Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

01.09.2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому ставить питання про визнання за [PERSON], [INFO], права власності на жилий будинок №4 по вул. Пушкіна в с. Неліпівка міста Дзержинська Донецької області, визначений в технічному паспорті під літерами «А-1», «а», ган., загальною площею 68,4 м.кв. та житловою площею 39,2 м.кв., зі всіма надвірними спорудами та господарськими будівлями, зокрема, літня кухня «Б», сарай «Д», колодязь «к», вбиральня - «Г», огорожа N, в порядку спадкування за законом після смерті її батьків. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що у відповідності до рішення №73 виконавчого комітету Дзержинської районної ради від 23 березня 1957 року батько позивача - [PERSON] отримав у безстрокове користування земельну ділянку для індивідуального будівництва житлового будинку № 4 по вулиці Пушкіна в селищі Неліпівка міста Дзержинська Донецької області, межі якої були у встановленому порядку закріплені в натурі на місцевості, про що свідчить відповідний Акт від 20 квітня 1957 року. Оформивши всі необхідні документи [PERSON] розпочав будівництво, яке було завершене в 1976 році. Збудувавши будинок батько позивача оселився в ньому зі своєю родиною і почав його експлуатацію для власного проживання та на правах власника здійснював володіння, користування та розпорядження своїм майном. 24 червня 2003 року [PERSON] помер і після його смерті відкрилась спадщина на майно, що належало спадкодавцю на праві власності, яку фактично прийняла його дружина [PERSON], яка є матір'ю позивача, але належним чином своє право остання не оформила та не отримала відповідного свідоцтва про право на спадщину. 21 січня 2015 року померла [PERSON], єдиним спадкоємцем якої є її дочка - [PERSON], яка у встановленому порядку та визначені законодавством строки звернулась до нотаріальної контори за місцем смерті спадкодавця за оформленням спадщини, до складу якої увійшов житловий будинок № 4 по вулиці Пушкіна в селищі Неліпівка міста Дзержинська Донецької області, але свідоцтва про право на спадщину отримати не змогла внаслідок відсутності у спадкодавця, оформлених відповідно до чинного законодавства, правовстановлюючих документів на спадкове майно. На теперішній час у [PERSON] виникла необхідність оформити своє право на спадщину, проте у вчиненні нотаріальної дії їй було відмовлено. Представник позивача [PERSON]. у судове засідання не зявився, позовні вимоги підтримав повністю та наполягав на їх задоволенні, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача - Новгородської селищної ради м.Дзержинська Донецької області, у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. У відповідності до ст.ст.1217,\~\~1218,\~\~1223 ЦК України\~ спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. \~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно з ч. 1\~\~ст. 1261 ЦК України\~ у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Так в судовому засіданні встановлено, що у відповідності до рішення №73 виконавчого комітету Дзержинської районної ради від 23 березня 1957 року батько позивача - [PERSON] отримав у безстрокове користування земельну ділянку для індивідуального будівництва житлового будинку № 4 по вулиці Пушкіна в селищі Неліпівка міста Дзержинська Донецької області, межі якої були у встановленому порядку закріплені в натурі на місцевості, про що свідчить відповідний Акт від 20 квітня 1957 року (а.с. 9-10). У відповідності до свідоцтва про смерть, [PERSON] помер 24.06.2003 року (а.с. 15). Після його смерті відкрилась спадщина на майно, що належало спадкодавцю на праві власності, яку фактично прийняла його дружина [PERSON], яка є матір'ю позивача, але належним чином своє право остання не оформила та не отримала відповідного свідоцтва про право на спадщину. У відповідності до свідоцтва про смерть, [PERSON] померла 21.01.2015 року (а.с. 17). У відповідності до відповіді приватного нотаріуса,за матеріалами спадкової справи №67-2015 від 08.07.2015 року позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем, який звернувся за оформленням своїх спадкових прав після померлої 21.01.2015 року [PERSON] (а.с. 20). Судом встановлено, що позивач є донькою [PERSON] у відповідності до свідоцтва про народження, після реєстрації шлюбу отримала прізвище [PERSON] (а.с. 5-6, 7, 8). Згідно ст.328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є достатньо обґрунтованими та підтвердженими, а тому вважає їх такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, щодо сплати судового збору, суд зазначає наступне. У відповідності до п.28 постанови від 17.10.2014 року №10 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо факт недоплати судового збору з'ясовано судом у процесі розгляду прийнятої заяви (скарги), суд залежно від конкретних обставин справи може: зобов'язати позивача (заявника) доплатити належну суму судового збору і подати суду відповідні докази у встановлений ним строк та за необхідності оголосити перерву в її розгляді (стаття 191 ЦПК); у разі неподання доказів оплати - стягнути належну суму судового збору за результатами вирішення спору з урахуванням положень статті 88 ЦПК або ж залишити позов (заяву, скаргу) без розгляду на підставі пункту 8 частини першої статті 207 ЦПК. Судом встановлено, що позивачем при поданні позовної заяви (згідно штампу вхідної кореспонденції 01.09.2015 року) до суду сплачено 243,60 грн. судового збору, що підтверджено відповідним платіжним дорученням (а.с. 1). Суд звертає увагу сторін на те, що з 01.09.2015 року змінено ставки судового збору на підставі змін, внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору», зокрема до Закону України «Про судовий збір». Оскільки у відповідності до Закону України «Про судовий збір», у разі якщо судовий збір сплачується за подання позовної заяви до суду в розмірі, визначеному з урахуванням ціни позову, а встановлена при цьому позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна або якщо на день подання позову неможливо встановити точну його ціну, розмір судового збору попередньо визначає суд з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи. За таких обставин, позивачу при предявленні позову необхідно було сплатити 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, тобто 487,20 грн. Враховуючи вищевикладене, з урахуванням положень статті 88 ЦПК та у відповідності до п.28 постанови від 17.10.2014 року №10, з позивача в дохід держави необхідно стягнути 243,60 грн. недоплаченого судового збору.

Outcome: approved