Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-07 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Запорізьке обласне управління звернулось до суду з вищевказаним позовом в якому зазначає, що 27.03.2008 р. між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Запорізьке обласне управління та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2812. На виконання даного кредитного договору позичальник отримав кредит в сумі 1 696 800 грн. строком на 10 років до 28 березня 2018 р. на споживчі цілі під 17,5% річних, які повинні сплачуватись щомісячно. 22.07.2008 р. між ВАТ «Ощадбанк» та [PERSON] було укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору № 2812 від 27.03.2008 р., де зазначено, що сплата відсотків за користування кредитом збільшилась та складає 18,5% річних. 27.03.2008 р. між банком та [PERSON] з метою забезпечення виконання зобов»язання по кредитному договору був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, реєстровий № 4889. Предметом іпотеки за цим договором є нерухоме майно, а саме: житловий будинок [ADDRESS]. В забезпечення виконання зобов»язання було укладено наступні договори поруки: договір поруки № 1649 від 27.03.2008 р., укладений між [PERSON], банком та [PERSON]; договір поруки № 1650 від 27.03.2008 р., укладений між [PERSON], банком та [PERSON] Свої зобов»язання за кредитним договором [PERSON] не виконав, а саме своєчасно не погасив суму кредиту та відсотки по ньому, у зв»язку з чим станом на 19.03.2013 р. має заборгованість в сумі 3 217 962,53 грн., що складається з: заборгованості за кредитом - 1 624 711,44 грн.; заборгованості за відсотками - 1 204 299,13 грн.; пені за прострочення відсотків - 191 884,18 грн.; пені за прострочення кредиту - 73 057,07 грн.; 3 % річних від простроченої суми відсотків по кредиту - 64 281,85 грн.; 3% річних від простроченої суми кредиту - 24 755,95 грн.; суми індексації простроченого боргу з урахуванням індексу інфляції - 34 972,91 грн. Посилаючись на ст.ст.543, 553, 554, 625 ЦК України, умови кредитного договору та договорів поруки, за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Запорізьке обласне управління просить стягнути зазначену заборгованість з відповідачів в солідарному порядку. [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом, яку доповнив в процесі розгляду справи. Зазначив, що 27.03.2008 р. між [PERSON] та ВАТ «Державний ощадний банк» було укладено кредитний договір № 2812, згідно якого банком було видано [PERSON] кредитні кошти в сумі 1 696 800 грн. Строк погашення кредиту встановлено - 27.03.2018 р. під 17,5% річних. П.1.5 кредитного договору встановлено, що позичальник зобов»язується здійснювати погашення заборгованості ануїтентними платежами 30029,76 грн. В забезпечення виконання зобов»язань за зазначеним кредитним договором у відповідності до п.2.1 кредитного договору було укладено іпотечний договір від 27.03.2008 р. між банком та ним, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, реєстровий № 4889. Крім того, було укладено договір поруки № 1650 від 27.03.2008 р. між [PERSON], банком та ним. Згідно п.1.1 зазначеного договору поруки, він зобов»язався відповідати перед кредитором по зобов»язаннях божника за кредитним договором № 2812 від 27.03.2008 р., а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому. 01.08.2008 р. між банком та боржником [PERSON] було укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору № 2812, згідно якого внесено зміни в п.1.1 кредитного договору, встановлено підвищену процентну ставку в розмірі 18,5% замість 17,5% та внесено зміни в п.1.5 кредитного договору - встановлено підвищений розмір ануїтентних платежів. В той же день, 01.08.2008 р., ним укладено з банком додатковий договір до договору поруки, яким внесено в договір поруки аналогічні зміни. Як вбачається з доданого до позовної заяви банку розрахунку заборгованості за користування кредитом, більше процентна ставка за кредитом не змінювалась. Але на цей час йому стало відомо від боржника [PERSON] після пред»явлення позову про стягнення заборгованості, що мали місце інші додаткові угоди до кредитного договору, про які не було доведено до його відома. Так, відповідно до додаткового договору № 2 від 24.12.2008 р. до п.1.5 кредитного договору внесено зміни - підвищено суму ануїтентних щомісячних платежів до 30984,57 грн. з квітня 2009 р.; відповідно до додаткового договору № 3 від 24.04.2009 р. підвищено суму ануїтентних щомісячних платежів до 31333,39 грн. Внаслідок зазначених додаткових угод збільшився обсяг відповідальності поручителя, що вбачається з доданих до додаткових угод графіків розрахунку платежів за кредитним договором. Крім збільшення щомісячних платежів, обсяг відповідальності поручителя збільшився також за рахунок нарахування пені на більшу суму простроченої заборгованості як по сумі кредиту, так і по процентам. З вказаних графіків вбачається також, що вони складені стосовно іншої суми заборгованості за кредитом. Тобто фактично додатковими угодами припинено дію зобов»язань за кредитним договором на суму 1696800 грн. та укладено нові договори на іншу суму. Оскільки він не надавав згоди на укладення вищезазначених додаткових угод до кредитного договору, вважає, що його порука припинилась у відповідності до ч.1 ст.559 ЦК України. Щодо п.1.1 договору поруки, в якому визначено покладення на нього обов»язку відповідати за виконання боржником зобов»язань за кредитним договором № 2812, а також додатковими угодами до нього , що укладені та можуть бути укладені в майбутньому, вважає, що даний пункт договору поруки в частині угод, що можуть бути укладені в майбутньому, має бути визнаний недійсним як такий, що не відповідає вимогам ч.1 ст.203 ЦК України. Відсутність додаткової угоди на час підписання ним договору поруки не дає можливості визначити зміст цієї угоди та будь-які умови її виконання. Відповідно, не може існувати волевиявлення на укладення угоди, яка не має змісту. Крім того, вважає, що наявні підстави для визнання поруки припиненою на підставі ч.4 ст.559 ЦК України. Відповідно до п.4.2 договору поруки, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов»язань за кредитним договором № 2812 від 27.03.2008 р. не пред»явить вимоги до поручителя. Оскільки банк скористався своїм правом на дострокове стягнення заборгованості, строк виконання зобов»язань настав, коли банк вчинив дії щодо дострокового стягнення заборгованості. Такі дії вчинено банком 14.05.2012 р. шляхом вчинення на вимогу банку виконавчого напису приватним нотаріусом [PERSON] на всю суму заборгованості за кредитним договором. Протягом шести місяців після 14.05.2012 р. вимоги до нього, як поручителя, про виконання зобов»язань за договором поруки пред»явлено не було. Вважає, що його порука повинна бути визнана припиненою у всякому разі з моменту спливу шестимісячного строку після вчинення виконавчого напису. До договору поруки внесено п.4.5, згідно якого не допускається припинення поруки без припинення забезпеченого нею зобов»язання. Вважає, що цей пункт договору має бути визнаний недійсним, оскілки він суперечить ст.559 ЦК України, яка є імперативною нормою, не дозволяє сторонам договору відхилятися від неї. Вважає, що передбачена п.4.5 договору поруки умова є несправедливою, оскільки вона обмежує права поручителя на припинення поруки, передбачені чинним законодавством. Посилаючись на ст.203, 215, 559, 627, 628 ЦК України, [PERSON] просить суд визнати недійсним п.1.1 та 4.5 договору поруки № 1650, укладеного 27.03.2008 р. між [PERSON], ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі заступника начальника філії - Запорізьке обласне управління та [PERSON]; визнати припиненою поруку [PERSON] за договором поруки № 1650, укладеним 27.03.2008 р., між [PERSON], ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі заступника начальника філії - Запорізьке обласне управління та [PERSON] [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом про визнання частково недійсним договору поруки та визнання поруки припиненою. Посилаючись на вищевказані норми, що і відповідач [PERSON], просить визнати недійсним п.1.1 та 4.5 договору поруки № 1649, укладеного 27.03.2008 р. між [PERSON], ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі заступника начальника філії - Запорізьке обласне управління та [PERSON]; визнати припиненою поруку [PERSON] за договором поруки № 1649, укладеним 27.03.2008 р., між [PERSON], ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі заступника начальника філії - Запорізьке обласне управління та [PERSON] В обґрунтування позову зазначив, що між ним, банком та [PERSON] 27.03.2008 р. було укладено договір поруки № 1649 в забезпечення зобов»язань за кредитним договором № 2812. В забезпечення виконання зобов»язань за вказаним кредитним договором 27.03.2008 р. було також укладено іпотечний договір між банком та [PERSON]. Наявні підстави для визнання його поруки припиненою на підставі ч.4 ст.559 ЦК України. Строк виконання основного зобов»язання за кредитним договором визначений 27.03.2018 р. Але в розділі 3 кредитного договору передбачено право банку вимагати від позичальника достроково повернення суми кредиту в цілому за наявності в п.3.4 підстав. Згідно даного пункту, виконання позичальником вимоги банку щодо дострокового повернення суми кредиту, належних до сплати процентів та інших платежів відповідно до умов цього договору повинно бути проведено позичальником протягом тридцяти календарних днів з дати одержання такої вимоги банку. Відповідна вимога була направлена позичальнику [PERSON] 08.11.2011 р. Таким чином, строк виконання основного зобов»язання в повному обсязі банком змінено та визначено новий строк: за спливом 30 днів після отримання позичальником цієї вимоги. Точної дати отримання вимоги [PERSON] йому не відомо, але відомо, що банк скористався своїм правом на дострокове стягнення заборгованості. Такі дії вчинено банком 14.05.2012 р. шляхом вчинення на вимогу банку виконавчого напису приватним нотаріусом на всю суму заборгованості за кредитним договором. Ні на протязі шести місяців з 08.11.2011 р., ні на протязі шести місяців після 14.05.2012 р. вимоги до нього, як до поручителя, про виконання зобов»язань за договором поруки пред»явлено не було. Тому вважає, що його порука повинна бути визнана припиненою з 08.12.2011 р., у всякому разі - з моменту спливу шестимісячного строку після вчинення виконавчого напису. Умова про припинення поруки в разі, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов»язань за кредитним договором № 2812 від 27.03.2008 р. не пред»явить вимоги до поручителя, внесена і до договору поруки - п.4.2 договору поруки. В той же час до договору поруки внесено п.4.5, згідно не допускається припинення поруки без припинення забезпеченого нею зобов»язання. Вважає, що даний пункт повинен бути визнаний недійсним, оскільки він суперечить ст.559 ЦК України. Крім того, передбачена п.4.5 договору поруки умова є несправедливою, оскільки вона обмежує права поручителя на припинення поруки, передбачені ч.5 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів». Несправедливою є також умова договору поруки, зазначена в п.1.1 договору поруки, за яким він зобов»язався відповідати перед кредитором по зобов»язаннях боржника за кредитним договором № 2812 від 27.03.2008 р., а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому. Даний пункт договору в частині угод, що можуть бути укладені в майбутньому, є несправедливою умовою. Не відповідає зазначений пункт договору поруки і вимогам ч.1 та ч.3 ст.203 ЦК України та суперечить ст.628 ЦК України. Його порука припинилась у відповідності до ч.1 ст.559 ЦК України, оскільки він не давав згоди на укладення між банком та [PERSON] додаткових угод до кредитного договору, якими був збільшений обсяг його відповідальності через підвищення ануїтентних платежів. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, викладені в первісному позові, та заперечувала проти задоволення зустрічних позовних заяв з підстав, викладених в письмових запереченнях (т.2 а.с.1-5). Представник [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні підтримала зустрічні позови, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, заперечень не надав. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає, що позов, заявлений ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Запорізьке обласне управління, підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічних позовів слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що згідно кредитного договору № 2812 від 27.03.2008 року, який був укладений між [PERSON], [PERSON] отримав кредитні кошти в розмірі 1 696 800 грн. строком на 10 років -до 27.03.2018 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 17,5% річних, на споживчі цілі, про що надано копію кредитного договору. 22.07.2008 р. між ВАТ «Ощадбанк» та [PERSON] було укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору № 2812 від 27.03.2008 р., де зазначено, що сплата відсотків за користування кредитом збільшилась та складає 18,5% річних. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Судом встановлено, що в забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором між позивачем, [PERSON] та [PERSON] укладено договір поруки № 1649 від 27.03.2008 року, та договір поруки № 1650 від 27.03.2008 року між позивачем, [PERSON] та [PERSON], згідно яких поручителі відповідають по зобов»язаннях за кредитним договором перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник. Як вбачається зі змісту ст. ст. 509, 526, 610, 611, 624, 625, 651, 1050 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином у строки та в порядку відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання Як встановлено судом та перевірено доказами, відповідач [PERSON] в період дії кредитного договору свої зобов'язання за договором виконувала невчасно та не в повному обсязі, у зв'язку з чим станом на 19.09.2013 року сума заборгованості за кредитним договором складає 3 217 962 грн. 53 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 1 624 711,44 грн.; заборгованість за відсотками - 1 204 299,13 грн.; пеня за прострочення відсотків - 191 884,18 грн.; пеня за прострочення кредиту - 73 057,07 грн.; 3 % річних від простроченої суми відсотків по кредиту - 64 281,85 грн.; 3% річних від простроченої суми кредиту - 24 755,95 грн.; сума індексації простроченого боргу з урахуванням індексу інфляції - 34 972,91 грн., що підтверджено наданими довідками та розрахунком заборгованості. Згідно з роз'ясненнями Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, які містяться в п. 18 Постанови від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» за змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач правомірно звернувся до суду за захистом порушеного права, відповідачі свої зобов'язання за договорами, укладеними з позивачем, не виконали належним чином, у зв'язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Судом не встановлено підстав для відмови в задоволенні позовних вимог з тих підстав, що відповідальність всіх трьох відповідачів не була солідарною, як зазначала представник відповідачів в письмових запереченнях проти позову, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 553 ЦК України порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Згідно зі ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. При цьому особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Як вбачається з наявних у справі договорів поруки, останні не містять умов щодо часткової, неповної чи обмеженої відповідальності відповідачів за невиконання зобов'язань. Крім того, у ч. 1 ст. 543 ЦК України зазначається, що у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Таким чином, поручителі незалежно від того, уклали вони спільний договір поруки чи окремий договір, є солідарними боржниками з позичальником, а в силу ч. 1 ст. 543 ЦК України кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі, як від усіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо. З наведеного суд дійшов висновку про наявність між відповідачами солідарного обов'язку, за укладеними договорами поруки всі поручителі несуть солідарну відповідальність з позичальником перед банком в повному обсязі. Щодо зустрічних позовних вимог [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсними п.1.1 та 4.5 договорів поруки № 1649 та № 1650, укладених 27.03.2008 р. Відповідно до п.1.1 договорів поруки поручителі зобов»язалися перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов»язання за кредитним договором № 2812 від 27.03.2008 р., а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому (т.1 а.с.19, 21). За п.4.5 договорів поруки не допускається припинення поруки без припинення забезпеченого нею зобов»язання. Позивачі за зустрічними позовами, обґрунтовуючи позов вважають, що включенням вказаних пунктів до договорів поруки банк порушив вимоги ст.18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», ч. 1 ст. 203 ЦК України. Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах. Згідно ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. П. 4 ч. 1 ст. 21 Закону України "Про захист прав споживачів" визначає, що крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинне виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, певних змістом зобов'язання (неналежне виконання) Згідно ст. 611 ЦК України, при порушенні зобов'язання наступають правові наслідки, установлені договором або законом. Відповідно до ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно - правовими актив Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Договір поруки вважається укладеним з моменту досягнення згоди по всім істотним умовам договору. Отже, вказані договори поруки, є укладеними, про що свідчать підписи кожної із сторін і є обов'язковим до виконання сторонами відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, згідно вимог якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу), інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов'язковим до виконання сторонами. Загальними вимогами для чинності правочину згідно ст. 203 ЦК України є зміст правочину, який не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Так сторони за вказаними договорами поруки у п.1.1 та у п.4.5 домовились, що поручителі зобов»язуються перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов»язання за кредитним договором № 2812 від 27.03.2008 р., а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому; не допускається припинення поруки без припинення забезпеченого нею зобов»язання. Позивачі за зустрічними позовами на дату укладення Договорів, які є предметом спору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, що не заперечується ними. Зовнішнє волевиявлення позивачів відповідало їх внутрішній волі, умови договору є їм зрозумілими, що підтверджується п.6.6 договорів поруки, відповідно до якого, ці договори сторонами прочитані, відповідають їх намірам та досягнутим домовленостям, що засвідчується власними підписами сторін, що діють з повним розумінням предмету та змісту договору. Правочин щодо зобов»язання відповідати також за додатковими угодами до кредитного договору, що можуть бути укладені в майбутньому, а також щодо неможливості припинення поруки без припинення забезпеченого нею зобов»язання вчинено у письмовій формі та підписані власноручно [PERSON] та [PERSON] і цей факт ними не оспорюється. Відповідно до ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є зокрема, свобода договору, яка полягає у визнанні за суб'єктом цивільного права можливості укладати договори (або утримуватись від укладення договорів) і визначати їх зміст на власний розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості. На думку суду п.1.1 та п.4.5 договорів поруки № 1649 та № 1650 від 27.03.2008 року не суперечить загальним принципам цивільного права, положенням законів, галузевих законодавчих актів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України. За зустрічними позовами [PERSON] та [PERSON] просили визнати припиненою їх поруку за договорами поруки № 1649 та № 1650, укладеним 27.03.2008 р. з підстав, передбачених ч.1 ст.559 та ч.4 ст.559 ЦК України. Відмовляючи в задоволенні заявлених вимог суд виходив з наступного. Як встановлено в процесі розгляду справи, 01.08.2008 р. між ВАТ «Ощадбанк» ба [PERSON] було укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору № 2812 від 27.03.2008 р., де зазначено, що сплата відсотків за користування кредитом збільшилась та складає 18,5 % річних та згідно якого ануїтентний платіж становить 30 778,10 грн, починаючи з серпня 2008 р. Згідно графіку розрахунку платежів за кредитним договором остаточна сума, яка повинна бути сплачена позичальником з урахуванням відсотків складає 3 646 994,06 грн. 24.12.2008 р. між ВАТ «Ощадбанк» та [PERSON] було укладено додатковий договір № 2 до кредитного договору № 2812 від 27.03.2008 р., згідно якого ануїтентний платіж становить 30 984,57 грн., починаючи з квітня 2009 р. Згідно графіку розрахунку платежів за кредитним договором остаточна сума, яка повинна бути сплачена позичальником з урахуванням відсотків складає 3 350 883,70 грн. 24.04.2009 р. між ВАТ «Ощадбанк» та [PERSON] було укладено додатковий договір № 3 до кредитного договору № 2812 від 27.03.2008 р., згідно якого ануїтентний платіж становить 31 333,39 грн., починаючи з липня 2009 р. Згідно графіку розрахунку платежів за кредитним договором остаточна сума, яка повинна бути сплачена позичальником з урахуванням відсотків складає 3 291 456,51 грн. За положеннями ч.1 ст.559 ЦК України, договір поруки припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов»язання, а також у разі зміни зобов»язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. До припинення поруки призводять такі зміни умов основаного зобов»язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов»язання виникає у разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; встановлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення, тощо. Банк, при укладанні додаткових договорів до кредитного договору змінив лише суму ануїтентного платежу за місяць, при цьому не відбулося підвищення розміру процентів, відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами, встановлення (збільшення розміру) неустойки, встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення. Таким чином, укладанням з [PERSON] додаткових договорів № 2 від 24.12.2008 р., № 3 від 24.04.2009 р. до кредитного договору № 2812 від 27.03.2008 р. обсяг відповідальності поручителів не збільшився, що вбачається з графіків розрахунку платежів за кредитним договором, а тому відсутні підстави для припинення договорів поруки в силу ч.1 ст.559 ЦК України. Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» суд має враховувати, що пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов»язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов»язань за цим договором строк пред»явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватись з моменту настання строку погашення зобов»язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов»язання у повному обсязі або у зв»язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким чином строком не може бути лише несплата чергового платежу. Пред»явлення вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу, так і пред»явлення до нього позову. При цьому у разі пред»явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутись до суду протягом шести місяців від дня настання строку основного зобов»язання. У зв»язку з припиненням [PERSON] виконання зобов»язань за кредитним договором, в порушення його умов, у банку, на підставі ч.2 ст.1054 ЦК України та ч.2 ст.1050 ЦК України та п.3.4 кредитного договору, виникло право вимоги дострокового повернення кредиту та процентів за його користування. Згідно ч.1,2 ст.554 ЦК України в разі порушення боржником зобов»язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до п.1.2 договору поруки, у разі порушення боржником виконання зобов»язання кредитор має право вимагати від поручителя виконання зобов»язання боржника перед кредитором згідно з умовами кредитного договору. Строк виконання основного зобов»язання визначено кредитним договором до 27.03.2018 р. Оскільки вказаний строк не настав, банк не пропустив визначеного ч.4 ст.559 ЦК України, строку для пред»явлення вимоги до поручителя. Зважаючи на те, що кредитний договір укладено до 2018 року, а саме по собі направлення банком письмової вимоги про усунення порушень договору та сплати заборгованості не є зміною строку виконання основного зобов'язання, оскільки кредитним договором та нормами ЦК України урегульовано порядок зміни істотних умов договору, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про припинення договорів поруки з підстав, визначених ч.4 ст.559 ЦК України. Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 88 ЦПК України, на користь позивача підлягають стягненню з відповідачів судові витрати, понесені у зв'язку зі сплатою судового збору в сумі 1147 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved