Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

У вересні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя посилаючись на те, що 15 травня 2004 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 15.04.2014 року шлюб офіційно розірвано. 03.04.1999 року позивачем було придбано гаражний бокс [ADDRESS]. 26.02.2004 року [PERSON] була придбана квартира [ADDRESS], 03.04.2008 року зазначене майно було продане на підставі договору купівлі-продажу. На підставі договору про участь у фінансуванні № 72 від 16.01.2008 року, договору купівлі-продажу цінних паперів № 72; Б22/ОВ-008Е (А) від 16.01.2008 року та Інвестиційного договору № 1-3133 від 28.03.2008 року грошові кошти були інвестовані в об'єкт будівництва - квартири типу 2Б (N) по [ADDRESS], та машиномісця [NUMBER] за тією ж адресою. Тому просила суд в порядку поділу майна подружжя визнати прав приватної власності на нерухоме майно та майнові права. Позивач в судове засідання не з`явилась, надійшла заява в якій просить суд позов задовольнити та провести слухання справи у її відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явився, надійшла заява в якій позов визнає та просить суд провести слухання справи у його відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] вступили в зареєстрований шлюб 15 травня 2004 року, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.7). Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 15 квітня 2014 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.8). Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON] [INFO] (а.с.9). [PERSON] проживає разом з матір`ю, що підтверджується Довідкою форми № 3 (а.с.10). Пунктом 1, ч. 1, ст. 57 Сімейного кодексу України передбачено, що особистою приватною власністю дружини/чоловіка є майно, набуте нею/ним до шлюбу. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз`яснено в п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Наполягаючи на задоволенні своїх вимог, позивач, зазначає, що 03.04.1999 року нею було придбано гаражний бокс [ADDRESS] та належить їй як власнику, що підтверджується копією свідоцтва про право власності від 31 жовтня 2005 року (а.с. 14). Частиною 1 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідач у своїй заяві позовні вимоги визнав. Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 60 Сімейного Кодексу України визначено, що майно, набуте за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини ( навчання, ведея домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку ( доходу). Враховуючи, що гаражний бокс [ADDRESS] був придбаний до укладення шлюбу між сторонами, то позов в цій частині вимог підлягає задоволенню. Стосовно вимоги щодо визнання права приватної власності на майнові права на об'єкт будівництва - квартири типу 2Б (N) по [ADDRESS], та машиномісця [NUMBER] за адресою : [ADDRESS], то в цій частині вимог позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно ( житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва ( створення майна). Пунктом 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України передбачено, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Пунктом 1 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" зазначається, що обов'язковій державній реєстрації підлягає право власності на нерухоме майно. Таким чином, суд не має можливості визнати право приватної власності, за позивачем, нерухомого майна, а саме: квартири типу 2Б (N) по [ADDRESS], та машиномісця [NUMBER] за адресою : [ADDRESS]. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Отже, також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений в дохід держави судовий збір в сумі 3654 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial