Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-24 00:00:00

01.07.2019 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліметів. Просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] , [INFO] , на її користь пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 15936 грн. 22 коп. та судові витрати по справі. У відзиві на позовну заяву [PERSON] , представник відповідача позов не визнав, зазначив, що позивачем не надано жодних доказів щодо виникнення заборгованості саме з вини відповідача по справі. Просив суд відмовити [PERSON] в задоволенні її позовних вимог з підстав наведених у відзиві. В судовому засіданніпредставник позивача позовні вимоги [PERSON] підтримав з підстав, наведених в позовній заяві та просив їх задоволити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та заперечив щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] пені за прострочення сплати аліментів в розмірі 15936 грн. 22 коп. Вважає поданий позов безпідставним та вказав, що стороною позивача не надано жодних доказів щодо виникнення заборгованості саме з вини відповідача по справі. Просив суд відмовити [PERSON] в задоволенні її позовних вимог, однак зазначив, що якщо суд прийде до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача вказаної пені, він просить зменшити її розмір у відповідності до ч.2 ст.196 СК України, з підстав наведених у відзиві на позовну заяву. Вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши письмові докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обгрунтування і заперечення позовних вимог та з`ясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який був укладений 12.05.2007 року у виконавчому комітеті Пнівської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, про що зроблено відповідний актовий запис №10. За час шлюбу в них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , уродженці с.Пасічна, Надвірнянського району Івано-Франківської області. Батьками дітей записані сторони по справі, що стверджується свідоцтвами про народження, копії яких долучені до матеріалів справи (а.с.7, 8). Згідно рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 25.01.2016 року шлюб укладений між позивачем та відповідачем було розірвано, дітей залишено проживати разом з матір`ю (а.с.5-6). Як з`ясовано судом, 22.10.2015 року Надвірнянським районним судом Івано-Франківської області було ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі Ѕ частини всіх видів заробітку. 11.04.2016 року згідно рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області було змінено розмір аліментів, присуджених вказаним вище рішенням від 22.10.2015 року та присуджено стягувати аліменти на користь [PERSON] на утримання дітей по 700 грн. 00 коп., щомісячно, на кожну дитину, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дітьми повноліття. На даний час дане рішення суду виконується Надвірнянським РВ ДВС. Судом з`ясовано, що впродовж періоду стягнення аліментів, відповідач систематично не сплачував аліменти, або сплачував їх в значно меншому розмірі, ніж присуджено судом. Як перевірено судом, внаслідок неналежного виконання [PERSON] рішення суду, за останнім утворилася заборгованість по виплаті аліментів. Вказана обставина підтверджується долученими до матеріалів справи розрахунками державного виконавця (а.с.12, 13). Встановлено, що в червні 2018 року відповідач оплатив заборгованість в розмірі 40000 грн. 00 коп., в грудні місяці 2018 року - 8000 грн. 00 коп., в лютому та квітні місяці 2019 року - по 3000 грн. 00 коп., що не заперечується і стороною позивача, проте факт регулярної несплати аліментів чи їх оплати не в повному обсязі впродовж 2015-2019 років стороною відповідача також не спростовано. Згідно розрахунку із сплати аліментів, проведеного згідно розрахунків заборгованості по виплаті аліментів, державного виконавця Надвірнянського РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області, сума пені, яку відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача складає 15936 грн. 22 коп. Таким чином, як перевірено в ході розгляду справи, за час виконання рішення суду про стягнення аліментів, у відповідача виникала заборгованість по сплаті аліментів. Відповідно до ч.4 ст.194 СК України заборгованість по аліментам стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.195 СК України, заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Як встановлено в судовому засіданні, розмір заборгованості за аліментами, визначений державним виконавцем, відповідачем в передбаченому законом судовому порядку не оскаржено. У відповідності до ч.1 ст.196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст.197 СК України умов повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, то строк виконання цього обов`язку буде різним, а тому кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Отже, пеня за прострочення зі сплати аліментів нараховується за кожним періодичним платежем окремо з дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, після чого розмір нарахованої пені за кожним щомісячним платежем підсумовується та визначається загальна сума пені за порушення аліментних зобов`язань. Виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, то за змістом статті 196 СК України, пеня нараховується на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується наступним чином: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість, а загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Такий правовий висновок зробив Верховний Суд України у справі № 6-300цс16 від 16 березня 2016 року. Оскільки відповідач, всупереч вимогам ст.12, 13 ЦПК України, не надав належних та допустимих доказів відсутності його вини щодо несплати аліментів у повному обсязі, суд вбачає наявність підстав для стягнення пені. Разом з тим, у відповідності до ч.2 ст.196 СК України, розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Як з`ясовано судом, причиною виникнення заборгованості, було те, що [PERSON] 27.06.2016 року був звільнений із роботи, що підтверджується копією трудової книжки, долученої до відзиву на позовну заяву, в подальшому офіційно ніде не працював, тому не мав можливості в повному обсязі сплачувати аліменти на утримання дітей (а.с.28). Проте в червні 2018 року відповідач оплатив заборгованість в розмірі 40000 грн. 00 коп., в грудні місяці 2018 року - 8000 грн. 00 коп., в лютому та квітні місяці 2019 року - по 3000 грн. 00 коп. Також в матеріалах справи відсутні достовірні дані про те, що відповідач був належним чином повідомлений державним виконавцем про наявність заборгованості по сплаті аліментів. Таким чином, судом перевірено, що заборгованість виникла у зв`язку із зміною матеріального становища платника аліментів, [PERSON] . Зокрема, відповідач на час її утворення та на даний час офіційно ніде не працює, займається тимчасовими заробітками та не має постійного доходу, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, копія якого долучена до відзиву на позовну заяву (а.с.29). З врахуванням всіх обставин справи, матеріального становища платника аліментів, який працює по тимчасових заробітках, не займається підприємницькою діяльністю, визначивши неустойку (пеню) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів та на підставі ч.2 ст.196 СК України, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до часткового задоволення, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути неустойку за прострочення сплати аліментів в розмірі 10000 грн. 00 коп. Згідно п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як перевірено судом, згідно наданих стороною позивача попереднього розрахунку суми судових витрат та квитанцій №003/2019 від 25.06.2019 року та №007/2020 від 15.07.2020 року, витрати на правничу допомогу склали 1500 грн. 00 коп. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову [PERSON] , з відповідача в користь позивача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу, а саме в розмірі 941грн. 25 коп. згідно квитанцій №003/2019 від 25.06.2019 року, №007/2020 від 15.07.2020 року. Також, відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. За таких обставин позивач у справі про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів звільнена від сплати судового збору, що є підставою для стягнення із відповідача в порядку ст.141 ЦПК України - 840 грн. 80 коп. судового збору в дохід держави. На підставі наведеного ст.ст.180, 195, 196 СК України,

Outcome: approved