Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-05 00:00:00

01 грудня 2017 року позивач [PERSON] звернулася з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи вимоги тим, що відповідно до типового договору найму житла у будинках державного та комунального житлового фонду від 16 травня 2002 року[ADDRESS] загальною площею 45,75 кв.м., розташована за адресою: м. Бердянськ, пр. Західний, 15, була надана у користування [PERSON] для проживання її родини, до складу якої входили: чоловік [PERSON] та син - [PERSON] 30 липня 2012 року КП Бердянської міської ради «Житлосервіс-2А» провів перенумерацію кімнат у гуртожитку за вказаною адресою у результаті чого квартирібув присвоєний номер «5». У 2002 році шлюб з відповідачем був розірваний, і з травня місяця того ж року відповідач у квартирі не проживає. Таким чином, за зареєстрованим місцем проживання [PERSON] не мешкає, його особисті речі у житловому приміщенні відсутні, майно не утримує, комунальні платежі не сплачує. Наразі виникло питання про надмірну сплату комунальних послуг та є потреба у оформленні субсидії, тому позивач змушена звернутися до суду для вирішення питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, не заперечуючи проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився. Про слухання справи повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада України» (а.с. 40 ). Згідно із ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, який не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив і якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. На підставі зазначеного,\~суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Третя особа [PERSON] не заперечував проти визнання батька таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме, в кімнаті № 5, будинку № 15 по пр. Західному у м. Бердянськ Запорізької області, оскільки останній понад десяти років не мешкає в родині, не користується кімнатою, не утримує майно, не несе витрати по сплаті комунальних послуг. Представник третьої особи - комунального підприємства «Житлосервіс - 2А» у судове засідання не зявився, згідно листа за № 759 від 29 березня 2018 року просили вирішити справу без участі представника (а.с. 46). Вислухавши думку позивача та третьої особи [PERSON], приймаючи до уваги лист КП підприємства «Житлосервіс - 2А», допитавши свідків [PERSON], [PERSON], зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно типового договору найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду від 16 травня 2002 року, укладеного між наймодавцем в особі ТОВ «Еверест» і наймачем [PERSON], останній та членам її родини у користування надана квартира № 4, загальною площею 45.75 кв.м., яка складається з двох кімнат житловою площею 30 кв. м. (а.с. 13 - 14). Як вбачається з виписки з протоколу № 3 засідання міської громадської комісії з житлових питань при виконавчому комітеті Бердянської міської ради від 23 травня 2012 року, нумерація квартир (кімнат) була змінена. До складу перелічених гуртожитків територіальних громад увійшов гуртожиток по вул. 12 Грудня, 15, нині назва - пр. Західний, 15 у м. Бердянськ Запорізької області (а.с. 18, 16). З довідки Комунального підприємства з технічної інвентаризації Бердянської міської ради за № 532 від 22 листопада 2017 року вбачається, що кімната № 5 у гуртожитку по пр. Західному, 15 у м. Бердянськ Запорізької області не приватизована (а.с. 17). Відповідно довідки КП «Житлосервіс 2-А» від 14 листопада 2017р. до складу родини позивача [PERSON] входять: чоловік [PERSON], 1971р.н. та сини - [PERSON], [INFO] (а.с. 8). Сторони однією родиною не мешкають, шлюб розірваний 23 травня 2002року, що вбачається з копії свідоцтва (а.с.6) У акті обстеження квартири [ADDRESS] зазначено, що [PERSON] не мешкає по місцю реєстрації та відсутній з травня 2002року, особистих речей останнього у кімнаті немає (а. с.15). У судовому засіданні встановлено, і це не спростовується свідченнями свідків допитаних у судовому засіданні [PERSON], [PERSON], що відповідач [PERSON], [INFO] прописаний у кімнаті № 5, будинку № 15 по пр. Західному у м. Бердянськ Запорізької області, але у 2002 році виїхав та за наведеною адресою не мешкає, витрати по сплаті комунальних витрат не несе, майно не утримує, його місце перебування не відоме. Таким чином, відповідач [PERSON] більше ніж півроку не мешкає у житловому приміщенні, що є підставою для визнання його таким, що втратив право користування ним. Згідно ст. 71 Житлового Кодексу України при тимчасовій відсутності наймача, або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 Житлового Кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться у судовому порядку. У ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», вказано, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення власності на житлове привішення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення померлою. Приймаючи до уваги наведене, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved