Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-25 00:00:00

01 липня 2019 року [PERSON] звернувся до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] , в якому просить: припинити спільну часткову власність на садибу [ADDRESS] ; виділити позивачу в натурі 9/25 частин садиби [ADDRESS] , з присвоєною адресою - « [ADDRESS] », а саме: житлова прибудова «А1»; тамбур «а1»; прибудова до будинку «а2»; літня кухня «Б»; прибудова до літньої кухні «б»; ворота №3, огорожа №5; виділити відповідачу у натурі 16/25 частин частки садиби [ADDRESS] , з присвоєною адресою - « [ADDRESS] », а саме: житловий будинок «А»; прибудова до будинку «а»; прибудова до будинку «а3»; літня кухня «В»; прибудова до літньої кухні «в»; убиральня «Г»; навіс «Е»; ганок «ган», огорожі №1, №2 та №4. Позов обґрунтовано тим, що сторонам на праві спільної часткової власності належить садиба [ADDRESS] . Позивачу належить 9/25 частин вказаної садиби, в той час як розмір частки, належної відповідачу складає 16/25 частин. Кожна з частин садиби розташована на окремій земельній ділянці. Рішенням виконавчого комітету Павлоградської міської ради № 547 від 10.08.2016 року, дозволено розподіл садиби на дві окремих відповідно до частин, що належать власникам з присвоєнням поштових адрес, а саме: відповідачу - [ADDRESS] ; позивачу - [ADDRESS] . Зазначений позивачем виділ часток в натурі можливий без переобладнання та перепланування будинку, кожній зі сторін виділяється відокремлена частина будинку із самостійним виходом, приміщення вже є ізольовані, спірне домоволодіння фактично в натурі розділено між сторонами, вони користуються кожний своєю частиною, мають різні входи та доступи кожен до своєї частини спірного домоволодіння, їх частини будинку відповідають розміру часток. На даний час позивач бажає виділити належну йому частку садиби у натурі з метою подальшої державної реєстрації за окремою поштовою адресою - « [ADDRESS] », однак відповідач не бажає укладати відповідний договір щодо розподілу садиби, через що створює перешкоди у можливості розпоряджатися позивачу своїм нерухомим майном. В судове засідання позивач не з`явився, подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явилась, подала до суду письмову заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги визнала. Також, відповідач зазначила, що не може укласти з позивачем договір щодо розподілу садиби, у зв`язку з відсутністю у неї достатньої кількості коштів для цього. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу та відповідачу на праві спільної часткової власності належить садиба [ADDRESS] . Розмір частки власності позивача складає 9/25, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 14 липня 2012 року, виданого державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Тимченко О.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 2-1568. На підставі договору купівлі-продажу від 03.06.1995, серії ВКМ № 985377, реєстраційний № 1-3939, відповідачу належить 16/25 частин садиби. Зазначене, також підтверджується витягом з державного реєстру прав на нерухоме майно № 163645783 від 16.04.2019 та витягом БТІ про реєстрацію прав власності на нерухоме майно № 20561494 від 13.10.2008, витягом з державного реєстру прав на нерухоме майно № 175347191 від 26.07.2019. Рішенням виконавчого комітету Павлоградської міської ради № 547 від 10.08.2016 року, дозволено розподіл садиби [ADDRESS] на дві окремих відповідно до частин, що належать власникам з присвоєнням поштових адрес: позивачу [PERSON] , власнику 9/25 частин садиби відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.07.2012 р. серії ВРТ № 628409, р. № 2-1568, за адресою - [ADDRESS] ; відповідачу [PERSON] , власниці 16/25 частини садиби відповідно до договору купівлі-продажу від 03.06.1995, серії ВКМ № 985377, р № 1-3939 за адресою - [ADDRESS] . Як вбачається з матеріалів справи, на земельній ділянці по [ADDRESS] , кадастровий номер [NUMBER] , загальною площею 0,0240 га, що належить позивачу на підставі рішення Павлоградської міської ради № 1299-38/VII від 07.08.2018 року знаходяться такі частини садиби: житлова прибудова «А1»; тамбур «а1»; прибудова до будинку «а2»; літня кухня «Б»; прибудова до літньої кухні «б»; ворота №3, огорожа №5. Інші частини садиби розташовані на земельній ділянці по [ADDRESS] , кадастровий номер [NUMBER] , належній відповідачу на підставі державного акту на право власності серії [NUMBER] від 24.06.2009 року, та складаються з: житловий будинок «А»; прибудова до будинку «а»; прибудова до будинку «а3»; літня кухня «В»; прибудова до літньої кухні «в»; убиральня «Г»; навіс «Е»; ганок «ган», огорожі №1, №2 та №4. Відповідно до ч.2 ст.183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення, є подільною (ч. 1 ст. 183). Подільну річ можна поділити на частини, кожна з яких може бути використана для тих же цілей, для яких річ призначалась до її поділу. Наприклад, житловий будинок може бути поділений на дві частини або більше. При цьому повинна бути збережена можливість використання кожної із частин будинку як житло. Неподільна річ у разі її поділу втрачає своє цільове призначення. Згідно ч.3 ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Стаття 379 цього ж Кодексу встановлює, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання (ст.380 ЦК України). Таким чином, виходячи з аналізу змісту наведених вище норм слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Згідно технічного паспорту, плану будинку, експлікації садиби [ADDRESS] виготовлений 23.10.2018 року за інвентаризаційною справою № 626, плану будинку, є технічна можливість виділити відокремлені частини будинку із самостійним виходом для кожного власника (а.с. 16-20). Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Як роз`яснено у п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» при поділі жилого будинку суд зобов`язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена (ізольована після переобладнання) частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику. Згідно ч.1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Оскільки між сторонами досягнуто домовленість щодо документального оформлення поділу в натурі житлового будинку, але відповідач ухиляється від оформлення відповідного договору, це призвело до неможливості вчинити договір про виділ цього майна, в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 364 ЦК України, що порушує майнові права позивача, та останній має право на звернення до суду за захистом свого майнового права шляхом здійснення виділу в натурі належних йому часток у спільному майні. Згідно з положеннями статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Виходячи із вищезазначеного, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Враховуючи викладене, те що сторони будучи співвласниками спірного нерухомого майна, мають відповідне, гарантоване Законом право на розподіл житлових об`єктів, пропорційно їх часток, суд вважає необхідним провести розподіл в натурі часток спірного будинку за єдиним можливим запропонованим варіантом з урахуванням технічної можливості щодо цього. Відповідно до ст. 364 ч.1 ЦК України співвласник має право на виділ в натурі частки із нерухомого майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Приймаючи до уваги, що сторони дійсно є співвласниками об`єкту нерухомого майна, є технічна можливість виділити частки в натурі в окремі об`єкти, відповідачем позовні вимоги визнано, суд приходить до висновку щодо наявності законних підстав для задоволення позову, а тому вважає за необхідне припинити спільну часткову власність на садибу [ADDRESS] , виділивши сторонам в натурі частки із вказаного нерухомого майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що відповідачем визнано позов до початку розгляду справи по суті, суд, у відповідності до ч.1 ст. 142 ЦПК України вважає за необхідне вирішити питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову.

Outcome: approved