Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

У лютому 2011 року [PERSON] звернулася до суду, яким, з урахуванням останнього уточнення предмету позову, просила суд відновити межу суміжного землекористування між земельними ділянками розташованими по [ADDRESS] та [ADDRESS], що існувала станом на момент первинного відведення земельної ділянки по [ADDRESS], та була підтверджена державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ номер 667980 від 29 жовтня 2007 року, шляхом демонтажу існуючої огорожі між земельними ділянки по [ADDRESS] та вулиці [ADDRESS] та перенесення її вглиб земельної ділянки по вулиці [ADDRESS] на відстань 2,37 м від існуючої точки перетину суміжних меж земельних ділянок, розташованих по [ADDRESS], [ADDRESS], [ADDRESS], [ADDRESS], з поворотом в напрямку західної межі земельної ділянки по вулиці [ADDRESS] під кутом 90 градусів продовжену по прямій лінії на відстань 35,87 м до фасадної частини земельної ділянки по вулиці [ADDRESS], з поворотом під кутом 90 градусів продовжену по прямій лінії на відстань [ADDRESS],35 м в бік існуючої межі земельної ділянки по [ADDRESS], зобов'язати [PERSON] не чинити перешкоди у користуванні [PERSON] земельною ділянкою та розташованим на ній житловим будинком з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS], шляхом звільнення земельної ділянки загальною площею 142 кв.м., яка утворюється внаслідок відновлення первинної межі розподілу земельних ділянок розташованих по [ADDRESS] і [ADDRESS], а також зобов'язати [PERSON] звільнити земельну ділянку загальною площею 142 кв.м., яка утворюється внаслідок відновлення первинної межі розподілу земельних ділянок розташованих по [ADDRESS] і [ADDRESS] від належного йому рухомого та нерухомого майна, розташованого на цій частині земельної ділянки загальною площею 142 кв.м. [PERSON] звернувся до [PERSON] із зустрічним позовом, яким, з урахуванням останнього уточнення предмету позову, просив суд зобов'язати відповідача повернути межі земельної ділянки в межі, що існували станом на 1973 рік. Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 30 березня 2011 року зустрічний позов [PERSON] об'єднаний в одне провадження з первісним позовом. У судовому засіданні [PERSON] та її представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити в повному обсязі, у задоволенні зустрічного позову [PERSON] просили відмовити. [PERSON] в судовому засіданні повністю заперечував проти задоволення вимог [PERSON], натомість просив задовольнити поданий ним позов. Представник Новодофінівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області подав заяву про розгляд справи за своєї відсутності (т.4 а.с 80). Представники Комінтернівського РБТІ, відділу архітектури та містобудування Комінтернівської районної державної адміністрації Одеської області подали клопотання про розгляд справи за своєї відсутності, в раніше проведеному судовому засіданні вирішення позовних вимог залишили на розсуд суду. Представник Управління держземагенства у Комінтернівському районі Одеської області в судове засідання не з'явився, сповіщався належним чином про дату, час та місце його проведення, у раніше проведеному судовому засіданні вирішення позовних вимог залишив на розсуд суду. Заслухавши думки та правові обгрунтування сторін, дослідивши наявні у справі матеріали, суд встановив наступні правовідносини: Наказом № 37 від 19 квітня 1973 року по Радгоспу 50-річчя Великого Жовтня громадянину [PERSON] було передано під житлову забудову земельну ділянку, загальною площею 0,07 га, розташовану по [ADDRESS]. Виконавчим комітетом Комінтернівської районної Ради народних депутатів Одеської області на ім'я [PERSON] видано свідоцтво за № 191 від 18 червня 1973 року, на право забудови земельну ділянку, загальною площею 0,07 га, розташовану по [ADDRESS]. Наказом № 292 від 04 вересня 1981 року по Радгоспу 50-річчя Великого Жовтня за [PERSON] додатково була закріплена земельна ділянка загальною площею 360 кв.м., яка по [ADDRESS], і загальна площа земельної ділянки по [ADDRESS], що була відведена [PERSON], становила 1060 кв.м. 06 листопада 1982 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] (що не заперечувалось сторонами в судовому засіданні). Наказом № 396 від 01 грудня 1982 року по Радгоспу 50-річчя Великого Жовтня, із земельної ділянки загальною площею 700 кв.м., розташованої по [ADDRESS], та належної на праві забудови [PERSON], була виділена частина земельної ділянки загальною площею 300 кв.м., і закріплена за [PERSON], у зв'язку із відчуженням [PERSON] однієї другої частини належного йому житлового будинку. Рішенням виконавчого комітету Фонтанської сільської Ради народних депутатів Комінтернівського району Одеської області № 53 від 15 червня 1983 року, новозбудований [PERSON] житловий будинок розташований по [ADDRESS] було введено в експлуатацію. 25 червня 1983 року одна друга частина житлового будинку, належного [PERSON], разом із частиною земельної ділянки загальною площею 300 кв.м., що розташовані по [ADDRESS], були відчужені останнім на користь [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого Михайловою С.М., секретарем виконавчого комітету Фонтанської сільської Ради народних депутатів, зареєстрованого в реєстрі за № 35. Інша одна друга частина житлового будинку та решта земельної ділянки загальною площею 760 кв.м., розташовані по [ADDRESS] залишилася у користуванні подружжя [PERSON] та [PERSON] Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 29 травня 1986 року у цивільній справі № 2-247/1986 року, шлюб між [PERSON] і [PERSON] було розірвано, майно у вигляді однієї другої частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого по [ADDRESS], що належало подружжю на праві спільної сумісної власності було поділено і визнано право власності на 12/25 частин - за [PERSON], та на 13/25 частин - за [PERSON] Наказом № 146 від 11 березня 1987 року по Радгоспу 50-річчя Великого Жовтня у зв'язку із розірванням шлюбу та поділом спільного майна подружжя за [PERSON] та [PERSON] були закріплені дві рівні частки земельної ділянки, розташовані по [ADDRESS], загальною площею по 508 кв.м. за кожним. Рішенням № 69 від 27 жовтня 1987 року Комінтернівської районної Ради депутатів трудящих Одеської області, було закріплено розподіл земельної ділянки розташованої по [ADDRESS] у відповідності із правовстановлюючими документами на об'єкт нерухомого майна, і закріплено у користування за кожним із співвласників відповідна частка цієї земельної ділянки: за [PERSON] - 508 кв.м., за [PERSON] - 300 кв.м., за [PERSON] - 508 кв.м., і загальна площа земельної ділянки по [ADDRESS] становила 1316 кв.м. Рішенням виконавчого комітету Фонтанської сільської Ради народних депутатів Комінтернівського району Одеської області № 70 від 21 серпня 1991 року, [PERSON] була додатково передана під огород земельна ділянка, загальною площею 295 кв.м., яка була приєднана до належної йому частки земельної ділянки із західного боку земельної ділянки по [ADDRESS], а загалом було передано у користування та закріплено за ним земельну ділянку загальною площею 839 кв.м. розташовану за цією адресою. Рішенням виконавчого комітету Фонтанської сільської Ради народних депутатів Комінтернівського району Одеської області № 90 від 15 листопада 1991 року, за [PERSON] була закріплена частина земельної ділянки, розташованої по [ADDRESS], загальною площею 300 кв.м. у зв'язку із набуттям права власності за договором дарування на одну другу частину житлового будинку розташованого за вказаною адресою, та належного [PERSON] 13 грудня 1991 року одна друга частина житлового будинку разом із частиною земельної ділянки, загальною площею 300 кв.м., які розташовані по [ADDRESS], були відчужені [PERSON] на користь [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого [PERSON], заступником голови виконавчого комітету Фонтанської сільської Ради народних депутатів, зареєстрованого в реєстрі за № 88. Таким чином, станом на 13 грудня 1991 року, загальна площа земельної ділянки по [ADDRESS], становила 1647 кв.м., з яких у користуванні [PERSON] перебувало 839 кв.м., а у користуванні [PERSON] 808 кв.м. Рішенням Новодофінівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області № 80 від 26 червня 1997 року, у власність [PERSON] передано частину земельної ділянки, розташованої по [ADDRESS] загальною площею 0,0856 га. Рішенням Новодофінівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області № 150-ІІІ від 12 березня 2004 року, у власність [PERSON] передано частину земельної ділянки розташованої по [ADDRESS] загальною площею 0,0520 га (Т. 2 а.с. 125, Т. 3 а.с. 10). 08 липня 2005 року на ім'я [PERSON] було видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, серії ЯА номер 362912, загальною площею 0,0518 га, розташовану по [ADDRESS]. Таким чином, судом встановлено, що решта попередньо закріпленої за [PERSON] частина земельної ділянки, розташованої по [ADDRESS], загальною площею 321 кв.м. (839 кв.м. - 518 кв.м. = 321 кв.м.), не увійшла до складу приватизованого майна, та залишилася перебувати у нього на праві постійного користування. 14 лютого 2005 року на ім'я [PERSON] було видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, серії ЯА номер 278656, загальною площею 0,0856 га, розташовану по [ADDRESS]. 28 квітня 2007 року на підставі договорів дарування, посвідчених Фьодоровим Є.А., державним нотаріусом Комінтернівської районної державної нотаріальної контори Одеської області, зареєстрованих в реєстрі за номером 1673 і 1676, [PERSON] було відчужено належне йому нерухоме майно у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, і саму земельну ділянку загальною площею 0,0518 га, розташованих за адресою: [ADDRESS] - на користь [PERSON] 18 червня 2007 року на ім'я [PERSON] було видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, серії ЯЕ номер 115145, загальною площею 0,0518 га, розташовану по [ADDRESS]. 09 серпня 2007 року на підставі договорів дарування, посвідчених [PERSON], приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області, зареєстрованих в реєстрі за номером 1952, 1957 і 1960, [PERSON] відчужила належне їй нерухоме майно у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованими на земельній ділянці загальною площею 1374 кв.м., і дві земельні ділянки площею 518 кв.м. та 856 кв.м., загальною площею 1374 кв.м. за адресою: [ADDRESS] - на користь [PERSON] 29 жовтня 2007 року [PERSON] одержала державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯЕ номер 667980, загальною площею 0,1374 га, що розташована по [ADDRESS]. Таким чином, в користуванні [PERSON], у зв'язку з переходом права власності на нерухоме майно (житловий будинок), перебуває земельна ділянка загальною площею 321 кв.м розташована по [ADDRESS] (надлишок відведеної [PERSON] земельної ділянки, який не увійшов до складу приватизованого майна, та залишився перебувати у нього на праві постійного користування, оскільки таке право не є таким, що припинилось). Щодо суміжної земельної ділянки, розташованої по [ADDRESS], та належної в теперішній час [PERSON], судом встановлені наступні правовідносини: Наказом № 96 від 04 грудня 1973 року по Радгоспу 50-річчя Великого Жовтня громадянину [PERSON] була виділена земельна для будівництва житлового будинку, загальною площею 0,06 га, яка розташована по [ADDRESS]. У зв'язку із продажем домоволодіння належного [PERSON], наказом № 19 «К» від 01 серпня 1978 року по Радгоспу 50-річчя Великого Жовтня, земельну ділянку загальною площею 600 кв.м., розташовану по [ADDRESS], було закріплено за [PERSON] 18 серпня 1978 року [PERSON] продав [PERSON] житловий будинок, розташований на земельній ділянці загальною площею 600 кв.м. по [ADDRESS]. 30 вересня 1992 року право власності на житловий будинок та право користування земельною ділянкою загальною площею 600 кв.м., на якій він розташований, перейшли до [PERSON] в порядку спадкування за заповітом, після смерті [PERSON], на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Комінтернівською районною державною нотаріальною конторою, зареєстроване в реєстрі за № 1861. Рішенням № 87 від 13 листопада 1997 року Новодофінівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, у власність [PERSON] передано земельну ділянку, розташовану по [ADDRESS] загальною площею 0,06 га. Встановлені обставини, дозволяють суду зробити висновок, що земельна ділянка, розташована по [ADDRESS] первинно була виділена із земель Радгоспу 50-річчя Великого Жовтня в порядку передбаченому Земельним кодексом Української Радянської Соціалістичної Республіки від 08 липня 1970 року (надалі - ЗК УРСР 1970 року). У подальшому, площа первинно відведеної земельної ділянки на підставі рішень органів місцевого самоврядування в порядку, передбаченому ЗК УРСР 1970 року. та Земельним кодексом України від 18 грудня 1990 року № 561-ХІІ (надалі - ЗК України 1990 р.), була збільшена за рахунок надання у постійне користування та приєднання вздовж західного та південного периметру первинно відведеної земельної ділянки додаткових земельних ділянок, які на підставі рішень органів місцевого самоврядування, ухвалених в порядку, передбаченому ст. 106-1 ЗК УРСР 1970 р., ст.ст. 30, 59, 65 ЗК України 1990 р. та цивільно-правових правочинів, вчинених із урахуванням положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року № 2768-ІІІ (надалі - ЗК України 2001 р.) перейшли у приватну власність та користування [PERSON] Судом встановлено, що частина площі земельної ділянки, розташованої по [ADDRESS], яка була передана органами місцевого самоврядування у користування та у власність попереднім землевласникам, не увійшла до складу загальної площі земельної ділянки, право приватної власності на яку посвідчено державним актом на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯЕ номер 667980 від 29 жовтня 2007 року виданого на ім'я [PERSON] В липні 2010 року між [PERSON] виник спір із землекористувачем земельної ділянки по [ADDRESS] [PERSON] з приводу розташування суміжної межі, що розподіляє земельні ділянки по [ADDRESS] і [ADDRESS]. 15 жовтня 2010 року земельною комісією Нофодофінівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області складено акт обстеження земельних ділянок [PERSON] та [PERSON], і складено висновок, яким рекомендовано суміжним землекористувачам використовувати земельні ділянки відповідно встановленої межі на місцевості, та використовувати земельну ділянку відповідно до вимог ст. 91 Земельного Кодексу України (т.1 а.с. 106) 15 жовтня 2010 року Новодофінівською сільською радою Комінтернівського району Одеської області [PERSON] зобов'язано дотримуватись правил добросусідства, не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів (т. 1 а.с 107) 30.12.2010 року Новодофінівською сільською радою Комінтернівського району Одеської області на адресу [PERSON] надано відповідь, що бетонні стовпи, які встановлені на межі, підтверджують межі між суміжними земельними ділянками по [ADDRESS] та [ADDRESS]. Земельною комісією не встановлено самовільного захоплення або знищення межових знаків на суміжних земельних ділянках. Таким чином, не погоджуючись з рішенням органу місцевого самоврядування, [PERSON] звернулася за вирішенням спірних правовідносин до суду. Згідно ст. 106 ЗК УРСР 1970 року, земельні ділянки в межах сільського населеного пункту, закріплені за колгоспами, використовуються ними під забудову житловими будівлями і спорудами відповідно до ст. ст. 58, 77, 78 ЗК УРСР 1970 року. Відповідно до положень ст. 58 ЗК УРСР 1970 року, присадибні землі колгоспів використовуються для надання присадибних земельних ділянок сім'ям службовців та інших громадян, які проживають на території колгоспу. Радгоспи надають присадибні земельні ділянки або городи на основі рішення адміністрації радгоспу в порядку та в розмірах встановлених ст. ст. 77, 78 ЗК УРСР 1970 року. При цьому відведення присадибної земельної ділянки в натурі на місцевості здійснювалося на підставі Положення про порядок відведення земельних ділянок під забудову сільських населених пунктів Української РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР № 765 від 28 травня 1947 року в частині, що не суперечило ЗК УРСР 1970 року. Відповідно до положень п. 33 Положення про порядок відведення земельних ділянок під забудову сільських населених пунктів Української РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР № 765 від 28 травня 1947 року, оформлення відведення земельних ділянок провадять районні відділи сільського та колгоспного будівництва, актом за формою, згідно з додатком № 2. Як вбачається із примітки до Акту про відведення земельної ділянки в межах села за зразком згідно Додатку № 2 до п. 33 Положення про порядок відведення земельних ділянок під забудову сільських населених пунктів Української РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР № 765 від 28 травня 1947 року, даний Акт складається в трьох примірниках: для забудовника, сільської Ради депутатів трудящих і районного відділу сільського та колгоспного будівництва. Згідно п. 44 Правил забудови сільських населених пунктів Української РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР № 212 від 16 квітня 1970 року, відведення в межах населених пунктів земельних ділянок для будівництва і винесення червоних ліній (встановлення на місцевості знаків межі земельної ділянки, виготовлення необхідної документації) здійснювалося на підставі відповідних рішень районним архітекторами. Таким чином, третій примірник Акту про відведення земельної ділянки в межах села має зберігатись в архіві відділу містобудування та архітектури Комінтернівської районної державної адміністрації Одеської області. Зі зміста листа відділу містобудування та архітектури Комінтернівської районної державної адміністрації Одеської області від 27 червня 2012 року № 577 судом вбачається, що документація за 1972 - 1974 роки у архіві відділу відсутня, що також підтверджено представником відділу в судовому засіданні. Зі зміста листа Одеської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» від 08 жовтня 2013 року № М-83-07/81 судом вбачається, що до повноважень Одеської регіональної філії Центру ДЗК не входить зберігання документів першовідводу та генпланів. Зі зміста листа Новодофінівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 10 вересня 2012 року № 02-18/610 судом вбачається, що плани первинного відводу земельних ділянок в Новодофінівській сільській раді Комінтернівського району Одеської області відсутні. Зі зміста листа архівного відділу Комінтернівської районної державної адміністрації Одеської області судом вбачається, що акти первинного відведення земельних ділянок по селі Вапнярка Комінтернівського району Одеської області за 1970-ті роки були пошкоджені і не збереглися. Згідно п. 7 Положення про паспорт (свідоцтво) на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР, затвердженого Постановою Ради Міністрів УРСР № 765 від 28 травня 1947 року паспорт на забудову є документом, що засвідчує право особистої власності власника паспорта (свідоцтва) на будівлі. Складовою частиною паспорта (свідоцтва) на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР є план забудови земельної ділянки, складений у відповідному масштабі із зазначенням лінійних розмірів зовнішніх меж земельної ділянки та запроектованих будівель і споруд, який затверджений підписами та печатками відповідальних осіб Держпожежнагляду, Санлікарем, головою виконкому Ради депутатів трудящих та районним архітектором. Межами земельної ділянки є графічно визначені на папері та винесені в натуру на місцевість лінії, що утворюють контур по периметру у вигляді замкнутої геометрично правильної фігури (форми). Така конфігурація меж первинно відведеної земельної ділянки розташованої по [ADDRESS], вбачається із планів виносу в натуру на місцевість будівель і споруд [PERSON] згідно будівельного паспорту від 1986 (Т. 1 а.с. 9 - 10), плану виносу в натуру на місцевість будівель і споруд [PERSON] згідно будівельного паспорту від 1990 року, а також свідоцтвами на забудову в сільських населених пунктах Української РСР виданих на ім'я суміжних землекористувачів, а саме [PERSON] забудовника земельної ділянки по вулиці [ADDRESS], [PERSON], забудовника земельної ділянки по вулиці [ADDRESS], [PERSON], забудовника по вулиці [ADDRESS]. Прямокутна конфігурація зовнішніх меж земельної ділянки по [ADDRESS] вбачається також і з схематичного плану земельної ділянки, складеного згідно первинної інвентаризації Комінтернівським районним бюро технічної інвентаризації від 31 травня 1984 року. Зміна конфігурації первинно відведених меж земельних ділянок розташованих по [ADDRESS] і [ADDRESS] відбулася в 1989 році, судом вбачається із будівельного паспорту виданого на ім'я [PERSON] (т. 1 а.с. 54). Крім того, зміна конфігурації первинно відведеної межі земельних ділянок розташованих по [ADDRESS] і [ADDRESS] відбулася в 1990 році, що вбачається із будівельного паспорту, виданого на ім'я [PERSON] (т. 1 а.с. 12 - 13), та в 1991 році, що вбачається із будівельного паспорту, виданого на ім'я [PERSON] (т. 1 аа.с. 16 - 18). Порівнюючи паспорти забудовника видані на ім'я [PERSON] в 1987 та в 1991 році вбачається, що суміжна межа, яка розмежовує земельні ділянки по [ADDRESS] і [ADDRESS] була зміщена щонайменше на 1 м вглиб земельної ділянки по [ADDRESS]. Рішенням виконавчого комітету Фонтанської сільської Ради народних депутатів Комінтернівського району Одеської області № 58 від 27 серпня 1986 року, [PERSON] надано дозвіл на добудову веранди, та попереджено про необхідність одержання технічної документації в відділі районної архітектури (т. 2 а.с. 225). 09 жовтня 1986 року на ім'я [PERSON] було складено будівельний паспорт, акт розбивки будівель в натурі та схема виносу в натурі господарських будівель, що були погоджені та посвідчені підписом та печаткою районного архітектора. Згідно цієї схеми відстань від кута житлового будинку літ. «А» по [ADDRESS] до суміжної межі із земельною ділянкою по вулиці [ADDRESS] складає 4 метри, при цьому відстань від веранди до суміжної межі - 1 метр (т. 2 аа.с. 220 - 224). Конфігурація зовнішніх меж земельної ділянки зображена у вигляді прямокутника правильної форми. По завершенні будівництва веранди спір щодо суміжної межі вирішено не було, і з будівельних паспортів виданих на ім'я співвласників домоволодіння по [ADDRESS] в подальші роки вбачається, що спірна межа була суміщена вглиб земельної ділянки по [ADDRESS] і зображена впритул до збудованої веранди. На підставі рішення виконавчого комітету Новодофінівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 30 вересня 2010 року № 156, [PERSON] одержала дозвіл на реконструкцію будинку, однак не змогла приступити до фактичного виконання будівельних робіт через вимоги відповідача [PERSON] про припинення цих робіт та знесення веранди житлового будинку, побудованої, як на думку [PERSON], із порушенням ДБН. У відповідності до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № [ADDRESS] «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» увагу судів звернуто на те, що при вирішенні питання про призначення експертизи суди повинні керуватися статтями 143- 150 ЦПК, Законом України від 25 лютого 1994 року № 4038-XII „Про судову експертизу", Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 8 жовтня 1998 року № 53/[ADDRESS] (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 30 грудня 2004 року № 144/[ADDRESS]), та враховувати роз'яснення, дані в постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року № 8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах" (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 1998 року № 15), з урахуванням особливостей правового регулювання захисту конкретних суб'єктивних прав. Висновок експертизи може бути доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами. Як експерт може залучатися особа, яка відповідає вимогам, установленим Законом України "Про судову експертизу", і внесена до Державного реєстру атестованих судових експертів. У разі коли висновок експертизи наданий стороною як додаток до позовної заяви, тобто проведений відповідною експертною установою за її клопотанням чи клопотанням її представника, то такий висновок може розцінюватися лише як письмовий доказ, який підлягає дослідженню в судовому засіданні та відповідній оцінці. Якщо стосовно цього письмового доказу в судовому засіданні виникнуть сумніви, то, виходячи з характеру матеріально-правового спору та залежно від того, яке значення має наявність у справі такої експертизи, суд повинен роз'яснити особам, які беруть участь у справі, про їх право заявити клопотання про її призначення. Таким чином, за наявності категоричних заперечень протилежної сторони справи щодо поданого іншою стороною експертного висновку, що був наданий як додаток до позовної заяви, і за наявності клопотання про призначення експертизи в судовому порядку, суд зобов'язаний призначити експертизу, а попередньо наданий експертний висновок має бути оцінений і досліджений судом в судовому засіданні як письмовий доказ. Згідно висновку № 6792 додаткової судової земельно-технічної експертизи від 15 квітня 2013 року встановлено, що земельна ділянка, яка перебуває у фактичному користуванні [PERSON], на 312 кв.м. (912 кв.м. - 600 кв.м. = 312 кв.м.) більше, ніж земельна ділянка, що закріплена за домоволодінням по [ADDRESS] згідно документам первинного відводу (Т. 4 а.с. [ADDRESS], 7). Окрім цього, з експертного висновку вбачається, що межі земельної ділянки розташованої по вулиці [ADDRESS], яка перебуває у користуванні відповідача [PERSON], не узгоджуються із межами земельної ділянки вказаної в плані забудови цієї земельної ділянки, та не узгоджується із даними технічної інвентаризації цього домоволодіння здійсненої в подальшому, при цьому зміна довжини меж земельної ділянки поступово відбувалася в бік збільшення (т. 4 а.с. 4 - [ADDRESS]). Внаслідок зміни довжини меж земельної ділянки по [ADDRESS] на 312 кв.м. збільшилася загальна площа цієї земельної ділянки та змінилася конфігурація її зовнішніх меж. Згідно висновку № 6792 додаткової судової земельно-технічної експертизи від 15 квітня 2013 року, конфігурація зовнішніх меж первинно відведених земельних ділянок по [ADDRESS], [ADDRESS], [ADDRESS] і [ADDRESS] мали форму правильного прямокутника, тобто поворотні точки кутів зовнішніх меж усіх цих чотирьох суміжних земельних ділянок первинно складали 90 градусів. Отже, суміжна межа, що відмежовувала північний бік земельних ділянок, розташованих по [ADDRESS] і [ADDRESS], первинно утворювала суцільну пряму лінію, яка перетинала східну суміжну межу, що відмежовувала земельні ділянки по [ADDRESS] і [ADDRESS] від земельних ділянок по вулиці [ADDRESS] і [ADDRESS], під кутом 90 градусів. Під час проведення даного експертного дослідження встановлено, що ліва бокова (південна) межа земельної ділянки по вулиці [ADDRESS] (В - Г), яка є суміжною із земельною ділянкою [PERSON], власника земельної ділянки по вулиці [ADDRESS], проходить по ломаній лінії з довжиною відрізків - 6,0 м + 16,21 м + 8,80 м. Аналогічно встановлено, що права бокова (північна) межа земельної ділянки по вулиці [ADDRESS] (А - Г), яка є суміжною із земельною ділянкою [PERSON], власника земельної ділянки по вулиці [ADDRESS], проходить по ломаній лінії з довжиною відрізків - 6,0 м + 16,21 м + 8,80 м. Експерт дійшов до висновку, що відновлення межі можливо здійснити по прямій лінії, проведеній через дві кутові точки південної сторони гаража, розташованого на земельній ділянці по вулиці [ADDRESS], вздовж лівої бокової (південної) межі цієї земельної ділянки. Згідно даним технічної інвентаризаційної справи домоволодіння по вулиці [ADDRESS], гараж літ. «Б» було збудовано в 1975 році. Розташування гаража 1975 року побудови на межі земельних ділянок по вулиці [ADDRESS] і [ADDRESS] підтверджується даним первинної та подальшої технічної інвентаризації домоволодіння [ADDRESS] (Т. 3 аа.с. 202 - 226), технічною документацією із землеустрою (Т. 3 аа.с. 129 - 155), згодою власника домоволодіння [ADDRESS] [PERSON] на розташування гаража на межі земельних ділянок по вулиці [ADDRESS] і [ADDRESS] (Т. 3 а.с. 215) та правовстановлюючими документами (Т. 3 а.с. 128). Ці обставини свідчать про незмінність розташування капітально збудованої будівлі гаража літ. «Б», 1975 року побудови, а від так й про незмінність лівої бокової (південної) межі в частині розташування будівлі гаража, отже про достовірність одержаних результатів відновлення межі здійсненого в такій спосіб. Відновлення межі по прямій лінії відповідає викопіюванням із генерального плану села Вапнярка Комінтернівського району Одеської області 1990 року (т. 3 а.с. 177) та архівним даним по земельній ділянці розташованій по вулиці [ADDRESS], що підтверджується висновком № 6792 додаткової судової земельно-технічної експертизи від 15 квітня 2013 року. Внаслідок відбудови вищевказаної межі по прямій лінії, експертним дослідженням було встановлено, що її довжина від місця примикання фасадних меж земельних [ADDRESS] і [ADDRESS] до місця примикання задніх меж земельних [ADDRESS] і [ADDRESS] та земельних ділянок [ADDRESS] і [ADDRESS] складає 30,93 м. Далі від місця примикання задніх меж земельних [ADDRESS] і [ADDRESS] та земельних ділянок [ADDRESS] і [ADDRESS] до місця примикання фасадних меж земельних ділянок [ADDRESS] і [ADDRESS] її довжина складає 35,87 м. Точка перетину суміжних задніх меж земельних [ADDRESS] і [ADDRESS] і земельних ділянок [ADDRESS] і [ADDRESS], зміщена відносно фактичного розташування на 2,37 метра в бік земельної ділянки [ADDRESS] і земельної ділянки [ADDRESS]. Точка примикання фасадних меж земельних ділянок [ADDRESS] і [ADDRESS], зміщена відносно фактичного розташування на [ADDRESS],35 метра в бік земельної ділянки [ADDRESS]. Загальна площа земельної ділянки, що утворюється внаслідок зміщення сумісної межі, яка відмежовує земельні ділянки [ADDRESS] і [ADDRESS], від місця фактичного розташування до місця відновлюваного розташування, складає 142 кв.м. Графічно проходження вказаної відновленої межі зображено в Додатку [ADDRESS] до висновку №6792 додаткової судової земельно-технічної експертизи від 15 квітня 2013 року (т. 4 а.с. 6 - 7, 10, 98). Допитаний в судовому засіданні експерт Степанкевич С.С. повністю підтримав наданий ним висновок, В судовому засіданні [PERSON] був наданий висновок земельно - технічної експертизи, по встановленню фактичних меж земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS], який був здійснений станом на 24.07.2013 року Одеським відділенням НПЦ «Екобуд» за замовленням [PERSON], згідно висновків якого, межі та координати земельної ділянки [ADDRESS] визначені в технічному звіті про встановлення меж земельної ділянки [PERSON], фактично відповідають межам та координатам визначених у вказаному звіті та в представлених державних актах на суміжні земельні ділянки, розташовані за адресами: [ADDRESS], [ADDRESS], та [ADDRESS]. З урахуванням того, що експертом проводилося обстеження не тільки спірної ділянки, зокрема, проводилося обстеження земельних ділянок, що знаходяться в користуванні та власності суміжних землекористувачів, вивчалися матеріали цивільної справи, що не була предметом розгляду спеціалістів Одеського відділення НПЦ «Екобуд», експертом вивчалася законодавча база, експерт був попереджений судом про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку, суд надає перевагу висновку експерта. Судом встановлено, що за експертним висновком розмір земельної ділянки, розташованої по вулиці [ADDRESS], яка перебуває у користуванні відповідача [PERSON], не узгоджується із розміром земельної ділянки первинно відведеної під забудову і передану у користування первинному забудовнику в порядку, передбаченому ст. ст. 77, 78 ЗК УРСР 1970 р. Суд приходить до висновку, що теперішній та попередній землекористувачі земельною ділянкою [ADDRESS] [PERSON] і [PERSON], порушили суміжну межу землекористування із земельною ділянкою [ADDRESS], яка підлягає відновленню у вказаний вище спосіб. Порушення суміжної межі землекористування призвело до самовільного захоплення частини земельної ділянки [ADDRESS] загальною площею 142 кв.м., належної, в різний час, землекористувачам [PERSON], [PERSON], [PERSON], та [PERSON] Як вказано у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» , згідно зі ст. 158 ЗК суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян- заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади з питань земельних відносин. Зазначені спори підлягають розгляду місцевими судами незалежно від того, розглядались вони попередньо органом місцевого самоврядування або органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів чи ні. Рішення цих органів щодо такого спору не може бути підставою для відмови в прийнятті заяви чи для закриття провадження в порушеній справі. Враховуючи наведені обставини та у зв'язку з тим, що первинні Акти про відведення земельних ділянок в межах села за 1973 рік по [ADDRESS] і [ADDRESS] були знищені і не збереглися внаслідок об'єктивних причин незалежних від волі сторін, вирішуючи спірні правовідносини суд виходить із наявності інших письмових доказів витребуваних судом та висновків судових експертиз проведених під час розгляду цієї справи. Згідно ч. 3 ст. 107 ЗК України 2001 року у випадках, коли визначення меж, у спосіб, передбачений ч. 1 і ч. 2 ст. 107 ЗК України 2001 року не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема, із встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються із урахуванням цих обставин. Відповідно до положень п. г) ч. 1 ст. 96 ЗК України 2001 р. до кола обов'язків землекористувачів входить, зокрема, обов'язок не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Згідно ст. 25 ЗК УРСР 1970 р., ст. 44 ЗК України 1990 р., ст. 90 ЗК України 2001 р. порушені права власників і землекористувачів підлягають відновленню. Відповідно до положень ст. 168 ЗК УРСР 1970 р., ч. 3 ст. 107 ЗК України 1990 р., ч. 2 ст. 158 ЗК України 2001 р. земельні спори між громадянами, в тому числі з приводу володіння, користування (суміжного землекористування) і розпоряджання вирішуються виключно судом. Згідно ч. 1 ст. 106 ЗК України 2001 р. власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Згідно п. б) ч. 3 ст. 152 ЗК України 2001 р. захист права громадянина на земельну ділянку може бути здійснене шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобіганню вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Згідно ч. 3 ст. 212 ЗК України 2001 р. повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про повернення їй самовільно зайнятої частини земельної ділянки загальною площею 142 кв.м., з вищенаведених підстав. Внаслідок повернення позивачу частини земельної ділянки загальною площею 142 кв.м., в користуванні [PERSON] залишається земельна ділянка загальною площею 912 кв.м. - 142 кв.м. = 770 кв.м., з яких 600 кв.м. складають площу первинно відведеної земельної ділянки по [ADDRESS], а решта 170 кв.м. - землі Новодофінівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області самовільно зайняті [PERSON] Таким чином, відновлення суміжної межі між земельними ділянками [ADDRESS] і [ADDRESS], не порушує права [PERSON] на користування земельною ділянкою загальною площею 600 кв.м. Щодо застосування строків позовної давності, що усно заявлені [PERSON] під час судових дебатів, суд виходить з наступного: Згідно з ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як вбачається із матеріалів справи, позивач дізналася про порушення свого права на відновлення сумісної межі земельних ділянок [ADDRESS] і [ADDRESS] в 2010 році, після одержання рішення виконавчого комітету Новодофінівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області № 156 від 30 вересня 2010 року про надання дозволу на реконструкцію житлового будинку в [ADDRESS], і неможливості його реалізації через перешкоди, які чинилися з боку відповідача, у зв'язку із чим і звернулася із зазначеним позовом в лютому 2011 року. Таким чином, позивач дотрималась загального трирічного строку позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України. В задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON], суд вважає за необхідне відмовити, оскільки матеріалами справи повністю доведено, що надлишок розміром 142 кв.м, який в межах земельної ділянки, яка в теперішній час знаходиться у володінні [PERSON], утворився за рахунок земельної ділянки позивача за первісним позовом, тобто в наявності факт порушення прав суміжного землекористувача - [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved