Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-08 00:00:00

01.11.2018 [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу в розмірі 319113,70 грн., з яких 300000 грн. сума основного боргу, 12600 грн. сума процентів за користування кредитом, 5700 грн. інфляційні втрати, 813,70 грн сума трьох процентів річних. Також просить стягнути на його користь судові витрати із сплати судового збору в сумі 3585,45 грн., з яких 3191,14 грн. судовий збір за подання позову, 352,40 судовий збір за забезпечення позову, 41,91 грн. банківська комісія, а також 35000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. В обгрунтування позовних вимог зазначає те, що 07.08.2018 між ним та [PERSON] було укладено договір позики, шляхом складення відповідачем боргової розписки від 07.08.2018 на виконання якої він передав [PERSON] грошові кошти в сумі 300000 грн. Відповідно до даної розписки відповідач зобов`язувався повернути кошти до 22.09.2018, однак свої зобов`язання не виконав. Він неодноразово звертався до [PERSON] щодо повернення коштів, однак той вимоги ігнорував та повідомив, що не має змоги повернути кошти, у зв`язку з важким матеріальним становищем, на телефонні дзвінки не відповідає, від зустрічей ухиляється. З огляду на те, що розпискою не визначений розмір процентів за позикою, такий розмір визначається на рівні облікової ставки Національного Банку України. Період нарахування процентів за позикою, що підлягає стягненню з відповідача на його користь становить з 08.08.2018 по 01.11.2018. Оскільки термін повернення грошових коштів позики, зазначений в розписці відповідача, встановлений до 22.09.2018, за період з 23.09.2018 по 01.11.2018 з відповідача підлягають до стягнення інфляційні втрати за прострочення грошового зобов`язання. Окрім того, у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України за порушення терміну повернення позики в період з 23.09.2018 по 01.11.2018 з відповідача на його користь підлягають також стягненню три проценти річних від прострочення суми за увесь строк такого прострочення. Крім цього, внаслідок порушення відповідачем своїх зобов`язань з повернення позики, він був змушений звернутися за професійною правничою допомогою до адвоката, вартість якої складає 35000 грн. 02.11.2018 ухвалою судді Яворівського районного суду Львівської області Швед Н.П. частково задоволено заяву [PERSON] та накладено арешт на нерухоме майно, земельну ділянку площею 0,25 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий №4622487200:07:009:0011, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 102584646224 та житловий будинок, загальною площею 60,3 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 102489846224 в межах суми 319 113, 70 грн. на час розгляду цивільної справи в суді до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі. Ухвалою судді Яворівського районного суду Львівської області Швед Н.П. 27.11.2018 відкрито спрощене провадження у справі та призначено судове засідання. 10.01.2019 відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги [PERSON] ґрунтуються лише на його припущеннях, а розписка, на яку посилається позивач на підтвердження отримання грошових коштів, не може вважатися належним та допустимим доказом, оскільки фактичної передачі таких коштів не було. Просить в позові відмовити. 21.01.2019 [PERSON] подав відповідь на відзив, в якому зазначає, що відзив [PERSON] на позовну заяву зводиться до формального цитування норм цивільного та цивільно-процесуального законодавства України. В тексті свого відзиву відповідач визнає та погоджується, що написана ним власноручно розписка від 07.08.2018 «засвідчує в письмовій формі факт одержання особою у власність, користування чи розпорядження грошей від іншої особи». При цьому [PERSON] не заперечує факту та написання ним власноруч розписки від 07.08.2018 про отримання коштів в розмірі 300000 грн. в позику. Також відповідач не заперечує та не оспорює своє зобов`язання за вказаним договором позики. Зміст заперечення [PERSON] неправдиво та необґрунтовано зводиться до його покликання про нібито відсутність фактичної передачі йому грошових коштів. Разом з тим, таке твердження відповідача є надуманим, неправдивим, не підтверджене жодними доказами. Покликання відповідача на правові висновки Верховного Суду України, викладені в постанові від 02.07.2014 в цивільній справі №6-79цс14 та постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 у цивільній справі №6-63цс13, лише додатково підтверджують однозначність тлумачення правової природи розписки, що видається боржником кредитору за договором позики після отримання грошових коштів, як реального одностороннього правочину, що підтверджує як сам факт укладення договору позики, його зміст та умови, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Окрім того, посилання відповідача [PERSON] щодо нібито можливості підтвердження обставини відсутності фактичної передачі коштів показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] суперечать вимогам чинного цивільного та цивільно-процесуального законодавства України, відтак є безпідставними та необґрунтованими. Таким чином пояснення [PERSON] , викладені у відзиві від 04.01.2019, жодним чином не спростовують факт укладення між ним та відповідачем договору позики, факт передання та отримання у власність коштів в сумі 300000 грн., факту написання власноручно та особисто [PERSON] розписки від 07.08.2018 та факту не повернення позичених грошових коштів у встановлений розпискою термін. Просить стягнути з [PERSON] в його користь 319113,70 грн. боргу, з яких сума основного бору 300000 грн. сума процентів за користування позикою 12600 грн., сума інфляційних втрат 5700 грн., сума трьох процентів річних 813,70 грн.; 3585,45 грн. судових витрат по сплаті судового збору, 35000 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу. Згідно з розпорядженням керівника апарату Яворівського районного суду Львівської області про призначення проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи у зв`язку із закінченням повноваження першого періоду призначення на посаді судді Швед Н.П. та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді Карпин І.М. 01.03.2019 ухвалою судді матеріали справи прийнято до розгляду та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 06.03.2019 відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про скасування заходів забезпечення позову. 12.07.2019 вирішено питання, які пов`язані з підготовкою справи до судового розгляду, ухвалою суду підготовче провадження закрито та призначено судовий розгляд. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Гедз О.Т. позовні вимоги свого довірителя підтримала, дала пояснення аналогічні позовній заяві та відповіді на відзив відповідача на позовну заяву, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в суді проти позову заперечив та пояснив, що розписку про отримання коштів в борг писав особисто, однак коштів не отримував. Написав розписку під тиском, однак не оскаржував договір позики. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Рудкевич Ю.Ю. в судовому засіданні підтримав письмовий відзив на позовну заяву, просив в позові відмовити. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, представника відповідача, покази свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України). За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчує отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Із розписки, датованої 07 серпня 2018 року, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , житель [ADDRESS] отримав 07.08.2018 о 23:00 год. у [PERSON] грошові кошти в сумі 300000 грн., які зобов`язувався повернути до 22 вересня 2018 року. [PERSON] також в розписці зазначив, що розписка написана ним особисто при повній свідомості, без жодного насильницького тиску в присутності понятих: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , з розпискою повністю погоджується, вдруге засвідчив факт позичання грошової суми 300000 грн. в [PERSON] та зобов`язався повернути кошти до 22.09.2018. Таким чином між відповідачем [PERSON] та позивачем [PERSON] 07.08.2018 було укладено договір позики. Свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в суді ствердили, що [PERSON] особисто писав розписку, тиску жодного на нього ніхто не чинив, кошти в їх присутності не передавали. За умовами даного договору [PERSON] отримав у [PERSON] грошові кошти в сумі 300000 грн., які зобов`язувався повернути до 22.09.2018. Відповідно до ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Відповідач [PERSON] договір позики не оспорював з підстав не одержання коштів, а відтак його заперечення з приводу не отримання коштів, зазначених в борговій розписці, спрямовані на уникнення обов`язку виконання боргового зобов`язання. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Так як [PERSON] доказів виконання умов договору позики не надав, грошових коштів не повернув, тому суд дійшов висновку, що з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає до стягнення сума основного боргу в розмірі 300000 грн. За умовами договору сторони погодили строк повернення позики до 22.09.2018. Договором не встановлений розмір процентів, тому їх розмір позивач правомірно визначив на рівні облікової ставки Національного банку України. Відтак, у межах строку кредитування до 22 вересня 2018 року відповідач мав, зокрема, повернути позивачеві суму позики і сплатити проценти. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку надання позики. Велика Палата Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. ( постанова ВП ВС від 28.03.2018 справа №444/9519/12 ( №14-10цс18) Таким чином з відповідача [PERSON] в користь позивача підлягають до стягнення проценти за користування позикою за період з 08.08.2018 по 23.09.2018 в розмірі 6682,18 грн. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша статті 1050 ЦК України). За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Сума інфляційних втрат за прострочення виконання зобов`язання з 23.09.2018 по 01.11.2018 становить 5100 грн (101,7 : 100 х 300 000 грн) - 300000 грн). Сума трьох процентів річних за прострочення повернення позики з 23.09.2018 по 01.11.2018 становить 813, 70 грн ( 300000 грн х 3% : 100 % : 365 днів х 33 днів). Оцінюючи зібрані у справі докази у їх сукупності,суд дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає частково до задоволення в частині стягнення суми боргу в розмірі 300000 грн, процентів за користування позикою в розмірі 6682,18 грн, суми інфляційних втрат в розмірі 5100 грн та 3% річних в розмірі 813,70 грн. Відповідно до ч.1 та ч.3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Представником позивача на підтвердження витрат на правничу допомогу , надано детальний розрахунок обсягу наданої правничої допомоги від 09.02.2021, копію прибуткового касового ордеру №21102 та квитанцію до прибуткового касового ордеру №21102 від 21.02.2020 про сплату 35000 грн. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати, а саме: сплачений судовий збір у розмірі 3470,89 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 34282,50 грн, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі наведеного та ст.ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263, 265, 268 ЦПК України,

Outcome: partial