Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-03 00:00:00

01 грудня 2020 року до Деснянського районного суду м. Чернігова надійшла позовна заява [PERSON] до ТОВ «Фінансова компанія «Аланд», в якій позивач просить визнати виконавчий напис, вчинений 08.07.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною, зареєстрований в реєстрі за №23062, про стягнення на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» заборгованості в сумі 19 304 грн 40 коп. та 300,00 грн витрат за вчинення виконавчого напису, таким, що не підлягає виконанню; стягнути з ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» на користь [PERSON] 1 680,00 грн у повернення стягненого за виконавчим написом від 08.07.2020, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною за реєстровим номером №23062. В обґрунтування позову позивач посилається на відсутність законних підстав для вчинення виконавчого напису від 08.07.2020, оскільки останній вчинено нотаріусом поза межами трирічного строку з моменту виникнення права вимоги, а також заборгованість стягнуто за період, не передбачений кредитним договором, у зв`язку з чим позивач звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 04.12.2020 позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачеві в триденний строк з дня отримання копії ухвали усунути вказаний в ній недолік. 28.12.2020, на виконання вимог ухвали судді від 04.12.2020 про залишення позовної заяви без руху, представником позивача усунуто недолік позовної заяви. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 грудня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, яку призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін та призначено для розгляду по суті на 27.01.2021. Ухвалою суду від 13 січня 2021 року заяву представника позивача про вжиття заходів забезпечення позову - задоволено; зупинено стягнення, що здійснюється на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Наталії Станіславівни про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» заборгованості у розмірі 19 304 грн 40 коп. та 300,00 грн витрат за вчинення виконавчого напису, вчиненого 08.07.2020 та зареєстрованого в реєстрі за №23062, який знаходиться на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Палігіна Олександра Петровича, виконавче провадження №62768248, до набрання рішенням суду у справі №750/11030/20 законної сили. 27.01.2021 розгляд справи відкладено на 16.02.2021, у зв`язку з клопотанням представника позивача. 16.02.2021 розгляд справи відкладено на 04.03.2021, у зв`язку з перебуванням судді у відпустці. Ухвалою суду від 04.03.2021 позовну заяву [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» про стягнення коштів - залишено без розгляду. У судове засідання 04.03.2021 учасники справи не з`явилися, про час і місце розгляду справи оповіщені належним чином; позивач та представник відповідача про причини неявки суду не повідомили; представник позивача у письмовій заяві позовні вимоги підтримав, просив справу розглядати без його участі в порядку заочного провадження. Відповідач відзиву не подав. За письмовою згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, у відповідності до статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України). Згідно вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 25.03.2015 між ПАТ «Платинум Банк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі Договору відступлення прав вимоги №14/05/2020-ФА від 14.05.2020 є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд», та [PERSON] було укладено кредитний договір №3191/3256DCLRG1PT. Позивач належним чином не виконувала своє зобов`язання, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 19 304 грн 40 коп., яка складалася із: простроченої заборгованості за сумою кредиту - 18 681 грн 84 коп.; простроченої заборгованості за процентами - 622 грн 56 коп. 08.07.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., на підставі заяви ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» про вчинення виконавчого напису, було вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за №23062, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» заборгованості за кредитним договором №3191/3256DCLRG1PT від 25.03.2015, що виникла за період з 15.02.2020 по 25.05.2020, в сумі 19 304 грн 40 коп. і 300,00 грн за вчинення цього виконавчого напису, а всього 19 604 грн 40 коп. 08.08.2020 приватним виконавцем виконавчого округу Чернігівської області Палігіним О.П. було відкрито виконавче провадження №62768248 з примусового виконання вищезазначеного виконавчого напису нотаріуса (а.с. 13). Здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється Законом України «Про нотаріат», Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року№ 1172 (далі - Перелік), Інструкцією «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5 (далі - Інструкція), а також Правилами ведення нотаріального діловодства, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 31 грудня 2008 року № 2368/5. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Пунктом 1 Переліку документів передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса про стягнення заборгованості за нотаріально посвідченою угодою, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, подаються, зокрема, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника. При вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, правове значення має не лише перевірка додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком, а й перевірка доводів боржника в повному обсязі та встановлення обставин, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс17 та постанові Верховного Суду у справі № 207/1587/16 від 19 вересня 2018 року (провадження № 14-12559св18). Зі змісту оскаржуваного виконавчого напису вбачається, що прострочену заборгованість за сумою кредиту стягнуто за період з 15 лютого по 25 травня 2020 року, проте строк повернення кредиту за умовами кредитного договору №3191/3256DCLRG1PT від 25.03.2015 встановлений до 14.11.2018, періодичними платежами. Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. За таких обставин, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис вчинено нотаріусом без належної перевірки безспірності заборгованості боржника та з порушенням чинного законодавства, що є достатньою підставою для визнання виконавчого напису від 08.07.2020 №23062 таким, що не підлягає виконанню. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Це підтверджується і такими нормами ЦПК України. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу вважала за необхідне надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких позивач має заперечення. Правничу допомогу позивачеві надавав адвокат Серкін К.Ю. на підставі договору про надання правової допомоги від 01.10.2019. Згідно прибуткового касового ордера від 04.03.2021, Поташна С.Я. сплатила адвокату 4 000,00 грн за правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача, який в ході судового розгляду не висловив свої заперечення щодо розміру цих витрат. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір. Враховуючи викладене,

Outcome: approved