Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-22 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за житлово - комунальні послуги, посилаючись на те, що відповідачі є співвласником квартири [ADDRESS]. Житлово - експлуатаційною організацією, яка обслуговує даний будинок є ТОВ «РАДА 7», а тому відповідачам надаються житлово-комунальні послуги, які не оплачують, внаслідок чого в нього утворилася заборгованість в розмірі 57 773грн.13 коп. яку просить стягнути в примусовому порядку та стягнути індекс інфляції в розмірі 33 295грн.28 коп. , 3% річних, що становить 5534,03 грн. Представник позивача [PERSON] позов підтримав, уточнив позовні вимоги та просив стягнути заборгованість за житлово-комунальні послуги за період 26.12.2011р. по 31.07.2015р. в розмірі 35087,70 грн. в межах позовної давності, інфляційні нарахування в розмірі 18224,40 грн., 3% річних в розмірі 2682,94 грн., судовий збір в розмірі 1378 грн. В подальшому в судове засідання не з»явився, просив розглядати в його відсутність. Представник відповідачів [PERSON] проти позову заперечував, вказував на те що позивач не надає житлово-комунальні послуги , просив застосувати строк позовної давності. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідачі є співвласниками квартири [ADDRESS], який знаходиться на балансовому утриманні позивача. Згідно свідоцтва про право власності від 31.10.2008р. [PERSON] належить 35/100 частини квартири, [PERSON] 65/100 частини квартири (а.с.16) Згідно свідоцтва про шлюб відповідачка [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (а.с.119) Позивач надає відповідачам житлово-комунальні послуги, разом з тим вони їх не оплачують. На їх неодноразові звернення позивач надавав відповідь щодо утримання будинку, структури тарифів та вартості послуг. (а.с.137-144) Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 10.04.2015р. скасовано судовий наказ від 19.01.2015р. про стягнення з [PERSON] , [PERSON] заборгованості за житлово-комунальні послуги. Встановлено , що за період 26.12.2011р. по 31.07.2015р. відповідачі мають заборгованість за отримані житлово-комунальні послуги в розмірі 35087,70 грн., інфляційні нарахування в розмірі 18224,40 грн., 3% річних в розмірі 2682,94 грн., При цьому , заперечуючи проти нарахованої позивачем суми заборгованості, відповідачі у порушення вимог статей 10,60 ЦПК України належних і допустимих доказів на його спростування не надав. Посилання відповідачів на відсутність договору про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території , суд вважає безпідставним , оскільки відповідачами отримувались відповідні послуги . Згідно з Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (ст..19) відносини у сфері житлово-комунальних послуг регулюються виключно на договірних засадах. Це означає , що кожна із сторін має право вимагати укладання такого договору, у тому числі і в судовому порядку. Житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил (ст. 1 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги"). Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. Отже, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав та обов'язків сторін, на боржників покладено певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому відповідає право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплати грошей за надані послуги. Отже, з огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов'язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України. Крім того, застосування положень частини другої статті 625 ЦК України до спірних правовідносин також узгоджується із закріпленими в пункті 3 частини першої статті 96 ЦПК України нормами, відповідно до яких однією з вимог, за якими може бути видано судовий наказ, є вимога про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості. Вказані положення відображені у правовій позиції, висловленій Верховним Судом України під час розгляду справи16 грудня 2015р. № 6-2023цс15. Щодо заяви відповідачів про застосування строків позовної давності , суд вважає її безпідставною виходячи з наступного. За частинами першою, другою статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Ураховуючи, що судовий захист права кредитора (виконавця послуг) на стягнення грошових коштів можна реалізувати у позовному провадженні та шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором (виконавцем послуг) заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг позовної давності. Вказані положення відображені у правовій позиції, висловленій Верховним Судом України під час розгляду справи13 січня 2016р. № 6-931цс15. Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є законними, знайшли підтвердження та підлягають задоволенню. Слід стягнути з [PERSON], [PERSON] відповідно долей на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «РАДА 7» заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 35987,70 грн., інфляційні нарахування в розмірі 18224,40 грн., 3% річних в розмірі 2682,94 грн. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1378 грн., розмір якого підтверджений квитанцією про сплату судового збору.

Outcome: approved