Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

01 квітня 2016 року [PERSON]\~звернулась до суду з позовом до\~[PERSON], в якому просила надати дозвіл на оформлення документів для тимчасового виїзду за кордон неповнолітньої [PERSON], [INFO], на один рік з дня набрання рішенням законної сили без згоди її батька [PERSON]. В обґрунтування заявленого позову позивач зазначив, що рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 08.04.2009 у цивільній справі №2-17/2009 за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення батьківства, [PERSON], [INFO], визнаний батьком [PERSON], [INFO] Відповідач\~\~ знаходиться на непідконтрольній державі Україна території, був зареєстрований за адресою: [INFO]. Зазначає, що дитина постійно проживає з позивачем, який піклується про неї, повністю матеріально та морально утримує, доглядає за ним, займається його вихованням. Дитина важко хвора, потребує негайного лікування за кордоном. Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2016 року надано\~[PERSON], [INFO],\~дозвіл на\~тимчасовий\~виїзд за межі України [PERSON], [INFO], без дозволу та супроводу\~\~ її батька\~[PERSON], у супроводі матері [PERSON], [INFO],\~на один рік з дня набрання рішенням законної сили. Проте після звернення до уповноважених органів для оформлення документів для виїзду дитини за межі України, позивачу відмовили, мотивуючи, що в рішенні суду має бути прописано надання дозволу на оформлення відповідних документів. Тому, в інтересах своєї дитини, позивачу змушена звернутись до суду знову, із даною позовною заявою. Позивач про дату, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, у судове засідання не зявилась, в позові просила про розгляд справи без її участі. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, у судове засідання не зявився. Третя особа: Орган опіки та піклування Новороздільської міської ради Львівської області, про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, у судове засідання представник не зявився. З урахуванням положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи, перевіривши докази на належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінивши докази кожний окремо та у сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню: Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від\~08.04.2009 року у цивільній справі №2-17/2009 за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення батьківства, [PERSON], [INFO], визнаний батьком [PERSON], [INFO]. Відповідач\~\~ знаходиться на непідконтрольній державі Україна території. Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2016 року надано\~[PERSON], [INFO],\~дозвіл на\~тимчасовий\~виїзд за межі України [PERSON], [INFO], без дозволу та супроводу\~\~ її батька\~[PERSON], у супроводі матері [PERSON], [INFO],\~на один рік з дня набрання рішенням законної сили. Рішення набрало законної сили 23 лютого 2016 року. Проте після звернення до уповноважених органів для оформлення документів для виїзду дитини за межі України, позивачу відмовили, мотивуючи, що в рішенні суду має бути прописано надання дозволу на оформлення відповідних документів. Відповідно до положень ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення паспорта громадянам України, які не досягли 16-річного віку, провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або їх законних представників у разі потреби в самостійному виїзді таких осіб за кордон. Оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст.155 Сімейного Кодексу України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.2 ст. 150 СК України, батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.8 Закону України Про охорону дитинства, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, що їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За правилами ст.3 Конвенції про права дитини (прийнята Генасамблеєю ООН 20 листопада 1989 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.18 даної Конвенції, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом. Згідно ч.1 ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини не можуть бути обмежені. Згідно з ч.ч.7,8 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Згідно ст. 313 Цивільного кодексу України фізична\~особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно ч.2. п.3 Правил перетинання державного кордону громадянами України встановлено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Як вбачається із матеріалів справи, відповідач із донькою відносини не підтримує, а відтак позивач немає можливості отримати від відповідача дозвіл на оформлення документів для тимчасового виїзду дитини за кордон. Враховуючи вищенаведені норми чинного законодавства, а також те, що рішенням суду позивачу надано\~ дозвіл на\~тимчасовий\~виїзд за межі України її дитини без дозволу та супроводу батька на один рік з дня набрання рішенням законної сили, суд приходить до висновку, що надання дозволу на оформлення документів для тимчасового виїзду дитини за кордон позивачу не порушить прав дитини та відповідає її інтересам.

Outcome: approved