Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-11 00:00:00

У серпні 2016 року позивачка звернулась до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що 12 грудня 2015 року померла [PERSON], яка при житті 26 березня 2009 року склала заповіт та заповідала позивачці все її майно. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді: земельних ділянок, розташованих на території Бердянської сільської ради Першотравневого району Донецької області призначених для ведення садівництва та квартири №50 в будинку №12, розташованої по вул.Покришкіна в м. Маріуполі, яка належала померлій на підставі реєстраційного посвідчення, виданого Маріупольським бюро технічної інвентаризації 22.02.1995 року на підставі довідки ЖБК «Зірка». [PERSON] була членом ЖБК "Зірка" та за своє життя сплатила пайові внески та квартира перейшла у її власність. У встановлений шестимісячний строк позивачка звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] та 17.06.2016 року отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки, розташовані на території Бердянської сільської ради Першотравневого району Донецької області призначені для ведення садівництва, а у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру №50 в будинку №12, розташовану по вул.Покришкіна в м. Маріуполі їй було відмовлено, в звязку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ. За своє життя [PERSON] не встигла зареєструвати у встановленому законом порядку своє право власності на спірну квартиру. Просила визнати за нею право власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої 12 грудня 2015 року. Позивачка у судове засідання не зявилася, надавши заяву про можливість слухання справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, проти винесення рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не зявився надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій вказав, що позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Суд, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов знайшов своє підтвердження представленими доказами і підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно частини 1 статті 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 26 березня 2009 року [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого заповідала все її майно [PERSON]. Вказаний заповіт був посвідчений державним нотаріусом Третьої маріупольської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за №1-715, 1-716. Згідно свідоцтва про смерть, виданого 12 грудня 2015 року Іллічівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] померла - 12 грудня 2015 року. Таким чином, [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], померлої 12 грудня 2015 року. Судом встановлено, що до складу спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON], увійшли земельні ділянки, розташовані на території Бердянської сільської ради Першотравневого району Донецької області призначені для ведення садівництва та квартира №50 в будинку №12, розташованого по вул.Покришкіна в м. Маріуполі, яка належала померлій на підставі реєстраційного посвідчення, виданого Маріупольським бюро технічної інвентаризації 22.02.1995 року на підставі довідки ЖБК «Зірка». За довідкою №12, виданою Житлово-будівельним кооперативом «Зірка» вбачається, що [PERSON] була членом кооперативу «Зірка» та власницею квартири №50 в будинку №12, розташованого по вул.Покришкіна в м. Маріуполі, пайовий внесок за квартиру сплачений в повному обсязі. Відповідно до постанови Третьої Маріупольської державної нотаріальної контори від 17 червня 2016 року № 1384/02-31, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, яка розташована [ADDRESS], після смерті [PERSON], померлої 12 грудня 2015 року, у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на вказане нерухоме майно. Згідно ст. 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зі змісту ч. 1 ст. 1222 ЦК України слідує, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. У відповідності до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008р. № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. За таких обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивачки в повному обсязі, оскільки вони знайшли своє підтвердження наданими до суду письмовими доказами.

Outcome: approved