Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

01 вересня 2021 року позивач [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Швець М.Є., звернулась до суду з позовом до відповідача АТ «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - Відповідач, АТ «КЗРК») про відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з ушкодженням здоров`я на виробництві. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з позивачем, яка працювала на підприємстві ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат», правонаступником якого є відповідач, 16 січня 1997 року стався нещасний випадок, внаслідок якого вона отримала травму лівого коліна. В подальшому внаслідок виробничої травми позивач проходила стаціонарне лікування з 20.01.1997 по 27.03.1997 з діагнозом - ушкодження зв`язок колінного суглоба. Актом розслідування нещасного випадку нещасний випадок визнано таким, що пов`язаний з виробництвом. Висновком МСЕК від 15 листопада 2012 позивачу при первинному огляді встановлено 5% втрати професійної працездатності внаслідок трудового каліцтва. В подальшому при повторних переоглядах в 2015, 2017, 2019 роках відсоток втрати працездатності було встановлено повторно 5%. 25.09.2019 при повторному переогляді позивачу встановлено 5% втрати професійної працездатності внаслідок трудового каліцтва безстроково. Наслідки нещасного випадку викликають у позивача фізичні страждання оскільки внаслідок виробничої травми в неї виникли фізичні вади, також вона була вимушена змінити свій спосіб життя, не могла виконувати ті дії які виконувала до травмування. Ушкодження лівого колінного суглобу спричинило виникнення тривалого захворювання-варикозна хвороба нижніх кінцівок. Просить стягнути з відповідача у відшкодування моральної шкоди 60 000 гривень. Ухвалою суду від 02 вересня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. 17 вересня 2021 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в позові, посилаючись на те, що сума відшкодування моральної шкоди має бути значно меншою ніж просить позивач, оскільки їй встановлено 5% втрати працездатності без встановлення групи інвалідності. Також позивач після настання нещасного випадку продовжувала працювати на підприємстві відповідача з 19.10.1998 по 10.12.2001, з 06.05.2003 по 31.08.2011 року, при цьому працювала за професією за списком №1- машиніст конвеєру ДСФ. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, судом встановлені такі обставини справи та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] працювала на підприємстві відповідача шахті «Родіна», зокрема з 01.01.1993 по 07.101997 на посаді техніка з обліку підсобного господарства, що підтверджується копією трудової книжки на ім`я [PERSON] (а.с. 6-10). Згідно копії Акту № 97002 про нещасний випадок від 21 січня 1997 року, 16 січня 1997 року о 11.30 годині на шахті «Родіна» ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат» з техніком з обліку підсобного господарства поверхневим [PERSON] стався нещасний випадок, внаслідок якого [PERSON] отримала пошкодження зв`язок лівого колінного суглобу, глибокий тромбофлебіт лівої гомілки. Крім того, актом про нещасний випадок встановлено, що особами, які допустили порушення законодавства про охорону праці є [PERSON] - майстер технологічного комплексу поверхні шахти, який допустив порушення п.2.3, 2.6 «Посадової інструкції майстра технологічного комплексу поверхні шахти» (а.с. 11-12) Відповідно до довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 10 ААА №084252 від 15.11.2012, [PERSON] при первинному огляді встановлено 5% втрати професійної працездатності з 01 жовтня 2012 року до 01 жовтня 2016 року, без встановлення групи інвалідності, у зв`язку з виробничою травмою 16.01.1997, акт №97002 від 21.01.1997 (а.с.31). В подальшому [PERSON] 23.10.2013, 09.09.2015, 13.09.2017 проходила переогляди встановлено 5% втрати професійної працездатності, без встановлення групи інвалідності, у зв`язку з виробничою травмою 16.01.1997 (а.с. 32-34). Згідно довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №076209 від 25.09.2019, [PERSON] при повторному огляді встановлено 5% втрати професійної працездатності з 01 жовтня 2019 року, без встановлення групи інвалідності, безстроково, акт №97002 від 16.01.1997 (а.с.35) Відповідно до вимог ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону праці» відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок нещасного випадку на виробництві, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Так, суд встановив, що нещасний випадок на виробництві, що призвело до втрати працездатності позивача стався з нею 16 січня 1997 року, [PERSON] первинно була встановлена втрата професійної працездатності 5% - 15 листопада 2012 року, та в подальшому 5% - 25 вересня 2019 року, безстроково без встановлення групи інвалідності, в суд з позовом за захистом своїх порушених прав, позивач звернулась 01 вересня 2021 року. Відповідно до частин першої та другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачу [PERSON] внаслідок отриманого нею каліцтва при виконанні трудових обов`язків на підприємстві відповідача заподіяно моральну шкоду, і вона має право на її відшкодування. Вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, внаслідок виробничої травми, що потягло втрату працездатності первинно та повторно у розмірі 5%, без встановлення групи інвалідності, безстроково, що свідчить про неможливість покращення стану її здоров`я в майбутньому, відсутність вини самого позивача у настанні нещасного випадку, суд вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди у сумі 50 000 гривень, оскільки саме цей розмір є розумним, виваженим і справедливим у ситуації позивача, а також не перевищує гранично допустимого розміру відшкодування такої шкоди. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 908 гривень.

Outcome: partial