Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-15 00:00:00

01.11.2019 року представник позивача Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Хортицькому району звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення коштів у розмірі 10608 грн., посилаючись на безпідставне отримання грошової допомоги. Позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до заяви відповідачу була призначена допомога як переміщеним особам. За результатами перевірки справи виявлено, що місце реєстрації відповідача та членам її сім`ї (м.Маріуполь Донецької області) не включено до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, в зв`язку з чим, [PERSON] не мала права на продовження виплати грошової допомоги. До теперішнього часу добровільно кошти не повернуті. Просить стягнути з відповідача надмірно перераховані кошти у розмірі 10608 грн. Ухвалою судді Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 11.11.2019 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду. Заочним рішенням від 24.12.2019 року позов задоволено. Ухвалою суду від 22.06.2021 року. Заочне рішення скасовано, справа призначена до розгляду. 09.07.202 року відповідачка надала відзив на позов, в якому вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають, зазначив, що, підставою припинення надання відповідачу допомоги, як переміщеної особі на проживання, є внесення змін Постановою КМУ № 370 від 31.05.2017р. до пункту № 2 Порядку. Пункт № 12 Порядку містить вичерпний перелік підстав для припинення виплати призначеної грошової допомоги, до числа якого не включена така підстава, як внесення змін до законодавства. Також зазначив, що грошові кошти поверненню не підлягають, оскільки подання неї недостовірних відомостей відсутнє. 28.07.2021 року позивач надав відповідь на відзив. Представник позивача Шульц В.В. у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, вважає їх законними та обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідач [PERSON] просить у задоволенні позову відмовити, оскільки підстави для повернення отриманої грошової допомоги відсутні. Розглянувши матеріали провадження, з`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із ст. 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Крім того, згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом. За вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин. Відповідно до ч. 1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрована як внутрішньо переміщена особа за адресою: [ADDRESS] , та з 19.03.2015 року перебуває на обліку в УПСЗН по Хортицькому району. Постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2004 року № 505 було установлено щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послу, а також затверджено Порядок про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (надалі - Порядок). Пунктом 2 Порядку в редакції, чинній станом на день набуття відповідачем статусу внутрішньо переміщеної особи, встановлено, що грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців. Відповідно до Порядку «Про надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг», затвердженого постановою КМУ від 01.01.2014 року № 505 , позивачці з урахуванням двох неповнолітніх дітей, призначено адресну вимогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання на періоди з 19.03.2015 року по 18.09.2015 року; з 06.11.2015 по 20.04.2016 року; з 06.07.2016 по 04.01.2017, з 05.01.2017 04.07.2017, та з 05.07.2018 по 04.01.2018 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2017 № 370 були внесені наступні зміни до п. 2 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженому ПКМУ від 01.10.2014 № 505. Абзац перший і другий пункту 2 замінено абзацами такого змісту: Грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території України, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, а також внутрішньо переміщеним особам, житло яких зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції та які взяті на облік у структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж на шість місяців. Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затверджено розпорядженням Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 р. № 1085 (Офіційний вісник України, 2014р., № 92, ст. 2655; 2015 р., № 98, ст. 3368). До Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та Переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення (станом на 02.12.2015 із змінами згідно з Розпорядженням КМ № 1276-р) не включено адресу реєстрації громадянки [PERSON] та її дітей (м.Маріуполь Донецької області). Тобто, не включення м.Маріуполь Донецької області до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та Переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затверджених розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 1085-р є підставою втрати громадянкою [PERSON] права на отримання грошової допомоги. Враховуючи те, що гр. [PERSON] не мала права на подовження виплати грошової допомоги за заявою від 05.07.2017 № 1332, управлінням розраховано період та суму надмірно виплачених та отриманих грошових коштів.на підставі рішення районної комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам і складала 12486,26 грн. (протокол (індивідуальний перерахунок) від 03.04.2018 та 03.05.2018 (12586,26 -1878,26=10608 грн.). До теперішнього часу належна до повернення на рахунок управління сума не повернута. Згідно із ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставне набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. При цьому, відповідно до ст. 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб для існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Пунктом 12 Порядку «Про надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» встановлено, що виплата грошової допомоги припиняється з наступного місяця у разі: - подання уповноваженим представником сім`ї заяви про припинення виплати грошової допомоги; - надання інформації державної служби зайнятості про те, що працездатні члени сім`ї протягом чотирьох місяців не працевлаштувалися за сприянням державної служби зайнятості або перебувають в трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, але фактично не працюють; - зняття з обліку внутрішньо переміщеної особи; - виявлення уповноваженим органом факту подання недостовірної інформації або неповідомлення про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги; -у разі смерті внутрішньо переміщеної особи. Зі змісту вище вказаних норм права вбачається, що обов`язковими умовами утримання надміру виплачених сум допомоги є наявність зловживань з боку отримувача такої допомоги, а саме: виявлення уповноваженим органом факту подання недостовірної інформації або неповідомлення про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги, надання інформації державної служби зайнятості про те, що працездатні члени сім`ї протягом чотирьох місяців не працевлаштувалися за сприянням державної служби зайнятості або перебувають в трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, але фактично не працюють та у разі зняття з обліку внутрішньо переміщеної особи чи її смерті. Отже, повернення надміру сплачених сум допомоги передбачає стягнення зазначених сум лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини одержувача допомоги чи зняття його з обліку. Згідно із ч. 1 ст. 1213 ЦК України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Але, законодавством чітко визначено способи вирішення питання пов`язаного з виникненням переплати пенсії: добровільне повернення пенсіонером надмірно виплачених сум чи стягнення, зазначених сум у судовому порядку; визнання сум переплати пенсії безнадійною заборгованістю та прийнятої рішення щодо її списання; утримання переплати пенсії згідно рішення комісії. За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. При цьому, ст. 1215 ЦК України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Так, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача (ч. 1 ст. 1215 ЦК України). Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача. Правовою позицією Верховного Суду України від 02.07.2014 року за результатами розгляду справи №6-91цс14 визначено, що до правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення ст. 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають. При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у ст. 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів. Отже, неправильне застосування позивачем норм матеріального права при призначенні і нарахуванні відповідачці державної соціальної допомоги не є рахунковою помилкою в розумінні ст. 1215 ЦК України, яка надає право витребування у останньої переплати соціальних виплат. Позивачем не доведено факту зловживань з боку відповідачки, її винуватості чи недобросовісності щодо надання недостовірних даних, а тому що позовні вимоги позивача до відповідача у цій справі у повному обсязі не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed