Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

у березні 2013 року [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що вона є власником будинку [ADDRESS]. Вказаний будинок з розташованими надвірними будівлями належав батькові, право на які було оформлено належним чином в установленому законом порядку. З метою набуття права власності на земельну ділянку, на якій розташований жилий будинок, вона звернулася до виконкому Жданівської міської ради щодо оформлення та видачі державного акту на право власності на земельну ділянку, яка раніше надавалася у постійне користування. 22.10.2009 року відділ Держкомзему у м. Жданівці , на цей час відділ Держземагенства у місті Жданівці Донецької області, уклав з Державним підприємством «Центр державного земельного кадастру» договір на розроблення технічної документації із землеустрою, що посвідчує право на земельну ділянку. 27.11.2009 року їй було видано державний акт на право власності на земельну ділянку. Однак, як з*ясувалося пізніше, 07.11.2009 року заяву на передання у власність йому земельної ділянки подав і сусід [PERSON], яка також була передана відповідним службам для виготовлення документів для видачі державного акту на право власності на земельну ділянку по [ADDRESS] Однак у державному акті, виданому на її ім *я, через допущені помилки при проведені робіт із землеустрою ( у неї не робилися заміри, а робилися лише заміри із зворотної сторони належної її ділянки), були вказані неіснуючі межові знаки. Зокрема, межовий знак №3 ( кут сараю), а фактично кута сараю немає, а замість нього проходить стіна будівлі. Вважає, що виготовлення технічної документації було зроблено з порушенням вимог закону. На земельній ділянці сусіда [PERSON] знаходиться самовільно збудоване на межі земельних ділянок, з її сторони, підсобне приміщення. Вважає, що Донецька регіональна філія Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», Державне агентство земельних ресурсів України порушило умови виготовлення документів, порядок проведення геодезичних робіт, що потягло за собою невідповідність межових знаків. З вказаних підстав просила визнати протиправними дії Жданівської міської ради, [PERSON], Донецької регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», Державного агентства земельних ресурсів України по виготовленню технічної документації із землеустрою, що призвело до зміни та встановлення нових меж земельної ділянки та видачі Державного акту на земельну ділянку із спотвореними даними, визнати технічну документацію із землеустрою нечинною, просила також скасувати Державні акти на право на земельну ділянку, зобов*язати відповідачів виготовити технічну документацію із землеустрою у відповідності до Інструкції та до вимог чинного законодавства, зареєструвати та видати свідоцтво про право власності на земельну ділянку. Під час судового засідання, суд, за клопотанням представника позивача [PERSON], прийняв рішення щодо заміни неналежного відповідача Державного агентства земельних ресурсів України на належного - Відділ Держземагенства у місті Жданівка та з власної ініціативи , за згодою учасників судового засіданні, залучив до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача Реєстраційну службу Жданівського міського управління юстиції ( а.с. 113- 114 том 1 ). Під час розгляду справи, від позивачки [PERSON] неодноразово надходили уточнення до позовної заяви (а.с. 1 - 2, 51 - 52, 89 -90 том 2), за змістом позовної заяви в останній редакції (а.с. 89 - 90 том 2 ), позовні вимоги сформульовані наступним чином : так, із змісту викладених нею уточнень вбачається, що у зв*язку із змінами законодавства у сфері земельних відносин щодо набуття права власності на земельні ділянки, а також у зв*язку з тим, що [PERSON] ( відповідач 2 ) самовільно, без дозволу [PERSON], перед проведенням польових геодезичних робіт на своїй земельній ділянці, переніс межову споруду в створ з межею її будівельної споруди, що призвело до спотворення межі, тому просить суд визнати дії Жданівської міської ради Донецької області, [PERSON], Відділу держземагенства в місті Жданівка Донецької області, Донецької регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» з виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON] для будівництва та обслуговування жилого будинку , господарських будівель та споруд за адресою [ADDRESS], які призвели до зміни та встановлення нових меж ділянки та видачі Державного акту на право власності на земельну ділянку ЯИ № 327910 з спотвореними даними, протиправним; визнати технічну документації із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку громадянці [PERSON] для будівництва та обслуговування жилого будинку , господарських будівель та споруд за адресою [ADDRESS], не чинною; скасувати державні акти на право власності на земельні ділянки: ЯИ №327910 від 27.11.2009 року , виданого на ім *я [PERSON] та ЯИ №321863 від 11.11.2009 року , виданого на ім *я [PERSON]; зобов*язати Донецьку регіональну філію Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру» виготовити технічну документацію із землеустрою для передання у власність земельної ділянки [PERSON] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд за адресою [ADDRESS] у відповідності до вимог чинного законодавства та наявних документів на користування земельною ділянкою без оплати її вартості, надати вищевказану документацію на погодження до Відділу Держземагенства у місті Жданівці Донецької області; зобов*язати Відділ Держземагенства у місті Жданівка погодити документацію із землеустрою; зобов*язати Жданівську міську раду затвердити цю документацію та передати копію її рішення до Відділу Дежземагентства в місті Жданівка в особі Державного кадастрового реєстратора; зобов*язати Державного кадастрового реєстратора, за заявою [PERSON] про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, щодо її земельної ділянки, подати заяву до Реєстраційної служби Жданівського міського управління юстиції в електронній формі, наявні оригінали електронних документів необхідних для Державної реєстрації прав та їх обтяжень, виготовлених шляхом сканування таких документів у паперовій формі на цю земельну ділянку; зобов*язати Реєстраційну службу Жданівського міського управління юстиції здійснити державну реєстрацію прав власності на земельну ділянку [PERSON] та надати [PERSON] витяг про зареєстровані права;. зобов*язати [PERSON] повернути межову споруду ( зі сторони земельної ділянки [PERSON] ) в стан згідно первинного плану на його земельну ділянку, яка була виділена Жданівською міською радою йому в користування. В судове засідання позивачка [PERSON] не прибула, будучи належним чином сповіщеною про день та час розгляду справи ( а.с. 55, 77, 110, 132, 206, 212, 232 том 1 та 28, 35, 38, 50, 55, 83, 100, 126 том 2), а діючий від її імені представник, [PERSON] за довіреністю від 29 квітня 2011 року ( а.с. 57 том 1), позов свого довірителя, з урахуванням останніх уточнень до нього, підтримав, в обґрунтування позову послався на ті ж підстави і просив суд його задовольнити. Представник позивачки вважає, що межові знаки зазначено невірно внаслідок неналежно виготовлених документів із землеустрою відповідними організаціями : Жданівською міською радою, Донецькою регіональною філією Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», Державним агентством земельних ресурсів ( нині відділу Держземагенства у місті Жданівка ), внаслідок чого державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий на її ім. *я та державний акт на право власності на земельну ділянку , виданий сусіду [PERSON] не відповідає фактичним розмірам. 07 жовтня 2009 року його довіритель [PERSON] хоча і підписала разом [PERSON], як суміжні землекористувачі , Акт погодження меж земельних ділянок будинків №51 та №53, але вона не мала жодного уявлення про те, що вона підписує та правові наслідки такого Акту. Представник позивачки - адвокат [PERSON]А.( а.с. 215 - 216 том 1) позов, з урахуванням останніх уточнень до нього , підтримав, в його обґрунтування послався на ті ж доводи і просив суд його задовольнити. Представник відповідача 1 - Жданівської міської ради проти позову заперечував, посилаючись на те, що Жданівська міська рада діяла у межах свої повноважень, не припустила жодного протиправної дії ( бездіяльності) щодо позивачки. Прийнявши від позивачки [PERSON] заяву щодо оформлення та видачі державного акту на право власності на земельну ділянку, яка датована 19.10.2009 року, надала дозвіл на виготовлення технічної документації, передавши її до міського відділу земельних ресурсів, а на завершальному етапі - затвердила зазначену документацію. Дійсно, до 19.10.2009р. до Жданівської міської ради надійшла заява від [PERSON] про оформлення та видачу державного акту на право власності на земельну ділянку, яка раніше була передана її батькові ( нині спадкодавець ) рішенням виконавчого комітету Жданівської міської ради № 223 від 19.11.1997р. та доручено міському відділу земресурсів при виготовлені державних актів внести необхідні зміни. Міський відділ земельних ресурсів уклав договір на розроблення технічної документації з Державним підприємством «Центр державного земельного кадастру», яке має відповідні ліцензії на топографо-геодезичні та землевпорядні роботи та затвердив технічне завдання. На підставі технічної документації із землеустрою, яку виготовила організація, яка має на це відповідну ліцензію, [PERSON] був виданий акт на право власності на земельну ділянку. Дії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» щодо виготовлення технічної документації позивачем не оскаржені, в матеріалах справи відсутні докази, які б вказували на невідповідність даних технічної документації реальним розмірам земельної ділянки. А посилання позивача на технічну документацію БТІ не можна приймати у якості доказу, оскільки повноваження органу БТІ не поширюються на визначення меж земельних ділянок. Крім того, Інструкція про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку..., яка затверджена Наказом Держкомзему № 43 від 04.05.1999 року вже не діє, видачею свідоцтв про право власності займається реєстраційна служба України. Відповідач 2 [PERSON] проти позову заперечував, посилаючись на наступні підстави: так, він , [PERSON], дійсно, є власником будинку [ADDRESS], з надвірними будівлями до якого входять: літня кухня, ? частина колодязя та огорожа на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, яке належним чином зареєстровано у органі БТІ (а.с. 104 том 1 ) та власником земельної ділянки, яка розташована за тією ж адресою ( а.с. 131, 137-138 том 2). Питаннями приватизації земельної ділянки, за життя, займався його батько [PERSON] Він же отримав у спадщину зазначену земельну ділянку у розмірах та в межах, зазначених у Державному акті на право власності на земельну ділянку. Після прийняття спадщини він не здійснював а ні самовільної забудови на зазначеній земельній ділянці, не порушував межі із суміжними землекористувачами, в тому числі і у відношенні [PERSON], не приймав участі у виготовлені технічної документації, яка передувала приватизації земельної ділянки. А отже будь - яких протиправних дій стосовно позивачки не чинив, а тому права позивачки не порушував. Крім того, йому добре відомо, що , підсобне приміщення - душ, який в плані зазначено літерою « 1/2Ж», хоча і побудований його батьком самовільно, але така забудова здійснювалася за згодою колишнього землекористувача [PERSON], тобто батька позивачки, у 1981 році. Душ був, і таким залишається натепер, єдиною архітектурною спорудою, як для [PERSON], і натепер для нього, так і для батька позивачки [PERSON], а натепер самої позивачки [PERSON] Забудова має єдині стіни , стелю та має перегородку з різними входами для зручності користування її колишніми забудовниками, як його батьком [PERSON] та к і батьком позивачки [PERSON], що вбачається із плану забудов, які розташовані на земельних ділянках та вказані у технічних паспортах. За життя між їх батьками суперечності стосовно такої забудови також ніколи не виникали. Відповідач 3 - Донецька регіональна філія Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» в судове засідання не прибув, будучи належним чином сповіщеним про день і час розгляду справи ( а.с. 76, 124, 211 том 1 та а.с. 43, 48, 50, 108а, 120, 128 том 2 ), в спрямованих до суду письмових поясненнях ( а.с. 9 - 12, 66 - 67 том 2 ) проти позову заперечував і просив суд в задоволенні позову відмовити. В обгрунтування заперечень послався на наступні підстави : постановою Кабінету Міністрів України від 09.09.2009 року № 1021 прийнято рішення «Про затвердження порядків ведення Поземельної книги і Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі». Статтею 193 Земельного кодексу України встановлено, що державний земельний кадастр - це єдина державна система земельно-кадастрових робіт, яка встановлює процедуру набуття або припинення права власності і права користування земельними ділянками та містить сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим цих ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристику, розподіл серед власників землі - та землекористувачів. Згідно наказу Держкомзему від 12.12.2008 р. № 610 автоматизована система державного земельного кадастру - це єдиний на всю територію України програмно-технічний комплекс збору, обробки, систематизації, збереження, аналізу та захисту відомостей і документів державного земельного кадастру в електронному вигляді. Указом Президента України від 17.02.2003 р. № 134/2003 «Про заходи щодо створення єдиної системи державної реєстрації земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них у складі державного земельного кадастру» покладені на Державний комітет України по земельних ресурсах функції з державної реєстрації земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них у складі державного земельного кадастру. У п.1.2 Тимчасового порядку ведення державного реєстру, затвердженого наказом Держкомітету по земресурсах від 02.07.2003 р. № 174 та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 25.07.2003 р. за № 641/7962, який був чинним на момент виникнення даних правовідносин , зазначено, що державний реєстр земель складається із 2-х частин - книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю, на право постійного користування, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів та Поземельної книги, яка містить інформацію про земельну ділянку та формується з допомогою автоматизованої системи державного земельного кадастру. У розумінні норм Тимчасового порядку автоматизована система державного земельного кадастру - інформаційна система, яка містить відомості про правовий режим земель, держреєстрацію земельних ділянок, кадастрове зонування, кадастрові зйомки, бонітування грунтів, економічну оцінку земель, грошову оцінку земельних ділянок, облік кількості та якості земель. Книга записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі - це документ сурового обліку, який є складовою частиною державного реєстру земель і містить відомості про зареєстровані державні акти на право власності на земельну ділянку, на право постійного користування земельною ділянкою та договори оренди (суборенди) із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок. Поземельна книга - це документ, який є складовою частиною державного реєстру земель і містить відомості про земельну ділянку, у тому числі кадастровий план, відомості про державний акт на право власності на земельну ділянку, державний акт на право постійного користування земельною ділянкою та договори оренди землі та власника, користувача, орендаря (суборендаря) земельної ділянки та формується з допомогою автоматизованої системи Державного земельного кадастру. Відповідач 3 - Донецька регіональна філія Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» також зазначив, що згідно п. 3.3 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації та зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку, право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Держкомзему від 04.05.1999 р. № 43 із змінами та доповненнями до нього, зазначено, що порядок ведення книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі встановлюється наказом Держкомзему України. Згідно п.п. 13-2, 13-3, 14, 15, 27 Порядку ведення Поземельної книги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.09.2009 р. № 1021 із змінами та доповненнями «Про затвердження порядків ведення Поземельної книги і Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі» державна реєстрація земельної ділянки здійснюється територіальним органом Держземагентства за її місцезнаходженням на підставі заяви набувача права на земельну ділянку або спадкоємця громадянина України, щодо якого прийнято рішення про передачу безоплатно у приватну власність земельної ділянки, прийняте відповідно до законодавства, шляхом відкриття Поземельної книги. Тому, на думку відповідача, Донецька регіональна філія державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» є , і натомість , була лише адміністратором автоматизованої системи. Ведення Поземельної книги надається територіальним органам Держземагенства за місцем розташування земельної ділянки. Відповідальність за достовірність, повноту та актуальність відомостей поземельних книг у паперовому та електронному вигляді покладається на заступника керівника територіального органу Держземагентства, відповідального за ведення державного реєстру земель, згідно п. 11 постанови Кабінету Міністрів України від 09.09.2009 року № 1021 «Про затвердження порядків ведення Поземельної книги і Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі» до 01.01.2013 року. Крім того, представник відповідача 3 - Донецької регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» зазначив, що на цей час відбулися зміни у законодавстві щодо питання реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. З 01.01.2013 року згідно ст. 9 Закону України «Про Державний земельний кадастр» від 07.07.2011 року № 3613-VI із змінами та доповненнями державний кадастровий реєстратор формує поземельні книги на земельні ділянки, вносить записи до них, забезпечує зберігання таких книг. А з 01.01.2013 року, згідно з Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-IV, державну реєстрацію прав власності, користування земельною ділянкою здійснює відповідний орган державної реєстрації прав, утворений міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку. Представник відповідача 4 - відділу Держземагенства у місті Жданівка проти позову заперечував посилаючись на його необгрунтованність: так, на тепер, відділ Держземагенства у місті Жданівка здійснює свої функції на підставі Положення про відділ ( надалі Положення ), яке затверджене наказом Державного агентства земельних ресурсів України від 05 вересня 2012 року № 418. Згідно п.1 зазначеного Положення відділ Держземагенства у місті Жданівка є територіальним органом Державного агентства земельних ресурсів України та Головного управління Держземагенства у Донецькій області та правонаступником відділу Держкомзему у місті Жданівка Донецької області ( а.с.220 -221 том 1). У відповідності до зазначеного Положення до компетенції відділу Держземагенства у місті Жданівка не входять повноваження щодо затвердження документації із землеустрою. 22.10.2009 року, на підставі заяви [PERSON] про видачу державного акта на право власності на земельну ділянку, відділ Держкомзему у місті Жданівка уклав з ДП «Центр державного земельного кадастру» (ліцензія на топографо - геодезичні роботи серія АБ № 120315 від 21.04.2005, на землевпорядні роботи серія АВ № 368762 від 19.10.2007) договір на розроблення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку гр. [PERSON] та затвердив технічне завдання у відповідності до Порядку безоплатних оформлення та видачі громадянам України державних актів на право власності на земельні ділянки, затвердженого постановою КМУ від 05.08.2009 № 844. Згідно технічного завдання на виготовлення технічної документації (типова форма якого затверджена розпорядженням КМУ від 09 .09.09 № 1050-р) ДП «Центр державного земельного кадастру» виготовив технічну документацію із землеустрою щодо складання державного акта на право власності на земельну ділянку гр.[PERSON] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] у відповідності до ст. 56 Закону України «Про землеустрій», що діяла на час укладання технічної документації, та вимогам Еталону, затвердженого наказом Держкомзему від 08.10.2009 № 534. Встановлення меж земельної ділянки по [ADDRESS] здійснювало ДП «Центр державного земельного кадастру» ( ліцензія на топоргафо - геодезичні роботи серія АБ № 120315 від 21.04.2005, на землевпорядні роботи серія АВ № 368762 від 19.10.2007). При встановленні меж земельної ділянки сама [PERSON] ( натепер позивачка ) претензій до існуючих меж не заявляла, що підтверджується її власним підписом в акті прийому - передачі межових знаків на зберігання від 27.10.2009 року, який в свою чергу , є одним із складових технічної документації із землеустрою, і , яка в свою чергу, затверджена на сесії Жданівської міської ради і, зокрема, послужила підставою для видачі державних актів на право власності на земельну ділянку. Відповідач 4 вважає безпідставними посилання позивачки [PERSON] на необхідність витребування при подачі заяви про оформлення та видачу державного акта на право власності на земельну ділянку правовстановлюючих документів на всі об'єкти нерухомості, так як така вимога суперечить п.2 Порядку безоплатного оформлення та видачі громадянам України державних актів на право власності на земельні ділянки, затвердженого постановою КМУ від 5 серпня 2009 року № 844 (в редакції постанови КМУ від 21 жовтня 2009 року № 1112 ) Крім цього, відповідно до діючого законодавства, яким врегульовано спірні правовідносини (зокрема, постанови Кабінету Міністрів України від 05.08.2009 № 844 та від 21.10.2009 № 1112 ) позивач не міг бути стороною вищезазначеного договору, не мав права приймати участь в обговоренні його умов та підписанні, не мав права приймати участь при затвердженні технічного завдання. Питання відповідності / невідповідності вимогам чинного законодавства вищезазначеної технічної документації із землеустрою повинні розглядатися, зокрема, відповідно до Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» шляхом проведення відповідної експертизи, але таку експертизу зацікавлена сторона не заявляли та не провела. Крім того, представник відповідача 4 вважає, що позивачка [PERSON] не надала жодного доказу щодо того, що дані з геодезичних робіт є невірними. Зокрема, шляхом замовлення у іншого суб'єкта, який відповідно до закону має право на розробку відповідної землевпорядної документації, робіт по встановленню / відновленню спірних меж між земельними ділянками, на яких розміщено будинки № 51 та № 53, у тому числі проведенню обмірів за допомогою відповідного геодезичного обладнання. При обґрунтуванні розмірів спірних земельних ділянок, представник відповідача 4 також зазначив , що у первісному рішенні виконкому Жданівської міської ради від 19.11.1997 № 223 у пункті 1 було зазначено «попередньо передати безоплатно у приватну власність громадянам земельні ділянки...», а у пункті 2 цього рішення доручено міському відділу земельних ресурсів при виготовленні державних актів внести необхідні зміни. Тому, на думку відповідача 4 , площа земельних ділянок була визначена попередньо і не була точною (остаточною). Натомість рішенням Жданівської міської ради від 04.11.2009 № 5-43-835 була затверджена відповідна технічна документація із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на земельні ділянки, зокрема, на спірну ділянку під будинком № 53, та уточнено площу земельних ділянок, які передано громадянам у власність. Саме ці площі земельних ділянок і є точними (остаточними), що цілком відповідає пункту 2 первісного рішення виконкому № 233. Акт від 25.06.2010 року щодо обстеження прибудинкової території по [ADDRESS], на який як на підставу свого позову посилається позивачка, складений вже після реєстрації та видачі державних актів на право власності на земельні ділянки, тому його не можна приймати до уваги. Позивачка [PERSON], одержавши державний акт на право власності на земельну ділянку, жодним чином не виявила свою незгоду з даними, які у ньому містяться. Крім того, на думку представника відповідача 4 - відділу Держземагенства у місті Жданівка, визнання не чинною технічної документації із землеустрою, як спосіб захисту, законом не передбачена. З 01.01.2013 року набув чинності Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у зв*яку з чим були внесені відповідні зміни до Закону України «Про Державний земельний кадастр», Закону України «Про землеустрій». А відтак Інструкція про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затверджена наказом Держкомзему від 04.05.1999 № 43, на сьогоднішній день не діє, бо суперечить вищенаведеним законодавчим актам, зокрема державні акти на право власності на земельні ділянки з 01.01.2013 не складаються та не видаються. Реєстрацію прав на земельні ділянки здійснюють органи Укрдержреєстру, а не Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру». Позивачкою пропущено строк позовної давності , так державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 327910 виданий 27.11.2009, а на час звернення до суду - 26.03.2013 року, строк позовної давності сплинув,а з відповідним клопотанням до суду позивачка не звернулася. Крім того, на думку , відповідача 4, є безпідставними вимоги позивачки щодо реєстрації земельної ділянки за адресою [ADDRESS] та присвоєння їй кадастрового номеру, так як не відповідають вимогам Тимчасового порядку ведення державного реєстру, затвердженого наказом Держкомітету по земельних ресурсах від 02.07.2003 року № 174 та який зареєстровано у міністерстві юстиції України 25.07.2003 року №641/7962. Крім того, на теперішній час, відсутня технічна можливість обміну інформацією з реєстраційною службою з надання інформації про щодо реєстрації прав та обтяжень на земельні ділянки засобами електронного зв*язку. Представник 3-особи Реєстраційної служби Жданівського міського управління юстиції рішення суду просив ухвалити рішення на розсуд суду, оскільки повноваження Реєстраційної служби Жданівського міського управління юстиції є специфічними: за наявності у особи, яка звертається до Служби, переліку відповідних документів, які передбачені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-IV, Служба здійснить державну реєстрацію права власності на земельну ділянку. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні до них земельні правовідносини з приводу правильності визначення меж земельної ділянки. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є власником будинку [ADDRESS], з надвірними будівлями до яких входять: веранда, кухня,три сараї, потреб, душ, ворота , дві огорожі, замощення та ? частина колодязя, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом (а.с. 82 - 85, 146 том 1) та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно ( а.с. 85, 147 - 149 том 1). Відповідач [PERSON] є власником будинку [ADDRESS], з надвірними будівлями до якого входять: літня кухня, ? частина колодязя та огорожа, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, технічним паспортом (а.с. 104 том 1, а.с. 131, 133, 135 - 136 том 2 ) та власником земельної ділянки за зазначеною адресою на підставі свідоцтва про права на спадщину за законом ( а.с.132, 137 - 138 том 2). 07 жовтня 2009 року [PERSON] ( нині спадкодавець) , за життя, звернувся до виконкому Жданівської міської Ради з заявою (а.с. 168 том 1) про оформлення та видачу державного акту на право власності на земельну ділянку, яка надавалася йому на підставі рішення виконавчого комітету Жданівської міської Ради №223 від 19 листопада 1997 року «Про передачу в приватну власність земельних ділянок, раніше наданих у користування громадянам для будівництва житлового будинку», до якої були додані: документи про право власності на житло на вказаній земельній ділянці. 07 жовтня 2009 року , згідно акта прийому - передачі документів для безоплатного оформлення та видачі державного акта на право власності на земельну ділянку, Жданівською міською Радою до відділу Держкомзему ( нині відділ Держземагенства у місті Жданівка), була передана заява [PERSON] разом з поданими документами. 07 жовтня 2009 року між [PERSON] та [PERSON], як землекористувачами , був складений Акт погодження меж земельних ділянок будинків №51 та №53, до якого додано план з вказівкою дільниць суміжних землекористувачів (а.с. 143-144, 173-174 том 1). 12 жовтня 2009 року відділ Держкомзему у м.Жданівка ( на тепер Держземагенство у місті Жданівка) уклав з Державним підприємством «Центр державного земельного кадастру», який має відповідне право на проведення таких робіт (а.с. 143-148 том 2), договір на розроблення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку ( який має відповідну ліцензію на виконання таких робіт а.с. 167 том 1) громадянина [PERSON] ( нині спадкодавець) та затвердив технічне завдання. Згідно технічного завдання на виготовлення технічної документації Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру» зобов*язаний виготовити технічну документацію із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку гр.. [PERSON] ( нині спадкодавець ) для будівництва та обслуговування жилого будинку , господарських будівель та споруд за адресою: [ADDRESS], яка повинна відповідати статті 56 Закону України «Про землеустрій» та вимогам Еталону, затвердженого наказом Держкомзему від 08 жовтня 2009 року №534 ( а.с. 164 - 188 том 1 ). 11 листопада 2009 року, [PERSON], за життя, одержав Державний акт на право власності на земельну ділянку , яка розміщується за адресою [ADDRESS] ( а.с. 88- 89 том 1 ). 19 жовтня 2009 року [PERSON] звернулася з заявою про оформлення та видачу державного акту на право власності на земельну ділянку, яка надавалася йому на підставі рішення виконавчого комітету Жданівської міської Ради №223 від 19 листопада 1997 року «Про передачу в приватну власність земельних ділянок, раніше наданих у користування громадянам для будівництва житлового будинку», розташованого за адресою: [ADDRESS], до якої додавались: технічний паспорт на житловий будинок, копія свідоцтва на право на спадщину за законом ВКО №381408, копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно ССК №314661, копія витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі МЕ 197915 ( а.с. 138 том 1 ). 21 жовтня 2009 року згідно акта прийому - передачі документів для безоплатного оформлення та видачу державного акта на право власності на земельну ділянку до відділу Держкомзему у м. Жданівка ( нині відділ Держземагенства у місті Жданівка) була передана заява [PERSON] разом з поданими документами ( а.с 138 том 1 ). 22 жовтня 2009 року відділ Держкомзему у м. Жданівка ( нині відділ Держземагенства у місті Жданівка) уклав з Державним підприємством «Центр державного земельного кадастру» ( ліцензія на топографо-геодизичні роботи серія АБ № 120315 від 21 квітня 2005 року на землевпорядні роботи серія АВ № 368762 від 19 жовтня 2007 року ) договір на розроблення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку громадянки [PERSON] та затвердив технічне завдання ( а.с.137 том 1 ). Згідно технічного завдання на виготовлення технічної документації Державне підприємство«Центр державного земельного кадастру» зобов*язаний виготовити технічну документацію із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку гр.. [PERSON] для будівництва та обслуговування жилого будинку , господарських будівель та споруд за адресою: [ADDRESS], яка повинна відповідати статті 56 Закону України «Про землеустрій» та вимогам Еталону, затвердженого наказом Держкомзему від 08 жовтня 2009 року №534 ( а.с. 134 - 160 том 1 ). 11 листопада 2009 року та 27 листопада 2009 року [PERSON] ( нині спадкодавець ) та [PERSON], відповідно, були видані правовстановлюючі документи на земельні ділянки із встановленими межами належних їм земельних ділянок - державні акти на право власності на земельні ділянки серії ЯИ 321863 та ЯИ № 327910 ( а.с. 88- 89, 90 - 91 том 1 ). Відповідно до ст..22 ЗК України, право власності на землю або право користування земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості ) і одержання документу, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі ( на місцевості ) і одержання документу, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється. Відповідно до ст..107 Земельного Кодексу України основою для відновлення меж є данні земельно - кадастрової документації.. Відповідно до п.3.10 Інструкції № 735/16751, яка була чинною на день виниклих правовідносин, у плані меж земельної ділянки у рядку "Кадастровий номер земельної ділянки" зазначається кадастровий номер земельної ділянки. Присвоєння кадастрового номера земельній ділянці здійснюється відповідно до вимог законодавства. У пункті 3.11. Інструкції зазначено, що у полі "Опис меж" зазначаються найменування (або прізвища та ініціали) суміжних землевласників і землекористувачів. Опис меж може бути продовжено у разі, якщо кількість суміжних землевласників та землекористувачів більше чотирьох. У разі якщо суміжні землі є землями державної або комунальної власності, вказуються відомості, що ідентифікують ці землі (землі запасу, землі загального користування тощо). Згідно з п. 3.12. зазначеної Інструкції, план меж земельної ділянки у бланку складається в масштабі, який забезпечує чітке зображення усіх елементів і написів. План меж відображається з використанням комп'ютерної техніки. При нестачі місця для написання даних допускається винесення нумерації поворотних точок меж земельної ділянки та довжини ліній на вільне місце. Згідно з п. 3.13. зазначеної Інструкції, на план наносяться: зовнішні межі земельної ділянки із позначенням меж суміжних землевласників і землекористувачів (суцільна чорна лінія); усі поворотні точки меж земельної ділянки (коло з контурною лінією чорного кольору); лінійні проміри між точками по межах земельної ділянки (прописуються цифрами із значенням до 0,01 метра); межі вкраплених земельних ділянок сторонніх землевласників і землекористувачів (суцільна чорна лінія); зони обмежень (обтяжень) щодо використання земельної ділянки (чорна пунктирна лінія) та їх порядкові номери. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 9 вересня 2009 року № 1050-р затверджена Типова форма технічного завдання з розроблення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власника на земельну ділянку, під час безоплатного оформлення та видачі у 2009 році громадянам України державних актів на право власності на земельні ділянки, яка була чинною на день виникнення даних правовідносин, де міститься перелік робіт, які повинні бути виконанні, зокрема, польові - геодезичні роботи; роботи з установлення меж земельної ділянки; складання кадастрового плану; виготовлення технічної документації; уведення земельно - кадастрової інформації на магнітні носії. В матеріалах справи наявні дані земельно - кадастрової документації ( а.с 144 том 1), а також лист узгодження ( а.с. том 1 ), з якого вбачається, що позивачка [PERSON] не виказувала заперечень щодо визначення меж земельної ділянки, розташування самовільно збудованого підсобного приміщення на її межі колишнім власником земельної ділянки [PERSON], позначеного в плані літерою « 1/2Ж » ( а.с. 104 -105 том 1) на земельній ділянці [PERSON], претензій до існуючих меж не заявляла, що підтверджується її власним підписом в акті прийому - передачі межових знаків на зберігання від 27.10.2009 року ( а.с. 142 - 143, 172 - 173 том 1 ), який в свою чергу , є одним із складових технічної документації із землеустрою, і , яка в свою чергу, затверджена на сесії Жданівської міської ради ( а.с. 141-142 том2) і послужила підставою для видачі державних актів на право власності на земельну ділянку. А відтак посилання позивачки та її представників, що межі земельної ділянки слід встановлювати, а значить і відновити на підставі технічної документації БТІ, є необґрунтованими. До того ж слід зазначити, що дані органу БТІ щодо визначення меж земельної ділянки не є основоположними. Основними даними для приватизації земельної ділянки є дані геодезичної з*йомки на місцевості конкретної земельної ділянки. Позивач посилається на те, що відповідач безпідставно перемістив межі її земельної ділянки на 1,42 метра ( за вільними вимірюваннями позивачки ), разом з тим, як зазначено судом, основою для відновлення меж є дані земельно - кадастрової документації ( частина 1 статті 107 Земельного Кодексу України ( який діє на час розгляду справи ) в зв*язку з чим визначення границі між земельними ділянками № 53 та [ADDRESS] та встановлення меж між земельними ділянками повинні здійснюватися на підставі та у відповідності із рішенням органів місцевого самоврядування. Інші докази, які б спростували дані земельно - кадастрової документації, позивач не надав суду. Відповідно до встановлених у справі обставин, позивачка до комісії по розгляду межових спорів до Жданівської міської ради, не зверталася. Відповідно до п.34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції міських рад відноситься вирішення, відповідно до закону, питань регулювання земельних відносин. В межах розміру земельних ділянок, визначених відповідними рішеннями, може бути вирішено земельний спір між сторонами по узгодженні межі земельної ділянки з урахуванням процедури, передбаченої статтею 158 Земельного кодексу України, де зазначено, що земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом. В ході розгляду справи судом встановлено, що земельні ділянки належать позивачці [PERSON] та відповідачу [PERSON] на праві власності ( а.с. 88, 90 том 1, а.с. 132, 137 - 138 том 2). До виникнення у сторін права власності на будинки та земельні ділянки, землекористувачами були інші особи ( а.с. 140, 170 том 1 ), між якими спору щодо визначенні межі між земельними ділянками та споруд, а саме підсобного приміщення - душу, який побудований колишнім землекористувачем [PERSON] у 1996 році ( а.с.150-152 том 1 ) та [PERSON] у 1981 році ( а.с. 105, 108 том 1 ) на земельних ділянках не виникало. Відповідно до ст..39 ЗК України , власники земельних ділянок і землекористувачі мають право, зокрема, самостійно господарювати на землі; зводити житлові, виробничі, культурно-побутові та інші будівлі і споруди за погодженням з сільською, селищною, міською Радою народних депутатів. При цьому , як вбачається з вимог ст..40 ЗК України, власники земельних ділянок, землекористувачі зобов*язані, зокрема, забезпечувати використання землі відповідно до цільового призначення та умов її надання; не порушувати права власників інших земельних ділянок, землекористувачів; додержуватися правил добросусідства. Згідно ст..78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися, розпоряджатися земельними ділянками. Відповідно до ст..90 ЗК України, власники земельних ділянок мають право, зокрема, постійно господарювати на землі; на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом; споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди. Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. При цьому , як вбачається з вимог ст..91 ЗК України, власники земельних ділянок зобов*язанні: забезпечувати використання їх за цільовим призначенням; не порушувати права власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов*язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон. Крім того, відповідно до ст.. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як вбачається із позовної заяви позивачки ( останні уточнення до неї містяться на а.с. 89 - 90 у томі 2 ), позивачкою ставиться питання щодо зобов*язання відповідача [PERSON] повернути межову споруду ( зі сторони земельної ділянки [PERSON] ) в стан згідно первинного плану на його земельну ділянку, яка була виділена йому в користування , тобто фактично мова йде про переміщення стіни душу, з тих підстав, що це є самовільна забудова , частина якої розміщена на земельній ділянці позивачки. У судовому засіданні обидві сторони також визнали, що з моменту придбання кожним з них будинку та земельної ділянки і до теперішнього часу, межі земельної ділянки фактично не змінювалися, є такими , які зазначені у державних актах на право власності на земельні ділянки. Разом з тим судом встановлено, що душ, який позначений у плані [PERSON] літерою « ? Ж» ( а.с. 105, 108 том 1 ) побудовано у 1981 році і, дійсно, значиться як самовільна забудова ( а.с. 104 том 1 ), а у колишнього землекористувача [PERSON] душ, який зазначено у плані літерою «Е» (а.с. 152, 156 том 1) побудовано у 1996 році, забудова узаконена ( а.с. 156 том 1 ). З плану ( а.с. 152, 105 том 1 ) вбачається , що забудова має характер єдиної споруди ( стіни, дах, загальні) , зазначені обставини підтвердили в судовому засіданні як представник позивачки - [PERSON] та к і відповідач [PERSON] При цьому матеріали цивільної справи не містять відомостей, що між колишніми землекористувачами виникали розбіжності з цього приводу. Виходячи з наведеного, попередній до відповідача землекористувач мав право забудови на території своєї земельної ділянки, хоча вказана забудова і не прийнята в експлуатацію. В матеріалах справи наявний акт узгодження меж земельної ділянки ( а.с. 143, 173 том 1), з якого вбачається, що позивачка [PERSON] не виказував будь - яких заперечень щодо розташування самовільного підсобного приміщення - душу, позначеного літерою « 1/2Ж» на земельній ділянці [PERSON], при приватизації земельної ділянки [PERSON] Крім того, на думку суду, позивачка [PERSON] не навела даних на підтвердження спричинення відповідачем [PERSON] незручностей ( перешкод ) внаслідок розташування душу, позначеного в технічному плані літерою « 1/2 Ж» ( а.с. 105 том 1), а при їх наявності, способів захисту порушеного права. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України і можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов'язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу місцевого самоврядування, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи у разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу). Захист судом права на землю у цих відносинах здійснюється способами визначеними у ст.ст. 16,21,393 ЦК України та ст.. 152 ЗК України. У відповідності до ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. З урахуванням викладеного, вимога позивачки до відповідача [PERSON] про повернення межової споруди ( зі сторони земельної ділянки [PERSON] ) в стан згідно первинного плану на його земельну ділянку, яка була виділена йому в користування, є необґрунтованою. Статтею 125 Земельного кодексу України встановлено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Статтею 126 Земельного кодексу України визначено, що право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою засвідчується державним актом. Відповідно до пункту 1.1. Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 4 травня 1999 року № 43, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 4 червня 1999 року за № 354/3647 (далі - Інструкція №354/3647), яка була чинною на день виниклих правовідносин, право власності на землю і право постійного користування землею посвідчується державним актом. Згідно з пунктом 1.2. Інструкції №354/3647 форми державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 2 квітня 2002 року N 449. Відповідно до пункту 1.12 Інструкції №354/3647 складання державного акту на право власності на земельну ділянку і права постійного користування земельною ділянкою при передачі або наданні земельних ділянок громадянам проводиться після перенесення в натуру (на місцевість) межі земельної ділянки та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженим у встановленому порядку проектом відведення цієї ділянки. Згідно з пунктом і. 13 Інструкції №354/3647 складання державного акту на право власності на земельну ділянку і права постійного користування земельною ділянкою при передачі або наданні земельних ділянок при передачі земельної ділянки, що була раніше надані громадянам у постійне користування або при переоформленні правовстановлюючих документів на ці земельні ділянки, проводиться після відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх довгостроковими межові ю знаками встановленого зразка за затвердженою в установленому порядку відповідною технічною документацією. Повноваження органу місцевого самоврядування у сфері земельних правовідносин містяться у п.34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», де зазначено, що до виключної компетенції міських рад відносяться питання з приводу прийняття рішень про регулювання земельних відносин. У відповідності до ст..18,19 Закону України «Про землеустрій» , зокрема , відносяться організація і здійснення землеустрою, здійснення контролю за провадженням заходів, передбачених документацією із землеустрою. У відповідності до п.п. 2 п.1 Порядку безоплатних оформлення та видачі громадянам України державних актів на право власності на земельні ділянки, затв. Постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 2009 року № 844, зазначено, що такий Порядок віднесено до компетенції органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади з 01 січня 2002 року. Для одержання державного акта на право власності на земельну ділянку громадянин або уповноважена ним особа подає сільському, селищному, міському голові або уповноваженій ним особі адресовану територіальному органові Держкомзему заяву про видачу такого акта. Сільські, селищні та міські голови забезпечують організацію прийому таких заяв у кожному населеному пункті ( п.2 зазначеного Порядку ). Відповідно до абз.2 п.3 Порядку …відповідний орган місцевого самоврядування чи районна держадміністрація невідкладно приймає рішення щодо надання дозволу на виготовлення технічної документації ( виготовляється для громадян безоплатно, за рахунок коштів державного бюджету) з наступним затвердженням зазначеної документації та наданням земельної ділянки у власність відповідно до вимог частини другої статті 118 та в межах норм, визначених статтею 121 Земельного кодексу України. Із змісту зазначених норм закону вбачається, що міська рада у сфері приватизації земельних ділянок, має лише зазначені у законі, певні повноваження і на неї не покладається обов*язок продублювати роботу землевпорядної організації та інших установ, які займалися виготовленням технічної документації. Судом встановлено, що відповідач №1 - Жданівська міська рада , прийнявши заяву від [PERSON] від 19 жовтня 2009 року про оформлення та видачу державного акту на право власності на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS], здійснила 21 жовтня 2009 року передачу документів від [PERSON], для безоплатного оформлення та видачі державного акта на право власності на земельну ділянку, до відділу Держкомзему у м. Жданівка ( нині відділ Держземагенства у місті Жданівка) на підставі відповідного акту прийому - передачі, а згодом видав державний акт на право власності на земельну ділянку. Зазначені обставини сторони не оспорювали. Отже, орган місцевого самоврядування, при приватизації земельних ділянок [PERSON] та [PERSON], діяв у межах та у спосіб , визначений Конституцією та законами України, право позивачки не порушив. Тим самим спростовуються доводи позивачки та її представників у суді, що Жданівська міська рада повинна була перепровірити зміст обставин, викладених у технічній документації та у Державному акті на право власності на земельну ділянку і лише, переконавшись, що зміст вірний, тобто, на думку позивачки, відповідає первинній документації - даним БТІ, приймати відповідні рішення. Відповідач Донецька регіональна філія Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» діє у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 09.09.2009 року № 1021 «Про затвердження порядків ведення Поземельної книги і Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі», наказу Державного комітету України із земельних ресурсів «Про інвентаризацію та передачу документів» від 13.12.2010 р. № 860, якою затверджено Порядок інвентаризації та передачі документів із ведення державного реєстру земель. Згідно п. 2.2. наказу Державного комітету України із земельних ресурсів від 13.12.2010 р. № 860 в строк до 14.01.2011 року Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру» було зобов'язано провести інвентаризацію документів із ведення державного реєстру земель, які знаходились в структурних підрозділах державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» станом на 31.12.2010 року, та передати їх територіальним органам Держкомзему. Тому, з урахуванням наказу Державного комітету України із земельних ресурсів від 13.12.2010 р. № 860 «Про інвентаризацію та передачу документів» та наказу Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» від 15.12.2010 р. №663 «Про виконання наказу Держкомзему від 13.12.2010 р. №860», яким затверджено Порядок інвентаризації та передачі документів у структурних підрозділах Центру ДЗК до територіальних органів Держкомзему, Донецькою регіональною філією державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» був виданий внутрішній наказ від 17.12.2010 р. № 175 «Про виконання наказу ДЗК від 15.12.2012 р. №663». На виконання вищезазначених наказів, до територіальних органів Держкомзему у районах (містах), Головних управлінь Держкомзему у містах Києві та Севастополі були передані наступні документи: примірники державних актів разом із іншими документами, опрацьованих структурними підрозділами Центру ДЗК, по яких територіальні органи Держкомзему можуть прийняти рішення щодо проставлення відмітки про реєстрацію права власності на земельну ділянку; зареєстровані структурними підрозділами Центру ДЗК другі примірники державних актів на право власності на земельну ділянку та треті примірники договорів оренди землі. Статтею 193 Земельного кодексу України встановлено, що державний земельний кадастр - це єдина державна система земельно-кадастрових робіт, яка встановлює процедуру набуття або припинення права власності і права користування земельними ділянками та містить сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим цих ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристику, розподіл серед власників землі - та землекористувачів. Тому, на думку суду, Донецька регіональна філія державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» є , і натомість , була адміністратором автоматизованої системи. З 01.01.2013 року згідно Закону України «Про Державний земельний кадастр» від 07.07.2011 року № 3613-VI із змінами та доповненнями Донецька регіональна філія державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» формує поземельні книги на земельні ділянки, вносить записи до них, забезпечує зберігання таких книг державний кадастровий реєстратор (ст. 9 Закону). Згідно до ст. 56 Закону України «Про землеустрій» Технічна документація із землеустрою ( v 0534675-09 ) щодо поділу та об'єднання земельних ділянок включає: а) пояснювальну записку; б) технічне завдання на складання документації, затверджене замовником документації; в) кадастрові плани земельних ділянок, які об'єднуються в одну земельну ділянку, або частини земельної ділянки, яка виділяється в окрему земельну ділянку; г) матеріали польових геодезичних робіт; ґ) акт приймання-передачі межових знаків на зберігання при поділі земельної ділянки по межі поділу; д) перелік обтяжень прав на земельну ділянку, обмежень на її використання та наявні земельні сервітути; е) нотаріально посвідчена згода на поділ чи об'єднання земельної ділянки заставодержателів, користувачів земельної ділянки (у разі перебування земельної ділянки в заставі, користуванні); є) згоду власника земельної ділянки, для земель державної власності - органу, уповноваженого здійснювати розпорядження земельною ділянкою, на поділ чи об'єднання земельних ділянок користувачем (крім випадків поділу земельної ділянки у зв'язку з набуттям права власності на житловий будинок, розташований на ній). Як вже зазначалося судом, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 9 вересня 2009 року № 1050-р затверджена Типова форма технічного завдання з розроблення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власника на земельну ділянку, під час безоплатного оформлення та видачі у 2009 році громадянам України державних актів на право власності на земельні ділянки ( надалі Типова форма ). Відповідно до п.6 Типової форми технічна документація виготовляється відповідно до статті 56 Закону України «Про землеустрій». Згідно з Порядком безоплатних оформлення та видачі громадянам України державних актів на право власності на земельні ділянки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 2009 року № 844 , який був чинним у період виниклих правовідносин, де у абз.2 п.3 зазначено, що відповідний орган місцевого самоврядування чи районна держадміністрація невідкладно приймає рішення щодо надання дозволу на виготовлення технічної документації з наступним затвердженням такої документації та наданням земельної ділянки у власність відповідно до вимог частини другої статті 119 та в межах норм, визначених статтею 121 Земельного кодексу України. Відповідно до п.5 зазначеного Порядку, на підставі заяви про видачу державного акта на право власності на земельну ділянку протягом трьох робочих днів з дати її надходження територіальні органи Держкомзему (далі - замовники) укладають договори про розроблення технічної документації - з державними підприємствами, що належать до сфери управління Держкомзему та мають ліцензію на проведення робіт із землеустрою. Державний комітет України із земельних ресурсів 08 жовтня 2009 року видав наказ №534 Про затвердження Еталону технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 09 вересня 2009 року № 1050-р затверджена Типова форма технічного завдання з розроблення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, під час безоплатного оформлення та видачі у 2009 році громадянам України державних актів на право власності на земельні ділянки. Отже, технічна документація із землеустрою щодо складення державного акту на право власності на земельну ділянку, є комплекс дій, спрямованих на виконання технічного завдання з розроблення таких документів із землеустрою, на підставі яких приймається рішення щодо посвідчення права власності або на право користування та направо власності земельну ділянку. Як вже зазначалося судом, способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України і, враховуючи специфічність земельних правовідносин, у відповідності до ст..152 ЗК України. Тобто , в даному випадку , позивачка мала б право на звернення до суду з позовом про визнання недійсним рішень органів місцевої влади, органів місцевого самоврядування щодо надання дозволу на виготовлення ( розроблення ) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вирішення інших питань , що до закону необхідні для набуття і реалізації права на землю, про надання чи передачу земельної ділянки у власність або користування чи, напроти, не вирішення цих питань, припинення права власності чи користування землею. Отже, заявлені позивачкою вимоги щодо визнання не чинною технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту не відповідають способам захисту цивільних прав та інтересів, встановлених законом. Судом встановлено, що право позивачки щодо визначення суміжної межі земельних ділянок не порушено, а відтак є необґрунтованим позов позивачки в частині щодо покладання обов*язку на Донецьку регіональну філію Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру» виготовити технічну документацію із землеустрою для передання у власність земельної ділянки [PERSON] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд за адресою [ADDRESS] у відповідності до вимог чинного законодавства та наявних документів на користування земельною ділянкою без оплати її вартості, надати вищевказану документацію на погодження до Відділу Держземагенства у місті Жданівці Донецької області; щодо покладання обов*язку на Відділ Держземагенства у місті Жданівка погодити документацію із землеустрою; щодо покладання обов*язку на Жданівську міську раду затвердити цю документацію та передати копію її рішення до Відділу Дежземагентства в місті Жданівка в особі Державного кадастрового реєстратора; щодо покладання обов*язку на Державного кадастрового реєстратора, за заявою [PERSON] про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, щодо її земельної ділянки, подати заяву до Реєстраційної служби Жданівського міського управління юстиції в електронній формі, наявні оригінали електронних документів, необхідних для Державної реєстрації прав та їх обтяжень, виготовлених шляхом сканування таких документів у паперовій формі на цю земельну ділянку; щодо покладання обов*язку на Реєстраційну службу Жданівського міського управління юстиції здійснити державну реєстрацію прав власності на земельну ділянку [PERSON] та надати [PERSON] витяг про зареєстровані права. Згідно з ч.1 ст.23 ЗК України, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються та реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів Статтею 125 Земельного кодексу України встановлено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Статтею 126 Земельного кодексу України визначено, що право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою засвідчується державним актом. Таким чином, згідно із Земельним Кодексом України єдиним документом, який підтверджував право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою до 02 травня 2009 року був Державний акт. З 02 травня 2009 року Законом України від 05 березня 2009 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, а також порядку поділу та об*єднання земельних ділянок» були внесені зміни до Земельного Кодексу України і згідно із частиною 2 статті 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, крім Державного акту на право власності на землю ( частина 1 статті 126 ЗК України ) набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: а) цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою;б) свідоцтвом про право на спадщину. Постановою Кабінету Міністрів України №449 від 02 квітня 2002 року були затверджені форми Державного акту на земельну ділянку та Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою. Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 22.06.2009 року № 325, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 6 серпня 2009 року за № 735/16751 затверджена Інструкція про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою (далі - Інструкція № 735/16751), яка була чинною на день виникнення даних правовідносин, а з 01.01.2013 року, у зв*язку з набуттям чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», на сьогоднішній день не діє. Відповідно до пункту 1.1. зазначеної Інструкції право власності на землю і право постійного користування землею посвідчується державним актом. Згідно з пунктом 1.2. Інструкції № 735/16751 форми державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 2 квітня 2002 року N 449. Відповідно до п.4.1 Інструкції № 735/16751 виправлення орфографічних або технічних помилок у бланку та державному акті не допускається. Як зазначено у п.4.4 Інструкції № 735/16751 у разі виявлення у виданому державному акті орфографічних або технічних помилок землевласником ( землекористувачем ) такий землевласник ( землекористувач ) звертається до відповідного територіального органу Держкомзему із заявою ( клопотанням ) про видачу нового державного акту. У заяві клопотанні відображається суть виявлених помилок. Таким чином , Державний акт на право власності на земельну ділянку або постійного користування земельною ділянкою є лише документом, який підтверджує право власності на земельну ділянку або постійного користування земельною ділянкою, а не правочином. Тому застосування терміну «недійсність» щодо визначення його законності є некоректним, тому що право на землю або є, або його немає, а відтак і заявлена вимога щодо скасування державних актів на право власності на земельні ділянки як позивачки [PERSON] за адресоюм. [ADDRESS], так і відповідача [PERSON] за адресою [ADDRESS], не відповідають способам захисту, зазначеним у статтях ст.. 16 ЦК України, ч. 3 ст. 152 ЗК України . На думку суду, із системного аналізу наведених нормативних документів, вбачається, що даному випадку може йтись про не чинність або неправомірність ( незаконність , протиправність) отримання або видачі Державного акту на право власності або на право постійного користування земельною ділянкою,про припинення права власності на земельну ділянку, що свідчить про не відповідність заявленої вимоги способам захисту цивільних прав та інтересів, встановлених законом. Суд, не сприймати доводи відповідача 4 щодо пропуску позивачкою строку позовної давності для звернення до суду, так як перше звернення позивачки до суду відбулося у січні 2010 року за правилами адміністративного судочинства, рішення місцевого суду від 28.01.2011 року скасовано ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2001 року , після чого справа спрямовувалася до Вищого адміністративного суду України, який своє рішення у справі ухвалив 09 жовтня 2012 року (а.с. 10 - 22 том 1 ). Тому, мала змогу звернутися до суду лише 26.03.2013 року ( а.с.1 том 1) тому підстави для застосування наслідків , передбачених ч.3 ст.267 ЦК України, відсутні. Відповідно до ст..60 ЦПК України, кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed