Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

Харківський національний університет внутрішніх справ (далі - ХНУВС) звернувся до суду із вищевказаним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача фактичні витрати, пов'язані з його навчанням, в розмірі 33795,64 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом ХНУВС № 415 о/с від 15 серпня 2007 року відповідача зараховано до складу курсантів ХНУВС. 01 вересня 2007 року між ХНУВС, Головним управлінням МВС України в Автономній Республіці Крим та відповідачем укладено договір про підготовку фахівця у вищому начальному закладі Міністерства внутрішніх справ України. Відповідно до наказу № 274 о/с від 18 червня 2011 року курсанта 4-го курсу лейтенанта міліції [PERSON] було відраховано зі складу курсантів університету та відкомандировано для подальшого проходження служби до ГУ МВС України в АРК. Наказом ГУ МВС України в АРК № 94 о/с від 24 травня 2013 року лейтенант міліції [PERSON] був звільнений з органів внутрішніх справ України за п. 64 «ж» (за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС. Відповідно до п. 2.3.6. вказаного Договору відповідач зобов'язався у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановлення трирічного терміну перебування на службі відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з його утриманням під час навчання в університеті згідно з затвердженим розрахунком. Сума витрат на утримання становить 33795,64 гривень. Також, відповідно до Договору у разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати, стягнення їх суми здійснюється у судовому порядку. Представник позивача - Замислова І.В., що діє на підставі довіреності, в судове засідання не з'явилася, надала на адресу суду заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача - [PERSON], що діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги ХНУВС не визнала з підстав викладених у запереченнях. Представник третьої особи - Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим в судове засідання не з'явився, надав на адресу суду пояснення на позов. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги ХНУВС підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, наказом ХНУВС № 415 о/с від 15 серпня 2007 року відповідача [PERSON] зараховано до складу курсантів ХНУВС (а.с. 6). 01 вересня 2007 року між ХНУВС, Головним управлінням МВС України в Автономній Республіці Крим та відповідачем укладено договір про підготовку фахівця у вищому начальному закладі Міністерства внутрішніх справ України (а.с. 4-5). Відповідно до наказу № 274 о/с від 18 червня 2011 року курсанта 4-го курсу факультету з підготовки фахівців міліції громадської безпеки за спеціальністю «правознавство» лейтенанта міліції [PERSON] з 18 червня 2011 року було відраховано зі складу курсантів університету та відкомандировано для подальшого проходження служби до ГУ МВС України в АРК (а.с. 7). Згідно з п. 2.1.3 Договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України від 01 вересня 2007 року, укладеного між ХНУВС, Головним управлінням МВС України в Автономній Республіці Крим та [PERSON], в обов'язки університету входить забезпечення останнього харчуванням, речовим майном та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами МВС України. Відповідно і матеріально-технічне забезпечення відповідача здійснювалось з моменту його зарахування до числа курсантів ХНУВС та послідуючого відрахування з відкомандируванням. Судом також встановлено, що наказом ГУ МВС України в АРК № 94 о/с від 24 травня 2013 року лейтенант міліції [PERSON] був звільнений з органів внутрішніх справ України за п. 64 «ж» (за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС (а.с. 8). Відповідно до п. 2.3.6. укладеного між сторонами Договору відповідач зобов'язався у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановлення трирічного терміну перебування на службі відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з його утриманням під час навчання в університеті згідно з затвердженим розрахунком. Згідно пункту 3.2 Договору, однією з підстав відшкодування фактичних витрат на підготовку є відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання. Позивач, посилаючись на вищевикладені обставини та відповідно до вимог Законів України "Про вищу освіту", «Про міліцію», постанови Кабінету Міністрів України від 1 березня 2007 року № 313 "Про затвердження Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ", наказу Міністерства внутрішніх справ України від 14 травня 2007 року № 150 «Про затвердження Типового договору про підготовку фахівців у вищому навчальному закладі МВС України», просить суд стягнути з відповідача фактичні витрати, пов'язані з його навчанням, а саме, грошові кошти в розмірі 33795,64 гривень, надаючи при цьому відповідні розрахунки. Але, надані позивачем розрахунки не дають суду підстав стверджувати, що позивач фактично витратив на навчання та утримання [PERSON] саме таку суму коштів. Відповідно до п. 2.1.6 Договору виконавець (ХНУВС) повинен щороку інформувати Особу про розмір фактичних витрат, пов'язаних з її утриманням. Проте, позивачем не надано жодних доказів щодо інформування [PERSON] про розмір фактичних витрат щорічно впродовж всього терміну навчання в університеті. Розмір понесених витрат на утримання курсанта [PERSON] до нього не доводився. Загальний розрахунок коштів на відшкодування витрат, пов'язаних із його утриманням вперше складено лише 11 вересня 2013 року на суму 33795,64 грн. (а.с. 10). Але згідно п.2.1.8 Договору слідує, що після відрахування Особи (закінчення навчання) Виконавець зобов'язаний затвердити розрахунок фактичних витрат на її підготовку за весь термін навчання. Крім того, пунктом 2.2. Порядку розрахунку витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах передбачено, що після закінчення навчального року у наказі начальника ВНЗ про переведення курсантів на наступний курс навчання проти прізвища кожного курсанта проставляється загальна сума його утримання за цей рік відповідно до розрахунків, визначених пунктом 2.1 Порядку розрахунку витрат. Щорічні витяги з цих наказів долучаються до особової справи випускника ВНЗ. Суду вони надані позивачем не були. Крім того, правильність розрахунку заперечується представником відповідача, який вважає його помилковим та завищеним, з посиланням на те, що за перший рік навчання нарахування здійснено всупереч п. 5 Постанови КМУ № 313 від 01 березня 2007 року «Про затвердження Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ» відповідно до якого витрати відшкодовуються у повному розмірі: особами чоловічої статі, що вислужили встановлений законодавством строк строкової військової служби до вступу у навчальний заклад, та жіночої статі - за весь період навчання; особами, що навчалися понад встановлений законодавством строк строкової військової служби, - за період навчання, що перевищує такий строк. Відповідно ч. 1 ст. 23 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» (у редакції, яка діяла на час укладання договору) для солдатів і матросів, сержантів і старшин, які проходять строкову військову службу в Збройних Силах України та інших військових формуваннях, - до 12 місяців. Таким чином, за перший курс навчання витрати в сумі 6112,72 грн. поверненню не підлягають. Відповідно до наказу МВС України № 499 від 31.12.2007 року, починаючи з 1 січня 2008 року введена в дію Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ та в п. 4 наказу зазначено, що виплату грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, затвердженому Інструкцією. Відповідно до п. 1.4. Інструкції, грошове забезпечення виплачується особам рядового, молодшого, середнього, старшого та вищого начальницького складу, які призначені на штатні посади в апараті Міністерства внутрішніх справ України, головних управліннях, управліннях МВС в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, на залізницях, їм підпорядкованих органах, вищих навчальних закладах, науково-дослідних установах, Державній службі охорони при МВС, на підприємствах, в установах, організаціях і підрозділах системи МВС та які навчаються в навчальних закладах системи МВС або зараховані в розпорядження відповідного органу внутрішніх справ. Відповідно до п. 1.25 Інструкції, грошове забезпечення, виплачене за правилами і нормами, які діяли на момент виплати, поверненню не підлягає. У ході розгляду справи судом також встановлено, що відповідач з 2-го курсу навчання проживав за межами ХНУВС, харчувався за власний рахунок, більшу частину речового забезпечення купував за власні кошти, що також підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], та відповідно не користувався комунальними послугами навчального закладу та харчуванням, що позивачем не спростовано. Достовірність та правдивість показань свідків сумнівів у суду не викликає. Навпроти позивачем не надано достатньо доказів того, що відповідач проживав у гуртожитку та у ввесь період навчання знаходився на утриманні ХНУВС. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За правилами частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Проте, враховуючи, що в судовому засіданні представником відповідача в повній мірі не заперечувалось отримання [PERSON] речового забезпечення на загальну суму 1080 грн. 56 коп., суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог Харківського національного університету внутрішніх справ у розмірі 1080 грн. 56 коп. Доводи представника відповідача про те, що ХНУВС не має права на звернення до суду з позовом про стягнення бюджетних коштів на його користь, не приймаються судом до уваги, оскільки відповідно до п.1.1 Положення про вищі навчальні заклади МВС, затвердженого наказом МВС України від 14 лютого 2008 року № 62, вищі навчальні заклади МВС України є державними навчальними закладами, які підпорядковані МВС і діють згідно з законодавством України. Кошти на навчання виділяються з державного бюджету України, після чого перераховуються вищім навчальним закладам МВС, як розпорядникам коштів другого рівня та витрачаються останніми на підготовку фахівців для підрозділів МВС України. Згідно з п.п. 9.9 цього Положення кошти на навчання та утримання курсантів, використовуються навчальним закладом відповідно до кошторису, що затверджується МВС. Розпорядником вказаних бюджетних коштів є Кабінет Міністрів України, МВС України та вищі навчальні заклади України. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 229 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial