Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-14 00:00:00

У червні 2019 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Державного підприємства «Торецьквугілля» Міністерства вугільної промисловості України про відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, що спричинили каліцтво або інше ушкодження здоров`я. В обґрунтування позову зазначено, що з відповідачем ДП «шахта «Центральна» ДП «Торецьквугілля», він перебував у трудових відносинах з 27.03.2000 року в якості гірничого робітника очисного забою підземного з повним робочим днем на підземній роботі. З 19.04.2019 року звільнений за власним бажанням ст. 38 КЗПП України, у зв`язку з виходом на пенсію за віком. За час роботи на шахті він одержав профзахворювання - хронічний бронхіт II ст., ф. затихаючого загострення; прикореневий пневмосклероз, ЛН І-ІІ (першого-другого) ст., хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким (ІІ) ступенем зниження слуху за класифікацією В.Є. Остапкович і Н.І. Пономарьової, хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 ліворуч у стадії неповної ремісії з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом. Факт отримання зазначених захворювань підтверджений медичним висновком ДУ «Інституту медицини праці імені Ю.І. Кундієва національної академії медичних наук України» клінікою професійних захворювань № 11/262 від 26.03.2019 року. Відповідно до довідки серії 12 ААА № 082951 від 22.05.2019 року Обласним центром медико-соціальної експертизи МСЕК м. Краматорськ йому встановлено відповідно до довідки Обласної медико-соціальної профпаталогічної експертної комісії серії 12 ААБ № 062794 від 22.05.2019 року 65 % втрати працездатності за сукупністю (40% хр. п/кр радикулопатія, 20% хр. бронхит, 5% приглухуватість). Згідно витягу з акту огляду МСЕК він визнаний інвалідом 3-ї групи по профзахворюванню. На підставі наданих документів Дзержинським відділенням Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань у Донецькій області згідно постанови фонду йому призначили страхові виплати та одноразову допомогу. Актом розслідування хронічного професійного захворювання № б/н від 26.04.2019 року встановлено, що причиною та обставинами профзахворювання є робота протягом тривалого часу в умовах впливу шкідливих факторів: пилу переважно фіброгенної дії, концентрація якого складала до 100,8 мг/м3 при ГДК 10,0 мг/м3; рівень виробничого шуму - до 90 дБА при ГДР-80 дБА; потужність зовнішньої роботи при роботі за участю м`язів нижніх кінцівок і тулуба - до 456,2 Вт при ГДР- 90 Вт; перебування у вимушеній робочій позі - до 35% часу робочої зміни при ГДР - до 10%, вимушені нахили тулуба- до 240 разів за зміну при ГДР- до 100 разів. Позивач зазначив, що у зв`язку з отриманими профзахворюванням його фізичний стан погіршився (біль у поперековому відділі хребта, біль та оніміння ніг, судоми, шум в вухах, кашель, задуха при помірному фізичному навантаженні, підвищення артеріального тиску, частий кашель з важковідділяємим мокротинням, слабкість, підвищена пітливість, постійна сухість шкіри). Тільки за 2019 рік він декілька разів пройшов курс лікування в міському та обласному лікувальних установах В зв`язку з чим просить стягнути з ДП "Торецьквугілля" на його користь 33000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди завданої йому внаслідок отримання ним ушкодження здоров`я від професійних захворювань. Позивач у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву в якій просить розглянути справу без його участі, заявлені вимоги підтримує та наполягає на їх задоволені. Представником відповідача подано до суду відзив з якого вбачається, що відповідач вимоги визнає частково. А саме, з урахуванням судової практики не заперечує проти часткового задоволення позовних вимог. Просить задовольнити позов у розмірі 19500,00 грн., а в іншій частині відмовити. У судове засідання представник відповідача не з`явився, подав заяву в якій просить розгляд справи провести за його відсутності. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідив матеріали справи, суд доходить висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з таких підстав: Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем по справі у період з 27.03.2000 року в якості гірничого робітника очисного забою підземного з повним робочим днем на підземній роботі. 19.04.2019 року був звільнений за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗПП України, у зв`язку з виходом на пенсію за віком (наказ №61 від 18.04.2019 року) (а.с.4-5). Згідно медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії № 11/262 від 26.03.2019 року, у позивача виникло професійне захворювання (а.с.8). Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого №312 ДУ "Інститут медицини праці імені Ю. І . Кундієва НАМН України" позивач проходив стаціонарне обстеження та лікування з 20.03.2019 року по 10.04.2019 року з діагнозом: хронічний бронхіт II ст., ф. затихаючого загострення; прикореневий пневмосклероз, ЛН І-ІІ (першого-другого) ст., хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким (ІІ) ступенем зниження слуху за класифікацією В.Є. Остапкович і Н.І. Пономарьової, хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 ліворуч у стадії неповної ремісії з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом (а.с.9-10). У відповідності до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 26.04.2019 року (а.с. 11-12), таке захворювання у позивача виникло з вини відповідача. Відповідно довідки серії 12ААА № 082951 від 22.05.2019 року, Обласним центром медико-соціальної експертизи МСЕК м. Краматорськ позивачу встановлено первинно за сукупністю 65 % втрати працездатності (40% хр. п/кр радикулопатія, 20% хр. бронхит, 5% приглухуватість). Відповідно до довідки Обласної медико-соціальної профпаталогічної комісії, згідно витягу з акту огляду МСЕК позивача визнано людиною з інвалідністю 3-ї групи по профзахворюванню. (а.с.6). Згідно довідки до акта огляду МСЕК від 22.05.2019 року позивач є людиною з інвалідністю третьої групи з причини професійного захворювання, що підтверджується довідкою серії 12 ААБ № 062794 від 22.05.2019року (а. с. 7). Зазначені обставини сторонами не оспорюються. Спірним по справі є розмір відшкодування моральної шкоди, спричиненої професійним захворюванням. Відповідно до ч. 2 ст. 153 Кодексу законів про працю України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 Кодексу законів про працю України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про охорону праці» відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я здійснюється Фондом соціального страхування України відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Проте із Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» виключена частина 3 статті 34 відповідно до положень Закону України від 23 лютого 2007 року «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», яка передбачала право потерпілого на відшкодування моральної шкоди. Конституційний Суд України в своєму Рішенні від 08 жовтня 2008 року у справі № 1-32/2008 зазначені зміни до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» визнав такими, що відповідають Конституції України (є конституційними) з огляду на те, що право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Так, відповідно до ч. 8 ст. 36 чинного Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України. Суд враховує те, що відповідно до роз`яснень, які містяться в п. п. 1-1.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами), відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров`я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23вересня 1999року № 1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі - Закон № 1105-XIV), Закону від 14 жовтня 1992 року №2694-XII «Про охорону праці» (у редакції Закону від 21 листопада 2002 року №229-IV), КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Конституційний Суд України в п. 4.1. Рішення від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 зазначив, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Суд відхиляє доводи представника відповідача про відсутність у позивача доказів спричинення йому моральної шкоди у заявленому позивачем обсязі. Відповідно до діючого законодавства втрата працездатності, яка встановлена висновком МСЕК, вже сама по собі свідчить про спричинення моральної шкоди, оскільки стан здоров`я позивача погіршився. Надані позивачем докази повною мірою вказують, що ушкодження здоров`я [PERSON] і отримання ним професійного захворювання та інвалідності відбулося при виконанні ним трудових обов`язків у шкідливих умовах, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує роз`яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4, відповідно до якого розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Судом враховано фактичні обставини справи, характер та обсяг спричинених позивачу моральних страждань, переживань які відчуває [PERSON] у зв`язку з ушкодженням здоров`я, з врахуванням ступеню втрати працездатності та у зв`язку з професійним захворюванням, а відтак вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача 33000,00 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди. На підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивач [PERSON] звільнений від сплати судового збору за подання до суду цього позову. У відповідності до ч. 8 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Положеннями ч. ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки раніше суд дійшов висновку про повне задоволення позову, позивачем і відповідачем судові витрати не понесені, ураховуючи положення ст. 141 ЦПК України, судовий збір не стягується зі сторін по справі, оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору, а стягнення судового збору з відповідача у даному випадку не передбачено процесуальним законом.

Outcome: approved