Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

01 червня 2016 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом до [PERSON]. Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що з 26 січня 2002 року по 13 вересня 2006 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Відповідач не надає їй в установленому законом порядку нотаріально посвідчену згоду на виїзд дитини і без рішення суду вона із донькою не можуть поїхати до м. Донецька, де вона мала постійне місце проживання, оскільки вказана територія на цей час вважаються тимчасово окупованою. Посилаючись на викладене, просила надати дозвіл на виїзд на тимчасово окуповану територію України неповнолітньої [PERSON] без згоди батька. Сторони в судове засідання не зявилися, представник позивачки надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій, крім цього, зазначив, що повністю підтримує позовні вимоги та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи за місцем тимчасового проживання, вказаним позивачкою, до суду не зявився, про причини своєї неявки не повідомив. Суд, на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України, враховуючи згоду представника позивачки і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. Дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 26 січня 2002 року по 13 вересня 2006 року перебували в зареєстрованому шлюбі (а. с. 4-5). Від шлюбу 06 липня 2002 року народилася [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження (а. с. 6). Як вбачається з довідки № 48270000104 від 10 листопада 2014 року (а. с. 7), позивачка [PERSON] та її донька [PERSON] постійно проживали за адресою: [INFO], і 22 жовтня 2014 року перемістилися з тимчасово окупованої території (району проведення антитерористичної операції) до м. Очакова Миколаївської області, де проживають за адресою: [INFO]. Питання про порядок надання дозволу на виїзд дитини за кордон Сімейним кодексом не врегульоване. Відповідно до ст. 8 цього Кодексу, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, не врегульовано СК України, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Особисте немайнове право на свободу пересування фізичної особи, закріплене у ст. 313 ЦК України. Згідно із ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до змісту Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» від 17 березня 2015 року № 254-VIII, у взаємозвязку зі ст. 1 Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» від 16 вересня 2014 року № 1680-VII та Постановою Верховної Ради України «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування» від 17 березня 2015 року № 252-VIII, місто Донецьк Донецької області України визнаний тимчасово окупованою територією. Частиною 1 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 05 квітня 2014 року № 1207-VII передбачено, що на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, який (ст. 10) передбачає, що громадяни України мають право на вільний та безперешкодний вїзд на тимчасово окуповану територію і виїзд з неї через контрольні пункти вїзду-виїзду за умови предявлення документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. За відсутності згоди одного з батьків вїзд та виїзд неповнолітнього громадянина України на цю територію може бути дозволено на підставі рішення суду. Враховуючи викладене, суд дійшов переконання, що задоволення позовних вимог [PERSON] відповідатиме інтересам дитини, сприятиме можливості матері забезпечувати її спілкування з рідними, ці вимоги є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Судові витрати суд відносить на рахунок позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: approved