Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-19 00:00:00

У квітні 2015 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до ПП «Аграрного підприємства «Благодатненський птахопром», мотивуючи свої вимоги тим, що він на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 17 травня 2004 року Арбузинською районною державною адміністрацією є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 6.3 га, розташованої на землях Благодатненської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області. 1 лютого 2004 року між сторонами було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки строком на 10 років. Однак вказаний договір не відповідав затвердженій формі Типового договору оренди землі, не містив істотні умови, передбачені ст. ст. 14, 21 Закону України «Про оренду землі», був укладений 1 лютого 2004 року, незважаючи на те, що Державний акт на право приватної власності на землю був виданий пізніше. Позивач звертався до відповідача з заявою про виплату орендної плати у натурі, однак йому орендна плата була виплачена у грошовій формі у розмірі 2824 грн. 03 к. без індексації грошових виплат. Також позивач зазначив, що відповідач у порушення умов договору змінив умови договору щодо терміну його дії без згоди позивача шляхом укладення додаткової угоди. На підставі викладеного, позивач прохав розірвати договір оренди земельної ділянки, укладений між ним та відповідачем 1 лютого 2004 року. У судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги, підтвердив факт отримання орендної плати у розмірі у 2014 році у грошовій формі, не заперечував щодо подальшої її виплати у грошовій формі, однак вважає, що її розмір має бути більшим з урахуванням індексації. Представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги, пояснила, що розмір орендної плати по договору оренди не може бути менше 3 % грошової оцінки землі. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову та пояснив, що орендна плата виплачена позивачу з 2004 року по 2014 рік включно, спору між ними за 2004 - 2013 роки немає. Орендна плата відповідачу була виплачена за 2014 рік у грошовій формі з урахуванням індексації, гроші пересилалися позивачу поштовим переказом. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, свідка [PERSON], суд приходить до наступного. На підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 17 травня 2004 року Арбузинською районною державною адміністрацією [PERSON] є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 6.30 га, розташованої на землях Благодатненської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області. Відповідно до ст. 13 Закону України від 6 жовтня 1998 року № 161-XIV «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно зі ст. 21 Закону «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. 1 лютого 2004 року між сторонами укладено договір оренди вказаної земельної ділянки строком на 10 років, який був зареєстрований Миколаївською регіональною філією Державного підприємства «Центр державного земельного кадастр» 1 вересня 2007 року за реєстровим № 040400500278. Між відповідачем та [PERSON], який діяв на підставі довіреності від 31 серпня 2004 року від імені позивача, було укладено додатковий договір до спірного договору оренди землі, який було зареєстровано у Книзі записів реєстрації договорів оренди земельних ділянок за № 040800500007 9.01.2008 року. 30 вересня 2008 року позивач подав на ім'я [PERSON] і [PERSON] заяву, в якій зазначив, що він скасовує надану їм довіреність. Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 2 грудня 2011 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до ПП «Аграрного підприємства «Благодатненський птахопром» про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним було затверджено між сторонами мирову угоду, за умовами якої відповідач зобов'язався з 2014 року проводити розрахунок по орендній платі з позивачем у розмірі не менше 3 % грошової вартості земельної ділянки. За умовами спірного договору орендна плата мала сплачуватись не пізніше місячного строку після закінчення фінансового року у розмірі 2% від грошової вартості земельної ділянки. Відповідно до розрахунку, наданого відповідачем, сплаченої за 2014 рік орендної плати позивачу останньому виплачена орендна плата у грошовій формі з урахуванням індексації. Як не заперечує сам позивач, так і що підтверджується квитанцією про поштовий переказ, відповідачем на ім'я позивача було перераховано кошти у розмірі 2400 грн. 43 к. Доводи позивача про те, що розмір орендної плати позивачу як орендодавцю має перевищувати 3% від грошової оцінки землі не заслуговують уваги так як Указом Президента України від 02 лютого 2002 року № 92/2002 (в редакції Указу від 19 серпня 2008 року №725/2008) "Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)" зазначено, що розмір орендної плати повинен складати 3% від грошової оцінки землі. Проте, зазначений у вищевказаному нормативному акті розмір орендної плати носить рекомендаційний характер, сторони відповідно до цих рекомендацій змін до договору оренди не вносили. Тому сплата відповідачем орендної плати у розмірі, зазначеному в Указі і в більшому, чим передбаченому умовами договору не є підставою для його розірвання. Так суд не приймає до уваги доводи позивача, викладеній у позовній заяві, щодо розірвання договору у зв'язку з виплатою йому орендної плати у грошовій формі, так як позивач у судовому засіданні не заперечував щодо отримання орендної плати у грошовій формі. Твердження позивача та свідка про отримання іншими орендаторами орендної плати у натуральній формі не мають значення по справі, так не є предметом спірного договору оренди. Як випливає із змісту п.1 «д» ч.1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. У судовому засіданні не встановлено факту систематичної несплати орендної плати, вимоги про стягнення орендної плати позивач не заявляв. Відповідно до ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та і інших випадках, встановлених договором або законом. Твердження представника позивача про те, що відбулася зміна істотних умов договору шляхом укладення мирової угоди з питання збільшення виплати орендної плати, однак орендна плата у збільшеному розмірі не виплачується, що є підставою для розірвання договору на підставі ст. 652 ЦК України не заслуговують уваги, так як саме по собі затвердження судом укладеної сторонами мирової угоди за результатами розгляду цивільної справи щодо збільшення розміру орендної плати не тягне за собою автоматичну зміну умов договору оренди земельної ділянки, для цього сторонам необхідно до договору внести зміни. Окрім того, п.2.1 спірного договору передбачено, що розмір орендної плати може змінюватися. Згідно із ч. 1 ст. 32 Закону України від 6 жовтня 1998 року "Про оренду землі", який є спеціальним законом і має пріоритет перед іншими законами в застосуванні щодо даних відносин, на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов»язків, передбачених ст.ст. 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об»єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Стаття 25 Закону України «Про оренду землі»передбачає, що орендар земельної ділянки зобов'язаний: приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку; виконувати встановлені щодо об'єкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором оренди землі; дотримуватися режиму використання земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення; у п'ятиденний строк після державної реєстрації договору оренди земельної ділянки державної або комунальної власності надати копію договору відповідному органу доходів і зборів. Також суд вважає, що доводи позивача про необхідність розірвання договору з підстав його невідповідності затвердженій формі Типового договору оренди землі, відсутністю істотних умов, передбачених ст. ст. 14, 21 Закону України «Про оренду землі», укладення договору після видачі Державного акту на право приватної власності на землю, не укладення нового договору оренди після втрати оригіналу Державного акту на право приватної власності на землю, зміна умов договору відповідачем щодо терміну його дії без згоди позивача шляхом укладення додаткової угоди не свідчать про невиконання відповідачем обов»язків, передбачених ст. 25 цього Закону та умовами договору, а тому не можуть бути підставою для розірвання договору. Належним способом захисту прав для позивача з вказаних підстав може бути пред'явлення до суду позову про визнання договору оренди землі недійсним. На підставі викладеного у зв'язку з відсутністю передбачених підстав для розірвання договору суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed