Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

01.04.2013 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 03.12.2008 року на ім'я [PERSON] на спадкове майно, яке складається з ? частини житлового будинку [ADDRESS]. В обгрунтування заявлених позовних вимог вказала, що [INFO] померла [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина на вказаний вище житловий будинок. Спадкоємцями за заповітом є позивач на ? частини житлового будинку та відповідач на його ? частину. Відповідач не вчинив необхідних дій, передбачених ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року), для прийняття спадщини, він не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини протягом 6 місяців з дня смерті спадкодавця та протягом цього ж строку не вступив в управління та володіння спадковим майном. Вважає, що при видачі вказаного свідоцтва було порушено вимоги законодавства, а тому воно підлягає скасуванню. Позивач також просить скасувати державну реєстрацію права власності на ? частину житлового будинку за адресою [ADDRESS], зареєстрованого за [PERSON], оскільки вважає, що свідоцтво про право на спадщину за заповітом видано неправомірно. Крім того, 03.12.2013 року позивач подала заяву про збільшення позовних вимог в межах заявлених підстав та предмету позову, просила стягнути на її користь з відповідача моральну шкоду, завдану його неправомірними діями, в розмірі 10000,00 грн. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримала повністю, просила позов задоволити. Додатково пояснила, що відповідач близько 20 років не проживав і не проживає за адресою [ADDRESS], не доглядав за матір'ю, не турбувався станом її здоров'я, не вчинив передбачених законом дій для вступу в спадщину, вважається таким, що від спадщини відмовився, особисто до нотаріальної контори заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину не подавав, від його імені заява була подана представником [PERSON], свідоцтво про право на спадщину отримав неправомірно, тому воно підлягає скасуванню. Залучений до участі в справі представник позивача в судовому засіданні 12.06.2014 року заявлений позов підтримав, просив задоволити. Відповідач та його представник позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні. Відповідач пояснив, що до смерті матері він постійно проживав з нею, оскільки вона хворіла та потребувала догляду, тримав господарство, після смерті матері за місцем реєстрації проживав періодично, мав свою кімнату, яку здавала в оренду позивач. Зазначив, що свідоцтво про право на спадщину було ним отримано правомірно. Представник відповідача зазначив, що позивач не заперечувала і визнавала той факт, що відповідач прийняв спадщину, що підтверджується змістом її заяв, які містяться в матеріалах спадкової справи. Крім того, представник відповідача просив застосувати до вимог позивача строк позовної давності, пропущений нею без поважних причин, оскільки вона знала, що відповідач є спадкоємцем та має право на спадщину. В.о. завідувача Другої житомирської державної нотаріальної контори державний нотаріус Поліщук А.І. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім'я [PERSON] було видано з дотриманням вимог чинного на той час законодавства. Факт прийняття спадщини був перевірений на підставі довідки КВЖРЕП, яка була представлена нотаріусу, підстави для його скасування відсутні. Третя особа - [PERSON] в судових засіданнях позовні вимоги підтримував, просив задоволити, вказував, що відповідач не прийняв спадщину належним чином, вона йому була не потрібна, свідоцтво про право на спадщину видано неправомірно. Представник Реєстаційної служби Житомирського міського управління юстиції в судові засідання не з'являвся, надавав суду заяву про розгляд справи без його участі (а.с. 37). Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відповідно до ст. 169 ЦПК України розгляд справи проведено у відсутності третіх осіб - представника Реєстаційної служби Житомирського міського управління юстиції та [PERSON] Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] (а.с. 6), після смерті якої відкрилась спадщина на житловий будинок [ADDRESS]. Відповідно до заповіту, складеного 15.05.1995 року, [PERSON] заповіла ? частини належного їй житлового будинку по [ADDRESS] дочці [PERSON], а ? - сину [PERSON] (а.с.62). Зі змісту дослідженої в судовому засіданні фотокопії спадкової справи № 223/96 р., заведеної до майна померлої [PERSON], вбачається, що [PERSON] відповідно до поданої нею заяви 09.04.1996 року, прийняла спадщину після смерті матері, в якій зазначено, що іншим спадкоємцем є [PERSON] (а.с. 51). На підставі заяви, поданої [PERSON], 27.10.2004 року їй було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ? частини житлового будинку по [ADDRESS]. В заяві зазначено, що іншим спадкоємцем за заповітом є [PERSON], який спадщину прийняв (а.с. 60, 71). 03.12.2008 року на ім'я [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ? частину житлового будинку по [ADDRESS]. Свідоцтво про право на спадщину за заповітом було видано спадкоємцю [PERSON] на підставі заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, яка була подана його представником - [PERSON], який діяв на підставі нотаріально посвідченої довіреності. Факт прийняття спадщини спадкоємцем нотаріус перевірив на підставі довідки КВЖРЕП № 14 м. Житомира від 29.11.2008 року за № 3537 та спадкової справи № 223/96 (а.с. 75, 82, 84, 87). [PERSON] померла [INFO], а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми ЦК в редакції 1963 року. Частина 1 ст. 548 ЦК України визначає, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Частиною 1 ст. 549 ЦК України передбачено, що спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Зі змісту п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 18/5 від 14.06.1994 року (чинної на момент смерті спадкодавця [PERSON]) свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст.549 Цивільного кодексу). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби та інше. Пункт 112 цієї ж Інструкції визначав, що видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена. Відповідно до п. 207 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 20/5 від 03.03.2004 року (чинної на момент видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03.12.2008 року) особисто спадкоємцем до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини повинні були подаватись письмові заяви про прийняття спадщини та відмову від неї. Не допускається прийняття заяв про прийняття спадщини, про відмову від неї або заяв про їх відкликання, складених від імені спадкоємців їх представниками, що діють на підставі довіреностей. Вказана заборона не поширювалась на заяви про видачу свідоцтв про право на спадщину, а тому звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини представником спадкоємця [PERSON], який діяв на підставі довіреності, [PERSON], і видача на підставі цієї заяви свідоцтва про право на спадщину відповідали вимогам закону. За відомостями адресно-довідкового відділу ГУДМС УДМС України в Житомирській області [PERSON], [INFO], проживає за адресою [ADDRESS] з 09.02.1983 року. Вказана обставина підтверджена змістом копії будинкової книги та довідки КВЖРЕП № 14 від 29.11.2008 року № 3537, надані нотаріусу при посвідченні факту прийняття [PERSON] спадщини в установлений законом строк. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем при отриманні свідоцтва про право на спадщину були представлені всі необхідні документи, видані уповноваженими державними органами, які підтверджували факт, що він прийняв спадщину в установленому порядку відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК (в редакції 1963 року). Крім того, позивач особисто підтверджувала той факт, що відповідач [PERSON] є спадкоємцем після смерті матері і спадщину прийняв (а.с. 75). В запереченнях, які надавались [PERSON] по іншій справі, вона також визнає, що [PERSON] є спадкоємцем частини будинку по [ADDRESS], яку набув у власність на підставі свідоцтва про право на спадщину від 03.08.2008 року (а.с. 166-167). Суд не може покласти в основу рішення покази свідків [PERSON] та [PERSON], які пояснили, що протягом тривалого часу не бачили [PERSON] у спірному будинку, оскільки з їх змісту неможливо точно встановити, що відповідач не вчинив необхідних дій для прийняття спадщини. Вказані свідки не проживають поблизу спірного будинку, а проживають на сусідніх вулицях, знаходяться в дружніх стосунках з позивачем, а тому суд критично ставиться до їх показів. Суд відхиляє надані в якості доказів постанову про відмову в порушенні кримінальної справи від 21.04.2012 року та акт від 04.03.2013 року, затверджений начальником КВЖРЕП № 14, на підтвердження того, що відповідач не проживав у спірному будинку понад 20 років, оскільки дані документи складені відповідно у 2012 та 2013 роках, а тому не можуть підтвердити події, які мали місце у 1995-1996 роках. Відомості в них про те, що відповідач не проживав по [ADDRESS] внесені зі слів свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] Заслуговує на увагу і той факт, що свідками в цих документах на підтвердження слів позивача є одні й ті самі особи - [PERSON] та [PERSON], які також допитувались за клопотанням позивача в якості свідків під час судового розгляду. Згідно зі ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обов'язок доказування покладено на сторони. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Проте позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що відповідач в установленому законом порядку не вступив в управління та володіння майном спадкодавця. При вирішенні даного спору не є вирішальним фактом постійне проживання відповідача за адресою [ADDRESS]. При розгляді даної справи необхідно встановлювати факт вступу в управління та володіння спадковим майном. Допустимих та переконливих доказів для встановлення судом, що відповідач не вступив в управління та володіння спадковим майном позивач не надала. За таких обставин, суд приходить до висновку, що підстави для скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом відсутні. Вимога про скасування державної реєстрації на ? частину житлового будинку по [ADDRESS] є похідною від первісної, а тому підстави для її задоволення відсутні. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Не підлягає задоволенню вимога стягнення моральної шкоди, оскільки позивач не довела, якими неправомірними діями відповідача порушені її права, в чому полягають моральні страждання, причинний зв'язок між вчиненими неправомірними діями та моральними стражданнями. З огляду на викладене, суд відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі за безпідставністю. Оскільки суд відмовляє в задоволенні позову за безпідставністю, підстави для застосування позовної давності відсутні.

Outcome: dismissed