Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-27 00:00:00

01.02.2019 позивач [PERSON] звернувся в суд з зазначеним позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Свої вимоги мотивує тим, що 04 листопада 2014 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, згідно умов якого він передав, a відповідач прийняв та зобов`язався не пізніше 10 лютого 2016 року повернути грошові кошти в сумі 429 385,00 грн. Відповідач борг у визначений договором строк не повернув, тому він просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 429 385,00 грн., відсотки за користування коштами за період з 05.11.2014 по 01.02.2019 у розмірі 331 479, 30 грн., три проценти річних за період 11.02.2016-01.02.2019 у розмірі 38362,31 грн.та інфляційні втрати в розмірі 170 036, 46 грн. 01.02.2019 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 15.02.2019 справу призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні на 07.05.2019 о 10-15 год. Відзиву на позов у порядку визначеному ЦПК України, відповідачем та його представником не подано. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 07.05.2019 підготовче судове засідання було закрито, а справу призначено до слухання по суті на 12.09.2019 о 10.00 год. 12.09.2019 представник відповідача подав до суду клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої та технічної експертизи. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлений позов та просили його задовольнити в повному обсязі з наведених в ньому підстав. Відповідач та його представники у судовому засіданні проти позову заперечували та просили у його задоволенні відмовити у повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень відповідач та його представники у суді посилалися на те, що по вказаній розписці від 04.11.2014 гроші не передавались, написання цієї розписки було під примусом та вкрай за тяжких обставин, а також у інший термін, ніж зазначено у розписці. Фактично посилається, що розписка була виконана в інший час, за інших обставин, у зв`язку з наявністю заборгованості між підприємством, яке очолював батько позивача [PERSON] (ТОВ «ЕНЕРГОВЕРТИЛЯЦІЯ»), та підприємством, яке очолював відповідач (ТОВ «Алекс Дженерап Сервіс»). Останнє не мало змоги розрахуватися з ТОВ «Енерговентиляція» за поставку повітропроводів та інших матеріалів для монтажу системи вентиляції на заводі ТОВ «Флекстронікс» у м. Мукачево Закарпатської області, у зв`язку з відмовою від оплати ТОВ «Флекстронікс». Зазначає, що розписка була написана для підтвердження взаємовідносин інших сторін - юридичних осіб, тобто у господарських відносинах. За вказаних обставин, відповідач вважав за необхідне для підтвердження своїх заперечень проти позову призначити у справі судову почеркознавчу та технічну експертизу по визначенню його психологічного стану під час написання розписки від 04.11.2014, тобто щодо можливого написання під примусом, а також з метою встановлення дійсної дати написання зазначеного документа та дати виконання підписів на ньому, в тому числі і свідків. Ухвалою суду від 28.02.2020 у задоволенні клопотання відповідача про призначення у справі судової почеркознавчої та технічної експертизи, відмовлено. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частина 2 статті 1047 ЦК України встановлює, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ота такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 04 листопада 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] (позикодавець) передав [PERSON] (позичальник) грошові кошти у сумі 429 385,00 грн. зі строком повернення до 10 лютого 2016 року, що підтверджується борговою розпискою, оригінал якої судом було досліджено в судовому засіданні, копія розписки знаходиться в матеріалах цивільної справи (а.с. 4). Відповідно до ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Таким чином, наявність боргової розписки у позикодавця та відсутність останньої у позичальника, свідчить про те, що боргові зобов`язання останнім не виконані. У судовому засіданні було оглянуто оригінал боргової розписки від 04 листопада 2014 року, який знаходиться у позикодавця, тобто позивача, що свідчить про невиконання умов договору позики боржником [PERSON] . У розписці від 04.11.2014 чітко зазначено про те, що відповідач отримав кошти в розмірі 429 385,00 грн. та зобов`язався їх повернути позивачу у тому ж розмірі не пізніше 10.02.2016, тобто отримано кошти в борг. З огляду на викладене вище та оцінюючи матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку, що боргова розписка від 04.11.2014 у розумінні вимог ст. 1047 ЦК України є належним доказом у справі в підтвердження отримання відповідачем у позику від позивача коштів у розмірі 429 385,00 грн. Як встановлено в ході розгляду справи, відповідач кошти у строк, визначений у розписці від 04.11.2014 , так і на час розгляду справи у суді, позивачу не повернув. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Частиною 1статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 525 ЦК України закріплено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Аналізуючи матеріали справи, суд вважає обґрунтованими, доведеними та такими, що ґрунтуються на законі вимоги позивача про стягнення з відповідача боргу у розмірі 429 385 ,00 грн., а тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Разом з цим, суд вважає, що відповідачем не надано належних і допустимих доказів на спростування наявних перед позивачем боргових зобов`язань від 04.11.2014. Так, доводи відповідача в обґрунтування своїх заперечень проти позову про те, що при написанні розписки гроші не передавались, а написання було під примусом та вкрай тяжкими обставинами, а також у інший термін, ніж зазначено у розписці , в тому числі на виконання інших господарських зобов`язань, жодними належними та достовірними доказами не підтверджено. За вказаних обставин, суд критично оцінює доводи відповідача в обґрунтування своїх заперечень проти позову та вважає їх такими, що направленні на ухилення від виконання своїх грошових зобов`язань перед позивачем. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За період з 05.11.2014 по 01.02.2019 з урахуванням зміни розміру облікової ставки Національного банку України у відповідні періоди розмір процентів на суму боргу 429 385,00 грн. складає 331 479, 30 грн. Наведений позивачем у тексті позовної заяви розрахунок процентів від суми позики відповідає вимогам закону та не спростований відповідачем, а тому підлягає стягнення з останнього(а.с. 3). Також позивач просить стягнути з відповідача три проценти річних та інфляційні втрати. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З позовної заяви вбачається, що позивач просить стягнути ці суми за період з 11.02.2016 01.02.2019. Сукупний індекс інфляції за період прострочення з 11.02.2019 по 01.02.2019 складає 139,6 %. Інфляційне збільшення суми боргу становить 170 036, 46 грн. Наведений позивачем у тексті позовної заяви розрахунок інфляційних втрат відповідає вимогам закону, а тому підлягає стягненню з відповідача (а.с. 3). Термін прострочення сплати коштів за договором позики складає 1087 дні. Отже, сума трьох процентів річних складає 38330, 98 грн., а не 38362,31 грн., що підтверджується розрахунком здійснений судом за допомогою офіційної бази Ліга Закон. Таким чином, сума трьох процентів річних підлягає задоволенню частково у розмірі 38330, 98 грн. та відповідно підлягає стягненню з відповідача. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню частково. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 9605,00 грн.

Outcome: partial