Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

у серпні 2016 року позивачка звернулася до суду з даним позовом вказуючи що 20 жовтня 2015 року помер її чоловік [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з двох земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Новоселівської сільської ради Саратського району та житлового будинку, розташованого в с. Новоселівка Саратського району Одеської області, вул. Пушкіна,47. Після смерті чоловіка спадкоємцями першої черги є позивачка та їх дочка [PERSON] На день смерті спадкодавця разом з покійним проживала позивачка, дочка мешкала зі своєю сім'єю за іншою адресою. У встановлений законом строк для прийняття спадщини [PERSON] подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, а позивачка подала заяву про відмову від прийнятя спадщини на користь дочки. [PERSON] вважає, що після смерті чоловіка спадщину фактично прийняла лише вона, оскільки на день його смерті постійно мешкала зі спадкодавцем, до цього часу мешкає у тому ж будинку, користується земельними ділянками, що належали покійному чоловіку. Дочка спадщину не прийняла та на цей час відмовляється від своєї частки спадщини. Тому, позивачка просила визнати за нею право власності у порядку спадкування на спадкове майно, яке належало покійному чоловікові: житловий будинок, розташований по вул. Пушкіна, 47 в с. Новоселівка Саратського району, земельну ділянку площею 0,88 гектара та земельну ділянку площею 2,93 гектара, розташовані на території Новоселівської сільської ради та призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Під час розгляду справи позивачка збільшила позовні вимоги, просила визнати заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті чоловіка, подану нотаріусу 12 квітня 2016 року недійсною, так як відмовляючись від спадщини вона помилилась щодо природи правочину та можливих наслідків відмови від спадщини. У судовому засіданні позивачка підтримала позов, просила його задовольнити оскільки заява про відмову від прийняття спадщини була написана нею помилково та на невигідних умовах. На час вчинення правочину вона помилялася стосовно природи правочину та можливих наслідків його вчинення. Вона є інвалідом 2 групи, іншого житла не має. Крім пенсії та орендної плати, що отримує за земельні ділянки чоловіка, іншого доходу не має. Відповідач [PERSON] визнала збільшений позов, не заперечувала проти його задоволення. Не заперечувала, що мати помилилася при подачі заяви про відмову від спадщини батька. Представник Новоселівської сільської ради Саратського району Одеської області подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позов визнав, не заперечував проти його задоволення. Заслухавши пояснення позивачки, її представника, відповідачки [PERSON], вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб ( спадкоємців) Статею 1220 ЦК України встановлено, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Частиною 1 статті 1222 ЦК України визначено, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Як вбачається з копії свідоцтва про смерть, [PERSON] помер 20 жовтня 2015 року (а.с.19). Позивачка [PERSON] є дружиною спадкодавця [PERSON], відповідачка [PERSON] є його дочкою ( а.с.6,95-97). Відповідно до копії технічного паспорту на житловий будинок приватного житлового фонду, виписки з книги погосподарського обліку Новоселівської сільської ради Саратського району Одеської області, довідок сільської ради, житловий будинок під номером 47, розташований по вул. Пушкіна в с. Новоселівка Саратського району, Одеської області належав [PERSON], який помер 20 жовтня 2015 року (а.с.67-72). Також, [PERSON] належали земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Новоселівської сільської ради Саратського району Одеської області площею 0,88 гектара та площею 2,93 гектара, що підтверджується копіями державних актів на право власності на земельні ділянки серії ІІ-ОД №071216, серії ЯА №295444 (а.с.42,61). Ч.3 ст. 1268 ЦК України встановлено, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Ч.1 ст. 1269 ЦК України визначено, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Спадкова справа після смерті [PERSON], померлого 20 жовтня 2015 року відкрита приватним нотаріусом Саратського районного нотаріального округу Одеської області 12 квітня 2016 року (а.с.87-100). 12 квітня 2016 року [PERSON] подала нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті чоловіка [PERSON] на користь доньки [PERSON] (а.с.19). Відповідно до ст. 1273 ЦК України, відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. Статею 229 ЦК України встановлено, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Згідно п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 № 7, відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав передбачених статтями 225, 229-231, 233 ЦК України. Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 2009 року №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз'яснено, відповідно до статей 229233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Судом встановлено, що на час відкриття спадщини разом з померлим постійно мешкала дружина [PERSON] У встановлений законом строк для прийняття спадщини позивач вчинила оскаржуваний правочин добровільно, без примусу з боку відповідача, однак помилилась щодо істотних обставин. Вчиняючи вказаний правочин позивач погіршила свої житлові умови, оскільки іншого житла, окрім того, що належало померлому в неї немає. За таких обставин суд вважає за необхідне визнати заяву подану [PERSON] нотаріусу про відмову від прийняття спадщини після смерті чоловіка [PERSON] недійсною. Вимога [PERSON] про визнання за нею права власності на спадкове майно, що залишилось після смерті покійного чоловіка не підлягає задоволенню, оскільки судом не встановлено підстав, які б заважали позивачці отримати свідоцтва про право на спадщину на вказане майно у нотаріуса.

Outcome: partial