Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-24 00:00:00

02.03.2018 року позивач звернувся до Пустомитівського районного суду Львівської області з цивільним позовом до [PERSON]. третя сторона Лисиничівська сільрада Пустомитівського району Львівської області в якому просить визнати за нею право власності на земельну ділянку в межах та розмірі в цілому, зазначеною в Державному земельному кадастрі за № 4623683800:01:002:0370, що розташована в с. Лисиничі, Пустомитівськго районного, Львівської області; зобовязати [PERSON] не чинити позивачу перешкоди у володіння та користуванні земельною ділянкою шляхом встановлення межових знаків та винести окрему Ухвалу Лисиничівській сільській раді, якою зобовязати усунути недоліки у виготовленні плану земельної ділянки [PERSON] шляхом внесення змін в межі по лінії літер «А» - «В» та приростити цю земельну ділянку по лінії літер «В»-«Г», за рахунок земель цієї сільради в розмірі 12 м.кв. Свої вимоги мотивує тим, що рішення виконавчого комітету Лисиничівської сільської Ра\-ди народних депутатів № 68 від 30.08. 2000р. позивачу передано у власність земельну ділянку площею 0.0797 га. в межах, згідно з планом, для ведення особистого підсобного господарства. 12 березня 2001р. отримано Державний акт на право приватної власності на цю земельну ділянку серії ІІІ-ЛВ № 088304. 30.08.2013р. Ця земельна ділянка зареєстрована в Державному земельному кадастрі за № 4623683800:01:002:0370. від 30.08.2013р. № витягу НВ- 4600518132013. Відповідно до плану зовнішніх меж земельної ділянки, який встановлений Державним актом права власності земельної ділянки, в описі меж, по літерах від А до Б , земельна ділянка позивача межує з земельною ділянкою відповідача. [PERSON] самовільно захопив частину ділянки позивача по лінії розмежування площею 12 м. кв. ( 4*3 м.). З метою виконання вимог ст.103 ЗК України про добросусідство та усунення підстав довготривалого конфлікту в 2017р. по заяві позивача було повторно проведено обмір спірних меж земельної ділянки з метою остаточного встановлення межових знаків. Як встановлено Актом прийомки передачі межових знаків на зберігання, Громадянин [PERSON] - власник суміжної земельної ділянки не підписав Акту прийомки-передачі межових знаків на збереження, чинив перешкоди по встановленню межі та закладці межових знаків. В 2013 році позивач вже зверталась до Лисиничівської сільської ради з метою врегулювати цей спір, адже саме на підставі рішення цієї ради № 68 від 30.08. 2000р. їй була передана у власність ця земельна ділянка, цією сільрадою проводились обміри цієї ділянки, встановлювались межі та площа, та виготовлений план який привязаний до місцевості, на підставі чого позивач отримала Державний акт про право власності на земельну ділянку. В подальшому саме цей план був внесений в Державний земельний кадастр. На підставі наведеного просить позовні вимоги задоволити. 21.03.2018 року ухвала про залишення заяви без руху; 06.04.2018 року клопотання про усунення недоліків; 17.04.2018 року ухвала про відкриття провадження у справі; 03.07.2018 року відзив на позовну заяву. Позивач в судове засідання не зявилась, однак зявився її представник, який заявлені позовні вимоги підтримав та просив такі задоволити в підстав вказаних в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не зявилась, однак зявився її представник, який заперечив, щодо заявлених позовних вимог, просив в задоволенні таких відмовити з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, не повідомив суд про причин своєї неявки, хоч про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Заслухавши пояснення представників, розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити виходячи з наступного : Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0, 797 га, розташована в с. Лисиничі, Пустомитівського району, Львівської області призначена для ведення особистого підсобного господарства, що стверджується держаним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЛВ № 088304 виданим 12.03.2001 року Лисиничівською сільською радою народних депутатів, на підставі рішення виконавчого комітету Лисиничівської сільської ради від 30.08.2000 року № 68. Державний акт зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1289. Встановлено що відповідачу [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0, 3925 га, розташована в с. Лисиничі, Пустомитівського району, Львівської області, яка складається з земельної ділянки площею 0, 1295 га, призначена для будівництва та обслуговування будинку і господарських будівель, земельної ділянки площею 0, 2630 га, призначеної для ведення особистого підсобного господарства, що стверджується держаним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЛВ № 088307 виданим 22.02.2002 року Лисиничівською сільською радою народних депутатів, Державний акт зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1520. Статтею 125 ЗК України встановлено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. Згідно витягу з Державного земельного кадастру на земельну ділянку № НВ-4600518132013 від 30.08.2013 року, земельна ділянка яка належить на праві приватної власності позивачу становить 0, 0786 га, та їй присвоєно кадастровий номер 4623683800:01:002:0370. Згідно плану зовнішніх меж земельних ділянок позивача та відповідача, то їхні земельні ділянки межують між собою. Згідно акту складеного комісією депутатів Лисиничівської сільської ради від 18.06.2013 року, земельні ділянки [PERSON] та [PERSON] накладаються площею 12 х 2 (4 х з) м. Комісія рекомендує поділити дану площе порівну, а вразі незгоди з даним поділом звернутися до суду. Судом встановлено, що рішення на підставі яких видавалися державні акти про право приватної власності на земельні ділянки та самі державні акти сторонами не оскаржувалися та момент розгляду справи є чинними. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст.ст.11,15 ЦК України цивільні права й обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміються закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст.16 ЦК України. Особа, право якої порушено, може скористатися не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. За змістом зазначеної норми цивільного права, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Однак, позовні вимоги, з якими звернувся позивач до відповідача про визнання за нею права власності та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою - не є належним способом захисту прав, передбаченого чинним законодавством, як спосіб захисту прав. Отже, невірно обраний спосіб захисту порушеного права є підставою для відмови у задоволенні предявлених особою вимог. Судові витрати у відповідно до ст. 141 ЦПК України розподілу не підлягають. Щодо вимоги позивача винесення судом окремою ухвали щодо бездіяльності третьої особи, то ЦПК України таке непередбачено, тому задоволенню не підлягає. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed