Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

У червні 2020 року Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ) звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування в розмірі 51473 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач вказував що, 08 червня 2015 року [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки «КАМАЗ» державний номерний знак [NUMBER] , в с. Остриця Герцаївського району Чернівецької області здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , який внаслідок отриманих ушкоджень помер у лікарні швидкої медичної допомоги м. Чернівці. За постановою слідчого управління УМВС України в Чернівецькій області від 19 жовтня 2015 року кримінальне провадження відносно [PERSON] було закрито через відсутність в його діях складу кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. На виконання вимог п.п. а п.41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (по тексту - Закону), на підставі заяви батьків померлого [PERSON] -матері [PERSON] та батька [PERSON] , МТСБУ здійснило виплату останнім у розмірі всього 51473 грн. Оскільки цивільна правова відповідальність відповідача на момент ДТП застрахована не була та останній у добровільному порядку не відшкодував МТСБУ сплачених у порядку регламенту коштів, позивач з посиланням на норми статтей 526, 1166, 1187, 1191 Цивільного кодексу України, статтей 21 та 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» просив стягнути з відповідача 51473 грн. регламентної виплати та 2102 судового збору. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак, згідно поданої заяви просив суд розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] за обставин належного повідомлення про час і місце судового розгляду подав суду заяву за якою просив провести судовий розгляд у його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 08 червня 2015 року в с. Остриця Герцаївського району Чернівецької області, [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки «КАМАЗ» державний номерний знак [NUMBER] , здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , який внаслідок отриманих ушкоджень помер у лікарні швидкої медичної допомоги м. Чернівці. З огляду на те, що станом на момент дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність відповідача (водія) транспортного засобу «КАМАЗ» державний номерний знак [NUMBER] не була застрахована, батьки померлого в ДТП [PERSON] - матір [PERSON] та батько [PERSON] відповідно, через представника [PERSON] 12 червня 2017 року звернулися до Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) з повідомленням про ДТП, а 26 червня 2017 року подали заяви про виплату страхового відшкодування (а.с. 9, 16, 17). Згідно з платіжним дорученням № 1262951 від 21 грудня 2017 року МТСБУ здійснило регламентну виплату [PERSON] та [PERSON] в розмірі усього 51473 грн. (а.с. 30). Отже, позивач звертаючись до суду з даним позовом просить стягнути з відповідача суму сплаченого страхового відшкодування. Спірні правовідносини сторін урегульовано, зокрема, нормами Цивільного кодексу України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до п. 1.6. ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» , власники транспортних засобів - це юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах. У статті 7 Закону України «Про страхування» закріплено обов`язковість укладення договору страхування цивільно-правової відповідальності (полісу) юридичними та фізичними особами, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах. Відповідно до частин 1, 4 статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» , з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. У разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом. Згідно з п. 27.2. ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Відповідно до ст. 41, зокрема п. а п. 41.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі (п. а п. 41.1. ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Отже, у встановлених Законом випадках Моторне бюро виступає гарантом відшкодування шкоди потерпілим від дорожньо-транспортних пригод за рахунок коштів відповідних фондів. Відтак, [PERSON] та [PERSON] як батьки померлого у дорожньо-транспортній пригоді їх сина [PERSON] , за обставин, що цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, звернулися до позивача й отримали страхове відшкодування. Частиною 1 ст. 1191 ЦК України визначено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Право МТСБУ подати регресний позов після виплати страхового відшкодування закріплено у ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Втім, таке право не є абсолютним. Так, за свою природою норма ст. 1191 ЦК України міститься у главі 82 ЦК України «Відшкодування шкоди», а цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Сам законодавець за змістом глави 82 ЦК України розрізняє поняття "особа, яка завдала шкоду" та "особа, яка відповідає за шкоду". Тому, лише за наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Відповідно до постанови слідчого відділу розслідування ДТП СУ УМВС України в Чернівецькій області Савка Р.А. від 19 жовтня 2015 року кримінальне провадження відносно [PERSON] було закрито за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. При цьому слідчий зазначив, що дорожня транспортна пригода сталася внаслідок порушення пішоходом [PERSON] вимог 4.1, 4.10, 4.11, 4.14 «г» Правил дорожнього руху України, а водій [PERSON] діяв відповідно до вимог п.10.1 ПДР України (а.с. 5-7). Аналіз та оцінка наведених доказів у їх сукупності, які повно і всебічно досліджені в судовому засіданні, дає можливість суду дійти висновку, що оскільки вини відповідача у дорожньо-транспортній пригоді під час якої помер [PERSON] не встановлено, то позовні вимоги позивача заявлені безпідставно, через що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed