Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-27 00:00:00

У червні 2020 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому, після уточнення позовних вимог, просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі у сумі 62548 грн. В обґрунтовування позовних вимог позивач зазначає, що з 12.12.2005 року працював в ТОВ «Юнік Фарма» та 24.06.2019 року був звільнений за ст. 36 ч. 1 КЗпП України ( за згодою сторін). Станом на 30.06.2020 ТОВ "Юнік Фарма" перед ним має заборгованість за невиплачену заробітну плату з травня 2018 року по червень 2019 року в розмірі 62548 грн., яку по теперішній час так і не отримав, у зв`язку з чим виникла необхідність звернення до суду з вказаним позовом. Сторони в судове засідання не прибули. Позивач надіслав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечив. Представник відповідача в судове засідання не прибув, про час і місце судового розгляду повідомлений вчасно та належним чином, відповідно до вимог розділу І глави 7 ЦПК України. Про причини неявки до суду не повідомив, заперечення проти позову не подав, суд вважає за можливе ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі, без фіксації судового процесу на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності зі ст. ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Судом встановлено, що позивач 12.12.2005 прийнятий на роботу у ТОВ "Юнік Фарма" та 24.06.2019 був звільнений за згодою сторін відповідно до наказу № 286 від 24.06.2019. Відповідач за період з травня 2018 року по червень 2019 року нарахував позивачу 62548 грн. заробітної плати з якої не здійснено сплату страхових внесків, що підтверджується Індивідуальною відомістю про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України від 18.06.2020 (Форма ОК 5) (а.с. 7-9). В статті 115 КЗпП України зазначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Отже, законом передбачено, що при звільненні працівник одержує від підприємства, установи, організації всі суми, зокрема й заробітну плату, одержати яку він має право з урахуванням встановленого належним чином розміру заробітної плати. В порушення вимог закону, в день звільнення відповідач не провів з позивачем повний розрахунок, внаслідок чого виникла заборгованість по заробітній платі в сумі 62548 грн. Відповідно до положень п. 6 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір в сумі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. Також, суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання рішення щодо всієї суми боргу по нарахованій та невиплаченій позивачу заробітній платі ( ч.2 ст.430 ЦПК України).

Outcome: approved