Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-21 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] звернулась з позовом, в якому вказує, що 10.05.1986 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований Орлівщинською сільською радою Новомосковського району Дніпропетровської області, актовий запис №14. Від шлюбу народилось двоє дітей: [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO], які є повнолітніми. Під час шлюбу вони за спільні кошти набули у власність наступне майно: -житловий будинок № 19 по вул. 40 років Перемоги у с. Орлівщина, Новомосковськом району Дніпропетровської області, -автомобіль Subaru B9 TRIBECA, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], -автомобіль [PERSON], 1995 року випуску, реєстраційний номер 65398АН, -автомобіль VOLKSWAGEN LT46, 2003 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], -об'єкт незавершеного будівництва (16.7 % готовності), розташований за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Орлівщина. вул. Кірова, 47 А і -1/2 частина квартири за адресою [ADDRESS]. Зазначене майно зареєстровано на імя відповідача, який заперечує що вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя. Позивачка просить визнати, що вищевказане майно є спільним сумісним майно подружжя [PERSON] і [PERSON], визначити, що частки майна її та відповідача у спільної сумісної власності подружжя є рівними. Провести поділ спільного майна та визнання права власності, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог просила: - визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок, розташований за адресою: вул. 40 років Перемоги, 19, с. Орлівщина, Новомосковський район, Дніпропетровська область, який складається з: будинку літ. «А», загальною площею 136,7 кв. м.. жилою площею 71,0 кв.м.; літньої кухні літ. «Б»; сараю літ. «В»; вбиральні літ. «Г»; гараж літ. «Д»; гараж літ. «Е»; споруд №№ 1-3, в/ями літ. «я»; колодязя літ. «к»; покриття літ. «І»; - визнати за [PERSON] право власності на автомобіль Subaru B9 ТRIВЕСА, 2007 року випуску, державний номер AE2853CT; - визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири загальною площею 34,4 кв. м., житловою площею 18,2 кв.м., розташованої за адресою: [ADDRESS]; - визнати за [PERSON] право власності на автомобіль [PERSON], 1995 року випуску, державний номер 653-98АН; - визнати за [PERSON] право власності на автомобіль Volkswagen LT46, 2003 року випуску, державний номер [NUMBER]; - визнати за [PERSON] право власності на об'єкт незавершеного будівництва (16,7% готовності), розташований за адресою: вул. Кірова, 47, с. Орлівщина, Новомосковський район, Дніпропетровська область. - визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку, кадастровий номер № 1223285000:01:001:1055 розташовану на території Орлівщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, площею 1,000 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства. - визнати, що квартира [ADDRESS], загальною площею 82,93 кв.м., жилою площею 49,48 кв.м., є особистою приватною власністю [PERSON]; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію в розмірі 349342,11 грн.; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на правову допомогу та витрати, пов`язані із явкою до суду. Також позивачем набуто у власність квартиру [ADDRESS], загальною площею 82,93 кв.м., жилою площею 49,48 кв.м. Крім того, за час шлюбу відповідачем надано у позику третім особам грошові кошти на загальну суму 942771,19 грн., а саме: -20 травня 2007 року [PERSON]- 20 000 доларів США з терміном повернення по 20 липня 2007 року; -07 грудня 2009 року [PERSON] - 18 700 доларів США з терміном повернення по 01 травня 2010 року; -23 березня 2011 року [PERSON] 4 000 доларів США з терміном повернення до 01 червня 2011 року; -21 квітня 2013 року [PERSON], [PERSON] 27 000 доларів США з терміном повернення до 30 грудня 2013 року. Оригінали вищевказаних розписок знаходяться у неї. Позивачка вказує, що бажає поділити спільне майно шляхом визнання права власності на окремі об`єкти, виходячи із загального розміру позовних вимог та рівності часок подружжя у праві власності. 21 вересня 2015 року позивачка звернулась з заявою про зміну предмета і підстави позову у справі про визначення розміру часток майна у спільній сумісній власності подружжя, поділ майна подружжя та визнання права власності, в якому вказує, що вже близько 3 років їх сімя фактично розпалась. Примирення між ними неможливо, фактично кожен проживає своїм окремим життям, відповідач перебуває у близьких стосунках з іншою жінкою. Позивачка просить розірвати їх шлюб, Прізвище залишити «Гаценко». В цієї заяві позивачка зазначає, що спільне майно підлягає поділу у рівних частках, зазначає вартість майна, що підлягає розділу, що підтверджується висновками та звітами по оцінки вартості спірного майна: -житловий будинок № 19 по вул. 40 років Перемоги у с. Орлівщина, Новомосковськом району Дніпропетровської області, 591\~600 грн., -автомобіль Subaru B9 TRIBECA, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], вартістю 210\~900 грн., -автомобіль [PERSON], 1995 року випуску, реєстраційний номер 65398АН, вартістю 59\~600 грн., -автомобіль VOLKSWAGEN LT46, 2003 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], вартістю 150\~100 грн., -об'єкт незавершеного будівництва (16.7 % готовності), розташований за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Орлівщина. вул. Кірова, 47 А , вартістю 45\~700 грн., -1/2 частина квартири за адресою [ADDRESS], вартістю 56\~850 грн. Позивачка вказує, що обєктом права спільної сумісної власності подружжя є також грошові кошти, які були видані її чоловіком іншим особам за договорами позики, що підтверджується розписками про передачу грошей 3-м особам, а саме: -20 травня 2007 року [PERSON]- 20 000 доларів США з терміном повернення по 20 липня 2007 року; -07 грудня 2009 року [PERSON] - 18 700 доларів США з терміном повернення по 01 травня 2010 року; -23 березня 2011 року [PERSON] 4 000 доларів США з терміном повернення до 01 червня 2011 року; -21 квітня 2013 року [PERSON], [PERSON] 27 000 доларів США з терміном повернення до 30 грудня 2013 року. Загальна сума боргових зобовязань третіх осіб перед [PERSON] складає 1\~508\~265 грн. 55 коп., що є еквівалентом 69\~700 доларів США. Відповідно до ст.. 625 ЦК України кредитор зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення , а також 3% річних від простроченої суми. Вона вважає, що у відповідача [PERSON] виникає право вимоги щодо сплати боржниками за розписками від 21.06.2013 року 3% річних від простроченої суми за кожен день прострочення виконання грошового зобовязання у розмірі 30\~253 грн. Позивачка просить поділити спільне майно подружжя шляхом визнання за нею право приватної власності на окремі обєкти. Вона просить визнати за нею право власності на: житловий будинок № 19 по вул. 40 років Перемоги у с. Орлівщина, Новомосковськом району Дніпропетровської області, 591\~600 грн., і автомобіль Subaru B9 TRIBECA, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], вартістю 210\~900 грн. Визнати за [PERSON] право власності на: - автомобіль [PERSON], 1995 року випуску, реєстраційний номер 65398АН, вартістю 59\~600 грн., - автомобіль VOLKSWAGEN LT46, 2003 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], вартістю 150\~100 грн., - 1/2 частина квартири за адресою [ADDRESS], вартістю 56\~850 грн., - об'єкт незавершеного будівництва (16.7 % готовності), розташований за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Орлівщина. вул. Кірова, 47 А , вартістю 45\~700 грн. Просить стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію по майновим правам подружжя у розмірі 524\~134 грн. 60 коп. Стягнути з відповідача на її користь судові витрати, повязані з оцінкою вартості спірного майна, що складає 6000 грн., а також стягнути сплачений нею судовий збір при подачі позову до суду у розмірі 3\~654 грн., судовий збір за поданням апеляційної скарги на рішення суду у розмірі 1\~827 грн., судовий збір на подання касаційної скарги у розмірі 2\~557,80 грн., судовий збір за уточненю заявою про розірвання шлюбу у розмірі 487,20 грн., витрати на правову допомогу по сплати послуг адвокату у загальній сумі складають 9\~400 грн., та загальна сума витрат її представника, що повязані з явкою до суду (по відшкодуванню витрат на відрядження) у сумі 7\~607,18 грн. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач та його представник заперечували проти задоволення позову. Відповідач вказав, що автомобілі Subaru B9 ТRIВЕСА та Volkswagen LT46 придбані ним за грошові кошти, подаровані йому [PERSON] 01 липня 2008 року. Земельна ділянка є особистою приватною власністю відповідача, не потребує поділу і додаткового визнання не потребує. Право власності на об`єкт незавершеного будівництва не може бути визнане, тому що передано їх синові. Щодо стягнення грошової компенсації за майно - відповідач не згоден із запропонованим варіантом поділу майна та не згоден на компенсацію вартості майна. Щодо договорів позики, відповідач зазначив, що позивачем не надано доказів укладання договорів. Крім того, вказані розписки предявлені суду позивачкою, осіб, вказаних у розписках, він не знає, крім [PERSON], яка просила у нього в борг кошти, але він ці кошти їй не надавав. Вимоги про визнання квартири [ADDRESS], загальною площею 82,93 кв.м., жилою площею 49,48 кв.м особистою приватною власністю задоволенню не підлягають в зв`язку з відсутністю спору з цього факту. Він просить поділити спільне майно таким же чином, як раніше виносились судові рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 10 травня 1986 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, про що Орлівщанською сільською радою Новомосковського району Дніпропетровської області зроблено запис в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу № 14. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою статті 112 СК Україна, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Встановлено, що з 2011 року сторони припинили шлюбні відносини, не проживають однією сім'єю та не ведуть сумісне господарство, вони не мають наміру зберегти сім'ю. Враховуючи викладене, суд визнає, що надання подружжю строку для примирення у даному випадку суперечить моральним засадам суспільства. Згідно до положень статті З СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в силу вимог статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання подружжя продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше подружнє життя [PERSON] і [PERSON], та збереження їх сім'ї є неможливе та суперечить їх інтересам. Позивачка не наполягає на відновленні її дошлюбного прізвища. Встановлено, що після укладання шлюбу [PERSON] набуте майно: 25 вересня 1999 року - автомобіль [PERSON], 1995 року випуску, державний номер 653-98АН, вартість якого становить 59 600 грн.; 12 липня 2008 року - автомобіль Volkswagen LT46, 2003 року випуску, державний номер [NUMBER], вартість якого становить 150 100 грн.; 29 грудня 2008 року - автомобіль Subaru B9 ТRIВЕСА, 2007 року випуску, державний номер AE2853CT, вартість якого становить 210 900 грн.; 09 липня 2001 року - житловий будинок, розташований за адресою: вул. 40 років Перемоги, 19, с. Орлівщина, Новомосковський район, Дніпропетровська область, який складається з: будинку літ. «А», загальною площею 136,7 кв. м.. жилою площею 71,0 кв.м.; літньої кухні літ. «Б»; сараю літ. «В»; вбиральні літ. «Г»; гараж літ. «Д»; гараж літ. «Е»; споруд №№ 1-3, в/ями літ. «я»; колодязя літ. «к»; покриття літ. «І» /а.с.19, 20-24/, вартість якого становить 591 600,00 грн.; 1/2 частину квартири загальною площею 34,4 кв. м., житловою площею 18,2 кв.м., розташованої за адресою: [ADDRESS], вартість якої становить 56 850 грн.; земельну ділянку, кадастровий номер № 1223285000:01:001:1055 розташовану на території Орлівщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, площею 1,000 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства. Крім того, відповідачем на земельній ділянці, розташованій за адресою: вул. Кірова, 47, с. Орлівщина, Новомосковський район, Дніпропетровська область розпочато будівництво житлового будинку. Станом на день розгляду справи в суді будівництво не завершене. Згідно технічного паспорту на будинок, розташований за адресою: вул. Кірова, 47, с. Орлівщина, Новомосковський район, Дніпропетровська область, ступень завершеності будинку складає 16,7 %, та вартість якого складає 45 700,00 грн.. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п. 22, 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, було роз'яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Як роз'яснено в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», відповідно до ст.12 Закону України «Про власність» у власності громадян можуть знаходитись жилі будинки, збудовані на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці або придбані на законних підставах, наприклад, за договором купівлі-продажу, міни, дарування, за правом спадщини. Оскільки згідно зі ст.16 ЗК і ст.14 Закону України «Про власність» земельна ділянка для будівництва жилого будинку і господарських будівель надається громадянину у довічне успадковане володіння, участь інших осіб у будівництві не створює для них права власності на жилий будинок, крім випадків, коли це передбачено законом. Згідно зі статтями 16 і 17 Закону України «Про власність», таке право, зокрема, виникає, коли будівництво велось подружжям в період шлюбу - жилий будинок у зв'язку з цим є їх спільною сумісною власністю, або велось за рахунок спільної праці членів сім'ї - жилий будинок стає їх спільною сумісною власністю, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними. Згідно до ч. 4 ст. 71 СК України, згода одного з подружжя на компенсацію вартості його частки в спірному майні, обов'язкової є лише щодо нерухомого майна, про що також роз'яснено в постанові Пленуму ВС України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя». В разі ж внесення на депозит суду вартості частки спірного майна іншого подружжя, грошова компенсація чинним законодавством допускається, тим більше, що спір стосується рухомого майна. Згідно ч. 2 ст. 71 СК України неподільні речі присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. За таких обставин, оскільки доказів внесення на депозит суду вартості частки спірного майна іншого подружжя позивачем суду не надано, підстави для задоволення позову в частині реального розподілу спільного сумісного майна між сторонами та стягнення з відповідача компенсації вартості майна суд не вбачає. Судом встановлено, що житловий будинок, розташований за адресою: вул. 40 років Перемоги, 19, с. Орлівщина, Новомосковський район, Дніпропетровська область; автомобіль Subaru B9 ТRIВЕСА, 2007 року випуску, державний номер AE2853CT; автомобіль [PERSON], 1995 року випуску, державний номер 653-98АН; автомобіль Volkswagen LT46, 2003 року випуску, державний номер [NUMBER]; 1/2 частину квартири розташованої за адресою: [ADDRESS]; об'єкт незавершеного будівництва (16,7% готовності), розташований за адресою: вул. Кірова, 47, с. Орлівщина, Новомосковський район, Дніпропетровська область є спільною сумісною власністю, набутою подружжям за час шлюбу, яка підлягає поділу між сторонами, виходячи з засад рівності часток у власності подружжя, та визнанню за сторонами права власності на нерухоме майно, з компенсацією в рахунок порівняння частки майна у спільної власності подружжя. При цьому, визнаючи право спільної сумісної власності сторін на об'єкт незавершеного будівництва (16,7% готовності), розташований за адресою: вул. Кірова, 47, с. Орлівщина, Новомосковський район, Дніпропетровська область, суд виходить з того, що земельна ділянка надана відповідачу під забудову рішенням виконавчого комітету Орлівщанської сільської ради народних депутатів № 31 від 24 листопада 1994 року. 31 травня 2001 року КП "Новомосковське МБТІ" видано технічний паспорт на об`єкт незавершеного будівництва та рішенням Виконавчого комітету Орлівщанської сільської ради від 13 червня 2001 року № 37 надано дозвіл на оформлення договору дарування 1/2 частини незакінченого будівництва, внаслідок чого, незавершений будівництвом будинок є таким, що зведено за час шлюбу, що відповідно, дає можливість визнати його обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Щодо вимог позивача про визнання спільною сумісною власністю земельної ділянки, кадастровий номер № 1223285000:01:001:1055 розташованої на території Орлівщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, площею 1,000 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог, внаслідок того, що відповідно до положень статей 81, 116 ЗК окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Щодо вимог про визнання квартири [ADDRESS], загальною площею 82,93 кв.м., жилою площею 49,48 кв.м. особистою приватною власністю дружини, то відповідно до ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Матеріалами справи викладений вище факт підтверджено, дана обставина не оскаржується, внаслідок чого підстав для задоволення позову в цій частині вимог немає. Враховуючі пояснення сторін, та надані докази в частині визначення розміру часток майна у спільній сумісній власності подружжя, поділу майна подружжя, та визнання права власності, суд прийшов до наступних висновків. Суд вважає, що житловий будинок № 19 по вул. 40 років Перемоги у с. Орлівщина, Новомосковськом району Дніпропетровської області, автомобіль Subaru B9 TRIBECA, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], автомобіль [PERSON], 1995 року випуску, реєстраційний номер 65398АН, автомобіль VOLKSWAGEN LT46, 2003 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], об'єкт незавершеного будівництва (16.7 % готовності), розташований за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Орлівщина. вул. Кірова, 47 А і 1/2 частина квартира за адресою [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає розподілу між подружжя [PERSON]. Суд вважає, що слід визнати частки майна подружжя [PERSON] та [PERSON] у спільній сумісній власності рівними. При поділу майна подружжя, суд вважає визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку № 19 по вул. 40 років Перемоги у с. Орлівщина, Новомосковськом району Дніпропетровської області, який складається з: будинку літ. «А», загальною площею 136,7 кв.м., жилою площею 71,0 кв.м; літньої кухні літ. «Б»; сараю літ. «В»; вбиральні літ. «Г»; гараж літ. «Д»; гараж літ. «Г»; споруд №№ 1-3. в/ями літ. «я»; колодязя літ. «к»; покриття літ. «І»., визнати за нею право власності на автомобіль Subaru B9 TRIBECA, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. та визнати за нею право власності на ? частину квартири 135, б.№ 50 по вул. Радянської у м. Новомосковську, Дніпропетровської області, загальною площею 34,4 кв.м., житловою площею 18,2 кв.м. Суд вважає визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку № 19 по вул. 40 років Перемоги у с. Орлівщина, Новомосковськом району Дніпропетровської області, який складається з: будинку літ. «А», загальною площею 136,7 кв.м. жилою площею 71,0 кв.м; літньої кухні літ. «Б»; сараю літ. «В»; вбиральні літ. «Г»; гараж літ. «Д»; гараж літ. «Г»; споруд №№ 1-3. в/ями літ. «я»; колодязя літ. «к»; покриття літ. «І». Також за [PERSON] визнати право власності на автомобіль [PERSON], 1995 року випуску, реєстраційний номер 65398АН, та на автомобіль VOLKSWAGEN LT46, 2003 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. Визнати за [PERSON] право власності на об'єкт незавершеного будівництва (16.7% готовності), розташованого за адресою: Дніпропетровська область. Новомосковський район, с. Орлівщина. вул. Кірова, 47 А. Визнати за [PERSON] право власності на ? частину квартири 135, б.№ 50 по вул. Радянської у м. Новомосковську, Дніпропетровської області, загальною площею 34,4 кв.м., житловою площею 18,2 кв.м. В рахунок порівняння часток майна у спільної власності подружжя, суд вважає стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію у розмірі 1\~200 грн. В частині позовних вимог щодо стягнення грошової компенсації за договорами позики у розмірі 1\~508\~265,55 грн., що еквівалентно 69\~700 доларів США, суд вважає відмовити з наступних підстав. Згідно п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у них на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню. Відповідно до ч. 1\~ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і що до яких у сторін і інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що розписки, які надані позивачкою в підтвердження урахування грошових зобовязань третіх осіб перед відповідачем, слід врахувати та провести розрахунок з урахуванням ст.. 625 ЦК України, не підлягають задоволенню, тому що між сторонами склалися неприязні стосунки. Розписки знаходяться тривалий час у позивачки, яка не є стороною зобовязань за договорами позики. Відповідач в судовому засіданні не визнав того факту, що вказані розписки третіми особами складалися, та що він вказані гроші надавав цім особам, яких він взагалі не знає. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вказана розписка була нею написана, але ніяких грошей від відповідача вона не брала. Суд вважає, що позивачка суду не надала доказів наявності третіх осіб, яки мають грошові зобовязання перед відповідачем. Також, у відповідності до ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 84 ЦК України, суд вважає поділити порівну судові витрати, повязані з оцінкою вартості спірного майна, що складає 6000 грн., та стягнути з відповідача на користь позивачки 3000 грн. Суд вважає слід стягнути з відповідача на користь позивачки сплачений нею судовий збір при подачі позову до суду у розмірі 3\~654 грн., судовий збір за поданням апеляційної скарги на рішення суду у розмірі 1\~827 грн., судовий збір на подання касаційної скарги у розмірі 2\~557,80 грн., судовий збір за уточненою заявою про розірвання шлюбу у розмірі 487,20 грн., а всього 8\~526 грн. В частині стягнення витрат, пов`язаних з витратами на прибуття до суду, суд, з урахуванням положень ст.85 ЦПК України, Постанови Кабінету Міністрів України «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» від 27.04.2006 року № 590і, Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України № 59 від 13.03.1998 року вважає за необхідне задовольнити частково. Суд враховує, що представником позивачки належним чином підтверджено розмір витрат, пов`язаних з прибуттям до суду, але сума витрат суд вважає завищеною тому, що час потрачений на відрядження не співпадає з часом розгляду судових засідань. Суд вважає, що витрати представника, що повязані з явкою до суду (по відшкодуванню витрат на відрядження) підлягають відшкодуванню у розмірі 587,12 грн. В частині стягнення витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, то суд враховує наявність в матеріалах справи договору про надання правової допомоги, однак не може не врахувати положення ч.2 ст.84 ЦПК України, Закон України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", яким встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Оскільки загальний час, протягом якого представник позивача приймав участь в судових засіданнях становить 6 год. 20 хв., то розмір витрат становить суму в розмірі 3\~020,64 грн. (6 год. 20 хв. х 487,20 грн./год.), тому суд вважає, що витрати на правову допомогу по сплати послуг адвокату у загальній сумі складають 4\~067,76 грн. ( 3020,64 грн. + 587,20 грн.) На підставі викладеного та

Outcome: partial