Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-11 00:00:00

У травні 2015 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеною заявою, в якій просила встановити, що її мати, [PERSON], [INFO], яка померла [INFO] року - полька, оскільки заявник має намір підтвердити польське походження роду. В судове засідання заявник з'явилася, заявупро встановлення факту підтримала та просила її задовольнити повністю. Заінтересована особа, Відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по Тростянецькому районі Тростянецького міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області в судове засідання не направила свого представника, надіслала на адресу суду заяву в якій просила справу слухати без участі представника, повідомивши, що жодних заперечень з приводу заяви [PERSON] не має. Вислухавши пояснення заявника, повно і всебічно дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 234 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно статті 256 Цивільного процесуального кодексу України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь -які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, допитаних свідків, письмових доказів. У відповідності до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 21.05.1955 року [PERSON] народилася [INFO] року і її батьком значиться [PERSON], національність - українець, матір'ю - [PERSON], національність - українка (а.с.6). Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу, 04 січня 1978 року [PERSON],[INFO] змінила прізвище на «[PERSON]» (а.с.7). Як вбачається з матеріалів справи, у 1915 році сім'я дідуся заявниці була переселена на територію України для роботи у маєтку пана [PERSON] у с. Верхівка Тростянецького району Вінницької області. При переселенні усі документи, зокрема про народження дідуся [PERSON], втратились, а при реєстрації документів на Україні національність взагалі не вказувалась. Реєстрація народження її батька відбувалась уже на території України у 1971 році, через що було вказана національність - українець. За національністю дідусь [PERSON] був поляком, хоча у свідоцтві про народження матері заявниці її національність вказана, як українка. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10.06.1954 року [PERSON] народилася [INFO] року і її батьком значиться [PERSON], національність - українець, матір'ю - [PERSON], національність - українка (а.с.8). Пізніше, а саме 12 червня 1954 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 12.06.1954 року зроблено запис за № 5. Після реєстрації шлюбу подружжю присвоєно прізвище: [PERSON], [PERSON] (а.с.9). Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 30.12.2013 року встановлено, що факт, що рідний брат матері заявниці, [PERSON] - [PERSON], [INFO], який помер [INFO] року, за національністю був поляк (а.с12-13). Крім того, цим же рішенням встановлено, що [PERSON] був батьком [PERSON]. На другій сторінці копії паспорта [PERSON] вбачається напис латиною, в перекладі на українську мову: "що він проживає в общині Верховка, котрого ми знаємо". З підтвердження виданого релігійною громадою (парафія) святого Йосифа, обручника пресвятої Діви Марії римсько-католицької церкви від 28.12.2013 року №08/13 встановлено, що [PERSON], 1941 року народження був хрещений у римо-католицькій церкві і походить з польської сім'ї. Згідно ч.3, ч.4 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 00013380454 [PERSON] за національністю «поляк» (а.с.14). Отже, судом достовірно встановлено, що кровні родичі заявниці, рідний дідусь та рідний брат матері, [PERSON], [INFO] були поляками. Статтею 300 ЦК України встановлено, що фізична особа має право на індивідуальність і має право на збереження своєї національної культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до ст.11 Закону України «Про національні меншини в Україні» громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з п.27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції " виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Таким чином, виходячи з наведеного, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню, оскільки встановлені факти свідчать про те, що [PERSON], [INFO], яка померла [INFO] року - полька.

Outcome: approved