Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

01 липня 2015 року, [PERSON], (Позивач) звернулась до Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області з позовом до [PERSON], (Відповідач), треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача [PERSON], приватний нотаріус [PERSON], про розірвання договору купівлі продажу. Свої позовні вимоги з урахуванням пояснень до позовної заяви Позивачка обгрунтовує тим, що на праві приватної власності позивачці належала двох кімнатна квартира, що розташована по вул. Добролюбова, 4/6 м. Шепетівка Хмельницької області. Дана квартира була продана позивачкою 05.06.2014 року за договором купівлі продажу відповідачці, який зареєстрований в реєстрі за №1522. Ціна продажу квартири була погоджена із покупцем сума в 11000 дол. США, що було на момент продажу квартири еквівалентом 132000 грн., по середньому ринковому курсу 12 грн. за 1 дол. США. Після чого сторони звернулися до приватного нотаріуса [PERSON], для укладення договору купівлі продажу з відстроченням. Між сторонами було узгоджено, що продаж буде вчинятися з відстроченням платежу за умовами якого 5000 дол. США (еквівалент 60000 грн), були сплачені позивачці у день підписання цього договору, а решту 6000 дол. США, що в той час еквівалентно 72000 грн. відповідачка зобов'язалась сплатити в строк до 05.06.2015 року, який був днем кінцевого розрахунку. Залишок вартості квартири в сумі 6000 дол. США, залишився несплаченим. Договором купівлі-продажу квартири посвідченим 05.06.2014 року, передбачено наступне: позивачка, як продавець, передала двох кімнатну квартиру у власність відповідачці, як покупцю (пункт 1 договору); продаж вчиняється за ціною у 132000 гривень, гроші у сумі 60 000 гривень покупець передав для продавця до підписання договору, а 72000 грн., що еквівалентно 6000 дол. США, відповідачка зобов'язалась сплатити до 5 червня 2015 року (пункт 3 договору); В договорі не зазначено, що покупець передала 5000 дол. США, оскільки нотаріус вказала, що в Україні розрахункова валюта є гривня і оскільки дана сума коштів позивачці була передана, то остання не настоювала на відображені в договорі її еквіваленту в дол. США, однак при укладанні договору у п.3 позивачка настояла і її вимогу зафіксовано, щодо суми заборгованості в розмірі 6000 дол. США, хоча її нотаріус піддала еквіваленту, а не навпаки. У звязку із тим, що курс долара СІІІА по відношенню до гривні зріс порівнюючи із курсом на момент вчинення правочину, відповідачка категорично відмовляється виконати попередні домовленості і сплатити заборгованість у сумі 6000 дол. США, що еквівалентно станом на 26.06.2015 року, згідно курсу НБУ 127140 грн. Щоб гарантувати повернення коштів відповідач в день укладення договору власноручно написала розписку, про обовязок сплатити останньою [PERSON], яка переважно займалася питаннями по продажу квартири, гроші в сумі 6000 дол. США. а не 72 000 грн, з обовязком сплатити їх в строк до 05.06.2015 року, аналогічно визначеному у договорі, даний факт додатково підтверджує проведення розрахунків та домовленості саме в доларах США. Не виконуючи свої зобовязання [PERSON], відмовляється нотаріально посвідчити договір про розірвання раніше укладеного договору купівлі-продажу квартири, звільнити її і передати позивачці, що підтверджує доданий аудіо запис телефонної розмови між [PERSON], із [PERSON], в якій вона зазначає, що поверне 72000 грн., лише за умови передання їй розписки написаною нею на імя [PERSON], про повернення 6000 дол. США за яку вона сплатить винагороду у розмірі 200 дол. США. Позивачка вважає, що зазначене вище є істотним порушенням договору, внаслідок не виконання відповідачем його умов, а саме сплати у повному обсязі грошових коштів за придбане майно, оскільки в зв'язку з цим позивачка значною мірою позбавляється того, на що розраховувала при укладенні договору і з дня продажу квартири позбавлена як права володіння та користування квартирою так і грошових коштів у вигляді частини ціни проданої квартири у сумі 6000 дол. США, що еквівалентно станом на 26.06.2015року, згідно курсу НБУ 127140 грн. Також позивачка відмічає, що продала квартиру по заниженій ціні, оскільки її вартість відповідно до звіту №ОУ 140520-003 від 27.05.2014 року становила 186 204 грн., однак [PERSON], хоче щоб придбання квартири відбулося в загальному за 8000 дол. США, а не за 11000 дол. США, що навіть на даний час не відповідає ринковій вартості. Позивач просить суд із врахуванням уточненої позовної заяви визнати недійсним п.3 договору купівлі-продажу квартири розташованої по вул.Добролюбова, 4/6 м. Шепетівка Хмельницької області укладений між [PERSON], як продавцем, та [PERSON], як покупцем, посвідчений 05.06.2014 року приватним нотаріусом [PERSON], Шепетівського міського нотаріального округу і зареєстрований в реєстрі за № 1522, що підписаний під впливом помилки відносно обовязків покупця, яка існувала до укладення договору, з підстав не відповідності його загальним вимогам п.1 ст.215, п.п.3,5 ст.203, п.1 ст.229 ЦК України. Розірвати договір купівлі-продажу квартири розташованої по вул. Добролюбова,4/6 м. Шепетівка Хмельницької області укладений між [PERSON], як продавцем, та [PERSON], як покупцем, посвідчений 05.06.2014 року приватним нотаріусом [PERSON], Шепетівського міського нотаріального округу і зареєстрований в реєстрі за № 1522. Скасувати державну реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності [PERSON], на квартиру, що по вул. Добролюбова, 4/6 в м. Шепетівка Хмельницької області. Усунути перешкоди у користуванні та володінні [PERSON], квартирою що по вул. Добролюбова, 4/6 в м. Шепетівка Хмельницької області шляхом виселення з цієї квартири без надання іншого житлового приміщення [PERSON], [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] Застосувати двосторонню реституцію, а саме привести сторони у первісний стан, повернути квартиру що по вул. Добролюбова, 4/6 в м. Шепетівка Хмельницької області у власність [PERSON] В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач та представник відповідача проти позову заперечили та просили відмовити в його задоволенні. Треті особи в судове засідання з'явились, вважають, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню. Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача, третіх осіб, та представників сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовна заява задоволенню не підлягає з огляду на таке. Судом встановлено, що 05.06.2014 року між [PERSON], та [PERSON], було укладено договір купівлі продажу квартири [ADDRESS], що підтверджується копією договору від 05.06.2014 року який зареєстрований в реєстрі за №1522. Умовами вище вказаного договору зазначено наступне. Продавець передав, а покупець прийняв квартиру [ADDRESS] (квартира загальною площею 69,4 кв.м.). Продаж вище зазначеної квартири вчинявся за ціною 132000 грн. [PERSON] за продаж квартири покупець ([PERSON],) передала для продавця ([PERSON],) частково, а саме 60000 грн., покупець сплатив до підписання договору, а 72000 грн., що еквівалентно 6000 дол. США, станом на 05.06.2014 року, покупець зобовязався сплатити в строк до 05.06.2015 року. Сторони вище зазначеного договору попередньо ознайомленні з вимогами цивільного законодавства щодо недійсності правочинів, перебуваючи при здоровому розумі, ясній памяті та діючи добровільно, розуміючи значення своїх дій та правові наслідки укладеного договору, уклали вище вказаний договір який посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] Також в даному договорі зазначено, що договір не укладався під впливом тяжкої для продавця обставини, також сторони в даному договорі підтвердили, що : вони не визнанні недієздатними чи обмежено дієздатними; укладення договору відповідає їхнім інтересам; їхнє волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі; умови договору є зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін; договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому; справжність підпису на заяві про згоду чоловіка Покупця на купівлю квартири засвідчена приватним нотаріусом [PERSON] У п.8 даного договору сторони свідчать, що у тексті цього договору зафіксовано всі істотні умови, що стосуються купівлі продажу квартири. Будь-які попередні домовленості, які мали місце до укладення цього договору і не відображенні у його тексті, після підписання договору не матимуть правового значення. Право власності на придбану квартиру у покупця виникає з моменту державної реєстрації права власності. У п. 16 даного договору зазначено, що у разі розірвання договору з вини продавця він зобовязується відшкодувати завдані покупцю збитки. У відповідності до написаної розписки від 05.06.2014 р., [PERSON], зобовязалась сплатити [PERSON], 6000 дол. США до 05.06.2015 року. Рукописний текст у вище зазначеній розписці виконаний [PERSON], що підтверджується висновком експерта №8П від 05.02.2016 року. Відповідно до\~ст. 655 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України) за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі (ч. 1\~ст. 657 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 4\~ст. 334 ЦК України\~\~право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.\~\~Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Згідно\~ст. 234 ЦК України\~\~фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.\~\~Фіктивний правочин визнається судом недійсним.\~\~Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами. Відповідно до п.24 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 9 листопада 2009 року (далі - Постанова № 9 від 09.11.2009р.) для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Узагальненням Верховного Суду України про Практику розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними від 24.11.2008р., визначено, що фіктивний правочин не\~\~відповідає\~\~загальним підставам\~\~дійсності правочинів,\~\~зазначеним у ч. 5\~ст. 203 ЦК, оскільки не спрямований на реальне настання правових наслідків, зумовлених ним. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто\~\~сторони, укладаючи його, знають заздалегідь, що він не буде виконаний. Такий правочин завжди укладається умисно. При розгляді справ судді мають враховувати, що ознака фіктивності повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише про людське око, а інша - намагалася досягти правового результату, то такий правочин не визнається фіктивним. Необхідно враховувати, що саме по собі невиконання сторонами правочину не означає, що укладено фіктивний правочин. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент вчинення правочину, тобто тягар доказування фіктивності правочину покладається на позивача. Необхідно оцінювати докази та враховувати те, чи обговорювали сторони істотні умови, чи здійснювались нотаріальне посвідчення та державна реєстрація правочину тощо. Як вбачається із матеріалів справи укладений договір купівлі продажу квартири був спрямований на настання правових наслідків, а сторонами вчинялися дії по виконанню спірного договору, сторони знали, що він буде виконаний, на момент підписання договору, позивач та відповідач мали на меті перехід права власності на квартиру, а тому не вбачається фіктивності укладеного договору купівлі-продажу квартири від 05.06.2014 року. Допитана в судовому засіданні свідок - [PERSON], вказала те, що вона разом з чоловіком [PERSON], знайшовши покупця на дане майно, домовились про укладення угоди купівлі продажу нерухомого майна на умовах які влаштовували кожну зі сторін. Угода була досягнута та нотаріально підтверджена. Частина коштів була оплачена відразу згідно домовленості а інша частина в сумі 6\~000 (шість тисяч доларів США) згодом через рік. Але друга частина суми так і не надійшла для оплати договору. Свідок [PERSON], вказав те, що він разом з дружиною вирішили продати квартиру та з часом знайшовши покупця на загальну суму в 11000 (одинадцять тисяч доларів США) були згодні здійснити продаж даного майна. Знайшовши покупця в особі, [PERSON], вони домовились про купівлю продаж нерухомого майна з можливістю розстрочення платежу у двох частинах, спочатку це мала становити сума в розмірі 5\~000 (пять тисяч доларів США), а згодом через рік ще 6\~000 (шість тисяч доларів США), що підтверджується розпискою [PERSON] Також позивач зазначив, що оплата даної покупки мала бути здійснена саме у доларах США, на що відповідачка погодилась, хоча в усіх документах була вказана сума у гривнях еквівалентна на момент покупки сумі у доларах США. Свідок [PERSON], вказала те, що приблизно в кінці травня на початку червня зявилася разом з [PERSON] до нотаріальної контори для передачі 72 (сімдесяти двох тисяч) гривень продавцю за придбане житло, але продавець відмовився від прийняття коштів обґрунтовуючи свій вчинок тим що їй мала бути передано більша сума коштів ніж та яку принесла [PERSON] Свідок [PERSON], вказала те, що її [PERSON] було запрошено, як свідка для підтвердження передачі останньої суми коштів за придбання житла, але передача не відбулась, так як [PERSON] зявившись у вказаний час та місце для отримання коштів відмовилась з причин які не памятає [PERSON] Свідок [PERSON], вказав те, що ним як батьком було надано позичку [PERSON], в сумі 2500 (дві тисячі пятсот доларів США) на купівлю помешкання про що свідчить розписка від 31.05.2014 року а також те що одразу на наступний день між його донькою [PERSON], та позивачем [PERSON], було підписано договір купівлі продажу нерухомого майна (квартири), що розташована по вул. Добролюбова, 4/6 м. Шепетівка, а позивачем натомість в той же день було передано ключі від вказаного помешкання. Свідок [PERSON], вказала, що вона, як матір [PERSON] в травня 2014 року надавала кошти в сумі 1000 (однієї тисячі доларів США) для купівлі квартири її донькою та чоловіком (зятем). Також свідок повідомила, що в загальному житло коштувало в сумі 174\~000 (сто сімдесят чотири тисячі) гривень. А також повідомила про те, що точно памятає як перший платіж за нове житло був здійснений її донькою та чоловіком (зятем) в сумі 12\~000 (дванадцять тисяч) грн. А згодом нею було надано ще 2500 (дві тисячі доларів США) для облаштування житла. Свідок [PERSON], вказала, що саме 01 червня 2014 року, бачила як її нова сусідка [PERSON], з якою вона згодом познайомилась, коли та на наступний день представилась, вїжджала до нового помешкання. Свідок [PERSON], вказала, що 01 червня 2014 року, бачила як її нова сусідка [PERSON], з якою вона згодом познайомилась, вїжджала до нового помешкання. Третя особа [PERSON], вказала, що нею як приватним нотаріусом міста Шепетівки було нотаріально завірено договір з усіма умовами та побажаннями як покупця так і продавця, а саме те, що у покупця не було на момент купівлі даної квартири всієї суми грошей і тому частину коштів вона мала сплати вже зі с плином певного часу після підписання даного договору. Жодної інформації про їхні особисті домовленості повідомити суду не може так як вони здійснювались без її участі, а лише між продавцем та покупцем. Дані покази свідків на думку суду не є визначальними по даній справі. Разом з тим, судом встановлено, що після укладення спірного правочину відповідач зареєструвала своє право власності на квартиру, що не заперечувалось сторонами, та підтверджується матеріалами справи. Відповідно до ч.ч.1-2\~ст. 319 ЦК України\~\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.\~\~Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. 05 червня 2014 року [PERSON], як власник спірної квартири передала, а [PERSON], прийняла у власність квартиру що розташована по вул. Добролюбова, 4/6 м. Шепетівка Хмельницької області, та сплатила за неї відповідну ціну - 132000 грн. [PERSON] за продаж квартири [PERSON], передала для [PERSON], частково, а саме 60000 грн., [PERSON], сплатила до підписання договору, а 72000 грн., що еквівалентно 6000 дол. США, станом на 05.06.2014 року, [PERSON], зобовязалась сплатити в строк до 05.06.2015 року, що підтверджується копією договору від 05.06.2014 року який зареєстрований в реєстрі за №1522, та посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] Так, з вищевикладеного вбачається, що при укладенні спірного договору купівлі-продажу квартири від 05 червня 2014 року, позивачка укладала даний договір з метою настання для себе відповідних правових наслідків, відповідачка мала на меті досягти певного правового результату, зокрема отримати у приватну власність квартиру. Водночас, Позивачкою не доведено належними та допустимими доказами наявності умислу в [PERSON], як сторони правочину щодо укладення фіктивного правочину, окрім того доказами в матеріалах справи підтверджується, що на виконання спірного договору позивачкою було передано відповідачці майно, яке остання використовувала на свій власний розсуд на правах власника. В процесі розгляду справи та у позовній заяві позивачка зазначила, що спірний договір купівлі-продажу квартири був підписаний під впливом помилки відносно обовязків покупця, яка існувала до укладення договору, а саме п.3 договору. На підтвердження твердження позивачки, що спірний договір був підписаний під впливом помилки відносно обовязків покупця, яка існувала до укладення договору, позивачка не подала суду жодного допустимого та належного доказу який б достовірно підтвердив, що спірний договір підписаний під впливом помилки. Відповідно до\~ст. 233 ЦК України\~правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.\~\~При визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені\~статтею 216 цього Кодексу. Сторона, яка скористалася тяжкою обставиною, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй у зв'язку з вчиненням цього правочину. Пунктом 19 Постанови № 9 від 09.11.2009р. визначено, що відповідно до\~статей 229 - 233 ЦК\~( 435-15 ) правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Відповідно до п.23 Постанови № 9 від 09.11.2009р. правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі\~статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї\~\~чи\~\~родичів,\~\~смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий\~\~правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Згідно Узагальнення Верховного Суду України про Практику розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними від 24.11.2008р., правочини, вчинені під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах мають дефекти волі і здійснюються за таких обставин, коли особа змушена вчинити правочин на невигідних для себе умовах. Цей правочин може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був його ініціатором. Згідно зі\~ст. 233 ЦК\~для визнання правочину недійсним необхідно встановити наявність двох обставин: тяжких обставин та вкрай невигідних умов вчинення правочину. При розгляді зазначеної категорії справ потрібно враховувати такі фактори, як майновий і психічний стан осіб та їх близьких напередодні й на момент вчинення правочину; співмірність наданих послуг із вартістю переданого за правочином майна; наявність іншого житла або іншого місця помешкання в разі відчуження житла, а також враховувати їх вплив на формування волевиявлення сторін. Тяжкі обставини судді розуміють як не будь-яке несприятливе матеріальне, соціальне чи інше становище, а як його крайні форми. Наприклад,\~\~важка\~\~хвороба\~\~особи\~\~чи\~\~її\~\~близьких, смерть годувальника, крайня нужденність її сім'ї, загроза\~\~втратити заставлене житло чи банкрутства, надзвичайно низька винагорода за виконану роботу або надану послугу,\~\~порівняно\~\~з\~\~вартістю відчужуваної речі, та інші обставини, для усунення чи пом'якшення яких необхідно терміново укласти цей правочин. Тяжка обставина є оцінювальною категорією і має визначатися судом з урахуванням всіх обставин справи. Потерпілий, який оскаржує правочин, повинен довести, що за відсутності тяжких обставин він взагалі або на зазначених умовах не уклав би правочин. Визнання\~\~правочину недійсним не може пов'язуватись з тим, чи усвідомлювала сторона користь, яку матиме від нього. Разом з тим, як було зазначено раніше, позивачка при укладенні спірного договору погодила всі істотні умови даного договору, підтвердила своє волевиявлення на продаж спірної квартири на умовах нею погоджених та визначених у договорі купівлі продажі квартири від 05 червня 2014 року, що стверджується підписом позивачки на укладеному спірному договорі. Щодо вкрай невигідних умов вчинення правочину, зокрема вчинення продажу квартири за ціною нижчою від ринкової вартості квартири та неотримання від відповідачки коштів обумовлених спірним договором, суд виходить з того, що відповідно до\~ст. 691 ЦК України\~\~покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до\~статті 632 цього Кодексу. Відповідно до положень ч. 3\~ст. 10 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України\~засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом п. 1\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 року № 11 «Про судове рішення»\~викладені в рішенні висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки повинні бути вичерпними, відповідати дійсності і повинні підтверджуватись достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Статтєю 58 ЦПК України\~передбачено, що\~\~належними\~\~є докази,\~\~які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність\~\~конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Доказування не може грунтуватися\~\~ на припущеннях. Позивачкою не надано жодних належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 58-59 ЦПК України\~на підтвердження фіктивності договору купівлі-продажу квартири вул. Добролюбова, 4/6 в м. Шепетівка Хмельницької області або на підтвердження наявності під час укладення спірного правочину помилки чи тяжких для неї обставин, за відсутності яких вона не укладала б зазначеного договору на визначених ним умовах. Посилання представника позивача на неправомірні та недобросовісні дії приватного нотаріуса [PERSON], щодо укладення спірного договору, є голослівними, та необґрунтованими, що встановлено судом в процесі розгляду даної справи. Так в спірному договорі визначено, що [PERSON], гроші за квартиру передала для [PERSON], частково, а саме 60000 грн., сплатила до підписання договору, а 72000 грн., що еквівалентно 6000 дол. США, станом на 05.06.2014 року, [PERSON], зобовязалась сплатити в строк до 05.06.2015 року. Як вбачається із спірного договору за несплату грошових коштів у визначений термін для [PERSON], ніяких юридичних наслідків за договором не встановлено. Право власності на спірну квартиру після укладення договору купівлі продажу перейшло до [PERSON] Так суд критично ставиться до позовних вимог позивачки , яка вказує що [PERSON], не сплатила обумовлену суму в договорі, та що це є підставою для розірвання спірного договору купівлі продажу квартири, скасуванні державної реєстрації права власності на квартиру, усуненні перешкод у користуванні квартирою та виселення осіб які в ній проживають, застосуванні двосторонньої реституції, з огляду на те, що позивачка підписала спірний договір купівлі продажу квартири, чим ствердила своє волевиявлення, відповідачка заплатила позивачці грошову суму 60000 грн., до підписання договору, але позивач у своїй позовній заяві та в процесі розгляду справи не зазначила про обставину яка на думку суду має суттєве значення для вирішення даної справи, із зобовязання повернення вищевказаної грошової суми яку їй сплатила відповідач за спірним договором, а саме 60000 грн., - відповідачу. Суд також зазначає, що [PERSON], не позбавлена можливості звернутися окремо в суд із позовною заявою до [PERSON], про стягнення з [PERSON], на її користь грошових коштів в сумі 6000 дол. США. Що стверджується розпискою від 05.06.2014 року. Слід зазначити, що однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3\~ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст.\~233,\~234,\~319,\~334,\~655,\~657,\~691 ЦК України\~з урахуванням Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 9 листопада 2009 року та Узагальнення Верховного Суду України про Практику розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними від 24.11.2008р., та

Outcome: dismissed