Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

У листопаді 2013 року [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив зобов'язати відповідача ПрАТ «Буровик» виплатити йому середню заробітну плату посадового окладу голови правління ПрАТ «Буровик» за період з 01.07.2011 року по 19.03.2014 року. На підтвердження своїх вимог вказував, що рішенням наглядової ради ЗАТ «Буровик» від 27.04.2011 року його відсторонено від виконання повноважень голови правління ЗАТ «Буровик». На період усунення працівник може бути переведений за його згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою на інше підприємство, в установу, організацію, але в той самій місцевості на с трок до одного місяця. Питання оплати праці в такому разі має вирішуватися відповідно до колективного договору підприємства, а за відсутності відповідних норм - за трудовим договором. За відмови члену виконавчого органу від переведення за ч. 1 ст. 113 КЗпП час його простою підлягає оплаті з розрахунку з розрахунку не нижче від двох третин посадового окладу. Наразі позивачу невідомо про прийняття рішення загальними зборами акціонерів про звільнення його з посади голови правління ЗАТ «Буровик», а тому він має право на стягнення середнього заробітку. Від відповідача надійшло заперечення проти позову на тій підставі, що позивач жодних вимог про проведення розрахунку не пред'являв. Вина роботодавця відсутня. У судовому засідання [PERSON] просив задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача Чуфістова Ю.Г. заперечувала проти задоволення позовних вимог. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив наступне. Судом встановлено та не заперечується відповідачем, що позивач дійсно працював на посаді голови правління ЗАТ «Буровик». У грудні 2011 року [PERSON] звертався з позовом до ЗАТ «Буровик» про визнання недійсним рішення наглядової ради ЗАТ «Буровик» від 27.04.2011 року про відсторонення його від виконання повноважень голови правління, а [PERSON] - від виконання функцій реєстроутримувача-спеціаліста по веденню реєстру власників іменних цінних паперів та заступника голови правління, обрання виконуючим обов'язки голови правління Яцуна В.Ф., оформлене протоколами (без номеру) від 27.04.2011 року, визнання недійсним рішення загальних зборів акціонерів ЗАТ «Буровик» від 01.10.2011 року про обрання нового правління Закритого акціонерного товариства та наглядової ради, оформленого протоколом від 01.10.2011 року. Рішенням господарського суду Полтавської області від 12.06.2013 року у справі №18/3777/11 позов задоволено частково. Визнано недійсним рішення загальних зборів акціонерів ЗАТ «Буровик» від 01.10.2011 року про обрання нового правління Закритого акціонерного товариства та наглядової ради, оформлене протоколом від 01.10.2011 року. В частині позовних вимог про визнання недійсним рішення наглядової ради ЗАТ «Буровик» від 27.04.2011 року про відсторонення [PERSON] від виконання повноважень голови правління, [PERSON] - від виконання функцій реєстроутримувача-спеціаліста по веденню реєстру власників іменних цінних паперів та заступника голови правління, обрання виконуючим обов'язки голови правління Яцуна В.Ф., оформлене протоколами (без номеру) від 27 квітня 2011 року відмовлено. У забезпеченні позову відмовлено. Стягнуто з [PERSON] та [PERSON] солідарно до спеціального фонду державного бюджету України 1 147,00 грн. судового збору. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Буровик" на користь: [PERSON] 573,50 грн. судового збору; [PERSON] 573,50 грн. судового збору. Стягнуто з [PERSON] до спеціального фонду державного бюджету України 1 720,50 грн. судового збору. Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 17.09.2013 рішення господарського суду Полтавської області від 12.06.2013 у справі №18/3777/11 в частині відмови про визнання недійсним рішення наглядової ради ЗАТ «Буровик» від 27.04.2011 року про відсторонення [PERSON] від виконання функцій реєстроутримувача-спеціаліста по веденню реєстру власників іменних цінних паперів, оформлене протоколом (без номеру) від 27.04.2011 рок та п. 5 в частині солідарного стягнення з [PERSON] до спеціального фонду державного бюджету України судового збору скасовано. Визнано недійсним рішення наглядової ради ЗАТ «Буровик» від 27.04.2011 року в частині відсторонення [PERSON] від виконання функцій реєстроутримувача-спеціаліста по веденню реєстру власників іменних цінних паперів, оформлене протоколом (без номеру) від 27.04.2011 року. Пункт 5 резолютивної частини рішення викладено в наступній редакції : "Стягнути з [PERSON] (36040, [ADDRESS]), ідентифікаційний номер [NUMBER] до спеціального фонду державного бюджету України 573,50 грн. судового збору". В іншій частині рішення залишено без змін. За наслідками розгляду касаційної скарги позивачів по даній справі в частині відмови про визнання недійсними рішень наглядової ради ЗАТ «Буровик» від 27.04.2011 року про відсторонення [PERSON] від виконання повноважень голови правління, [PERSON] - від виконання повноважень заступника голови правління та обрання виконуючим обов'язки голови правління Яцуна В.Ф. постановою Вищого Господарського Суду України від 27 листопада 2013 року постанова Харківського апеляційного господарського суду від 17.09.2013 року у справі № 18/3777/11 залишено без змін. Таким чином, твердження позивача проте, що йому було невідомо про звільнення його з посади голови правління повністю спростовується обставинами, встановленими при розгляді справи № 18/3777/11, оскільки [PERSON] оскаржував відсторонення його від виконання повноважень голови правління. Дане рішення загальних зборів було додатково затверджено рішенням позачергових загальних зборів від 13.10.2012 року яке чинне і позивачем не оскаржувалось. Управління після цього переобиралось ще раз на загальних зборах 1 червня 2013 року, на яких позивач був присутнім. На підтвердження того, що позивачу добре було відомо про звільнення його з посади свідчить й той факт, що у грудні 2011 року [PERSON] звертався до ЗАТ «Буровик» з позовною заявою про звільнення з займаної посади, поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди. Ухвалою Октябсрького районного суду м. Полтави від 22 березня 2012 року по справі 2/1622/172/2012 дана позовна заява була залишена без розгляду у зв'язку з неодноразовою неявкою позивача. Твердження позивача про те, що він звершаться до відповідача із вимогою провести з ним розрахунок та видати трудову книжку спростовуються наданими ним же копіями опису цінного листа від 26.10.2011 року, в якому чітко вказано, що на адресу ЗАТ «Буровик» надсилалась заява [PERSON] про надання копії наказу про звільнення з роботи та заява акціонера [PERSON] про надання копії протоколу зборів акціонерів від 01 жовтня 2011 року та додатку про реєстрацію акціонерів. За вих. 166 від 30.11.2011 року [PERSON] була направлена відповідь на цей лист, його запрошували прибути в ПрАТ «Буровик» для ознайомлення з протоколом позачергового загальних зборів, додатком про реєстрацію акціонерів від 01 жовтня 2011 року та наказом про його звільнення. Свідки голова правління [PERSON] та інженер з охорони праці [PERSON] підтвердили обставини, що [PERSON] отримав наказ про його звільнення, але за трудовою книжкою та з вимогою про розрахунок до товариства не звертався. Трудова книжка й досі знаходиться в сейфі. Згідно з ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього ж Кодексу, якою передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, які належать йому від підприємства, установи організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Ст. 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 20 постанови від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні підлягає стягненню на користь працівника, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Враховуючи, що затримки по виплаті заробітної плати не було, оскільки позивач не працював у день звільнення і не звертався до підприємства з вимогою про проведення розрахунку, як це передбачено ст. 116 КЗпП України, вина підприємства у невиплаті відсутня, адже позивач на роботу не з'являвся і вимоги про виплату не пред'являв, підприємством не порушені строки, встановлені ст. 116 КЗпП України та на сьогодні взагалі неможливо визначити, чи є спір про розміри належних до виплати сум звільненому позивачу через те, що він за розрахунком не звертався, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є недоведеними.

Outcome: dismissed