договором підряду від 18.12.2013 року АВ № 169, а саме, як передбачено в самому договорі - акту прийому-передачі, суд за наведених позивачем обставин вважає факт порушення ФОП [PERSON] зобов'язання встановленим. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Положеннями ч. 2 ст. 852 ЦК України визначено, що за наявності у роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Право позивача на відшкодування збитків передбачене також ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно якої споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Крім того, пункт 7.5 договору встановлює відповідальність виконавця у виді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаних робіт за кожен день прострочення. Таким чином беручи до уваги факт невиконання відповідачем зобов'язань за договором підряду, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача про розірвання договору, стягнення збитків у розмірі фактично понесених позивачем витрат - 13 050,00 грн., а також стягнення пені, розмір якої згідно проведеного позивачем розрахунку складає 795,60 грн. Суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача моральної шкоди. Крім того, відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються судами, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 ЦК та іншим законодавством, яким встановлено відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, що підпадають під дію Закону від 12 травня 1991 року "Про захист прав споживачів" чи інших законів, якими врегульовано такі зобов'язання і передбачено відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Правовідносини, що виникли між сторонами, є договірними, тому відшкодування моральної шкоди у випадку їх порушення законом не передбачено. Стаття 872 ЦК України, яка встановлює права замовника у разі істотного порушення підрядником договору побутового підряду, не передбачає права на відшкодування моральної шкоди. За таких обставин, правові підстави для задоволення вимог позивача в частині стягнення збитків та відшкодування моральної шкоди, а також стягнення річних відсутні. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Виходячи з цих обставин, розміру задоволених позовних вимог, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 700 грн. витрат на правову допомогу. Враховуючи, що позивач як споживач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 3 ст. 22 Закону України «Про судовий збір», п. 7 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню 243,60 грн. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial