Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

01.07.2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав. Мотивувала позов тим, що з 12.11.2005 року до 01.03.2011 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем і[INFO] року у них народився син - [PERSON]. Після розірвання шлюбу відповідач забрав усі свої речі та залишив сім'ю, припинив спілкування з сином і перестав брати участь у його вихованні та утриманні. Він взагалі не цікавився його життям, інтересами, навчанням, духовним та фізичним розвитком, не брав участі у лікуванні сина, не забезпечував йому належного відпочинку та оздоровлення. Відповідач за весь час жодного разу не привітав сина з днем народження, з іншими святами, і не дарував подарунків. Заборгованість по аліментам складає 29 000 грн., оскільки з 01.02.2013 року він жодного разу не сплатив коштів. [PERSON] байдужий до долі сина [PERSON] і свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, тому позивач просила позбавити його батьківських прав. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала. Суду пояснила, що сімейне життя з відповідачем не склалося через те, що він зловживав алкоголем, грав в азартні ігри, зникав на кілька днів, мав великі борги, невідомі люди погрожували їй та дитині. Щоб розрахуватись із боргами відповідач взяв кредит і в заставу передав квартиру її батьків, однак гроші не повернув, через що заставодержатель ставить питання про їх виселення, тому вона з дитиною фактично позбавлена житла. Перебуваючи в стані сп`яніння неодноразово завдавав їй та сину тілесних ушкоджень, принижував її, душив, що негативно відобразилось на психічному і фізичному здоров`ї дитини, тому син і до цього часу боїться батька. Аліменти він не платив і не мав щирого ставлення до сина, не цікавився ним, по батьківські з ним не спілкувався, і обманював з приводу подарунків. Зазначила, що вона з сином тимчасово проживала в Київській області і [PERSON] знав, де вони знаходяться, син приїжджав на тривалі канікули до бабусі у м. Вінницю, але батько не спілкувався із ним. Вона ніколи не перешкоджала побаченням із сином. Навіть під час розгляду цієї справи відповідач жодного разу не зустрівся з сином, не телефонував йому і не погасив борг по аліментам. В 2015 року [PERSON] бачив дитину лише 1 раз, тому вважає, що він не має справжнього бажання приймати участь в житті сина і налагодити стосунки із ним, а всі заперечення з приводу позову, звернення до органу опіки і піклування для визначення способу участі у вихованні дитини є штучними і здійсненими за допомогою його юристів. Просила врахувати, що [PERSON] боїться батька, не хоче знати його, плаче, коли випадково зустріне у місті, і будь-яких родинних почуттів до [PERSON] він не має. 14.09.2012 року вона зареєструвала шлюб із [PERSON] і вони мають спільну дитину. [PERSON] називає батьком [PERSON], любить і поважає його,оскільки він піклується про хлопчика, часто телефонує йому, навіть під час перебування в зоні АТО. За таких обставин вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав буде відповідати інтересам дитини. Представник позивача [PERSON] підтримала позов. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, надав письмові заперечення, які приєднані до матеріалів справи (а.с. 25-29). Пояснив, що після розірвання шлюбу він намагався брати участь у вихованні сина, телефонував до [PERSON], приїжджав, здавав гроші у дитячому садку № 67, який відвідував син, дарував йому іграшки, надавав позивачці кошти на утримання сина, але оскільки вона створила сім`ю з іншим чоловіком, він не хотів втручатись та заважати. Протягом 2012 - 2014 років він постійно проживав в Києві, але не міг телефонувати сину, оскільки позивач змінила телефонні номери, а також змінила місце проживання. Також пояснив, що з часу перебування справи в суді він не зміг встановити контакт з дитиною, не спілкувався з ним, оскільки боявся нашкодити. Влітку 2015 року він спілкувався із [PERSON] в присутності бувшої тещі і вони домовились про інші зустрічі, але коли він телефонував до позивачки, вона не відповідала. Наголосив, що про стягнення аліментів і про наявність виконавчого провадження він не знав, тому і не сплачував борг. Він перерахував 6 000 грн. на користь позивачки, але кошти не були виплачені з незалежних від них причин. Вважає, що позивач сама чинила перешкоди в спілкуванні з дитиною, тому заперечив проти позбавлення його батьківських прав. В судовому засіданні представники відповідача - [PERSON], [PERSON] просили відмовити в задоволенні позову. В судовому засіданні представник органу опіки і піклування Марценюк Л.Є. підтримала висновок комісії про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо сина [PERSON]. Суду пояснила, що на співбесіді [PERSON] не висловлював бажання спілкуватись із своїм батьком, оскільки не мав з ним контакту три роки. Хлопчик вважає батьком [PERSON], який виховує його, томувін щасливий.Вважає, що якби відповідач хотів спілкуватись із сином, бачитись з ним та піклуватись про нього, то мав би бути активнішим у своїй позиції, проте він навіть не заявляв клопотання про перенесення засідання комісії для надання доказів. Просила врахувати що в такій ситуації основним джерелом інформації є думка дитини. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що вони із [PERSON] мають спільного сина і разом виховують Владислава.З [PERSON] він знайомий давно і з його слів знає, що він ображав, бив дружину і сина [PERSON]. Також після розірвання шлюбу [PERSON]., будучи в стані сп`яніння, неодноразово дзвонив [PERSON] та погрожував, навіть коли вони проживали в Київській області. Відповідач знав, що [PERSON] приїжджає на канікули в м. Вінницю, але жодного разу із сином не бачився і не спілкувався. На прохання [PERSON] щодо сплати аліментів [PERSON]. грубо висловлювався і говорив, що грошей не має. Свідок наголосив, що між ним і [PERSON] склалися гарні стосунки, хлопчик став називати його батьком. Під час розмов про [PERSON] [PERSON] починає плакати, оскільки пам'ятає лише те, що він був п'яний і бив матір. Він не бажає зустрічатись із батьком і не проявляє до нього почуттів. Свідок наголосив, що перебуваючи в зоні АТО він знаходив можливість подзвонити [PERSON], написати йому листа, проте відповідач лише шукає причини, щоб пояснити своє ухилення від виконання батьківських обов'язків. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є матір'ю позивачки, тому знає, що [PERSON] неодноразово чинив насильство, коштовні речі здавав в ломбард, тому сім`я жила за рахунок грошей, що вона пересилала з Італії. Син боявся свого батька і не хотів з ним жити. Після розірвання шлюбу [PERSON] залишалась проживати в квартирі по вул. Келецькій, але відповідач жодного разу не прийшов і не поцікавився своїм сином, не дзвонив. Після одруження [PERSON] переїхала із сім`єю в Київську область і [PERSON] знав про це, тому дзвонив їй, погрожував брутальними словами, ображав.Матеріально він не допомагав, лише лаявся з цього приводу. Влітку 2015 року відповідач зустрівся із [PERSON], вони поїхали в кафе, але він навіть не розмовляв із сином. Обіцяв купити самокат, велосипед і телефон, але нічого не купив. [PERSON] зауважила, що [PERSON] ніколи не створювала [PERSON] перешкод у спілкуванні з дитиною, однак хлопчик сам не бажає спілкуватись із батьком. Вислухавши пояснення позивача, відповідача, їх представників, свідків, думку дитини, приймаючи до уваги висновок органу опіки та піклування, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою 13 розділу 3 Сімейного Кодексу України щодо особистих немайнових прав і обов'язків батьків та дітей. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] року, його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5). Рішенням суду від 01.03.2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний, рішення набрало законної сили 14.03.2011 року (а.с. 6). Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11.03.2013 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO] стягнуто аліменти в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 01.02.2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішення набрало законної сили 22.03.2013 року, виконавчий листпред'явлений до виконання з 25.03.2013 року (а.с. 8,58). За період з 01.02.2013 року по вересень 2015 року виникла заборгованість по сплаті аліментів на суму 31 000 грн. (а.с. 81), оскільки жодної суми за цей період відповідач не сплатив. Про необхідність сплати аліментів відповідач повідомлявся державним виконавцем за адресою реєстрації місця проживання - [ADDRESS], за цією ж адресою йому надсилались виклики державного виконавця та попередження про наслідки несплати аліментів (а.с. 60, 61, 62). Крім того, державним виконавцем вносилось подання до суду про обмеження [PERSON] у праві виїзду за кордон (а.с. 54-55) та подання до органів внутрішніх справ про притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності за злісне ухилення від сплати аліментів (а.с. 66, 67). Копії подань також надсилались [PERSON] за місцем реєстрації. В зв'язку з цим суд вважає безпідставним твердження відповідача про те, що він не знав про рішення суду про стягнення аліментів і про необхідність їх сплачувати. Також суд враховує, що утримання дитини є обов'язком батьків, проте суду не надано доказів того, що [PERSON] виконував свій обов'язок по утриманню дитини в інший спосіб та забезпечував дитину матеріально.Лише під час перебування на розгляді позову про позбавлення батьківських прав [PERSON] 23.09.2016 року перерахував аліменти в сумі 1000 грн. (а.с. 56), 19.11.2015 року перерахував аліменти в сумі 2 000 грн. (а.с. 80). 17.09.2015 року сплатив суму в розмірі 6 000 грн., проте кошти не надійшли стягувачу через повернення переказу (а.с. 52) та в зв'язку з відмовою банку перерахувати кошти на Вишенський відділ ДВС (а.с. 54). Відповідно до ст. 157 СК України той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватись з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Разом з тим, в судовому засіданні було встановлено, що після розірвання шлюбу [PERSON] проживав окремо від дитини, проте не виконував обов'язку по вихованню сина. Дані обставини підтвердила сама позивач та свідки [PERSON], [PERSON], також ці обставини підтверджуються письмовими доказами. Так, [PERSON] та [PERSON] з середини 2012 року і до липня 2014 року проживали в [ADDRESS]. Відповідно до довідки (а.с. 10) в період навчання в ДНЗ «Пролісок» в с. Салиха Таращанського району Київської області батько [PERSON] - [PERSON] жодного разу не з'являвся. В 2013-2014 р.р., коли [PERSON] навчався в Салиській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів, що в с. Салиха Таращанського району Київської області, його батько [PERSON] зовсім не приділяв уваги навчанню та вихованню дитини, жодного разу не був на батьківських зборах, не спілкувався з вчителем, про що директором школи надано довідку 22.06.2015 року (а.с. 11). Сам відповідач [PERSON] не заперечив, що він з 2012 по 2014 рік проживав в м. Києві і втратив зв'язок із сином. Із характеристики учня 2-В класу закладу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 15 Вінницької міської ради» [PERSON] (а.с. 12) вбачається, що вихованням дитини займається мати. Батько [PERSON] жодного разу школу не відвідував, не цікавився успіхами чи невдачами дитини, зв'язку з ним вчитель не має. В розмовах хлопчик розповів як проводить дозвілля із мамою, любить бабусю, але жодним словом дитина не згадує батька. Заперечуючи проти позову відповідач зазначив, що не спілкувався із сином через те, що [PERSON] та її родичі чинили перешкоди у спілкуванні, вона не повідомляла про зміну місця проживання, крім того, оскільки вона зареєструвала шлюб з іншим чоловіком, він не хотів заважати їх сім'ї. Разом з тим суд вважає такі пояснення необґрунтованими. Відповідач не надав жодних доказів в підтвердження своїх заперечень. Навпаки, судом було встановлено, що ще під час спільного проживання відповідач чинив насильство по відношенню до [PERSON] і дитини і про це зазначили в судовому засіданні свідки та сам [PERSON], а після розірвання шлюбу він дзвонив до позивачки в стані алкогольного сп'яніння, погрожував, ображав нецензурною лайкою. За таких обставин батькам неможливо було спільно вирішити питання щодо виховання дитини. Також сторони і свідки пояснили, що [PERSON] в період з 2012 по 2014 рік канікули проводив у м. Вінниці у бабусі [PERSON], і [PERSON] знав про це, але не намагався зустрітись і поспілкуватись із сином. Свідок [PERSON] також зазначила, що навіть за попередньою домовленістю із відповідачем про зустріч з сином, він на зустріч не приходив. Особливо суд приймає до уваги, що протягом 2015 року відповідач [PERSON] бачився із сином 1 раз. Знаючи про місце його проживання, маючи можливість підтримувати спілкування в телефонному режимі, він жодного разу не подзвонив до [PERSON], в тому числі на новорічні і різдвяні свята, не поцікавився його життям, не намагався налагодити контакт і підтвердити дійсне бажання бути батьком. В судовому засіданні на запитання суду щодо такої поведінки [PERSON] назвав різні життєві обставини, проте суд не вважає такі причини поважними. Суд також враховує, що з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з сином та визначення способу участі у вихованні дитини (справа № 127/20459/15-ц) [PERSON] звернувся вже після подачі позову [PERSON] про позбавлення його батьківських прав, тому суд критично оцінює цей доказ і не вважає його таким, що в повній мірі підтверджує намір [PERSON] змінити свою поведінку та ставлення до сина. На запит суду та відповідно до вимог ч. 5 ст. 19 СК України виконавчий комітет Вінницької міської ради як орган опіки і піклування надав висновок від 27.08.2015 року №01-00-011-26296 (а.с. 68-69) про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо дитини [PERSON], [INFO] Комісією враховано те, що з 2011 року по теперішній час [PERSON] проживав окремо від дитини. Протягом останніх трьох років батько не спілкувався з сином, фактично не підтримував з ним родинних відносин, не цікавився його життям та розвитком, ухилявся від його виховання. [PERSON] також неналежним чином виконував обов'язки по утриманню дитини, з 2013 року не сплачував аліменти на утримання сина, має заборгованість в сумі 29 000 грн. Разом з тим, суд вважає, що вирішальною у даній справі є думка дитини з приводу виконання [PERSON] батьківських обов'язків. Так, в судовому засіданні [PERSON], [INFO], підтвердив, що батько не телефонує йому, а останній раз вони бачились влітку 2015 року. Зауважив, що боїться батька, оскільки він може забрати його і ображати. Особливо він запам'ятав те, що коли разом жили, то [PERSON] бив його ременем, а маму ногами, ображав її. Нічого доброго про батька пригадати не зміг. Олег не вітав його ні з Новим роком, ні з Різдвом. Один раз подзвонив щоб зустрітись і вони з бабусею прийшли на зустріч, а він не прийшов. Під час канікул, коли він приїжджав в Вінницю, Олег також не дзвонив йому. Пояснив, що він не хоче дружити із [PERSON] і це його особисте бажання. Вважає батьком [PERSON], який любить його і піклується. Статтею 152 ч. 2 СК України визначено, що дитина має право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов'язків щодо неї. Згідно ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в постанові від 30.03.2007 р. №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які порушують батьківські обов'язки, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного й об'єктивного з'ясування обставин справи і характеру ставлення батьків до дітей. На підставі наданих суду доказів та враховуючи обставини, повідомлені [PERSON] в судовому засіданні про стосунки із батьком, суд приходить до висновку, що відповідач свідомо ухиляється від виконання свого обов`язку і не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, його навчання, підготовку до самостійного життя, оскільки не спілкується з дитиною, не виявляє турботи та інтересу до її життя, внутрішнього світу, не розуміє її потреб, не надає підтримки, в тому числі матеріальної. Таку поведінку батька суд розцінює як винну поведінку та свідоме нехтування своїми обов`язками по вихованню дитини, байдужість до її долі. Такі обставини є підставою для позбавлення батьківських прав [PERSON] При ухваленні рішення суд, відповідно до вимог п. 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., також враховує, що дитині повинні бути надані можливості і сприятливі умови, які б дозволили їй розвиватися розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом в умовах свободи і гідності при найвищому забезпеченні інтересів дитини. Суд вважає необхідним роз'яснити відповідачу, що згідно ст. 169 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських праві і суд, перевіряючи, наскільки змінилась поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. Суд також роз'яснює відповідачу, що відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений нею при подачі позову судовий збір - 243,60 грн.

Outcome: approved