Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

01.11.2011 року згідно до наказу № 71-к [PERSON] була прийнята на роботу до ДНЗ «Краматорське вище професійне металургійне училище» на посаду майстра виробничого навчання, з умовами основної роботи. Згідно до наказу № 3-к від 16 лютого 2015 року [PERSON] звільнено з займаної посади за скороченням чисельності працівників (п.ст.10 КЗпП України). Згідно до додатку № 2 до колективного договору на 2012-2015 роки , встановлено доплата за сумісництво професій в розмірі 50% від окладу відсутнього працівника. Згідно з пунктом 2 постанови Ради Міністрів СРСР «Про порядок і умови суміщення професій (посад)» від 4 грудня 1981 року № 1145 (далі - Постанова № 1145) суміщення професій (посад) передбачає виконання працівником поряд зі своєю основною роботою, передбаченою трудовим договором, додаткової роботи за іншою професією (посадою) і виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи на одному і тому самому підприємстві за згодою працівника протягом встановленої законодавством тривалості робочого дня. Головною передумовою суміщення професій (посад) є наявність вакансії суміщуваної професії (посади) в штатному розписі. Суміщення професій (посад) - виконання працівником поряд зі своєю основною роботою, обумовленою трудовим договором, додаткової роботи за іншою професією (посадою). Суміщувана посада обов'язково має бути у штатному розписі і бути вакантною (наприклад, у разі звільнення когось із працівників чи введення до штатного розпису нової посади). Виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи передбачає заміну працівника, відсутнього у зв'язку з хворобою, відпусткою, відрядженням та з інших причин, коли відповідно до чинного законодавства за ним зберігається робоче місце (посада). Постановою №1145 передбачено, що суміщення професій (посад) допускається за згодою працівника протягом встановленої законодавством тривалості робочого дня (робочої зміни), якщо це економічно вигідно і не призводить до погіршення якості продукції, виконуваних робіт, обслуговування населення. Отже, суміщення професій (посад) допускається в тих випадках, коли працівник має достатню кваліфікацію для забезпечення якісного виконання як основної, так і суміщуваної (додаткової) роботи. Воно може бути встановлено за заявою працівника або на підставі прийнятого роботодавцем рішення. Якщо суміщення ініційовано роботодавцем, працівник має бути повідомлений про зміни в організації виробництва та праці згідно з частиною третьою статті 32 КЗпП не пізніше ніж за два місяці. Оформлюється суміщення професій (посад) наказом роботодавця. У наказі в обов'язковому порядку вказують назву професії (посади), за якою відбуватиметься суміщення, та розмір доплати. Установлюється вона відповідно до статті 105 КЗпП на умовах, передбачених колективним договором. Виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника, якщо це не передбачено посадовою інструкцією працівника, допускається тільки за згодою працівника і на підставі наказу. Згідно до роз'яснення наданого управлінням Міністерства праці та соціальної політики України, в листі від 19.04.2011 року №126/06/186-11, виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника може бути покладено на іншого працівника без звільнення його від своїх основних обов'язків, у такому випадку обов'язки тимчасово відсутнього працівника виконуються без звільнення іншого працівника від своїх основних обов'язків, з причини відсутності працівника через хворобу або відпустку. При цьому стаття 105 КЗпП України передбачає доплату співробітнику, що замінює, за виконання поряд зі своєю основною роботою обов'язків тимчасово відсутнього працівника. В Інструкції щодо застосування постанови Ради Міністрів СРСР від 4 грудня 1981 року №1145 «Про порядок і умови суміщення професій (посад)» (далі - Постанова №1145) від 14 травня 1982 року №53-ВЛ (далі - Інструкція №53) передбачено порядок та умови: суміщення професій (посад), розширення зон обслуговування або збільшення обсягів виконуваних робіт, виконання поряд зі своєю основною роботою обов'язків тимчасово відсутніх працівників. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Жодного документу, який би свідчив про те, що мало місце суміщення, а саме наказів або змін в штатному розписі, кошториси, які б передбачали в даному випадку суміщення позивачем не надано, надані відповідачем копії документів не свідчать про наявність у [PERSON] суміщення посад. Отже, даючи юридичну оцінку наданим по справі доказам, враховуючи пояснення учасників справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги в частині стягнення не нарахованої та несплаченої доплати за суміщення в сумі 17908 грн., та середнього заробітку за час затримки виплати грошової доплати за суміщення починаючи з 16 лютого 2015 року по день винесення судом рішення залишити без задоволення, оскільки жодним документом не підтверджено факту суміщення посад [PERSON] за період 2012-2013 навчальний рік та 2013-2014 навчальний рік. Згідно ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, встановлені ст. 116 КЗпП України. Відповідно до вимог статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідачем визнається вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 639 грн. 50 коп., дана сума відповідачем обґрунтовано, надано розрахунок, а тому вона підлягає стягненню. На підставі ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з вимогами у порядку захисту трудових прав, що визначено підпунктом 1 п. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин), судовий збір підлягає стягненню з відповідача Державного навчального закладу «Краматорське вище професійне металургійне училище» на користь держави.

Outcome: partial