Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-03 00:00:00

У лютому 2020 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідачів, та просить суд стягнути з [PERSON] , [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» заборгованість за Кредитним договором суму в розмірі 184 072,15 грн Статтею 3 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" визначено поняття "тимчасова окупована територія України" (зокрема це сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя) і встановлено особливий правовий режим цієї території (стаття 4), особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» у зв`язку з неможливістю здійснювати правосуддя судами Автономної Республіки Крим та міста Севастополя на тимчасово окупованих територіях, змінено територіальну підсудність судових справ, підсудних розташованим на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя судам, та встановлено забезпечити розгляд цивільних справ, підсудних місцевим загальним судам, розташованим на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, - місцевими загальними судами міста Києва, що визначаються Апеляційним судом міста Києва. Ухвалою Київського апеляційного суду від 11.02.2020 року визначена підсудність вищезазначеного цивільного позову Печерському районному суду міста Києва. Ухвалою суду від 20.02.2020 позовну заяву було залишено без руху, у зв`язку з невідповідністю вимогам ст. 177 ЦПК України. 28.04.2020 позивачем було виправлені недоліки зазначені в ухвалі суду. Ухвалою судді від 22.06.2020 у справі відкрито провадження та призначено до розгляду у спрощеному порядку з повідомленням сторін. 29.07.2020 відповідачами було направлено відзив, в якому останні зазначили, що не погоджуються з позовними вимогами позивача, оскільки на думку поручителя, ч. 4 ст. 559 ЦК України, з урахуванням положень п. 5.2 договору поруки, порука за кожним з зобов`язань, визначених періодичними платежами, припиняється після трьох років з моменту спливу строку погашення кожного четвертого платежу. Пред`явлення кредитором вимоги до поручителя більш ніж через три роки після настання строку виконання частини основного зобов`язання, визначеної періодичним платежем, є підставою для відмови у задоволенні такої вимоги через припинення поруки за відповідною частиною основного зобов`язання. Таким чином, позивач, станом на день звернення до суду (29.01.2020), не має права вимагати погашення заборгованості по кредитному договору, в тому числі нарахування відсотків чи пені за період, що передає 28.01.2017. Тобто, сума вимог позивача, з урахуванням викладених вимог, не може перевищувати 129 345, 92 грн., виходячи з розрахунку зазначеного у відзиві. Також зазначено, що [PERSON] добросовісно виконувала свої зобов`язання, оскільки проживає на території АРК Крим, робота усіх відділень була заблокована, що унеможливлювала своєчасне виконання нею своїх договірних зобов`язань. Окрім цього, було зазначено, про те, що від позивача не надходило жодних вимог про погашення заборгованості, тому вимоги позивача є передчасними та просили застосувати строки позовної давності, з урахуванням п. 5.2 договору поруки та п.5.8 кредитного договору. 30.07.2020 було подано відзив відповідачами в якому зазначено, про те, що вони заперечують щодо задоволення позовних вимог. 04.08.2020 від позивача надійшла відповідь на відзиви, в якій зазначено, що у відповідності до вимог законодавства та кредитного договору та договору поруки, обсяг зобов`язань поручителя дорівнює обсягу зобов`язань позивальника, а оскільки договори продовжують діяти на думку позивача він правомірно звернувся до суду. Представник позивача про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в судове засідання не з`явився. 04.11.2020 до суду надійшло від представника позивача клопотання про розгляд справи за його відсутності, підтримуючи позов у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи та постановлення рішення. Відповідачі були повідомлені належним чином, через офіційний сайт «Судова влада України» Печерського районного суду міста Києва, шляхом направлення судових повісток, у відзиві було зазначено про розгляд справи за їх відсутності. Дослідивши надані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відтак судом звертається увага на те, що ухвалою суду у справі відкрито провадження та призначено до розгляду у спрощеному порядку з повідомлення сторін, для розгляду справи та постановлення рішення суду за наявними у справі матеріалами як у малозначній справі, ціна позову якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та, як передбачено статтями 19 та 274 ЦПК України. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Так, з матеріалів позову вбачається, що між АБ «УКРГАЗБАНК» та [PERSON] був укладений кредитний договір №168/2012 від 28 вересня 2012 року відповідно до умов якого банк зобов`язався надати останній грошові кошти, а відповідач зобов`язався повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, передбачені Кредитним договором. Умовами Кредитного договору передбачені істотні умови кредитування, а саме: сума кредиту - 174 000,00 грн. (п. 1.1 Кредитного договору), процентна ставка за користування кредитом 16,0% річних, (п. 1.4.1. Кредитного договору). За користування кредитними коштами, що не повернуті у терміни, передбачені договором (прострочена заборгованість) процентна ставка встановлюється в розмірі 16,0% річних (п. 1.4.2. Кредитного договору). Пунктом 1.1. Кредитного договору передбачено строк повернення кредитних коштів, до 27 вересня 2027 року. Позивач вказує, що банк виконав свої договірні зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу-1 кредитні кошти. Відповідач не виконав належним чином зобов`язання за Кредитним договором та не повернув кредитні кошти у визначених Кредитним договором строк. Так, відповідач, починаючи з березня 2014 року не сплачує проценти за користування кредитними коштами, та не повертає кредитні кошти згідно графіку, передбаченого Кредитним договором. Позивач вказує, що станом на 16 січня 2020 року відповідачем-1 не сплачено: нараховані та несплачені проценти за користування кредитом за період з 01.03.2014р. по 30.04.2015р. - 27 707,97 грн.; заборгованість за кредитом - 156 364,18 грн. Загальна заборгованість [PERSON] за кредитним договором, станом на 16 січня 2020 року, складає 184 072,15 грн. Окрім цього, в якості забезпечення зобов`язань за кредитним договором між Банком та [PERSON] був укладений договір поруки №1 від 28 вересня 2012р., за умовами пункту 1.1. останній зобов`язався в повному обсязі нести солідарну відповідальність перед Банком за виконання у повному обсязі позичальником зобов`язань по Кредитному договору. Таким чином, враховуючи невиконання [PERSON] договірних зобов`язань, передбачених Кредитним договором, Банк змушений звернутися до суду за захистом порушеного права у спосіб, визначений частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України, шляхом присудження до примусового виконання [PERSON] та [PERSON] обов`язку в натурі в солідарному порядку. Так, статтею 55 Основного Закону України проголошено право і свободу людини і громадянина на захист у суді. У відповідності до положень ст. 61 Конституції, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Згідно з ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі, відповідно до ст. 1055 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, що передбачено ст. 526 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом, або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 553 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Згідно з ч. 1,3 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Стаття 554 ЦК України передбачає, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно з ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. У відповідності до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 2 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до п. 3 ст. 549 Цивільного кодексу, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За загальним правилом частини першої статті 624 Цивільного кодексу України неустойка підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків (штрафна неустойка). Згідно з частиною другою статті 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.ч. 1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1,2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. З огляду на наведене, приймаючи до уваги порушення виконання позичальником, зобов`язань за Кредитним договором №168/2012 від 28.09.2012 року, виконання якого було забезпечено порукою, згідно договору поруки 28.09.2012року, враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження виконання цих зобов`язань як позичальником, так і поручителем станом на момент розгляду справи, суд приходить до висновку про правомірність та обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості. Щодо позиції відповідачів, щодо застосування ст. 559 ЦК України та надання свого розрахунку, суд вважає, що дану позицію не було в повній мірі обґрунтовано відповідачами, оскільки останні зробивши висновки на підставі зазначеної статті надали суду розрахунок заборгованості за період з 2017 по 2020 року, тобто фактично вийшли за межі позовних вимог, тому оскільки позивач звернувся до суду про стягнення заборгованості за період з 2014 року по 2015 рік та стягнення тіла кредиту, тобто просить виконати достроково зобов`язання, то доводи відповідачів суд не бере до уваги, оскільки суду не надано доказів, що [PERSON] належним чином виконувались зобов`язання та те, що навіть при врахуванні обставин, на які посилається поручитель, обсяг його відповідальності є наявним, тому позов підлягає задоволенню та стягненню заборгованості в солідарному порядку. Таким чином, суд при дослідженні матеріалів справи в тому числі поданих розрахунків, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог частково,у зв`язку з порушенням строків давності у відповідності до вимог до ст. 256 ЦК України, тому стягненню підлягає, заборгованість по тілу кредиту 156 364,18 грн., згідно розрахунку позивача. Згідно із ст. 141 ЦПК України, з відповідачів в рівних долях підлягає стягненню на користь держави сума судового збору в розмірі 2 761,08 грн.

Outcome: partial