Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-16 00:00:00

У вересні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОХОРОННА ФІРМА «АДАМАНТ-СЕК`ЮРІТІ» (далі - ТОВ «ОФ «АДАМАНТ-СЕК`ЮРІТІ») про визнання звільнення незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 7 травня 2018 року відповідно до наказу № 162 о/с від 04.05.2018р. був працевлаштований на ТОВ «АГЕНЦІЯ БЕЗПЕКИ». 18 лютого 2019 року був призначений на посаду заступника начальника відділу охорони по обслуговуванню ПрАТ «ШУ «Покровське» ТОВ «АГЕНЦІЯ БЕЗПЕКИ». 20 серпня 2019 року відповідачем було видано наказ № 99 «Про внесення змін до штатного розпису та скорочення штатних одиниць» ТОВ «АГЕНЦІЯ БЕЗПЕКИ», з яким мене було ознайомлено 23 серпня 2019 року. 15 жовтня 2019 року відповідачем було видано наказ № 113 «Про скорочення штату та чисельності працівників ТОВ «АГЕНЦІЯ БЕЗПЕКИ» щодо скорочення штату та чисельності працівників ТОВ «АГЕНЦІЯ БЕЗПЕКИ» у зв`язку з реорганізацією шляхом виділу нової юридичної особи за рішенням одноособового учасника від 24.09.2019р. № 5/19. 19 листопада 2019 року наказом № 565 о/с він був переведений начальником зміни відділу охорони з обслуговування ПрАТ «ШУ «Покровське» Північно-західного територіального управління». 20 листопада 2019 року він був попереджений про наступне звільнення на підставі п.1 ст.40 КЗпП України згідно вищевказаного наказу від 15.10.2019р. № 113. З 01.01.2020р. він був переміщений на роботу до ПРС 4 (м. Покровськ). 21.01.2020р. його було звільнено з посади за п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку з реорганізацією ТОВ «АГЕНЦІЯ БЕЗПЕКИ» шляхом виділу нової юридичної особи за рішенням одноособового учасника від 24.09.2019р. № 5/19. Разом з тим. Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 08.09.2020р. відбулися наступні дії: 02.06.2020р. було винесено рішення засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ним органу щодо припинення юридичної особи в результаті її ліквідації. Цього ж дня було винесено рішення засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу або державного органу про відміну рішення щодо припинення юридичної особи. 18.06.2020р. відбулася зміна складу засновників (учасників) або зміна та зміна до установчих документів юридичної особи, зміна місцезнаходження юридичної особи (у разі зазначення його в установчих документах), зміна найменування юридичної особи ( повного та/або скороченого), зміна інформації для здійснення зв`язку з юридичною особою, зміна керівника або відомостей про керівника юридичної особи, зміна фізичних осіб або зміна відомостей про фізичних осіб-платників податків, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо. Таким чином, у червні 2020 року відбулося лише перейменування, зміна власника та інші зміни, що не стосуються реорганізації підприємства, з ТОВ «АГЕНЦІЯ БЕЗПЕКИ» та ТОВ «ОХОРОННА ФІРМА «АДАМАНТ-СЕК`ЮРІТІ», тобто фактично ніякої реорганізації шляхом виділу нової юридичної особи за рішенням одноособового учасника від 24.09.2019р. № 5/19 не відбулося. Вважав, що його було звільнено з порушенням норм трудового законодавства. Так, наказом від 15.10.2019р. № 113 «Про скорочення штату та чисельності працівників ТОВ «АГЕНЦІЯ БЕЗПЕКИ» було передбачено скорочення штатних посад в ТОВ «АГЕНЦІЯ БЕЗПЕКИ» в кількості 2667 од. згідно зі списком. Пунктом 4 вищевказаного наказу доручено відділу кадрів та бухгалтерії від 31.12.2019р. забезпечити проведення заходів щодо вивільнення персоналу і оформлення кадрових і фінансових документів відповідно до вимог чинного законодавства України. Таким чином, реальних змін в організації виробництва та організації підприємства шляхом виділу нової юридичної особи не відбулося, а фактично було перейменовано підприємство з ТОВ «АГЕНЦІЯ БЕЗПЕКИ» на ТОВ «ОХОРОННА ФІМА «АДАМАНТ-СЕК`ЮРІТІ» з незмінним кодом ЄДРПОУ - 39892308. Незаконними діями відповідача йому була завдана моральна шкода. Незаконне звільнення призвело до моральних страждань, втрати нормальних зав`язків, вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя та його сім`ї. У теперішній час він залишився без роботи та коштів для життя. На підставі наведеного позивач просив визнати його звільнення з посади начальника зміни відділу охорони з обслуговування ПрАТ «ШУ «Покровське» Північно-західного територіального управління ТОВ «ОХОРОННА ФІРМА «АДАМАНТ-СЕК`ЮРІТІ» (до 18.06.2020р. - ТОВ «АГЕНЦІЯ БЕЗПЕКИ») незаконним, скасувати наказ ТОВ «ОХОРОННА ФІМА «АДАМАНТ-СЕК`ЮРІТІ» (до 18.06.2020р. - ТОВ «АГЕНЦІЯ БЕЗПЕКИ») від 21.01.2020р. № 28 о/с щодо звільнення його з посади начальника зміни відділу охорони з обслуговування ПрАТ «ШУ «Покровське» Південно-західного територіального управління ТОВ «АГЕНЦІЯ БЕЗПЕКИ», поновити його на посаді начальника зміни відділу охорони з обслуговування ПрАТ «ШУ «Покровське» Південно-західного територіального управління ТОВ «ОХОРОННА ФІРМА «АДАМАНТ-СЕК`ЮРІТІ» (до 18.06.2020р. - ТОВ «АГЕНЦІЯ БЕЗПЕКИ»), стягнути з ТОВ «ОХОРОННА ФІРМА «АДАМАНТ-СЕК`ЮРІТІ» (до 18.06.2020р. - ТОВ «АГЕНЦІЯ БЕЗПЕКИ») середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21.01.2020р. до моменту поновлення на роботі; стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду, завдану внаслідок його незаконного звільнення, в сумі 5 000 грн (а.с.1-7). Разом із позовом позивачем подано заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду з тих підстав, що він випадково дізнався про перебування на розгляді Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області справи № 263/8115/20 про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу до ТОВ «Агенція Безпеки», ТОВ «Охоронний холдинг-Схід», що підтверджує той факт, що ніякої реорганізації ТОВ «АГЕНЦІЯ БЕЗПЕКИ» не відбувалось, та працівники працювали на цьому підприємстві у квітні-травні 2020 року. Випадково дізнавшись про вищевказану справу, а також про те, що інші працівники залишились працювати на цьому підприємстві, яких було попереджено про наступне вивільнення, він 08.09.2020р. зробив запит до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та отримав Витяг від 08.09.2020р., з якого дізнався про те, що реальних змін в організації виробництва та реорганізації підприємства шляхом виділу нової юридичної особи не відбулося, а фактично було перейменовано підприємство з ТОВ «АГЕНЦІЯ БЕЗПЕКИ» на ТОВ «ОХОРОННА ФІРМА «АДАМАНТ-СЕК`ЮРІТІ» з незмінним кодом ЄДРПОУ - 39892308. Крім того, починаючи з 12 березня 2020 року на території України на підставі постанови КМУ від 11.03.2020р. № 211 зі змінами, а в подальшому на підставі постанови КМУ від 26.08.2020р. № 760 було продовжено карантин до 31 жовтня 2020 року. У зв`язку з введенням карантину з 16.03.2020р. було введено тимчасові обмеження на перетин лінії розмежування з тимчасово окупованими територіями у Донецькій та Луганській областях, що значно ускладнило подання відповідного позову до суду (а.с.29-31). Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 4 грудня 2020 року за клопотанням позивача первісного відповідача по справі - ТОВ «Охоронна фірма «АДАМАНТ СЕК`ЮРІТІ» замінено належним відповідачем - ТОВ «Торгівельний дім «МРІЯ» (а.с.65). В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити, а також заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, його представник в судове засідання не з`явився, не повідомив про причини неявки, відзив у встановлений судом строк не подав. Згідно ст.ст.280-282 ЦПК України по справі ухвалено заочне рішення на підставі наявних в ній доказів. Заслухавши позивача, дослідивши письмові докази та оцінивши їх за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідна суть спірних правовідносин.2018 року [PERSON] було прийнято на посаду стрільця групи супроводження вантажів (по обслуговуванню відділу охорони на ПрАТ «ММК ім. Ілліча» (наказ № 162о/с від 04.05.2018р.), 01.12.2018р. переведено стрільцем команди супроводження вантажів відділу охорони на ПрАТ «ММК ім. Ілліча» (наказ № 507 о/с від 30.11.2018р.), 18.02.2019р. переведено заступником начальника відділу охорони з обслуговування ПрАТ «Покровське» Південно-західного територіального управління (наказ № 88 о/с від 15.02.2019р.), 20.11.2019р. переведено начальником зміни відділу охорони з обслуговування ПрАТ «ШУ «Покровське» того ж територіального управління (наказ № 565 о/с від 19.11.2019р.), 21.01.2020р. (а.с.11, 19). Правовідносини, що виникли між сторонами, є трудовими і врегульовані Конституцією України, Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України). Частиною 5 ст.43 Конституції України та ст.5-1 КЗпП України громадянам гарантовано захист від незаконного звільнення. Пунктом 4 ч.1 ст.36 КЗпП України передбачено, що однією з підстав для припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41). Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40) (ч.4 ст.36 КЗпП України). Згідно п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. В статті 42 КЗпП України міститься правило про переважне право на залишення на роботі про вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці. Так, згідно ч.1 цієї статті при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Згідно ч.2 цієї ж статті при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а також особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби. 10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України. Положеннями ст.49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Відповідно до ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір (ч.1). При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більші як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу (ч.2). Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню (ч.7). У відповідності до п.19 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.92 «Про практику розгляду судами трудових спорів» з наступними змінами, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або шо власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому самому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнений працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення. З урахуванням вимог трудового законодавства у справах, у яких оспорюється незаконність звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю. Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 273/212/16-ц (провадження № 61-787 св 17). Наказом ТОВ «АГЕНЦІЯ БЕЗПЕКИ» від 15 жовтня 2019 року № 113 «Про скорочення штату та чисельності працівників ТОВ «АГЕНЦІЯ БЕЗПЕКИ» наказано з 1 січня 2020 року скоротити штатні посади в ТОВ «АГЕНЦІЯ БЕЗПЕКИ» в кількості 2667 од. згідно зі списком (додаток 1); відділу кадрів ( [PERSON] ) та начальникам підрозділів охорони організувати ознайомлення з цим наказом працівників ТОВ «АГЕНЦІЯ БЕЗПЕКИ» під особистий підпис; відділу кадрів ( [PERSON] ) до 25.10.2019 направити до Центру зайнятості населення інформацію про масове вивільнення працівників з дотриманням порядку, визначеного наказом Мінсоцполітики України від 31.05.2013р. № 317 «Про затвердження форми звітності № 4-ПН «Інформація про заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і Порядку її подання»; відділу кадрів ( [PERSON] ) та бухгалтерії ( [PERSON] ) до 31.12.2019р. забезпечити проведення заходів щодо вивільнення персоналу і оформлення кадрових і фінансових документів відповідно до вимог чинного законодавства України (а.с.10). Персональне повідомлення ТОВ «АГЕНЦІЯ БЕЗПЕКИ» за вих. № 493/АБ від 20.11.2019р. про скорочення штату працівників ТОВ «АГЕНЦІЯ БЕЗПЕКИ» (наказ від 15.10.2019р. № 113) було отримано позивачем 20 листопада 2019 року (а.с.14). Наказом № 28 о/с від 21.01.2020р. позивача звільнено із займаної посади начальника зміни відділу охорони з обслуговування ПрАТ «ШУ «Покровське» Північно-західного територіального управління, 21 січня 2020 року з нарахуванням та виплатою компенсації за невикористану частину щорічної основної відпустки тривалістю 27 календарних днів, вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку у зв`язку зі скороченням штату працівників за п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.15). Частиною 1 статті 233 КЗпП України передбачено, зо працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У відповідності до ст.234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Згідно п.1 глави Х1Х «Прикінцеві положення» КЗпП України, яка доповнена згідно із Законом України № 54-1Х від 30.03.2020р., під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою КМУ від 11.03.2020р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на всій території України з 12 березня 2020 р. до 22 травня 2020 р. установлено карантин. Постановою КМУ від 22.07.2020р. № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» зі змінами, внесеними постановою КМУ від 26.08.2020р. № 760, установлено з метою запобігання на території України гострої респірторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 1 серпня по 31 жовтня 2020 р. на території Автономної Республіки Крим, Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Кіровоградської, Київської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, м. Києва, м. Севастополя (далі - регіони) карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2". На підставі наведеного суд приходить до висновку про те, що строк звернення до суду з позовом за вирішенням трудового спору про поновлення на роботі продовжились на час дії карантину. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч.2). У відповідності до статей 77-80 ЦПК України докази повинні бути належними, допустимим, достовірними і достатніми. Положеннями статей 10 і 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Частиною 1 ст.89 ЦК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Будь-яких належних та допустимих доказів того, що звільнення позивача відбулося без порушення законодавства про працю, відповідачем суду надано не було. На підставі наведеного вище, суд приходить до висновку про те, що звільнення позивача за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України відбулось з порушенням встановленої законодавством процедури розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, тобто здійснене без законної підстави, наказ, яким позивача було звільнено з роботи, підлягає скасуванню, а сам позивач підлягає поновленню на попередній роботі з 21 січня 2020 року. У відповідності до п.4 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого позивача підлягає негайному виконанню. У зв`язку з прийняттям судом рішення про поновлення позивача на посаді, підлягає стягненню такою з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу. Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу (дані про трудовий та страховий стаж) з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України відносно [PERSON] , його заробітна плата, яка враховується для нарахування пенсії, дорівнює: листопад 2019 року - 14901,21 грн, грудень 2019 року - 22541,39 грн. Період вимушеного прогулу позивача становить - з 22 січня 2020 року по 17 березня 2021 року, тобто 289 робочих днів. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 257 640,61 грн (891,49 грн х 289 днів), де 891,49 грн - середньоденний заробіток позивача, 289 - кількість календарних днів вимушеного прогулу позивача. Як передбачено ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призведи до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.13 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з наступними змінами, судам необхідно враховувати, що відповідно до ст.237-1 КЗпП (набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Суд вважає, що незаконним звільненням позивача йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях та переживаннях, викликаних незаконним звільненням, необхідності додавання зусиль для організації свого життя в забезпеченні себе та членів своєї сім`ї, яку підлягає покладенню на відповідача. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує характер та тривалість порушення прав позивача, наслідки, що настали внаслідок незаконного звільнення, і визначає його в розмірі 5 000 грн. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1)у разі задоволення позову - на відповідача; 2)у разі відмови в позові - на позивача; 3)у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з частковим задоволенням позову судовий збір підлягає покладенню на відповідачів в сумі 2724 грн (908 грн х 3). Відповідно до ст.43 Конституції України, ст.ст.5-1, 36, 40, 42, 49-2, 235, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial