Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача: У вересні 2019 року, [PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) та просив її визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS] та зняти її з реєстрації місця проживання. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що у 1999 році було укладено шлюб між сторонами. Від даного шлюбу у сторін народилися діти: [PERSON] та неповнолітній син [PERSON] , [INFO] . 18.07.2019 шлюб між сторонами розірвано рішенням Дарницького районного суду м. Києва. Вказана квартира є особистою власністю позивача. Після розірвання шлюбу відповідач у вказаній квартирі не проживає, проте не знялася із реєстрації, чим порушує права позивача. При цьому в утриманні квартири, оплаті комунальних послуг відповідач участі не бере, самовільно знятися із реєстрації відмовляється. Враховуючи, що відповідач порушує право позивача на вільне володіння, користування та розпорядження квартирою, просив позов задовольнити в повному обсязі. Стислий виклад відзиву відповідача: 20.02.2020 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому остання зазначає, що заперечує проти позову і вважає вимоги безпідставними. Вказує, що її реєстрація у квартирі позивача була за згодою останнього. Вона разом із позивачем проживає у вказаній квартирі постійно з 2000 року, там знаходяться її речі, іншого місця проживання вона не має. Разом із позивачем проживають у вказаній квартирі їх діти. В 2019 року шлюб із позивачем було розірвано. Просила не враховувати акти про не проживання відповідача за місцем реєстрації, оскільки вони підписані самим позивачем, як головою правління ОСББ «Тополя», відтак є недостовірними. Стислий виклад відповіді на відзив: 10.08.2020 від позивача надійшла відповідь на відзив в якій він заперечує проти доводів викладених у відзиві, та зазначає, що відповідач не проживає у його квартирі більше ніж шість місяці, не сплачує комунальні послуги, а квитанції про сплату послуг інтернету, не містять інформації про платника. Зазначив, що він має нову дружину, з якою проживає у своїй квартирі, разом із дітьми від першого шлюбу. Стислий виклад заперечення: 08.09.2020 від представника відповідача надійшло письмове заперечення, в якому останній зауважив, що сторони проживають у квартирі позивача. Той факт, що позивач створив нову сім`ю не є підставою для позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням. Вказав, що позивач чинить відповідачу перешкоди у користуванні квартирою, створюючи нестерпні умови для проживання та фізично не допускає до місць загального користування, а саме: санвузла, ванни, кухні. Відповідач не має іншого місця проживання. Таким чином, просив відмовити в задоволенні позову у зв`язку з його безпідставністю, необґрунтованістю та недоведеністю. Заяви та клопотання, інші процесуальні дії у справі: Ухвалою Дарницького районного суду м. Києві від 11.10.2019 відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 03.03.2020 ухвалами суду, що занесені до протоколу судового засідання, було відмовлено представнику відповідача у задоволенні клопотання про залишення позову без розгляду, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. 10.08.2020 ухвалою суду було задоволено клопотання представника позивача про поновлення процесуального строку та виклик свідків. 10.08.2020 ухвалою суду, що занесена до протоколу судового засідання, було задоволено клопотання представника відповідача про виклик свідків. 26.10.2020 ухвалою суду, що занесена до протоколу судового засідання, було задоволено клопотання представника відповідача про поновлення процесуального строку та виклик свідків, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. 18.02.2021 ухвалою суду, що занесена до протоколу судового засідання, було відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про залучення до участі справі в якості третіх осіб [PERSON] та Службу у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації. Пояснення сторін, показання свідків: В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги з підстав викладених у позові та відповіді на відзив. Представник позивача пояснив, що на даний час в квартирі проживає позивач зі своїми дітьми та дружина позивача. Після розірвання шлюбу між сторонами, відповідач втратила право користування квартирою, оскільки не являється членом сім`ї позивача. Відповідач є співвласником житлового будинку в с. Петрівське, Козелецького району, Чернігівської області. Відповідач не проживає у квартирі позивача з березня 2020 року. В той час, коли вона проживала у квартирі, влаштовувала сварки із позивачем та його дружиною та налаштовувала дітей проти позивача. Квартира трикімнатна, в одній кімнаті проживає позивач з дружиною, в другій кімнаті проживає старший син сторін, а в третій кімнаті молодший син. Інколи відповідач залишається на ночівлю у кімнаті молодшого сина. В судовому засіданні відповідач та її представник заперечили проти позову, пояснили, що саме позивач створює нестерпні умови для проживання відповідача. Зазначили, що відповідач проживає у спірній квартирі більше 20 років. Останні два роки між сторонами почали виникати конфлікти, оскільки позивач вдруге одружився та привів у квартиру нову дружину. Позивач разом із дружиною повісили замок на двері в кухню, а тому відповідач не має можливості готувати їжу для себе та своїх дітей. Відповідач вимушена готувати їжу у знайомих, а потім розігрівати її у мікрохвильовій печі, яка стоїть у кімнаті старшого сина. Відповідач проживає в окремій кімнаті із молодшим сином, де знаходяться її речі. Іншого житла для проживання не має. Будиночок на який посилається позивач, пристосований для проживання лише влітку, оскільки не має системи опалення. В судовому засіданні допитаний в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що є сусідом позивача з вересня 2019 року. Відповідача бачить вдруге в житті. Вказав, що буває у гостях у позивача двічі на місяць. Знає, що позивач має сина, проте його не бачив. Востаннє у квартирі у позивача він був тиждень тому, проте дітей позивача він у квартирі не бачив. Нову дружину позивача він бачить кожного дня. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , пояснила, що є матір`ю позивача. В період карантину у 2020 році відповідач із дітьми поїхала до матері у село. З 15.03.2020 по 28.05.2020 свідок проживала разом із сином у його квартирі, спала на кухні на полу. Кухня закривається на замок. Після карантину вона бачила невістку два, три рази. Інколи відповідач залишалася ночувати разом із сином у спірній квартирі. В судовому засіданні допитаний в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що відповідачка є сестрою його дружини. З позивачем на даний час він не спілкується. Знає сторін близько 13 років. Близько трьох років тому між сторонами стався конфлікт. В подальшому позивач привів у квартиру нову дружину, у зв`язку з чим конфлікти почастішали. Після цього у позивача погіршилися відносини з дітьми. Зі злів молодшого сина сторін йому відомо, що позивач застосовував до відповідача фізичне насильство. Будинок в с. Петрівське, Козелецького району, Чернігівської області придатний для проживання лише влітку, оскільки в ньому відсутні газопостачання, водопостачання та опалення. Сторони купували будинок для проживання дітей в літній період. Востаннє, коли він був у квартирі, де проживають сторони, він бачив, що кухня була зачинена на замок. Коли він заходив до кімнати відповідача, бачив на полу матрац та ліжко на якому спить молодший син сторін, [PERSON] . Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є сестрою відповідача. В суді підтвердила показання свідка [PERSON] . Додала, що дітьми опікується лише матір. Батько не займається вихованням та утриманням дітей. Позивач із новою дружиною періодично застосовують до відповідача психологічне та фізичне насильство, перешкоджають у користуванні кухнею, ванною кімнатою та вбиральнею. В судовому засіданні допитаний в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що сторони є його батьками. З матір`ю в нього склалися гарні відносини, а з батьком неприязні відносини. Він разом із сім`єю проживає у квартирі батька близько 18 років. Коли батьки ще перебували у шлюбі, батько привів у квартиру свою подругу, сказав, що це його троюрідна сестра. В подальшому вони одружилися. Після її переїзду, батько із новою дружиною неодноразово намагалися висилити його матір, при цьому застосовували до неї психологічне та фізичне насильство. Батько неодноразово вимикав електроенергію в квартирі, зачинив кухню на замок. Вони з матір`ю викликали поліцію, після чого батьку був вручений тимчасовий обмежувальний припис. Молодший брат ходить до ліцею, навчання в нього закінчується близько другої години. Після чого він йде додому, розігріває собі їжу. Батько з літа 2020 року не дає коштів ні на продукти харчування, ні на життя. Вказав, що якщо матір поїде із квартири, його молодший брат поїде разом із нею, оскільки не витримає тиску з боку батька та його дружини. Речі матері знаходяться у кімнаті молодшого брата, де вона проживає разом із ним. Усі кімнати зачиняються на замок. Підтвердив, що мати завжди проживає у квартирі [ADDRESS] , іншого житла не має, оскільки будинок, що належить його батькам не пристосований для проживання у зимовий період. Встановлені судом обставини: У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації 15.10.1996 та не заперечувалося відповідачем /а.с. 4/. 13.11.1999 було укладено шлюб між сторонами. Від даного шлюбу у сторін народилися діти: [PERSON] та [PERSON] , [INFO] /а.с. 6/. 18.07.2019 шлюб між сторонами розірвано рішенням Дарницького районного суду м. Києва /а.с. 7-8/. 05.12.2019 між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] . Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 31.10.2018 припинено стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які стягуються з нього на підставі судового наказу, виданого Дарницьким районним судом м. Києва 21 червня 2018 року у справі № 753/10346/18. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 972 грн 00 коп. на кожну дитини щомісячно, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.08.2018 і до досягнення дітьми повноліття. З пояснень сторін у судовому засіданні та показів свідків вбачається, що між позивачем та відповідачем існує тривалий особистісний конфлікт щодо користування квартирою. Норми права, що підлягають застосуванню: ч.1 ст.4 ЦПК України визначає - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ст. 41 Конституції України проголошує право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. При цьому право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Непорушність права власності проголошена і в низці міжнародних документів (ст. 17 Загальної декларації прав людини (ООН,10.12.1948 року), ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950). Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, а згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України - власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Приписами статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Вказана судова позиція відображена у Постанові Першої судової палати КЦС Верховного суду від 06 лютого 2019 року у справі №523/11790/16-ц. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідач вселилась у спірну квартиру в якості члена сім`ї власника квартири і набула право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Суд встановив, що позивач є власником спірної квартири. Відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язана, тому її право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України. Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у складі колегії суддів Другої цивільної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 січня 2019 року в справі N 243/7004/17-ц (провадження N 61-25371св18) та від 14.08.2019 в справі N 702/101/18 (провадження N 61-42856св18). Відповідно до ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Враховуючи справу ЄСПЛ Кривіцька та Кривіцький проти України (№8863/06), суд має надати адекватне обґрунтування щодо виселення в контексті пропорційності застосування такого заходу. Позиція та висновки суду за результатами розгляду справи: У даній справі припинення права користування відповідача спірним житлом відповідає пропорційності в розумінні положень ст. 8 Конвенції, з огляду на те, що між сторонами спору склалися вкрай неприязні стосунки, позивач створив нову сім`ю. Спірна квартира має три кімнати, в двох, з яких проживають діти сторін, а в третій позивач із дружиною. Судом встановлено, що відповідач має у власності 1/3 частку житлового будинку, загальною площею 63.6. кв.м. та житловою площею 25,6 кв.м., що розташований в [ADDRESS] . Таким чином, у вказаній справі, інтереси позивача, як власника житла та користувача цим житлом, перевищують інтереси колишнього члена сім`ї, у якої припинилися правові підстави користування чужим майном, та яка, за доводами позивача, забезпечена іншим житловим приміщенням, що відповідачем не спростовано. Доводи відповідача, про те, що будинок не пристосований для проживання взимку, не заслуговують на увагу, оскільки питання приведення житла до належного стану, покладається на власника такого майна. В даному випадку, позивачем беззаперечно доведено своє право власності на спірну квартиру. При цьому у суду не має сумнівів, що відповідач перешкоджає користуватися позивачу своєю власністю, оскільки факт виникнення сварок між ними не оспорюється жодною стороною. За цих обставин, є законні підстави для визнання [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням квартири [ADDRESS] . Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. З урахуванням викладеного вище суд вважає, що вимоги позивача про зняття відповідача з реєстраційного обліку є передчасними та такими, що не відповідають обраному способу захисту, а тому в їх задоволенні повинно бути відмовлено, оскільки рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням і є підставою для зняття відповідача з реєстраційного обліку. Судові витрати: Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. З відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial