Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-05 00:00:00

01.07.2020 позивачка звернулась до суду з даною позовною заявою, у якій просить стягнути з відповідача аліменти на сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку(доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до його повноліття. В обґрунтування позову послалась на те, що 30.07.2016 між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від подружнього життя у них народився син [PERSON] . Рішенням суду від 23.04.2020 шлюб між ними розірвано. Дитина проживає з нею. Їй важко самій матеріально утримувати дитину. Відповідач на даний час проживає зі своїми батьками в смт.Гірник та працює програмістом у КП «Центр первинної медико-санітарної допомоги м.Червоноград». Останній є працездатним та зобов`язаний надавати кошти на утримання дитини. Тому просить позов задовольнити. 15.07.2020 у справі відкрито провадження. В судовому засіданні 06.11.2020 позивачка позов підтримала. Відповідач позовні вимоги визнав, додатково пояснив, що забезпечує дитину, надає кошти. Вислухавши пояснення сторін, оцінивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони з 30.07.2016 перебували у шлюбі, який було розірвано рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 23.04.2020. Від подружнього життя у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про його народження. Як встановлено судом, дитина проживає з позивачкою та фактично перебуває на її утриманні. Відповідач проживає окремо, працює та має постійний дохід. Згідно із ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Положенням ч.1 ст.183 ЦПК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить вимогам чинного законодавства та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наслідки визнання позову відповідачу відомі та зрозумілі. Враховуючи вище наведене, виходячи з принципів розумності та справедливості, беручи до уваги інтереси та потреби неповнолітньої дитини дітей, визнання відповідачем позову, суд приходить до переконання, що з відповідача слід стягнути аліменти на сина у розмірі 1/4 частини його доходу. Ураховуючи визнання відповідачем позову в повному обсязі, беручи до уваги задоволення позову, суд,

Outcome: approved