Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

У березні 2015 року [PERSON] звернулась в суд із позовом до відповідача Коропецької селищної ради Монастириського району Тернопільської області (далі - Коропецька селищна рада), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - державний нотаріус Монастириської державної нотаріальної контори Тернопільської області Войташек В.І., про визнання права власності на спадкове майно, а саме на земельну ділянку площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована по [ADDRESS], та на земельну ділянку площею 0,12 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться в урочищі «Докторське» с. Стігла Монастириського району Тернопільської області. Посилається на те, що 08.07.2014 року отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно [PERSON], а саме на житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS]. Проте одержати у нотаріальній конторі свідоцтво про прийняття спадщини на спірні земельні ділянки не може у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів, про що свідчить постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 29.07.2014 року. Оскільки відповідач - Коропецька селищна рада не визнає її як власника вищевказаних земельних ділянок, що прийняті у спадок, просить визнати за нею право власності на зазначене спадкове майно, а саме на земельну ділянку площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована по [ADDRESS], та на земельну ділянку площею 0,12 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться в урочищі «Докторське» с. Стігла Монастириського району Тернопільської області, що належали спадкодавцю [PERSON] згідно рішення Коропецької селищної ради народних депутатів Монастириського району Тернопільської області «Про передачу земельних ділянок у приватну власність і користування» від 08 квітня і 29 травня 1995 року. [PERSON] звернулась до суду із позовом як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, до відповідачів Коропецької селищної ради, [PERSON] про визнання недійсним рішення 3 сесії 22 скликання Коропецької селищної ради депутатів Монастириського району Тернопільської області від 29 травня 1995 року про безкоштовну передачу земельної ділянки у приватну власність [PERSON] Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 31 березня 2015 року задоволено заяву [PERSON] про допуск її до участі у цивільній справі за позовом [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, та прийнято вищевказану позовну заяву до розгляду. Згідно клопотань [PERSON] та її представника на підставі ч.2 ст.34 ЦПК України справу розглянуто з початку. У пред»явленому позові [PERSON] посилається на те, що згідно рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 30.08.2011 року, яке набрало законної сили, за нею визнано право власності на спадкове майно після смерті її чоловіка - спадкодавця [PERSON], зокрема на земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що розташована по [ADDRESS], та на земельну ділянку площею 0,16 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться по [ADDRESS]. На зазначені земельні ділянки нею виготовлено державні акти. Оспорюване рішення 3 сесії 22 скликання Коропецької селищної ради депутатів Монастириського району Тернопільської області від 29 травня 1995 року про безкоштовну передачу земельної ділянки у приватну власність [PERSON] вважає незаконним, оскільки органом місцевого самоврядування не взято до уваги матеріали картографічного зображення 1963 року та земельно-кадастрову документацію, що згідно ст. 107 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) є основою для меж та виготовлення технічної документації. Посилається на положення ч.ч.2,4 ст. 17 ЗК України (1990 року), який діяв на час виникнення спірних правовідносин, згідно яких земельні ділянки передаються на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір. Передача у власність земельних ділянок, що перебувають у власності або користуванні інших громадян чи юридичних осіб, проводиться після їх вилучення (викупу). Згідно земельно-кадастрової документації та державних актів про право власності на землю за нею рахується 0,41 га по [ADDRESS], при цьому земельні ділянки за зазначеною адресою протягом 1978 - 2008 років не вилучались. Згідно плану земельних ділянок в с.Стігла Коропецької селищної ради Монастириського району Тернопільської області гр..[PERSON] та [PERSON], виконаного на замовлення ПП «Землі Придністров»я» 06.06.2011 року, по [ADDRESS] за [PERSON] рахується 0,3189 кв. м, за [PERSON], - 0,3040 кв.м. Таким чином, земельна ділянка, призначення якої - обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована по [ADDRESS], є меншою ніж 0,25 га, право власності на яку просить визнати позивач за первинним позовом.На підставі зазначеного просить суд її позов задовольнити. У ході розгляду справи [PERSON] уточнила позовні вимоги, зокрема зазначила, що просить визнати недійсним рішення 3 сесії 22 скликання Коропецької селищної ради депутатів Монастириського району Тернопільської області від 29 травня 1995 року про безкоштовну передачу земельної ділянки у приватну власність [PERSON] частково, а саме в частині безкоштовної передачі земельної ділянки площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов до Коропецької селищної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - державний нотаріус Монастириської державної нотаріальної контори Тернопільської області Войташек В.І. про визнання права власності на спадкове майно підтримали повністю, посилаючись на обставини, викладені у ньому. Позов [PERSON] не визнали. Просять суд у його задоволенні відмовити за безпідставністю вимог. Окрім цього, представник [PERSON] - [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] є спадкоємицею після смерті батька [PERSON], документально оформила прийняття спадщини. Однак, так як спадкодавець за життя не виготовив правовстановлюючих документів на своє ім»я на належні йому згідно рішення органу місцевого самоврядування земельні ділянки та записів земельно-кадастрової книги, їй було відмовлено у вчинені нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину - спірні земельні ділянки. Вважає, що, як і [PERSON], має право на визнання за [PERSON] права власності на спадкове майно. Документом, який посвідчує право власності [PERSON] на спірні земельні ділянки, які підлягають спадкуванню згідно ст. 1218 ЦК України, вважає рішення Коропецької селищної ради від 08 квітня і 29 травня 1995 року, прийняте на виконання Декрету Кабінету Міністрів України №15-92 від 26.12.1992 року, що узгоджується із судовою практикою. Що ж стосується позову [PERSON], то просить суд у його задоволенні відмовити за безпідставністю вимог, посилаючись на те, що не має жодного відношення до спірного спадкового майна, а рішенням Коропецької селищної ради депутатів Монастириського району Тернопільської області від 29 травня 1995 року про безкоштовну передачу земельної ділянки у приватну власність [PERSON] не порушуються права [PERSON], яка до того ж не посилається на порушення її прав, як і не навела жодного доказу на обґрунтування порушення таких. Також у ході розгляду справи представник [PERSON] - [PERSON] подав суду письмову заяву про застосування до позовних вимог [PERSON] строку позовної давності, однак у судовому засіданні просить у задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, відмовити за безпідставністю вимог. [PERSON] та її представник просять суд позов [PERSON] задовольнити повністю, у позові [PERSON] - відмовити. [PERSON] та її представник - адвокат Бойко М.П. у судовому засіданні позов [PERSON] до Коропецької селищної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - державний нотаріус Монастириської державної нотаріальної контори Тернопільської області Войташек В.І. про визнання права власності на спадкове майно не визнали, просять суд у його задоволенні відмовити. Підтримали позов [PERSON] до Коропецької селищної ради, [PERSON] про визнання недійсним рішення 3 сесії 22 скликання Коропецької селищної ради депутатів Монастириського району Тернопільської області від 29 травня 1995 року про безкоштовну передачу земельної ділянки у приватну власність [PERSON] в частині безкоштовної передачі земельної ділянки площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. [PERSON] суду пояснила, що вже довгий період часу у неї тривають спори із суміжними землекористувачами, зокрема [PERSON], а після його смерті - його донькою [PERSON] Вважає, що спірна земельна ділянка 0,25 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що передана у приватну власність [PERSON], знаходиться у двох різних місцях, а тому у випадку задоволення первинного позову [PERSON] буде порушено її право власності на землю, що підтверджено державними актами, та як матиме місце накладка двох земельних ділянок. У обґрунтування позовних вимог і заперечення первинного позову посилається на те, що записи у земельно-кадастровій книзі пошкоджені, а тому доказів про те, що земельні ділянки, на які претендує позивач-відповідач, розташовані саме за адресою: [ADDRESS], відсутні. На думку [PERSON], аналізом даних погосподарських книг підтверджується те, що площа земельної ділянки, якою користувався її чоловік [PERSON], безпідставно зменшилась із 0,50 га до 0,41 га, на яку нею і виготовлені правовстановлюючі документи. У ході обмірів суміжних землекористувачів встановлено, що біля житлового будинку [ADDRESS] є земельна ділянка площею 0,21 га, тобто недостатньо площі для задоволення первинного позову. При цьому посилається на пояснення самого спадкодавця [PERSON] у постанові про закриття кримінального провадження від 09.08.2013 року. Зазначила, що саме за рахунок площ земельних ділянок в різних урочищах [PERSON] намагався довести те, що оспорювані 0,25 га знаходяться біля житлового будинку. Так, змінились дані щодо площі земель у урочищі «Біля Жиляка», а також зменшилась площа в урочищі «Гола» із 0,15 га до 0,12 га. Не заперечили права [PERSON] на оформлення права власності на спадкове майно, однак після виготовлення усієї технічної документації із землеустрою та визначення місця розташування спірних земельних ділянок. Представник Коропецької селищної ради у судове засідання не з»явився, проте звернулись до суду із письмовою заявою про розгляд справи у їхній відсутності. У ході судового розгляду по первинному позову представник Коропецької селищної ради - Куриляк С.В. у судовому засіданні позов [PERSON] визнала частково, а саме в частині визнання за [PERSON] права власності на земельну ділянку площею 0,12 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться в урочищі «Докторське» с. Стігла Монастириського району Тернопільської області. У задоволенні позовної вимоги про визнання права власності на земельну ділянку площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована по [ADDRESS], просить відмовити, оскільки біля житлового будинку [ADDRESS] відсутня земельна ділянка зазначеного розміру. Так, згідно проведених обмірів розмір земельної ділянки біля житлового будинку [ADDRESS] становить 0,2134 га, додатком до земельної ділянки є сад, тобто він є складовою земельної ділянки площею 0,25 га, що передана у власність спадкодавцю [PERSON] Також суду пояснила, що земельно-кадастрова книга за 1986 рік сильно пошкоджена, зокрема в частині записів щодо [PERSON] та [PERSON], а тому у 2010 році нею сформовано нову земельно-кадастрову книгу, у яку внесено записи згідно пояснень жителів селища. [PERSON], успадкувавши майно свого батька, у селищну раду не зверталась із заявою про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою. У наступні судові засідання представник Коропецької селищної ради до суду не з»явився, проте подали суду заяву про повне визнання позову [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Просять розгляд справи здійснювати у їхній відсутності. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - державний нотаріус Монастириської державної нотаріальної контори Тернопільської області Войташек В.І., за первинним позовом, у судове засідання не з»явився, проте подав суду письмову заяву про розгляд справи у їхній відсутності за наявними матеріалами в справі. Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши доводи позовних заяв, заслухавши пояснення сторін, дослідивши обставини справи та докази на їх підтвердження, суд вважає, що позовні вимоги до задоволення не підлягають, виходячи з наступного. Згідно із ст.10, 11 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Право кожної особи в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, передбачено ст.3 ЦПК України. Ст. 15 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. У розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. У відповідності до ч.ч.1,2 ст.116 ЗК України 2001 року громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Відповідно до п.7 Перехідних положень діючого ЗК України 2001 року, громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. Рішенням Коропецької селищної ради народних депутатів 22 скликання 3 сесії від 29 травня 1995 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність і користування» згідно Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року №15-92 та заяв громадян сіл Коропецької селищної ради вирішено безкоштовно передати у приватну власність та постійне користування земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та особистого підсобного господарства громадянам сіл Коропецької селищної ради згідно з додатком (Списком). Як убачається із вищевказаного Списку до даного рішення, під порядковим №82 містяться дані щодо надання земельної ділянки [PERSON], зокрема у приватну власність всього разом 0,37 га, з яких - 0,25 га - для обслуговування житлового будинку та 0,12 га - для ведення підсобного господарства, у графі «місце проживання» зазначено: с. Стігла. [INFO] [PERSON] помер (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 04.11.2013 року). Як убачається із спадкової справи №57/2014 р. до майна померлого [INFO] [PERSON], що оглянута в судовому засіданні (ксерокопія наявна у матеріалах справи), спадщину після його смерті прийняла донька - позивач по первинному позову [PERSON]. Зокрема згідно свідоцтв про право на спадщину за заповітом, виданих державним нотаріусом Монастириської державної нотаріальної контори Тернопільської області 08.07.2014 року [PERSON] успадкувала належний спадкодавцю житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] (реєстровий запис №901), а також земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,3471 га, що розташована на території Коропецької селищної ради та належала [PERSON] на підставі державного акта на право приватної власності на землю [NUMBER] від 12.06.2003 року, кадастровий [NUMBER], про що зроблено реєстрований запис за №902, та розміром 0,1953 га, кадастровий №6124255500:01:001:0121 (зареєстровано в реєстрі за №903). Як убачається із матеріалів спадкової справи №57/2014 р., відділом Держземагенства у Монастириському районі Тернопільської області 22.07.2014 року надано відповідь державному нотаріусу Войташеку В.І. про те, що витяг про земельну ділянку площею 0,30 га, розташована по [ADDRESS], яка належить [PERSON], не може бути виданий у зв»язку з тим, що відомості з Державного земельного кадастру надаються після реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі на підставі виготовленої документації із землеустрою. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії завідувача Монастириської державної нотаріальної контори Войташека В.І. №678/02-31 від 29.07.2014 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,30 га, що розташована по [ADDRESS], після смерті батька [PERSON], померлого [INFO]. У обґрунтування позовних вимог [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні посилаються на те, що [PERSON] є спадкоємицею усього майна померлого [PERSON], якому згідно рішення органу місцевого самоврядування від 29.05.1995 року передано у приватну власність дві земельні ділянки, якими спадкодавець користувався по день відкриття спадщини, а станом на сьогоднішній день користується [PERSON] як спадкоємиця останнього, однак за життя [PERSON] правовстановлюючих документів на землю виготовлено не було. У судовому засіданні встановлено, що рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 30.08.2011 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 05.03.2012 року, задоволено позов [PERSON], визнано за нею право власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті [PERSON], який помер [INFO] (актовий запис №62), а саме: на земельну ділянку для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд площею 0,25 га, яка розташована по [ADDRESS]; на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,16 га, яка розташована по [ADDRESS]. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.07.2012 року вищевказане рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 30 серпня 2011 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 5 березня 2012 року залишено без змін, а касаційну скаргу [PERSON] відхилено. Отже, рішення суду набрало законної сили, є чинним. На підставі рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 30.08.2011 року №2-341/2011 відділом Держземагенства у Монастириському районі 27.11.2012 року на ім»я [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], згідно якого [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,25 га межах згідно планом, яка розташована по [ADDRESS], цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Дата державної реєстрації земельної ділянки - 09.02.2015 року, кадастровий номер [NUMBER], що підтверджується витягом із Державного земельного кадастру про земельну ділянку, що наявний у матеріалах цивільної справи. Як убачається із державного акта серії [NUMBER], виданого відділом Держземагенства у Монастириському районі 27.11.2012 року на підставі вищевказаного рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 30.08.2011 року №2-341/2011, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,16 га у межах згідно з планом, розташованої по [ADDRESS], цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства. Даній земельній ділянці також присвоєно кадастровий номер [NUMBER], дата державної реєстрації земельної ділянки 09.02.2015 року (витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку). Як слідує із пояснень сторін у судовому засіданні, на сьогоднішній день апеляційним судом Тернопільської області відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою на рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 11.03.2015 року, яким відмовлено у позові [PERSON], процесуального правонаступника [PERSON], з врахуванням доповнень до позовних вимог від 01 жовтня 2013 року та з урахуванням змін, зазначених у заяві від 11 березня 2015 року про визнання недійсним рішення № 195 12 позачергової сесії 6 - скликання від 22 грудня 2011 року із доповненнями, внесеними відповідно до рішення 15 сесії 6-скликання Коропецької селищної ради № 222 від 06 квітня 2012 року «Про розгляд протесту прокурора Монастириського району…»; про визнання недійсним рішення одинадцятої сесії шостого скликання Коропецької селищної ради № 162 від 16 листопада 2011 року «Про затвердження акту узгоджувальної комісії щодо обстеження земельної ділянки і встановлення межових знаків між земельними ділянками [PERSON] та [PERSON].»; про визнання недійсними державних актів серії [NUMBER] на право власності на земельну ділянку в розмірі 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд, виданий на ім'я [PERSON], кадастровий номер [NUMBER] та серії [NUMBER] на право власності на земельну ділянку в розмірі 0,16 га для ведення особистого селянського господарства, виданий на ім'я [PERSON]; про визнання недійсним рішення Коропецької селищної ради від 2 листопада 2012 року № 355, яким [PERSON] затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку розміром 0,25 га та для ведення особистого селянського господарства 0,16 га; визнання недійсним рішення Коропецької селищної ради від 11 липня 2012 року № 311, яким надано дозвіл в.о. селищного голови Гушпіт Н.М. підписати кадастрові плани та акти погодження меж [PERSON] замість суміжного землекористувача [PERSON]; про визнання недійсним рішення Коропецької селищної ради від 08 травня 1996 року (витяг), яким Коропецька селищна рада вирішила передати в приватну власність [PERSON] земельну ділянку розміром 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд та 0,16 га для ведення особистого селянського господарства. Таким чином, на момент розгляду даної цивільної справи вищевказані державні акти на ім»я [PERSON] є чинні. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Суд враховує роз'яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. № 24-753/0/13 (п. 3.5), згідно яких, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповіднодо Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації (ч.3 ст. 116 ЗК). Згідно вказаного роз'яснення визнається правильною практика судів, які задовольняють вимоги спадкоємців, що звернулися до суду з позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Як встановлено судом, за життя спадкодавця було ухвалено рішення компетентного органу про передачу [PERSON], жителю с. Стігла, безоплатно у власність земельної ділянки площею 0,25 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, проте технічної документації на земельну ділянку не виготовлено (не визначено її межі в натурі, не погоджено із суміжними землевласниками та землекористувачами), правовстановлюючий документ на земельну ділянку спадкодавець не отримував, та відповідно не була проведена первинна реєстрації права власності. Із повідомлення Коропецької селищної ради вбачається, що [PERSON] не зверталась до селищної ради з питання давання дозволу на виготовлення технічної документації на земельну ділянку. Даний факт підтвердив і визнав у судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON], який суду пояснив, що так як між сторонами існує невирішений земельний спір, [PERSON] має намір спочатку визнати за собою право власності на спірні земельні ділянки, що прийняті нею у спадщину, а у подальшому із рішенням суду звернутись за дозволом на виготовлення технічної документації із землеустрою та державної реєстрації права власності. Спеціаліст ПП «Землі Придністров»я» Мостовий І.М. суду пояснив, що ще із спадкодавцем [PERSON] ПП «Землі Придністров»я» було укладено договір на виготовлення технічної документації із землеустрою, однак проведено лише зйомку по фактичному землекористуванню, технічна документація не виготовлена. Він не може ствердити чи заперечити факт наявності накладення земельних ділянок двох суміжних землекористувачів, так як наведене стане можливим лише після виготовлення усієї необхідної технічної документації [PERSON] Судом установлено, що [PERSON] не зверталась до Коропецької селищної ради із заявою щодо закінчення приватизації. Даний факт визнав у судовому засіданні представник [PERSON] - [PERSON] У судовому засіданні представник позивача - відповідача [PERSON] - [PERSON] суду пояснив, що спірні земельні ділянки належали [PERSON], не зважаючи на те, що право власності він не оформив належним чином. Право на завершення процедури приватизації та отримання земельної ділянки у власність, яке належало померлому є майновим правом та на момент відкриттяспадщини, не припинилось внаслідок його смерті, а тому в порядку спадкування перейшло до спадкоємця за заповітом - [PERSON], яка не позбавлена права приватизувати земельну ділянку у встановленому чинним законодавством порядку. Як убачається із позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ судам (п.3.5 листа № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»), якщо спадкодавець не набув права власності на земельнуділянку згідно зі ст. 125 ЗК, протее розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на імяспадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. За таких обставин, суд вважає, що позивач-відповідач [PERSON], прийнявши спадщину після смерті батька, набула право на спадкування усіх прав та обов'язків, що належали йому, включно з правом на завершення приватизації земельної ділянки. Пленум Верховного Суду України у Постанові №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» (п.10) судам роз»яснив, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Виникнення права власності на земельну ділянку та документи, які посвідчують право на земельну ділянку, врегульовано положеннями ст.ст.125, 126 ЗК України, в різних редакціях. Проте, якщо спадкодавцем передбачені законом вимоги не дотримано, то право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст.1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п.1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України. Пунктом 7 вищевказаного розділу ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. Однак, згідно пункту 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України рішення про надання в користування земельних ділянок, а також про вилучення (викуп) земель, прийняті відповідними органами, але не виконані на момент введення у дію цього Кодексу, підлягають виконанню відповідно до вимог цього Кодексу. Даний пункт Законом від 16.09.2008 року №509 -VI доповнено абзацом 2, яким установлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. На підставі зазначеного, суд не приймає до уваги доводи представника [PERSON] - [PERSON] на те, що для виготовлення технічної документації на землю позивачу-відповідачу необхідно спочатку визнати право власності на спадкове майно у судовому порядку. Згідно із ч. 1 ст. 22 ЗК України 1990 року, що діяла на час ухвалення рішення органу місцевого самоврядування про передачу земельних ділянок, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Документи, що посвідчують право на земельну ділянку, визначені ст. 23 ЗК України 1990 року. Відповідно до ст. 23 ЗК України 1990 року право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, що видаються та реєструються сільськими, селищними , районними, міськими радами народних депутатів. Проте дію ст. 23 зупинено відносно власників земельних ділянок, визначених Декретом КМУ від 26.12.1992 року "Про приватизацію земельних ділянок". Пунктом 3 Декрету встановлено, що право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених ст. 1 цього Декрету, а саме: ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. Отже, п. 3 Декрету визначено порядок посвідчення права приватної власності громадян на земельні ділянки та документи, що посвідчують право на земельну ділянку. Таким документом може бути відповідний запис у земельно-кадастрових документах. Саме до цього зводяться правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду України у справі № 6-31цс12 від 30.05.2012 року, так, згідно зазначеної правової позиції пунктом 3 Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок», який втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V «Про визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», але був чинний на момент виникнення спірних правовідносин, визначено порядок посвідчення права приватної власності громадян на земельні ділянки та документи, що посвідчують право на земельну ділянку. Таким документом може бути відповідний запис у земельно-кадастрових документах. Однак, у даному випадку суд не може прийняти до уваги записи земельно-кадастрової книги, аркуш справи якої із записами щодо земельних ділянок [PERSON] є пошкодженим, а інших доказів відповідного запису у земельно-кадастрових документах про виділену земельну ділянку суду не надано. Як убачається із листа селищного голови від 02.02.2015 року, земельно-кадастрова книга 1986 року пошкоджена, аркуш 155 у нижньому правому куті містить пошкодження, що унеможливлює належним чином встановити місцезнаходження земельних ділянок [PERSON], зазначене також наведено у постанові про закриття кримінального провадження від 09.08.2013 року, ксерокопія якої наявна у матеріалах справи. Виходячи з викладеного вище, на думку суду, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, що виникли між сторонами, правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду України у справі № 6-31цс12 від 30.05.2012 року, оскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказів наявності відповідного запису у земельно-кадастрових документах про спірну земельну ділянку. Визначаючись із первинним позовними вимогами суд приймає до уваги і вважає слушними посилання представника [PERSON] - Бойка М.П. на те, що у жодному документі не зазначено місце розташування спірної земельної ділянки площею 0,25 га, що передана спадкодавцю [PERSON], призначення якої - для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. При цьому, такі записи у земельно-кадастровій книзі за 1986 рік - знищені, а сам факт безоплатної передачі земельної ділянки у приватну власність не оспорюється. У Списку до рішення Коропецької селищної ради про передачу земельної ділянки не конктеризовано місце розташування земельних ділянок, зазначено лише місце проживання [PERSON] - С. Стігла. У своїх письмових поясненнях, адресованих суду 30.03.2015 року, Коропецька селищна рада суду пояснила, що [PERSON] виготовила державні акти на земельну ділянку, а [PERSON] не вистачає площі 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, фактично залишилась земельна ділянка площею 0,2132 га в [ADDRESS] (план-схема додається). Проте у земельно-кадастровій книзі та погосподарській книзі за спадкодавцем обліковувалась земельна ділянка площею 0,25 га за вказаною адресою. На підставі наведеного Коропецька селищна рада позов [PERSON] визнала. Згідно даних Акту обстеження земельних ділянок від 24.03.2015 року, що складений комісією за участю державних інспекторів, встановлено, що [PERSON] по [ADDRESS] фактично користується земельною ділянкою площею 0,3191 га (додаток 1) (тоді як право власності нею оформлено на земельну ділянку площею 0,41 га), а [PERSON] за адресою: [ADDRESS] фактично користується земельною ділянкою площею 0,3039 га (додаток 1). Також обстежено земельну ділянку в урочищі «Гола» (сад), що належала [PERSON], площею 0,0154 га, яка не занесена у земельно-кадастрову книг і використовується по даний час. Факт використання земельної ділянки (саду) не заперечено в судовому засіданні [PERSON] Отже, виходячи із вищенаведеного, а також пояснень Коропецької селищної ради у судовому засіданні, вищезгаданого листа селищного голови, враховуючи те, що на момент розгляду справи державні акти на ім»я [PERSON] є чинні, суд приходить до переконання, що фактично біля житлового будинку [ADDRESS] недостатньо площі у зазначеному позивачем-відповідачем [PERSON] розмірі. Виходячи із зазначеного, посилання представника [PERSON] - [PERSON] на наявність рішення органу місцевого самоврядування та записи у земельно-катастровій книзі як на підстави для задоволення позову суд до уваги не приймає. Заслухавши пояснення сторін у судовому засіданні, проаналізувавши представлені докази, суд, враховуючи те, що земельно-технічна документація на спірну земельну ділянку не представлена, і як слідує із пояснень представника [PERSON] - [PERSON] не виготовлена, хоч як ствердив представник ПП «Землі Придністров»я» такий договір на виготовлення технічної документації спадкодавцем [PERSON] укладено, що, у свою чергу, свідчить про те, після надання земельної ділянки спадкодавець [PERSON] та його донька [PERSON] після прийняття спадщини не вчинили дій щодо виділення земельних ділянок в натурі та оформлення документів, що посвідчують право власності. Суд також виходить з того, що доказів щодо місця розташування земельної ділянки 0,25 га для обслуговування житлового будинку, що виділена [PERSON] суду не надано. При цьому суд критично оцінює письмові пояснення Коропецької селищної ради від 30.03.2015 року про те, що у земельно-кадастровій книзі за [PERSON] обліковувалась земельна ділянка площею 0,25 га за адресою: [ADDRESS], як такі, що не підтверджуються документами справи. Саме до цього зводяться також доводи третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, [PERSON] Згідно з вимогами ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Положенням ч.1 ст.1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. При постановлені рішення суд враховує те, що визнання права власності на земельну ділянку є можливим за наявності такої, також те, що апеляційним судом Тернопільської області на даний момент не ухвалено остаточного рішення згідно апеляційної скарги на рішення Монастирського районного суду Тернопільської області від 11.03.2015 року, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON], а позивач за первинним позовом категорично відмовилась щодо визнання за нею права власності на земельну ділянку у зменшеному розмірі. Як зазначалось вище, у своїх письмових поясненнях по первинному позову, адресованих суду, Коропецька селишна рада визнала позов [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, проте суд,

Outcome: dismissed