Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-13 00:00:00

01.07.2019 р. позивач звернувся до суду з даним позовом, вказуючи, що між ним та [PERSON] 31.03.2019 року був укладений договір позики на суму 2000 грн. зі строком повернення 30.06.2019 року. У зв`язку з неповерненням суми позики утворилась заборгованість за договором, яка складається, з суми боргу в розмірі 2000 грн., та процентів у сумі 1000 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача на його користь. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 07.10.2019 р. позов залишений без руху. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 23.10.2019 р. відкрито провадження у вказаній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено до розгляду. Позивач в позові просив розглянути справу за його відсутності, заявлені вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі, у разі відсутності у судовому засідання відповідача, не заперечував проти заочного розгляду справи. У порядку, передбаченому ст. 279 ЦПК України, клопотань про розгляд справи у судовому засіданні за участю осіб до суду не надходило. Суд розглянув справу в порядку ч.5 ст. 279 ЦПК України, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та за відсутності клопотання сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач про дату, місце та час слухання справи був повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи наявне поштове повідомлення. Заяви про розгляд справи за його відсутністю або відзив до суду не надходив. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги піддягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 31.03.2019 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договорів позики, відповідно до якого позикодавець передає позичальнику грошові кошти у розмірі 2000 грн. строком до 30.06.2019 року. Договором позики встановлені проценти в розмірі 10 % за кожний місяць користування позикою по день повернення з урахуванням несвоєчасного повернення. За загальним правилом (ч.1 ст.11 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Проте відповідачами не надано суду жодного доказ на спростування заявлених позовних вимог. Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 18 липня 2012 року договір позики, як загальна договірна конструкція є підставою для виникнення правовідносин, учасниками яких є будь-які фізичні або юридичні особи, оскільки ЦК України не містить жодного виключення як щодо суб`єктного складу, так і щодо права на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір яких і порядок їх одержання встановлюється договором (ч.1 ст.1048 ЦК України). Статтями 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається в письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від сум позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та у порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст.536 ЦК України за користування чужими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Таким чином, оскільки відповідач взяті на себе зобов`язання за договором від 31.03.2019 року не виконав, тому з останнього підлягає стягненню борг за вказаним договором в розмірі 3000 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 ст. 4 ЗУ « Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. У відповідності до ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру встановлена ставка судового збору в такому розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,40 грн. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved