Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

У вересні 2014 року позивач звернувся в суд до відповідача з позовом про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 12 вересня 1996 року між ним та відповідачем було укладено договір № 510 купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: цілого жилого будинку [ADDRESS] в місті Миколаєві, який був укладений на Миколаївській Універсальній Товарно-сировинній біржі, записаний в Журналі реєстрації біржових договорів з нерухомістю за № 510 від 12.09.1996 року та зареєстрований 01.10.1996 року в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 1255. Працівники біржі завірили, що подальшого нотаріального посвідчення договір не потребує. Оскільки він не має можливості розпорядитися купленим ним на законних підставах у свій час будинком, тому що не дотримане діюче на даний момент законодавство- договір не посвідчений нотаріально- він змушений звернутися до суду. Зазначений договір купівлі-продажу виконаний обома сторонами. Посилаючись на наведене, просив позов задовольнити. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання був сповіщений через оголошення в газеті "Рідне Прибужжя", а тому вважається повідомленим належним чином у відповідності до ч. 9 ст. 74 ЦПК України. За відсутності заперечень з боку позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи- Миколаївська Універсальна Товарно-сировинна біржа - в судове засідання не з'явився, до суду надійшло поштове повідомлення з відміткою "за закінченням термінів зберігання". Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 12 вересня 1996 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір № 510 купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: цілого жилого будинку [ADDRESS] в місті Миколаєві. Договір був укладений на Миколаївській Універсальній Товарно-сировинній біржі, записаний в Журналі реєстрації біржових договорів з нерухомістю за № 510 від 12.09.1996р. 01.10.1996 р. право власності на зазначений будинок було зареєстровано на ім'я [PERSON] в Миколаївському МБТІ та записано за реєстровим № 1255. Договір виконаний сторонами в повному обсязі: позивач уплатив продавцю вартість будинку, вселився в жиле приміщення, зареєструвався там та користується ним, а відповідач отримав оплату договірної вартості будинку, звільнив її від побутового майна та здійснив виселення з нього. Згідно з вимогами ст.227 ЦК УРСР в редакції ГК 1963 р., що діяв на момент укладення договору, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин, недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Відповідно до ст.47 ЦК УРСР (в ред.1963р.) недодержання у випадках, зазначених в законі, нотаріальної форми угоди, тягне за собою її недійсність. Ст.128 ЦК УРСР передбачає, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі. Відповідно до ст.657 ЦК України в редакції ЦК 2003 р. договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, жилого будинку (квартири) чи іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Із пунктів 3,4 ст.334 ЦК України вбачається, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Оскільки відносини виникли до набрання чинності ЦК України 2003 р., то відповідно до п.п.1,4 заключних та перехідних положень ЦК України 2003р. необхідно керуватися нормами ЦК УРСР 1963 р. Таким чином, суд дійшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved