Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

У вересні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] сільської ради Городнянського району про встановлення фактів постійного проживання зі спадкодавцем і прийняття спадщини та визнання права власності на житловий будинок з побутовими та господарськими спорудами в порядку спадкування за законом за правом спадкової трансмісії. Позовні вимоги мотивувала тим, що 18.06.2013 року у с. Невкля Городнянського району Чернігівської області померла її бабуся - [PERSON], яка за час свого життя заповіла матері позивача - [PERSON] все належне їй майно, про факт існування заповіту позивачу та членам її родини відомо не було. [PERSON] до нотаріальних органів із заявою про прийняття спадщини [PERSON] звернутись не встигла, оскільки померла 12.08.2013року. Спадкоємцями першої черги за законом є позивач, рідний син померлої [PERSON] та чоловік померлої [PERSON] 09.12.2013 року тітка позивача - [PERSON], яка є рідною сестрою [PERSON], не повідомивши позивача та її родину про існування заповіту [PERSON] на імя [PERSON], подала заяву до Городнянської районної державної нотаріальної контори Чернігівської області про прийняття спадщини за законом. У лютому 2014 року позивач звернулась до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини її матері. Брат та батько позивача у встановлений законом строк подали заяви нотаріусу про відмову від спадщини. 28.05.2015 року позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частину квартири [ADDRESS], яку вона успадкувала після смерті її матері. У березні 2015 року позивач отримала від нотаріуса Городнянської районної державної нотаріальної контори Чернігівської області рекомендований лист за № 161/02-14 від 12.02.2015 року про відкриття спадщини за законом після смерті [PERSON] за заявою [PERSON] З цього листа позивачу стало відомо, що [PERSON] залишила на ім'я [PERSON] заповіт, яким заповіла їй все належне майно. Позивач зазначила, що підтвердженням факту постійного спільного проживання [PERSON] з її матірю [PERSON] є довідка виконкому [PERSON] сільської ради. Однак звернутися до державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за правилами спадкової трансмісії на підставі довідки виконкому [PERSON] сільської ради позивач не може, оскільки за заявою [PERSON] в нотаріальній конторі заведена спадкова справа про прийняття нею спадщини за законом після смерті [PERSON] та між ними є спір щодо успадкування належного спадкодавцю майна. Свідоцтво про право на спадщину за законом [PERSON] після смерті її матері [PERSON] до цього часу нотаріусом не видавалось. Оскільки [PERSON], на день смерті своєї матері [PERSON], постійно проживала разом з нею і відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину, позивач вважає, що вона є єдиним спадкоємцем за законом за правом спадкової трансмісії та має право успадкувати належний її бабі житловий будинок і оформити своє право власності на нього. Рішенням Городнянського районного суду від 21.10.2015 року позов задоволено частково. Встановлено факт постійного проживання [PERSON] разом з її матірю [PERSON] на час відкриття спадщини 18.06.2013 року за адресою: Чернігівська область, Городнянський район, с. Невкля, вул Леніна, 54. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Не погоджуючись з вказаним рішенням суду представник відповідача [PERSON] [PERSON] подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення місцевого суду від 21.10.2016 року, та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі. Доводи скарги зводяться до того, що оскаржуване рішення суду прийнято без повного та об»єктивного дослідження обставин справи. В скарзі заявник зазначає, що у своєму рішенні суд посилається на п. 32 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року № 7 та ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» з яких виходить, що відсутність реєстрації [PERSON] за місцем проживання [PERSON] на момент її смерті не може бути підставою для відмови в задоволенні позову про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, судом не враховано [PERSON] ВССУ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13. Зазначає, що спадкоємець [PERSON] [PERSON] проживала та була зареєстрована у м. Чернігові з 1989 року. Перебування [PERSON] з її матір»ю [PERSON] було зумовлене поганим станом здоров»я останньої і не може вважатися постійним. Такі дії не можна назвати постійним проживанням, натомість це є постійне перебування особи у відповідній місцевості у зв»язку із доглядом за хворою матір»ю. Позивачем не надано суду відмову нотаріальної контори про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], а наданий лист приватного нотаріуса не є нотаріальною дією. Рішенння суду першої інстанції оспорюється в частині задоволених вимог. Вислухавши суддю-доповідача, учасників судового процесу, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги частково. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Задовольняючи частково позовні вимоги суд виходив з того, що [PERSON] у звязку з погіршенням стану здоровя матері спочатку періодично приїздила доглядати її, а останні шість місяців перед смертю [PERSON] повністю переїхала та постійно проживала разом з нею в її будинку № 54 по вул. Леніна в с. Невкля Городнянського району Чернігівської області. Факт постійного проживання [PERSON] разом з [PERSON] на час відкриття спадщини встановлений та підтверджений свідками, що також не заперечувалося відповідачем [PERSON] Відсутність реєстрації [PERSON] за місцем проживання [PERSON] на день її смерті не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Проте з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується з врахуванням наступного. Судом встановлено, що [PERSON] померла 18.06.2013 року у віці 89 років у с. Невкля Городнянського району Чернігівської області (а.с. 13 т. с. 1). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина за заповітом від 03.02.2000 року на все належне їй майно, згідно якого [PERSON] на випадок своєї смерті заповіла все своє майно, яке до дня смерті буде їй належати, де б воно не знаходилося і в чому б воно не заключалося і все те, на що вона по Закону буде мати право, [PERSON]О.(а.с. 16 т. с. 1). До складу спадщини [PERSON] входить житловий будинок з побутовими та господарськими спорудами, що розташований за адресою: Чернігівська область, Городнянський район, с. Невкля, вул. Леніна, 54, який за життя належав їй на праві власності. [PERSON] є рідною донькою [PERSON] (а.с. 14, 15 т.с. 1 ). Після смерті [PERSON] - [PERSON], як спадкоємець за законом, 09.12.2013 року звернулась до Городнянської районної державної нотаріальної контори Чернігівської області з відповідною заявою про прийняття спадщини за законом після померлої [PERSON], цього ж дня була заведена спадкова справа № 213/2013 щодо майна [PERSON] (а.с. 98-115 т.с. 1). 12.02.2015 року нотаріус, з урахуванням положень ст. 1276 ЦК України, листами повідомила [PERSON] та [PERSON] про можливість переходу до них права на спадкування відповідної частки спадщини [PERSON], а також про пропуск ними встановленого законом 6-ти місячного строку для подання заяви про прийняття спадщини. Свідоцтва про право на спадщину по вищезазначеній спадковій справі не видавалися (а.с. 109, 113 т.с. 1). 12.08.2013 року померла [PERSON] (а.с. 12 т.с. 1), після смерті якої відкрилася спадщина за законом на все належне їй майно. Приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] 11.02.2014 року була заведена спадкова справа № 4/2014 щодо майна [PERSON] (а.с. 69-92 т. с. 1). Спадкоємцями за законом першої черги щодо майна померлої [PERSON], відповідно до ст. 1261 ЦК України, являються рідна донька померлої - [PERSON], рідний син померлої - [PERSON] та чоловік померлої - [PERSON], які надали нотаріусу заяви про відмову від спадщини за законом на користь дочки спадкодавця [PERSON] (а.с. 70, 76 т.с. 1). 28.05.2015 року приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] видала [PERSON] як спадкоємцю [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частку у праві власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 19 т.с. 1). З довідки виконкому [PERSON] сільської ради Городнянського району Чернігівської області від 24.03.2015 року вбачається, що на день смерті [PERSON], яка померла 18.06.2013 року, за адресою: Чернігівська область, Городнянський район, с. Невкля, вул. Леніна, 54, була зареєстрована одна (а.с. 24 т.с. 1). Згідно довідки виконкому [PERSON] сільської ради Городнянського району Чернігівської області від 18.05.2015 року, [PERSON] з травня 2012 року обрала своїм постійним місцем проживання (без реєстрації) будинок своєї матері [PERSON] по вулиці Леніна, 54 в с. Невкля Городнянського району Чернігівської області, де постійно проживала з нею по день її смерті 18.06.2013 року включно та здійснювала за нею щоденний догляд у звязку з її похилим віком та втратою зору, вела домашнє господарство (а.с. 25 т.с. 1). Згідно з положеннями частин 1, 2 ст. 1220, ч. 1 ст. 1222, ч. 3 ст. 1223 ЦК спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом відкриття спадщини в такому випадку є день смерті особи. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Частинами 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За змістом зазначених норм прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини, або, в разі відсутності наведених вище обставин, поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч. 1 ст. 1270 ЦК строк. Таким чином, ст. 1276 ЦК у порядку спадкової трансмісії передбачений перехід права саме на прийняття належної померлому спадкоємцю частки спадщини, до того ж таке право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо ж строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців. Разом з тим, зазначена стаття не передбачає можливості визнання за особою права на спадкування в порядку спадкової трансмісії без дотримання такою особою загального порядку прийняття спадщини у визначені законом строки. У позовній заяві [PERSON] посилалась на те, що 10.03.2015 року отримала від нотаріуса Городнянської районної державної нотаріальної контори Чернігівської області рекомендований лист за № 161/02-14 від 12.02.2015 року про відкриття спадщини за законом після смерті [PERSON] за заявою її дочки, відповідачки по справі [PERSON] Крім того, лист містить дані щодо наявності заповіту на ім»я [PERSON], яка померла 12.08.2013 року, тобто до спливу 6 місяців із дня смерті [PERSON], та не встигла прийняти спадщину за заповітом, також роз»яснено норми ст. 1276 ЦК України, та повідомлено про можливість переходу права на спадкування відповідної частки спадщини [PERSON], за умови реалізації права на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на прийняття спадщини. Аналогічний за змістом лист було доведено до відома і [PERSON] (а.с. 113), якому 14.05.2015 року рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області відмовлено у визначенні додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини (а.с. 23 т.с. 1). Позивачка також посилається, що не може звернутись до Городнянської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за правилами спадкової трансмісії на підставі довідки виконкому [PERSON] сільської ради, оскільки заведена спадкова справа за заявою [PERSON] та наявний спір щодо спадкування (а.с. 5 т.с. 1), зазначена обставина щодо не подання заяви до нотаріальної контори також підтверджується даними листа від 02.07.2015 року № 02-17/161, який було надано на усне звернення [PERSON] щодо можливості оформлення спадщини після смерті 18.06.2013 року [PERSON] (а.с. 27 т.с. 1). Главою 86 ЦК, а також спеціальним законодавством, зокрема, ЗУ "Про нотаріат", підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження, і у роз»ясненнях, які містяться у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 256 ЦПК України та розяснень, викладених у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року № 5, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не повязується з наступним вирішенням спору про право. За змістом ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Звертаючись до суду з позовом про встановлення факту постійного спільного проживання з її матірю [PERSON], позивач посилалася на те, що за відсутності належного встановлення цього факту, вона не зможе отримати спадщину. Отже, зміст вимог позивача направлений на встановлення та підтвердження юридичного факту, який є підставою для визнання права на спадкування. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Виходячи з вказаних положень судовому захисту підлягає саме порушене право, то відсутність доказів щодо наявності порушеного права є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Судом встановлено факт відсутності як звернення до нотаріальної контори, так і відмови нотаріуса в оформленні позивачем права на спадщину, позивачем не надано належних і допустимих доказів за приписами ст. ст. 10, 58-60 ЦПК України на підтвердження факту існування перешкод в оформленні права власності на спадкове майно та не можливість оформити права на спадкове майно в позасудовому порядку, як не надано і доказів того, що відповідачі порушили її права, свободи чи інтереси. Із огляду на наведені положення закону та встановлені судом факти, за відсутності доказів порушення прав позивача, який не звертався до нотаріальної контори з відповідною заявою про отримання спадщини, відсутності належних доказів наявності таких перешкод (постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії), є помилковим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] в частині встановлення факту постійного проживання [PERSON] разом з її матірю [PERSON] на час відкриття спадщини 18.06.2013 року за адресою: Чернігівська область, Городнянський район, с. Невкля, вул. Леніна, буд. 54. Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі вищевикладеного колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги частково, скасування рішення в оскарженій частині, та про відмову в задоволенні цих вимог. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню 267 грн. 96 коп. у відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору за апеляційний розгляд справи.

Outcome: partial