Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-16 00:00:00

01 серпня 2017 року рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Словянський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс», Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», Словянська обєднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Донецькій області, Словянське обєднане управління ПФУ Донецької області про визнання правочину удаваним відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 22 серпня 2017 року вищезазначена цивільна справа була повернута до Словянського міськрайонного суду Донецької області для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення, а саме в резолютивній частині рішення суду міститься висновок лише щодо позовної вимоги про визнання правочину удаваним та не містить висновку суду по суті розглянутих вимог позивача про визнання розписки доказом вчинення договору у письмовій формі. Сторони у судове засідання не зявилися, про час, дату та місце судового засідання повідомлялись належним чином, відповідно до ч. 3 ст. 220 ЦПК України, їх неявка не перешкоджає розглядові питання про внесення додаткового рішення. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», резолютивна частина повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у статтях 215 - 217 ЦПК. У ній, зокрема, має бути зазначено: висновок суду про задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково (при відмові в позові слід точно зазначити, кому, відносно кого та в чому відмовлено). Розглядаючи вищезазначений позов, Слов'янський міськрайонний суд Донецької області в мотивувальній частині рішення суду розглянув вимоги позивача про визнання розписки доказом вчинення договору у письмовій формі, однак в резолютивній частині цього рішення з приводу цієї вимоги висновків не зробив, з огляду на що рішення є неповним. Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Як зазначено у п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Додаткове рішення може ухвалити лише той склад суду, що ухвалив рішення в даній справі. В іншому разі особа має право звернутися до суду з тими ж вимогами на загальних підставах. Отже, оскільки Слов'янським міськрайонним судом Донецької області в резолютивній частині рішення вимога позивача про визнання розписки доказом вчинення договору у письмовій формі не зазначена, слід ухвалити додаткове рішення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed