Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-12 00:00:00

У жовтні 2020 року позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовною заявою, в обґрунтування своїх позовних вимог зазначили, що квартира [ADDRESS] не приватизована, знаходиться у комунальній власності територіальної громади в особі Харківської міської ради Харківської області. Раніше будинок знаходився у віданні Акціонерного товариства «Ера». У зв`язку з роботою у АТ «Ера», куди [PERSON] була прийнята 13 липня 1992 року, у січні 1993 року рішенням профсоюзного комітету товариства їй із сім`єю із 3-х осіб: [PERSON] , чоловік [PERSON] , син [PERSON] , було надано житлове приміщення - кімната 104 за зазначеною адресою. Прізвище « [PERSON] » змінено на « [PERSON] » у зв`язку з реєстрацією шлюбу з [PERSON] . Ордер на право зайняття житлового приміщення видано не було, а копію рішення профкому, що по суті заміняло ордер, у них забрали житлові органи під час заселення у лютому 1993 року. Реєстрацію вони отримали пізніше - у 1995, 1996 роках. На даний час позивач [PERSON] не працює, отримала інвалідність другої групи за загальним захворюванням. За час мешкання у житловому приміщенні на протязі двадцяти семи років позивачі дбають про його технічний стан, роблять ремонти, сплачують за користування комунальними послугами на ім`я [PERSON] . Позивачі постійно мешкають у зазначеному житлі, де зареєстровані але документу, що надає право на користування житлом не мали. 17.06.2020 позивачі отримала відповідь від Управління обліку та розподілу житлової площі Департаменту житлового господарства, якою було відмовлено з посиланням на те, що не було надано оригіналу технічного паспорту на займане житлове приміщення та документу, що надає право на заселення у зазначене житлове приміщення. Тому вони змушені звернутися до суду з даним позовом і просили визнати за позивачами право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS] . Визнати [PERSON] , [INFO] , наймачем вищезазначеної квартири. Ухвалою суду від 20.10.2020 було відкрито загальне позовне провадження у справі. 31.05.2021 було закрито підготовче провадження та призначений судовий розгляд по суті. Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до суду не з`явилися, через канцелярію суду подали заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали, проти заочного розгляду справи не заперечували. Представник відповідача Харківської міської ради у судове засідання не з`явився, з невідомих причин, про розгляд справи повідомлявся шляхом направлення судових повісток Суд, дослідивши матеріали справи, вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Частиною 1стаття 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1,2 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Ч.1ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Як вбачається з копії паспорта громадянина України, [PERSON] народилася [INFO] та відповідно до відмітки про місце проживання зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 10.12.1996 / а.с.6/. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, дружина отримала прізвище « [PERSON] » (а.с. 15). Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 16.05.2019 [PERSON] , [INFO] було розірвано шлюб з [PERSON] 20.12.1991 (а.с. 16). З копії паспорта громадянина України вбачається, що [PERSON] народився [INFO] та зареєстрований з 03.03.1995 за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9). Позивач [PERSON] народився [INFO] , а також міститься відмітка про зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] (а.с. 11-12). Відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON] народився [INFO] , його батьками є: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 14). З копії довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб Реєстру територіальної громади міста Харків від 20.03.2020 за адресою: [ADDRESS] : [PERSON] , з 10.12.1996, [PERSON] з 03.03.1995 та [PERSON] з 16.03.2005 (а.с. 18-20). Згідно з актом складеним сусідами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 26.03.2020 про те, що за адресою: [ADDRESS] мешкає сім`я із 3-х осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.21). З копії трудової книжки на ім`я [PERSON] , вбачається, що вона прийнята на роботу 13.07.1992 року до Акціонерного товариства «Ера» (24-26). Копіями квитанцій про сплату за комунальні послуги вбачається, що [PERSON] є споживачем житлово-комунальних послуг та сплачує за отримані послуги, починаючи з 2001 року (а.с. 27-29). Згідно відповіді Архівного відділу Харківської міської ради від 01.10.2019 що архівну копію документу про право на зайняття житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] - не виявлено, а також позивачам надано копію рішення 24 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 22.05.2013 № 1155/13 «Про комунальну власність м. Харкова» та витяг з додатку стосовно будинку [ADDRESS] . (а.с. 30-32). Відповідно до відповіді позивачу [PERSON] на звернення щодо визнання її наймачем займаного житлового приміщення - ізольованої квартири [ADDRESS] обліку та розподілу житлової площі Департаменту житлового господарства від 17.06.2020, було відмовлено з посиланням на те, що не було надано оригіналу технічного паспорту на займане житлове приміщення та документу, що надає право на заселення у зазначене житлове приміщення. Позивачами виготовлено технічний паспорт станом на 13.08.2020 на квартиру [ADDRESS] , згідно якого спірна квартира площею 16, 0 кв.м, із зручностями загального користування, яка розташована на 2 поверсі та складається з 1 кімнат, кухні, вбиральня, вмивальня, три коридори (а.с. 34-35). Відповідно до частин першої та другоїстатті 61 Житлового кодексу Української РСР (надалі ЖК УРСР) користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Відповідно достатті 64 ЖК УРСР, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Статтею 65 ЖК УРСР передбачено, що наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Статтею 106 ЖК УРСР передбачено, що повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. Питання про те, хто належить до членів сім`ї власника (наймача) жилого приміщення, регулюється частиною другоюстатті 64 ЖК УРСР. До категорії членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Таким чином, визначаючи коло членів сім`ї наймача, вказана норма житлового законодавства України поділяє їх на дві групи: одні з них «належать» до членів сім`ї наймача, інші - «можуть бути визнані» такими. Відповідно до рішення Харківської міської ради №266/09 від 25.11.2009 виконавчі комітети районних у м. Харкові рад було ліквідовано. Статтею 18 ЖК України передбачено, що управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником. У той же час, виходячи з роз`яснень, наданих в п.4 Постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року з наступними змінами, «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», в силу ст. 61 ЖК України житлово-експлуатаційна організація, а при її відсутності - підприємство, установа, організація як наймодавець можуть бути стороною в спорах, що виникають з договорів найму жилого приміщення. Вони вправі, зокрема, пред`являти позови про визнання наймача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, розірвання договору найму жилого приміщення і виселення в зв`язку з систематичним порушенням правил співжиття, псуванням і руйнуванням жилих приміщень. Однак, у справах із питань, віднесених до компетенції органів місцевого самоврядування чи місцевої державної адміністрації, або з питань управління житловим фондом, віднесених його власником або уповноваженим ним органом до свого відання згідно ст. 18 ЖК України, належною стороною повинен бути відповідний орган чи власник житлового фонду. Відповідно до ч. 1ст. 15 ЦК Україникожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до п. 3.1.18 Положення про управління обліку та розподілу житлової площі Департаменту житлового господарства Харківської міської ради, затвердженого рішенням 1 сесії Харківської міської ради 7 скликання «Про затвердження положень виконавчих органів Харківської міської ради 7 скликання», Управління обліку та розподілу житлової площі Департаменту житлового господарства Харківської міської ради розглядає питання щодо укладання та переоформлювання договорів найму житлових приміщень у будинках, що належать до комунальної власності, а також в будинках відомчого житлового фонду в зв`язку зі зміною їх статусу. Питання пов`язані з обліком та розподілом ізольованих житлових приміщень, у тому числі з частковими комунальними зручностями, вирішуються Харківською міською радою та її виконавчим комітетом відповідно до діючого законодавства. Зважаючи на те, що квартира не приватизована і знаходиться в комунальній власності територіальної громади, то управління житловим фондом відповідно до ст.18 ЖК України здійснюється Харківською міською радою через свої виконавчі органи, а саме: Департамент житлового господарства Харківської міської ради, який не є юридичною особою, а тому укласти договір найму житлового найму має саме Харківська міська рада. Відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування» саме Департамент житлового господарства Харківської міської ради збирає та готує документи на ім`я Харківського міського голови про зміну умов договору найму житлового приміщення. Таким чином, Харківська міська рада, яка є власником житлового фонду, до якого відносяться кімнати у неприватизованій квартирі [ADDRESS] , та до повноважень якої входить прийняття рішень щодо укладення договору найму, а тому є належним відповідачем по справі про визнання права права користування житловим приміщенням та визнання наймачем житлового приміщення. Оцінюючи надані позивачами докази, суд вважає доведеним, що у період з 1992 - 1995 роки позивач [PERSON] перебувала у трудових відносинах з АТ "Ера", житловий будинок по майдану [PERSON] (на даний час майдан Героїв Небесної Сотні) знаходився на балансі АТ "Ера" і 22.05.2013 переданий у комунальну власність міста Харкова. Також судом встановлено, що [PERSON] за особистим рахунком [NUMBER] є платником за надані житлово-комунальні послуги. Одною із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п.6 ст. 3 ЦК України), тому дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Навіть якщо документи на зайняття житлового приміщення втрачено, особа вправі сподіватись, що її право на користування житлом буде оцінено на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950. Зі справи вбачається, [PERSON] набула право на користування спірним житлом згідно з законом, тобто набула охоронюване законом право на вільне володіння майном, а її чоловік - [PERSON] та син [PERSON] - як члени її сім`ї. Тому, суд вважає, що позовні вимоги позивачів про визнання на ними право користування житловим приміщенням та визнання [PERSON] наймачем квартири підлягають задоволенню. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved