Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-19 00:00:00

У лютому 2017 року [PERSON] звернулася до суду в інтересах неповнолітньої дочки [PERSON] із зазначеним позовом, у якому просила: - встановити факт родинних відносин, що [PERSON], [INFO], є дочкою [PERSON], [INFO], який помер [INFO]; - визначити, що померлому [PERSON] на праві спільної часткової власності належала ? частка земельної ділянки площею 0,2061 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS]; - визнати за [PERSON] у порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON], який помер [INFO], право власності на ? частку вказаної вище земельної ділянки. В обґрунтування позову зазначала, що [INFO] помер [PERSON], який є батьком її неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO]. Після його смерті відкрилася спадщина на все належне йому майно, зокрема на земельну ділянку площею 0,2061 га, придбану ними спільно в рівних частках. 11 лютого 2016 року [PERSON] склав заповіт, згідно із яким належну йому частку даної земельної ділянки він заповідав дочці [PERSON], яка після смерті батька прийняла спадщину в установленому законом порядку та від неї не відмовлялася. У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкову частку земельної ділянки постановою нотаріуса П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори від 26 жовтня 2016 року дочці відмовлено, мотивуючи тим, що розмір часток вказаної земельної ділянки не визначено, відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 27 березня 2002 року, земельна ділянка перебуває в спільній сумісній власності [PERSON] і [PERSON] Крім того, при оформленні спадкових прав з'ясувалося, що у свідоцтві про народження дочки [PERSON] у графі батько зазначений [PERSON], а у свідоцтві про його смерть, державному акті на право приватної власності на землю, договорі купівлі-продажу земельної ділянки та заповіті вказано [PERSON]. Представник позивача [PERSON] у суді позов підтримав, надав аналогічні пояснення, просив суд позовні вимоги задовольнити повністю, посилаючись на те, що невизначеність часток співвласників земельної ділянки перешкоджає [PERSON] в отриманні свідоцтва про право на спадщину за заповітом, який на час розгляду справи не змінений та не скасований. Відповідач Погребська сільська рада Броварського району Київської області у судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, у якій зазначала, що позов підтримує, просила суд розглянути справу за відсутності їхнього представника. Третя особа [PERSON] у суді позов підтримав частково, не заперечував того факту, що батьком [PERSON] є померлий [PERSON], а також належності на праві власності останньому ? частки земельної ділянки, розташованої у [ADDRESS]. Що стосується визнання за [PERSON] права власності на ? частку земельної ділянки в порядку спадкування за заповітом позов у цій частині не підтримав, оскільки складання 11 лютого 2016 року його батьком [PERSON] заповіту на ім'я дочки [PERSON] у нього викликає сумніви через хворобу батька. Також пояснив, що з вимогою про визнання цього заповіту недійсним до суду він не звертався. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заява про розгляд справи за його відсутності до суду не надходила. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Із свідоцтва про народження [PERSON] вбачається, що вона народилася [INFO] у селі Погреби Броварського району Київської області. Її батьком є [PERSON], матір'ю - [PERSON]. Згідно із свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер у місті Києві у віці 57 років. Відповідно до заповіту від 11 лютого 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ліфановою І.О., зареєстрованого в реєстрі за № 79, [PERSON] належну йому частину земельної ділянки площею 0,206 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], заповідав [PERSON], [INFO]. Із досліджених в суді двох копій цього заповіту видно, що текст заповіту заповідачем [PERSON] прочитано в голос та власноручно ним підписано. Судом встановлено, що вказаний заповіт є чинним, на момент розгляду даної цивільної справи він не змінений та не скасований, спори щодо оскарження цього заповіту чи визнання його недійсним на розгляді в судах не перебувають. Із експертного висновку від 19 жовтня 2016 року № 056/469-2, зробленого Українським бюро лінгвістичних експертиз Національної академії наук України, вбачається, що записи імені "[PERSON]" та "[PERSON]" у наданих для експертизи документах, виданих на ім'я [PERSON] і [PERSON], є ідентичними. Із договору купівлі-продажу земельної ділянки від 16 жовтня 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Попович Л.С., зареєстрованого в реєстрі за № 2673, видно, що [PERSON] і [PERSON], батьки [PERSON], купили в рівних частинах кожний незабудовану земельну ділянку площею 0,206 га, що розташована у [ADDRESS], цільове призначення: будівництво та обслуговування житлового будинку. 17 жовтня 2001 року даний договір купівлі-продажу земельної ділянки зареєстрований у виконкомі Погребської сільської ради Броварського району Київської області за № 43. За змістом ч. 2 ст. 6, ч. 1 ст. 23 ЗК України 1990 року, який був чинним на час придбання зазначеної земельної ділянки, громадяни набувають право власності на земельні ділянки у разі купівлі-продажу. Право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Відповідно до вимог ст. 112 ЦК Української РСР 1963 року, чинного на час придбання вказаної земельної ділянки, майно може належати на праві спільної власності двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). Згідно із державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданим 27 березня 2002 рокуПогребською сільською радою Броварського району Київської області, зареєстрованим у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 5, зазначену земельну ділянку площею 0,2061 га на підставі договору купівлі-продажу від 16 жовтня 2001 року, придбану [PERSON] і [PERSON] у рівних частках кожним, було передано їм у спільну сумісну власність. Виходячи з наведеного, враховуючи, що [PERSON] і [PERSON] незабудовану земельну ділянку площею 0,2061 га, розташовану у [ADDRESS], цільове призначення: будівництво та обслуговування житлового будинку, придбали в рівних частинах кожний, суд вважає, що кожному з них на праві спільної часткової власності належить по ? частки цієї земельної ділянки. Із спадкової справи № 1042/2016 до майна померлого [INFO] [PERSON] вбачається, що 19 жовтня 2016 року неповнолітня дочка померлого [PERSON] звернулася до П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] Також із цієї спадкової справи видно, що 29 липня 2016 року у визначений законом строк до вказаної вище нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом звернувся син померлого - третя особа [PERSON], а 30 липня 2016 року - інший спадкоємець за законом, другий син померлого - третя особа у справі [PERSON] подав нотаріальній конторі заяву про відмову від частки у спадщині після смерті батька на користь сина померлого [PERSON] 26 жовтня 2016 року постановою державного нотаріуса П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Демяносової В.Ф. у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкову ? частку земельної ділянки площею 0,2601 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], спадкоємцю за заповітом дочці [PERSON] після смерті батька [PERSON] відмовлено, мотивуючи тим, що розмір часток співвласників цієї земельної ділянки згідно із державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 27 березня 2002 року не визначений. 10 лютого 2017 року [PERSON] після смерті батька [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частку належних померлому грошових коштів у розмірі 9009 грн. 21 коп. Свідоцтво про право на спадщину за законом на 2/3 частки цього спадкового майна, що фактично належить третій особі [PERSON], ще не видано. За змістом ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. У ст. 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За змістом ч. 4 ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу, якими передбачено порядок відмови цих осіб від прийняття ними спадщини. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У ст. 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234, п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав є визнання права. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що факт родинних відносин, що [PERSON], [INFO], є дочкою [PERSON], який помер [INFO], знайшов своє підтвердження в суді та ніким не заперечується, а також те, що останньому на підставі договору купівлі-продажу на праві спільної часткової власності належала ? спірна частка земельної ділянки площею 0,2061 га, складений ним заповіт на ім'я дочки не змінений і не скасований, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved