Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-22 00:00:00

У березні 2020 р. представник Акціонерного товариства «Кредобанк» (далі за текстом АТ «Кредобанк») звернувся до суду з позовом, в якому зазначає, що 10.08.2018 року відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону) проведених у відповідності до ст.ст. 6, 512, 627 ЦК України та ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Публічне акціонерне товариство «ФІДОБАНК», від імені якого діяла Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ФІДОБАНК» та Публічне акціонерне товариство «Кредобанк», змінено назву на Акціонерне товариство «Кредобанк», уклали Договір про відступлення прав вимоги, яким позивач набув право вимоги до позичальників в межах та обсязі визначених Сторонами і Договором, зокрема і до [PERSON] . В дотримання п.3 Договору відступлення позивач надіслав відповідачу повідомлення за № 20-34025-678/18-38 від 13 серпня 2018 року, про відступлення права вимоги по кредитному договору та набуття позивачем вимоги по Договору № 1435656411901249 від 28.11.2014 року, з усіма наступними змінами та доповненнями. Банк свої зобов`язання по Кредитному договору виконав в повному розмірі, видав кошти шляхом погодженим сторонами, в розмірі та на умовах визначених договором. Відповідач отримав кошти та зобов`язався повернути отримані кошти, в визначений строк та у визначеному розмірі, сплачувати проценти в розмірі та на умовах визначених Кредитним договором, а також інші платежі погоджені сторонами в Кредитному договорі. Однак, відповідач своїх зобов`язань за Кредитним договором, щодо своєчасного (належного) повернення коштів та здійснення оплати за їх користування, не виконав, внаслідок чого станом на 13 лютого 2020 року існує кредитна заборгованість у розмірі 231430,82 грн. Позивач вважає, що через невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, останній має сплатити індекс інфляції та 3% річних від простроченої суми, яка станом на 24.02.2020 року становить 84224,67 грн., що складається з індексу інфляції - 63436,64 грн. та трьох відсотків річних від простроченої суми - 20788,03 грн., яку просить стягнути в судовому порядку, а також понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102,00грн., у зв`язку зі зверненням із позовом до суду. Свої заперечення на позов відповідачем викладено у заяві від 04.06.2020 року. Проти задоволення позову заперечив повністю. Заперечення мотивує тим, що відповідач працював у ПАТ «Фідобанк». На наступний робочий день після звільнення 05.05.2014 р. позивач був призначений директором ТОВ «Об`єднані системи лояльності», яке входило в одну фінансово-промислову групу разом з ПАТ «Фідобанк», тобто під час роботи в ПАТ «Фідобанк» та і під час роботи в ТОВ «Об`єднані системи лояльності» займався справами ПАТ «Фідобанк».16.12.2014 року, відповідачем було підписано пакет документів щодо пере випуску зарплатної картки, у тому числі договір про надання кредитної картки № [NUMBER] у формі заяви про відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу та встановленого кредитного ліміту. Підписання такої заяви було стандартною вимогою зарплатного проекту ПАТ «Фідобанк» при видачі зарплатної картки на випадок перевищення несанкціонованого овердрафту. Проте така заява свідчить лише про звернення відповідача до банку з пропозицією надати банківські послуги. Ні позовна заява, ні додатки не місять доказів того, що ПАТ «Фідобанк» відкрив рахунок. Позивачем також не надано доказів, що банком видано банківську картку відповідачу. Також відсутні докази перерахування коштів на особистий картковий рахунок відповідача, згідно заяви на використання таких коштів. Окрім того зазначає, що в додатку до договору про відступлення права вимоги від 10.08.2018 року вказано суму заборгованості за основним зобов`язанням ( тіло кредиту без врахування процентів, неустойки) в розмірі 77467,44 грн., в той час, як сума кредитного ліміту в пункті 2.3 заяви, зазначена 32000 грн. Додаток № 1 до договору про відступлення права вимоги від 10.08.2018 року не містить підписів сторін договору та не може рахуватися доказом відповідно до ст.76 ЦПК України. Відповідач спростовує розмір нарахованих процентів, оскільки нарахування таких процентів після закінчення строку дії кредитного ліміту не здійснюється. Також у заяві від 22.05.2020 року просив застосувати позовну давність. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 31.03.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження. Представник позивача до суду не з`явився, про час, місце та дату судового засідання був повідомлений належним чином. Відповідно до заяви від 15.04.2020 року, поданої представником позивача, АТ «Кредобанк» позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Зазначив, що додаткових пояснень, заяв чи клопотань не має. Просив справу розглянути за його відсутності. У судовому засіданні представник відповідача заперечив проти задоволення позову повністю, в інтересах довірителя, з підстав та мотивів наведених у письмових заявах по суті спору. Заслухавши пояснення представника відповідача, та всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 16.12.2014 року між ПАТ «Фідобанк» та [PERSON] була підписана заява про відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу та встановлення кредитного ліміту. Відповідно до якої Клієнт звертається до Банку з пропозицією та просить надати йому банківські послуги відповідно до Договору комплексного банківського обслуговування, а саме: 1. Відкрити поточний рахунок з використанням електронного платіжного засобу (надалі "Рахунок") на умовах: 2. встановити кредитний ліміт до Рахунку на умовах банківського продукту"Кредитна картка транзакційна": 2.1 Кредитний ліміт встановлюється відповідно до умов розділу 2 додатку 5 до Правил надання банківських послуг на умовах комплексного банківського обслуговування для клієнтів-фізичних осіб в ПАТ «Фідобанк» «Умови надання кредитних лімітів». Підписанням заяви підтвердив свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку та може бути змінений в порядку, визначеному п.2.7 умов. При цьому, кредитний ліміт не може бути більшим за 250000 грн. Відповідно до п.2.3 договору, сума кредитного ліміту на дату укладання договору становить 32000 грн. Пунктом 2.4. договору, визначено, що строк дії кредитного ліміту до 15.12.2015 року. Пунктом 2.6 договору визначено, що за користування кредитним лімітом в разі наявності простроченої заборгованості щодо повернення кредитних коштів, на таку прострочену заборгованість за основним боргом (без врахування процентів) нараховується процентна ставка 2 та складає 54,6100 процентів річних. Як зазначено в розділі 3 договору, Підписанням цієї заяви клієнт виявляє намір укласти з банком договір на умовах, викладених у заяві. Цим підтверджується досягнення згоди щодо всіх всіх істотних умов договору , які передбачені чинним законодавством України для такого роду договорів та достовірність усіх даних в тому числі персональних , вказаних в опитувальному листі. Погоджено, що ця заява в двох примірниках, у випадку її акцептування банком, буде підтвердженням укладення договору у письмовій формі. 10 серпня 2018 року між ПАТ «Фідобанк» від імені якого діяла Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПУАТ «Фідобанк» та Публічне акціонерне товариство «Кредобанк», укладено Договір про відступлення прав вимоги, яким позивач набув право вимоги до позичальників в межах та обсязі визначених Сторонами і Договором, зокрема і до [PERSON] З додатку № 1 до Договору про відступлення прав вимоги від 10.08.2018 року вбачається, що загальна сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 1435023585704115 від 16.12.2014 р. становить 183705,77 грн., та складається з суми заборгованості за основним зобов`язанням - 77467,44 грн., сум заборгованості за нарахованими процентами - 106283,33 грн. та суми заборгованості за нарахованими комісіями - 0,00 грн. [PERSON] було надіслано повідомлення про відступлення прав вимоги за договором за №20-34025-2398/18. Оскільки відповідачем взяті на себе обов`язки не виконані, позивач вважає, що відповідач має сплатити індекс інфляції, а також 3% річних від простроченої суми, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України. В обґрунтування своїх вимог, позивач також надав розрахунок заборгованості 3% річних та інфляційних нарахувань, в якому за період часу з 24.02.2017 року по 21 лютого 2020 року сума боргу зазначена 231430,83грн. Але, суд звертає увагу на той факт, що представником позивача не надано обґрунтувань та розрахунку, яким чином виникла заборгованість в розмірі 84224,67 грн., враховуючи, що в додатку № 1 до договору про відступлення прав вимоги від 10.08.2018р. загальна сума заборгованості [PERSON] зазначається 183705,77 грн. Через відсутність обґрунтувань та розрахунків кредитної заборгованості, суд не має змоги перевірити та визначити правильність, обґрунтованість та законність таких нарахувань як індекс інфляції. Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З позовних вимог вбачається, що позивач зазначає, але не просить стягнути на його користь основну суму боргу, а стягнення індексу інфляції та 3% річних, без стягнення основної суми боргу не передбачено ч.2 ст.625ЦК України, на яку позивач посилається як на підставу своїх вимог. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Окрім того, суд зазначає, що строк дії договору кредиту закінчився 15.12.2015 року, будь-яких відомостей про стягнення з відповідача заборгованості за договором кредиту позовна заява не містить, тому виникнення станом на 24 лютого 2020 року заборгованості за договором кредиту в сумі 84224,67 грн. викликає у суду обґрунтований сумнів у правомірності нарахування позивачем такої заборгованості та потребує відповідної перевірки. Позивачем не надано суду жодних належних доказів на підтвердження факту існування станом на 24 лютого 2020 року заборгованості за договором кредиту №1435023585704115 від 16.12.2014 року в розмірі 84224,67 грн., зокрема, не надано відповідного розрахунку заборгованості по договору кредиту, виписки по договору кредиту, що позбавляє суд можливості перевірити її відповідність умовам договору кредиту, правильність нарахування заборгованості, складових, що її утворюють, а також перевірити з якого часу відповідач допустив прострочення виконання зобов`язання та коли ним вносились кошти на погашення заборгованості. Враховуючи, що позивачем не доведено належними доказами наявність заборгованості [PERSON] за договором кредиту №1435023585704115 від 16.12.2014 року в розмірі 84224,67 у період з 24 лютого 2017 року по 21 лютого 2020 року, не надано доказів на підтвердження часу, з якого він прострочив виконання грошового зобов`язання, тому позовні вимоги про стягнення з відповідача в порядку ст.625 ЦК України інфляційних втрат та трьох процентів річних задоволенню не підлягають. Відповідно до статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до пункту 2 частини 2 статті141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача Оскільки суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову, то судові витрати понесені позивачем покладаються на нього та поверненню не підлягають.

Outcome: dismissed