Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

У квітні 2014 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулося в суд з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON], про звернення стягнення на будинок [ADDRESS] в м.Мукачево та виселення [PERSON] та інших осіб із зазначеного будинку. Свої вимоги мотивує тим, що 13 жовтня 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ "ПриватБанк") та [PERSON] був укладений кредитний договір №MKА0GА00000197 згідно якого остання отримала кредит в розмірі 7000,00 доларів США і зобов'язався його повернути в строк до 13 жовтня 2010 року зі сплатою за користування кредитом відсотків розмірі 12,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. В той же день, 13 жовтня 2006 року, в забезпечення вимог по кредитному договору між сторонами був укладений договір іпотеки №MKА0GА00000197, згідно якого [PERSON] надала в іпотеку банку будинок [ADDRESS] в м. Мукачево, загальною площею 103,20 квадратних метрів, житловою площею 60,10 квадратних метрів. Банк свої зов»язання за договором виконав повністю, надавши у розпорядження [PERSON] суму кредитних коштів визначену договором. Однак [PERSON] не виконала належним чином свої зобов»язання за кредитним договором, в результаті чого станом на 09 квітня 2014 року має заборгованість - 40503,76 доларів США, що складається з наступного: 6674,64 доларів США - заборгованість за кредитом, 11938,83, доларів США - заборгованість за процентам за користування кредитом, 587,56 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом, 21302,73 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором. Крім того, позивач просив виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані або проживають у житловому будинку та стягнути судові витрати по справі. Представник позивача в судове засідання не з»явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з»явилася . Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] в судове засідання не з»явилася, про причини неявки суд не повідомила . Дослідивши матеріали справи, суд приходить до слідуючого висновку. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до кредитного договору №MKА0GА00000197 від 13.10.2006 року [PERSON] має заборгованість 40503,76 доларів США, що складається з наступного: 6674,64 доларів США - заборгованість за кредитом, 11938,83, доларів США - заборгованість за процентам за користування кредитом, 587,56 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом, 21302,73 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором. Розмір боргу стверджується копією розгорнутого розрахунку заборгованості станом на 09.04.2014 року. Вказані розрахунки складені відповідно до умов кредитного договору та вимог ЦК України. У забезпечення виконання зобов'язань за даним кредитним договором між банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки №MKА0GА00000197, згідно якого позичальник [PERSON] надала в іпотеку банку будинок [ADDRESS], загальною площею 103,20 квадратних метрів, житловою площею 60,10 квадратних метрів. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. 3гідно з ч. 1 ст. 33 3акону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п. 15.7.1 договору іпотеки іпотекодержатель (позивач) з метою задоволення своїх вимог має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання якого-небудь із зобов'язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані. Положеннями ст. 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Вказані положення, відповідно до ч. 2 ст. 35 цього Закону, не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. У зв'язку з порушенням умов кредитного договору позивач листом № 30.1.0.0/2-073 від 04.03.2014 року повідомив [PERSON] про необхідність повернення їй суми заборгованості за кредитним договором, й можливість у разі непогашення суми кредиту та відсотків за користування кредитними коштами у визначений строк початку процедури звернення стягнення на заставлене майно й звернення до суду за захистом порушених прав кредитора. Вказана вимога не була в повній мірі виконана й заборгованість за кредитним договором не була в повній мірі погашена. Статтею 589 ЦК України передбачено, що в разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно з ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку», одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд, за заявою іпотекодержателя, вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем вимоги законодавства були виконані та направлено відповідачу повідомлення про усунення порушень з вимогою про добровільне виселення за вих № 30.1.0.0/2-073 від 04.03.2014 року Разом з тим, 07.06.2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до п. 1.1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно та загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Судом встановлено, що [PERSON] отримала кредит в іноземній валюті. Для забезпечення його виконання [PERSON] передала в іпотеку будинок [ADDRESS] в м. Мукачево, загальною площею 103,20 квадратних метрів, житловою площею 60,10 квадратних метрів, що знаходиться та яка використовується відповідачем як місце її постійного проживання, що підтверджується листом ДМС України в Закарпатській області №1718 від 30.04.2014 року. Також у суду відсутні відомості про наявність у відповідача іншого нерухомого житлового майна, представник позивача доказів цього не надав. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Таким чином, враховуючи норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог банку про звернення стягнення на предмет іпотеки слід відмовити. Інші позовні вимоги, а саме про виселення відповідачів з спірної квартири є похідними від основних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, а відтак також не підлягають до задоволення.

Outcome: dismissed