Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-15 00:00:00

Служба у справах дітей Дубенської РДА звернулась до суду з вказаним позовом, зазначивши, що відповідач [PERSON] є батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] . 23.07.2020 до Дубенської РДА звернулась дружина відповідача [PERSON] та написала на ім`я голови адміністрації заяву щодо захисту прав та інтересів свого малолітнього пасинка, [PERSON] , відносно якого його батько, [PERSON] , здійснює фізичне, психологічне насилля (б`є, обзиває нецензурною лайкою, кричить, принижує). Головою райдержадміністрації було прийнято розпорядження №184 від 23.07.20 "Про вилучення малолітньої дитини із сім`ї". В інтересах малолітнього [PERSON] , з метою збереження його життя та здоров`я, службою у справах дітей (далі - ССД) райдержадміністрації було направлено до служби у справах дітей облдержадміністрації клопотання про влаштування дитини до КЗ «Обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей». Комісією було складено Акт про вилучення, яким малолітній [PERSON] був вилучений із сім`ї батька та влаштований у заклад соціального захисту. ССД Дубенської райдержадміністрації про факт відібрання дитини було повідомлено Дубенську місцеву прокуратуру. Наказом начальника ССД Дубенської райдержадміністрації від 24.07.20 № 52 на підставі п. 2 ч. 2 (скоєння фізичного насильства над дитиною) "Порядку ведення службами у справах дітей обліку дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах" затвердженого наказом Мінсоцполітики України від 20.01.14 № 27 малолітнього [PERSON] було поставлено на облік дітей, які опинились у складних життєвих обставинах. За місцем проживання відповідач характеризувався позитивно. До адміністративної відповідальності не притягався, на засіданнях виконавчого комітету Привільненської сільської ради питання його поведінки та неналежного виконання батьківських обов`язків не розглядались, відповідально ставився до організаційних питань розвитку, навчання сина, прислухався до пропозицій та порад педагогів та адміністрації Привільненської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів щодо навчання за індивідуальною формою навчання за програмою для дітей з інтелектуальними порушеннями розвитку (дитина з інвалідністю з народження), спиртним не зловживав. Під час обстежень умов проживання дитини, членами комісій постійно зазначалось, що умови проживання задовільні, в будинку тепло, чисто, затишно, [PERSON] забезпечений відповідно до сезону одягом та спеціальним взуттям, продуктами харчування. Для виховання, розвитку та навчання обладнано місце - стіл, стілець, наявні підручники, зошити, інші шкільні приналежності, комп`ютер. В сім`ї не відчувалась можлива загроза насильства чи жорстокого поводження по відношенню до дитини. Під час розмови з [PERSON] на питання чому він нікому не розповів про поведінку батька відповідав, що боявся батькових погроз, боявся бути побитим батьком за те, що комусь розповість. Боялась говорити про те, що відбувається в сім`ї і дружина відповідача, [PERSON] та її дочка [PERSON] . Докази жорстокого поводження з дитиною зняті на мобільний телефон дочкою його дружини. Названі дії відповідача по відношенню до сина [PERSON] у відповідності до п. 3 статті 164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення його батьківських прав. Вважають, що у разі задоволення позовних вимог, дитина уникне негативного впливу неадекватної поведінки батька на свій морально-психологічний розвиток, з набуттям статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, [PERSON] буде влаштований у сімейні форми виховання, в яких отримає гідні умови проживання, буде забезпечений необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, а батько дитини отримає можливість переглянути своє ставлення до виховання сина та шанс зберегти сім`ю. У судовому засіданні представник позивача: служби у справах дітей Дубенської райдержадміністрації позовні вимоги підтримав, з підстав зазначених у позові, який просив задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Зазначив, що категорично не згідний з позовними вимогами та їх обґрунтуванням. Вважає, що на момент прийняття рішення про негайне відібрання дитини та звернення до суду з даним позовом, будь яких фактичних даних про існування загрози життю та здоров`ю дитини позивачем встановлено не було, таким чином вилучення у нього малолітньої дитини було незаконним, а тому підстави для звернення до суду з позовом є безпідставним. Позивачем не наведено будь-яких виключних обставин, які б викликали крайню необхідність розлучення дитини з батьком. Вважає, що відібрання дитини позбавить її батьківської турботи та допомоги і може призвести до погіршення її становища. Позовні вимоги вважає необґрунтованими та незаконними. У судовому засіданні відповідач та його представник позовні вимоги не визнали, вважають їх необґрунтованими та незаконними, тому просять відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON] , зокрема, показав, що агресивна поведінка до дитини з його боку мала місце лише один раз, з виховною ціллю, коли син здійснив крадіжку в школі. Третя особа без самостійних вимог на стороні позивача: [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, зазначила, що дитина: [PERSON] , фактично з народження постійно проживав з нею. Дитина має інвалідність, вона лікувала його, їздила з ним на лікування в м.Київ. З грудня 2014 року дитина проживала з батьком у с.Привільне Дубенського району Рівненської області, проте вона постійно спілкувалась з онуком, відвідувала його. Зазначила, що батько дитини [PERSON] до сина відносився агресивно, ображав його, бив. У липні 2020 року дитина була влаштована до КЗ «Обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Рівненської обласної ради. Вважає необхідним позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина. Суд, заслухавши учасників, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Як встановлено судом та підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , відповідач [PERSON] є батьком малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Дитина зареєстрована разом з батьком за адресою: [ADDRESS] (а.с. 4, 5). 23.07.2020 Службою у справах дітей Дубенської райдержадміністрації надіслано повідомлення керівнику Дубенської місцевої прокуратури про вилучення малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , та тимчасове влаштування до КЗ «Обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей». Батько дитини застосовує фізичне насилля відносно сина та спричинює морально-психологічні травми, що становить загрозу життю або здоров`ю дитини. Працівниками поліції на батька складено адміністративний протокол за статтею 173-2 КУпАП (а.с. 6). Розпорядженням голови районної державної адміністрації №184 від 23.07.2020 [PERSON] , [INFO] , влаштовано у заклад соціального захисту (а.с.11). Згідно характеристики, виданої виконкомом Привільненської сільської ради №117 від 21.01.2020, по місцю проживання [PERSON] характеризується з посередньої сторони, скарг від сусідів на нього, крім матері [PERSON] , у виконавчий комітет сільської ради не надходило, до адміністративної відповідальності на території сільської ради не притягувався. У характеристиці виданій виконкомом Привільненської сільської ради 11.11.2020 за №1538 зазначено, що [PERSON] до липня місяця характеризувався не завжди з позитивної сторони. Виконував батьківські обов`язки, займався вихованням неповнолітнього сина, створював для нього усі необхідні умови для проживання та навчання (а.с.7, 34). Як свідчить акт обстежень матеріально-побутових умов сім`ї № 270 від 11.11.2020, складений комісією Привільненської сільської ради Дубенського району Рівненської області, умови проживання малолітньої дитини [PERSON] задовільні (а.с. 35). Згідно інформації КЗ «Привільненський ліцей» Привільненської сільської ради №195 від 06.11.2020, [PERSON] навчався у Привільненскій ЗОШ І-ІІІ ступенів з грудня 2014 року по травень 2020 року на індивідуальній формі навчання. Батько, [PERSON] , відповідально ставиться до організаційних питань навчання дитини та прислухався до пропозицій та порад педагогів та адміністрації щодо освітнього процесу. Щорічно дитина проходила медичне обстеження. Взаємовідносини між батьком та сином були доброзичливі та взаємні. Учень був забезпечений усім необхідним шкільним приладдям, мав власне робоче місце та змогу користуватися комп`ютером. [PERSON] батьківські обов`язки щодо організації освітнього процесу виконував на належному рівні, цікавився шкільним життям, організовував відпочинок сина з однолітками (а.с. 37). Як зазначено в інформаційному листі КП «Привільненська амбулаторія загальної практики сімейної медицини» Привільненської сільської ради Дубенського району Рівненської області, [PERSON] , [INFO] , інвалід дитинства, знаходиться на диспансерному обліку в КП «Привільненська АЗПСМ» з діагнозом: наслідки ембріопатії (ФАС) у формі вираженої інтелектуальної недостатності з вираженою емоційно-вольової нестійкістю. Кондруктивна нейросенсорна втрата слуху. Змішана кондруктивна і нейросенсорна туговухість, одностороння з нормальним слухом на протилежному вісі. Комбінована втрата слуху зліва на фоні хронічного лівобічного гнійного епітимпаніту і хронічної лівобічної сенсоневральної приглухуватості 4 ст. До моменту вилучення дитини з сім`ї, його батько [PERSON] періодично (два рази на рік, згідно рекомендацій) направлявся на консультації до сурдолога та невролога для оцінки стану тяжкості та перебігу захворювання дитини, щорічно проходив ЛКК комісію. Догляд за дитиною був належним, при погіршення самопочуття дитини завжди звертався за наданням медичної допомоги (а.с. 38). [PERSON] під спостереженням у лікарів психіатра та нарколога в КП «РОЦПЗН» не перебуває, про що свідчить повідомлення КП «Рівненський обласний центр психічного здоров`я населення» Рівненської обласної ради (а.с. 39). Судом оглянуто DVD диск, наданий представником служби у справах дітей Дубенської райдержадміністрації, на якому зафіксовано факт вчинення фізичного та психологічного насилля [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] . Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно вимог ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У частині сьомій статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована 27.02.1991 року), держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визнають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»). Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною 1 ст. 152 СК України передбачено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. За приписами ч. ч. 1, 4 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно вимог ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Батьки, від яких відібрана дитина, не втрачають щодо неї прав та обов`язків, обумовлених походженням. Вони надалі залишаються носіями обов`язку щодо виховання дитини, мають право на особисте її виховання та спілкування з ними. Проте та обставина, що дитина передана іншій особі або навчальному закладу, означає, що саме їх напрямок та умови виховання одержали перевагу над тим, що здатні створити батьки, й з цим напрямком батьки повинні будуть узгоджувати свою поведінку. Основними підставами для відібрання дитини є ухилення батьків від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; жорстоке поводження з дитиною; захворювання батьків на хронічний алкоголізм або їх наркотична залежність; будь-які види експлуатації дитини, примус її до жебракування та бродяжництва тощо. Інші випадки охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише із поведінки батьків, а й із їх особистих негативних звичок. Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. В п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України зазначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, крім іншого, ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Відповідно до роз`яснень п. 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси) З аналізу приведених норм права, вбачається що основними підставами для відібрання дитини є ухилення батьків від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або морального виховання. Батьки, від яких відібрана дитина, не втрачають щодо неї прав та обов`язків, обумовлених походженням. Вони надалі залишаються носіями обов`язку щодо виховання дитини, мають право на особисте її виховання та спілкування з ними. Проте та обставина, що дитина передана іншій особі або начальному закладу, означає, що саме їх напрямок та умови виховання одержали перевагу над тим, що здатні створити батьки, і з цим напрямком батьки повинні будуть узгоджувати свою поведінку. Таким чином, суд констатує безумовне право батьків на виховання дітей, однак, вважає, що у даному випадку неможливо надати перевагу саме цьому праву, оскільки воно суперечить інтересам дитини, які мають першочергове значення при вирішенні справи. Крім того, суд враховує положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована 27.02.1991 року), в якій зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Судом встановлено, що батько малолітнього [PERSON] , хоча і забезпечував необхідне матеріальне утримання дитини, проте жорстоко з ним поводився, вчиняв фізичне та психологічне насилля, не зважаючи на те, що дитина є інвалідом дитинства. Внаслідок цього, службою у справах дітей Дубенської райдержадміністрації, дитину було поставлено на облік дітей, які опинились у складних життєвих обставинах. Дитина влаштована до КЗ «Обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Рівненської обласної ради. Згідно вимогами ч. 3 ст. 170 СК України, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. Таким чином, відібрання дитини у батьків це санкція за невиконання батьківських обов`язків, яка не є крайнім і незворотним заходом. Отже, відповідач не позбавлений можливості змінити своє відношення та ставлення до виконання батьківських обов`язків та звернутись в суд із позовом про повернення йому дитини. Згідно з вимогами ст.ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, беручи до уваги те, що у даному випадку відібрання дитини від батька без позбавлення батьківських прав сприятиме захисту інтересів дитини, з метою унеможливлення негативного розвитку дитини, суд приходить до висновку про наявність підстав для відібрання малолітнього [PERSON] від батька, без позбавлення його батьківських прав. На підставі викладеного, Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована 27.02.1991 року),

Outcome: approved