Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

01.07.2016 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. 01.07.2016 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі ч. 3 ст. 11 - 1 ЦПК України для слухання даної справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В. 11.07.2016 року Кагарлицьким районним судом винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до слухання на 19.07.2016 року. 19.07.2016 року Кагарлицьким районним судом винесено ухвалу, якою на підставі п. 7 ч. 1 ст. 201 ЦПК України зупинено провадження у справі та надано строк подружжю на примирення до 19.09.2016 року. 19.09.2016 року Кагарлицьким районним судом винесено ухвалу, якою провадження у справі було відновлено, та призначено справу до слухання на 11 год. 00 хв. 19.09.2016 року. 19.09.2016 року слухання справи було відкладено на 28.09.2016 року в зв»язку з неявкою відповідача [PERSON] В судовому засіданні, яке відбулося 28.09.2016 року, позивачка [PERSON] позовні вимоги уточнила, а саме, виключила з переліку позовних вимог необхідність стягувати понесені нею судові витрати при подачі позовної заяви, в решті позов підтримала. Зазначила, що з відповідачем проживають на одній житловій площі, проте, примирення на її думку не відбулося. Відповідач обізнаний про той факт, що 28.09.2016 року слухається справа щодо розлучення, проте, відноситься до розлучення байдуже. В судове засідання, яке відбулося 28.09.2016 року, відповідач [PERSON] не з»явився, хоча був повідомлений судом належним чином про день, час та місце слухання справи, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази, а саме, в матеріалах справи міститься рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, з якого вбачається, що відповідач [PERSON] отримав повістку 23.09.2016 року про слухання справи на 28.09.2016 року. Суд, вислухавши позивачку [PERSON], яка позов уточнила, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення уточненого позову, шляхом винесення заочного рішення, обґрунтовуючи своє рішення наступним. Що стосується винесення заочного рішення, то, відповідно, враховуючи вищевикладені обставини судом в судовому засіданні було винесено процесуальну ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі Глави 8 ЦПК - «Заочний розгляд справи». Так, в ст.. 224 ЦПК України зазначено, що в разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так, в судовому засіданні позивачка [PERSON] не заперечувала проти винесення заочного рішення, відповідач [PERSON] повідомлений судом належним чином про день, час та місце слухання справи. Згідно ч. 1 ст. 225 ЦПК України про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Згідно ч. 2 ст. 225 ЦПК України розгляд справи та ухвалення рішення проводяться за загальними правилами з винятками і доповненнями, встановлених цією главою. Згідно ст.. 226 ЦПК України за формою та змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим ст. ст. 213, 215 ЦПК України і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Фактичі обставини справи, встановлені в довому засіданні, та застосування до них норм права. Підсудність. Відповідно до ст. 109 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування. Проте, згідно ч. 2 ст. 110 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред»являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти, або якщо він не може за станом здоров»я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь - кого з них. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, паспорту громадянина України серії [NUMBER], виданого 14 жовтня 2008 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, позивачка [PERSON], (яка має одну неповнолітню дитину), зареєстрована з 03.06.2003 року за адресою: [ADDRESS], відповідно, дана справа на підставі ч. 2 ст. 110 ЦПК України підсудна Кагарлицькому районному суду як суду першої інстанції загальної юрисдикції. Фактичні обставини справи, встановлені судом в судовому засіданні. 13 вересня 2008 року позивачка по справі, - [PERSON] зареєструвала шлюб з відповідачем по справі, - [PERSON]. Даний факт підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], яке видане 13 вересня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції Київської області, в якому зазначено, що [PERSON], [INFO], уродженець село Ольшаниця Рокитнянського району Київської області, громадянин України, та [PERSON], [INFO], уродженка місто Кагарлик Київської області, громадянка України, зареєстрували шлюб 13 вересня 2008 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів 13 вересня 2008 року зроблено відповідний актовий запис за № 139. Прізвище після реєстрації шлюбу: Чоловіка - [PERSON]. Дружини - [PERSON]. Від спільного подружнього життя сторони мають одну неповнолітню дитину, - [PERSON], 2008 року народження. Даний факт підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], яке видане 19 листопада 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції Київської області, в якому вказано, що [PERSON] народився [INFO] в місті Кагарлик Київської області, про що в Книзі реєстрації народжень 19 листопада 2008 року зроблено відповідний актовий запис за № 160. В графі «батько» зазначений відповідач, - [PERSON]. В графі «мати» зазначена позивачка по даній справі, - [PERSON]. Як встановлено судом під час судового засідання, позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] не підтримують нормальних шлюбних відносин тривалий час, більше пів - року, окрім того, між ними існують неприязні відносини, відповідно, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають, майнових спорів у них немає, відповідно, стосунків взагалі не підтримують, спору щодо місця проживання неповнолітньої дитини немає, - дитина залишається проживати з матір»ю, позивачкою по справі. На думку суду, шлюб сторін носить формальний характер, при його фактичному розпаді, причому, шлюб припинив фактично своє існування з початку 2016 року. Примирення між сторонами неможливе, так як судом, враховуючи ту обставину, що сторони мають неповнолітню дитину, на підставі ухвали, як окремого процесуального документу, вже надавався сторонам строк на примирення терміном на два місяці, провадження по справі на вищевказаний пріод зупинялося, проте, після відновлення провадження у справі позивачка [PERSON] зазначила, що примирення не відбулося, на пропозицію суду залишити озов без розгляду, закрити провадження по справі, позивачка [PERSON] категорично відмовилася. Що ж стосується застосування норм матеріального права, то суд при винесенні рішення керувався наступним. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при розгляді справ, які виникають у зв'язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України від 23 червня 2005 р. N 2709-ІУ «Про міжнародне приватне право» та інших нормативно-празових актів, що регулюють сімейні відносини. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку щодо того, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, яка наполягає на розірванні шлюбу, а тому, на думку суду, шлюб має лише формальний характер. Що стосується прізвища, то суд керувався положенням ст. 113 СК України. Так, згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв»язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно, як в позовній заяві, так і в судовому засіданні позивачка [PERSON] зазначила, що має бажання мати прізвище після розірвання шлюбу, - «[PERSON]». Судові витрати. Питання судових витрат врегульовано ст. 88 ЦПК України, де, зокрема, зазначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Проте, позивачка [PERSON] в судовому засіданні позов уточнила, та просила не стягувати з відповідача [PERSON] на її користь понесені нею судові витрати, тому судові витрати суд залишає за позивачкою [PERSON] Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved