Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

Представник Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» [PERSON] (далі - позивач) у лютому 2016 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем було укладено кредитний договір №б/н від 28.01.2011, відповідно до якого останньому було надано кредит у розмірі 2 900,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак, відповідач своєчасно не сплачував банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками за комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, внаслідок чого станом на 30.11.2015 утворилась заборгованість у розмірі 21 495,36 грн, яку представник позивача просить стягнути на користь банку. У судове засідання представник позивача не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за останнім відомим місцем проживання, причини неявки суду не відомі. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право\~ заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно із ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності\~ осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється За наведених обставин, на підставі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно зясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №б/н від 28.01.2011, відповідно до якого останньому було надано кредит у розмірі 2\~900,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на вищевказані умови договору, про що свідчить підпис відповідача /а.с.6-7/. Позивач свої зобовязання\~ за договором виконав та надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, а саме: 2 900,00 грн. Відповідно до умов договору, погашення заборгованості здійснюється у наступному порядку: щомісяця в період сплати відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. При порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених договором більш, ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості. Однак відповідач не виконує належним чином свої зобовязання перед банком, а саме не надає своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, чим порушує взяті на себе зобов'язання, внаслідок чого станом на 30.11.2015 року утворилась заборгованість у розмірі 21\~495,36 грн., яку представник позивача просить суд стягнути з відповідача на користь банку. Вказана заборгованість складається з наступного: ●2\~925,45 заборгованість за кредитом; ●14\~170,13 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом; ●2\~900,00 заборгованість по комісії за користування кредитом; ●500,00 грн. штраф (фіксована частина); ●999,78 грн. штраф (процентна складова). Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються нормами цивільного законодавства у сфері кредитних зобовязань. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, установлених ст.11 цього кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК). Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК). За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК). Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови, якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Таким чином, оскільки судом встановлено, що відповідач належним чином свої зобовязання за кредитним договором не виконує, у позивача виникло право звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] підлягає\~ задоволенню, та з відповідача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 21\~495,36 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставах вищевказаного, ст. ст. 525, 526, 530, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved