Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-25 00:00:00

ФОП [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача завдані збитки в порядку регресу у розмірі 4461,76 грн., а також понесені судові витрати в сумі 768 грн. 40 коп. та витрати на правничу допомогу в розмірі 6531,40 грн. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 16.04.2019 року відкрито провадження у даній справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 24.12.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача до судового засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності та позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач до судового засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. Згідно до вимог ст. ст. 280, 281 ЦПК України, судом ухвалено про заочний розгляд справи. Обставини справи, встановлені судом. 28.08.2018 року в м. Миколаєві по пр. Богоявленському в районі будинку № 248-А відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Мітсубіші» державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля «МG 350», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» відповідно до договору добровільного страхування наземного транспорту № 5178095-02-12-15-01 від 10.04.2018 року, предметом якого були майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «МG 350», державний номерний знак [NUMBER] . Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, застрахованому транспортному засобу « [NUMBER] », державний номерний знак [NUMBER] , завдано механічних ушкоджень і вартість відновлювального ремонту транспортного засобу склала 4461,76 грн. Відповідно страхового акту №08624 від 06.09.2018 року факт ДТП 28.08.2018 року визнаний ПрАТ «СК «ВУСО» страховим випадком. Виконуючи взяті на себе зобов`язання по договору страхування ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило страхувальнику страхове відшкодування у розмірі 4461,76 грн., що підтверджується платіжним дорученням №20198 від 07.09.2018 року. Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 22.10.2018 року відповідача [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. При цьому його цивільно-правова відповідальність, як водія транспортного засобу «Мітсубіші» державний реєстраційний номер [NUMBER] , не була забезпечена договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на момент ДТП. 14.01.2019 року між ПрАТ «СК «ВУСО» (первісний кредитор) та фізичною особою-підприємцем " [PERSON] ", (новий кредитор) укладено Договір № 14/01/2019 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор (позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за договором страхування № 5178095-02-12-15-01 від 10.04.2018 року. Таким чином, до позивача перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідача суми боргу в розмірі 4461,76 грн., сплаченого ПрАТ «СК «ВУСО» страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту № 5178095-02-12-15-01 від 10.04.2018 року. З метою досудового врегулювання спору відповідачу направлено претензію про відшкодування збитків у порядку регресу. Згідно викладених у позові обставин, зазначена вимога залишилась невиконаною відповідачем. Згідно до вимог ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Вимогами ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України, регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засіб» та нормами Закону України «Про страхування». Вимогами статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засіб» визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону). Згідно із вимогами ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його, що визначено п. 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно до вимог частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Вимогами частини другої статті 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Згідно з пунктом 3 частини першої статті 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Відповідно до вимог статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Тобто, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після виплати страхового відшкодування припиняються правовідносини, пов`язані з відшкодуванням шкоди, а на заміну їм виникають нові правовідносини щодо права зворотної вимоги. В таких правовідносинах страховик по відношенню до винуватця ДТП виступає кредитором, а винуватець ДТП по відношенню до страховика - боржником. Відповідно до пункту першого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. (стаття 514 ЦК України). Під час розгляду цивільної справи №465/646/11 (постанова від 31.10.2018 року), Велика Палата Верховного Суду зазначила, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, а змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Відповідно до договору про відступлення права вимоги № 5178095-02-12-15-01 від 10.04.2018 року, укладеного між ПрАТ СК "ВУСО" та позивачем ФОП [PERSON] як суб`єктом підприємницької діяльності, а також додатку №1 до цього договору до позивача ФОП [PERSON] перейшло право вимоги, яке в порядку регресу страховик набув до відповідача [PERSON] . За правилами ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно з ч.1 ст. 1191ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Станом на день розгляду справи стороною відповідача не надано жодних доказів на спростування заявлених позовних вимог. Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до переконання, що позовні вимоги про стягнення із [PERSON] на користь ФОП ФОП [PERSON] витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 4461,76 гривень підлягають до задоволення. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За такого, з відповідача на користь позивача слід стягнути суму судового збору у розмірі 768,40 гривень. На підставі наведеного та

Outcome: approved