Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Платинум Банк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позовні вимоги мотивує тим, що 28.04.2007 року між Закритим акціонерним товариством «Міжнародний Іпотечний Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Платинум Банк» та гр. [PERSON] було укладено Договір про іпотечний кредит №3.07041209.в Відповідно до умов Кредитного договору позивач надав [PERSON] на умовах повернення, строковості, платності кредит у розмірі 28 000 (двадцять вісім тисяч) доларів США строком користування 180 (сто вісімдесят) місяців із сплатою 14,50% річних, а остання зобов'язалась своєчасно та у повному обсязі повернути Відповідачу кредит та сплатити відсотки за користування кредитом і виконати всі взяті на себе зобов'язання відповідно до умов Кредитного договору у повному обсязі. 28.04.2007 року в якості забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором між банком та позичальником було укладено Іпотечний договір №3.07041209.в, відповідно до умов якого [PERSON] передала в іпотеку банку однокімнатну квартиру за номером 39, що знаходиться у будинку 20, розташованому по вулиці Артема у місті Вінниці. Предмет іпотеки належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 30.03.1998 року, виданого адміністрацією підприємства Ламповий завод згідно наказу №15 від 30.03.1998 року, яке зареєстроване 29.03.2002 року за реєстровим №87/47721 у Комунальному підприємстві «Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» і записано в реєстр, книгу за №528, та Договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] 02.07.2002 року за реєстровим №2650, який зареєстрований 10.07.2002 року за №87/47721 у Комунальному підприємстві «Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» і записано в реєстр, книгу за №528. З метою урегулювання кредитної заборгованості позичальника до Кредитного договору неодноразово було укладено додаткові договори, а саме: Додатковий договір від 26.07.2009 року, Додатковий договір від 22.07.2010 року, Додатковий договір від 25.07.2012 року, Додатковий договір від 26.04.2013 року. В результаті укладення даних додаткових договорів до Кредитного договору сторони домовилися про збільшення строку користування кредитом до 240 (двісті сорок) місяців зі зменшенням відсоткової ставки та щомісячного ануїтетного платежу. При цьому загальний розмір основного зобов'язання та відсотків за користування кредитним коштами не збільшився. Банк виконав свої зобов'язання за Кредитним договором в повному обсязі. Відповідно до Кредитного договору Позичальник зобов'язався забезпечити своєчасне повернення кредиту та сплату нарахованих відсотків. Позичальник належним чином не виконала свої зобов'язання за Кредитним договором, чим порушила передбачені договором строки сплати заборгованості. У зв'язку з тим, що Відповідач не повертає кредит Банку у визначені строки, а також не сплачує відсотки за користування кредитом, у нього перед Банком виникла заборгованість, яка станом на 14.04.2014 року становить: 24717,57 доларів США - заборгованість за тілом кредиту, еквівалент згідно курсу НБУ складає: 12,98 х 24 717,57 = 320834,06 грн.; 998,01 доларів США - заборгованість за відсотками, еквівалент згідно курсу НБУ складає: 12,98 х 998,01 = 12954,17 гривень; 5969,70 грн. - заборгованість по сплаті пені. Таким чином, загальна розмір заборгованості Відповідача перед Банком згідно Кредитного договору складає 339757,93 грн. Позивач звертався до Відповідача із письмовими вимогами від 28.01.2014 року вих. №60-04-01/2844 та від 28.02.2014 року вих. №60-04-01/5890 про усунення порушень основного зобов'язання протягом тридцяти днів з моменту отримання вимог. Дані вимоги були отримані Позивачем 04.02.2014 року та 07.03.2014 року відповідно, однак до цього часу порушення умов Кредитного договору Позичальник не усунув, що й стало підставою звернення до суду. 24.10.2014 р. представник позивача, посилаючись на інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого майна від 20.10.2014 року відповідно до якої змінився власник предмету іпотеки - квартири за номером 39, що знаходиться у будинку 20 по вул.. Артема в м. Вінниці, звернувся до суду з заявою про притягнення нового власника спірної квартири до участі в справі в якості співвідповідача. Ухвалою суду від 24.10.2014 року дана заява задоволена і [PERSON] притягнуто до участі в справі в якості співвідповідача(а.с. 180). 14 листопада 2014 року позивач звернувся до суду з заявою про зміну позовних вимог в якій просив звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру за номером 39, що знаходиться у будинку 20 по вул.. Артема в м. Вінниці, яка належить на праві власності [PERSON] в рахунок погашення боргу [PERSON] перед ПАТ «Платинум Банк» в збільшеному розмірі з врахуванням значного періоду часу з моменту подання позовної заяви та ростом заборгованості за відсотками та пенею. Просить стягнути з [PERSON] заборгованість за договором про іпотечний кредит від 28.04.2007 року в розмірі 471004,17 грн., який складається з 365820,04 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 44677,20 грн. - заборгованість за відсотками, 60506,93 грн. - заборгованість за пенею, а також з обох відповідачів понесені судові витрати. Ухвалами суду від 18.12.2014 р. та 20.01.2015 року, притягнуто до участі в справі в якості третіх осіб на стороні відповідача без самостійних вимог [PERSON] та Службу у справах дітей Вінницької міської ради. (а.с. 229, 254) В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, дав пояснення, які відповідають обставинам, викладеним у позовній заяві і змінам до неї. Просив позов задоволити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позов в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором визнав повністю. Позов в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не визнав і зазначив, що на час вчинення правочинів відносно даної квартири була відсутня заборона на її відчуження, а також розглядалась справа про недійсність іпотечного договору. Відповідач [PERSON] а її представник позовні вимоги не визнали, заперечували проти звернення стягнення на предмет іпотеки, про що надали суду письмові заперечення. Представник третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог Служби у справах дітей Вінницької міської ради та третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог [PERSON] в судове засідання не з'явились. Служба у справах дітей Вінницької міської ради просить розглянути справу у їх відсутність. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 28.04.2007 року між Закритим акціонерним товариством «Міжнародний Іпотечний Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Платинум Банк» та гр. [PERSON] було укладено Договір про іпотечний кредит №3.07041209.в Відповідно до умов Кредитного договору позивач надав [PERSON] на умовах повернення, строковості, платності кредит у розмірі 28 000 (двадцять вісім тисяч) доларів США строком користування 180 (сто вісімдесят) місяців із сплатою 14,50% річних, а остання зобов'язалась своєчасно та у повному обсязі повернути Відповідачу кредит та сплатити відсотки за користування кредитом і виконати всі взяті на себе зобов'язання відповідно до умов Кредитного договору у повному обсязі. 28.04.2007 року в якості забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором між банком та позичальником було укладено Іпотечний договір №3.07041209.в, відповідно до умов якого [PERSON] передала в іпотеку банку однокімнатну квартиру за номером 39, що знаходиться у будинку 20, розташованому по вулиці Артема у місті Вінниці. Предмет іпотеки належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 30.03.1998 року, виданого адміністрацією підприємства Ламповий завод згідно наказу №15 від 30.03.1998 року, яке зареєстроване 29.03.2002 року за реєстровим №87/47721 у Комунальному підприємстві «Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» і записано в реєстр, книгу за №528, та Договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] 02.07.2002 року за реєстровим №2650, який зареєстрований 10.07.2002 року за №87/47721 у Комунальному підприємстві «Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» і записано в реєстр, книгу за №528. З метою урегулювання кредитної заборгованості позичальника до Кредитного договору неодноразово було укладено додаткові договори, а саме: Додатковий договір від 26.07.2009 року, Додатковий договір від 22.07.2010 року, Додатковий договір від 25.07.2012 року, Додатковий договір від 26.04.2013 року. В результаті укладення даних додаткових договорів до Кредитного договору сторони домовилися про збільшення строку користування кредитом до 240 (двісті сорок) місяців зі зменшенням відсоткової ставки та щомісячного ануїтетного платежу. При цьому загальний розмір основного зобов'язання та відсотків за користування кредитним коштами не збільшився. Банк виконав свої зобов'язання за Кредитним договором в повному обсязі. Відповідно до Кредитного договору Позичальник зобов'язався забезпечити своєчасне повернення кредиту та сплату нарахованих відсотків. Позичальник належним чином не виконала свої зобов'язання за Кредитним договором, чим порушила передбачені договором строки сплати заборгованості. У зв'язку з тим, що Відповідач не повертає кредит Банку у визначені строки, а також не сплачує відсотки за користування кредитом, у нього перед Банком виникла заборгованість, яка станом на 10.11.2014 року становить: 24717,57 доларів США - заборгованість за тілом кредиту, еквівалент згідно курсу НБУ складає: 14,80 х 24 717,57 = 365820,04 грн.; 3018,73 доларів США - заборгованість за відсотками, еквівалент згідно курсу НБУ складає: 14,80 х 3018,73 = 44677,20 гривень; 60506,93 грн. - заборгованість по сплаті пені. Таким чином, загальна розмір заборгованості Відповідача перед Банком згідно Кредитного договору складає 471004,17 грн. Відповідно до п.п. 2.5.2, 3.1, 3.2 Іпотечного договору у разі неналежного виконання Іпотекодавцем обов'язків, що передбачені Кредитним та Іпотечним договорами, Іпотекодержатель має право звернути стягнення на Предмет іпотеки. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Як встановлено в судовому засіданні і вбачається з витребуваної судом Інформаційної довідки, виданої Реєстраційною службою Вінницького міського управління юстиції Вінницької області № 28349361 від 20.10.2014 року власником предмету іпотеки - квартири за номером 39, що знаходиться у будинку 20, розташованому по вулиці Артема у місті Вінниці стала [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 18.06.2014 р., посвідченого приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу [PERSON] Дану квартиру [PERSON] придбала у громадянки [PERSON], яка стала її власником на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Таким чином, незважаючи на зміну власника, квартира за номером 39, що знаходиться у будинку 20, розташованому по вулиці Артема у місті Вінниці, й надалі є предметом іпотеки згідно з Іпотечним договором. А новий власник даної квартири набула статусу іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за Іпотечним договором. Отже, [PERSON], несе відповідальність перед Банком за невиконання Позичальником основного зобов'язання виключно в межах вартості Предмета іпотеки. Така позиція узгоджується з позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеною, зокрема, в ухвалі від 15.10.2014 року у справі №6-11315св14 та в ухвалі від 17.09.2014 року у справі №6-1605бсв1.4, а також Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеною в п. 36 Постанови №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». Посилання [PERSON] на те, що вона є добросовісним набувачем Квартири і не може бути застосовано ст. 388 ЦК, є безпідставними, оскільки позивач на дану статтю не посилається. Позивач не є і не був власником спірної квартири, і даний позов не є позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння, а позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Безпідставним є посилання [PERSON] та її представника на те, що на час придбання спірної квартири остання не мала будь-яких обмежень. Дійсно, на час вчинення даних правочинів [PERSON] скориставшишь тим що було знято заборону на відчуження предмету іпотеки, відчужила дане нерухоме майно. Ухвалою суду від 03.06.2014 року (тобто до набуття [PERSON] права вланості на дану квартиру) Вінницьким міським судом в порядку, передбаченому ст.ст. 151, 152 ЦПК України, було винесено ухвалу про забезпечення позову в виді накладення арешту на спірну квартиру, але реєстрація даної заборони (відновлення запису після його скасування) не відбулось в силу ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Ця обставина відсутності реєстрації заборони відчуження не являється підставою для визнання іпотечного договору недійсним і того, що дана квартира не є предметом іпотеки. По даній справі іпотечний договір є дійсним, ніким не скасований, а тому позивач має право задовольнити свої вимоги за рахунок даного майна шляхом звернення стягнення на нього відповідно до ЗУ «Про іпотеку» незважаючи на зміну власника предмета іпотеки. Посилання представників відповідачів на те, що вимогами даного позову проводиться подвійне стягнення (заборгованості за кредитним договором і стягнення предмету іпотеки) і що є порушення закону є безпідставним, оскільки відповідно до ст.ст. 32, 33 ЦПК України, п. 9 Постановою Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» допускається одночасне заявлення вимог про стягнення на предмет іпотеки/застави, у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця, що має місце при розгляді даної справи. Посиланя представника [PERSON] на ту обставину, що у спірній квартирі зареєстрована малолітня дитина [PERSON] в якої іншого майна, крім даної квартири немає, а тому в силу ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» неможливо відібрати дану квартиру без дозволу органу опіки і піклування є безпідставним, оскільки дана квартира на час її передачі в іпотеку не мала зареєстрованих в ній неповнолітніх дітей, а наявність зареєстрованих неповнолітніх дітей у зазначеній квартирі у нових власників не має значення для звернення стягнення на квартиру в судовому порядку і тому немає необхідності в отримані на це дозволу органу опіки і піклування. Також безпідставними є посилання представників відповідачів на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Відповідно до ст. 1 даного Закону протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 253 кв. метрів для житлового будинку. Отже, даним Законом введено мораторій на примусове відчуження житлових приміщень, які є предметом іпотеки та забезпечують виконання зобов'язань позичальників за валютними кредитами. Відчуження майна - це перехід права власності на дане майно від однієї особи до іншої; у зв'язку з відчуженням припиняється право власності на майно особи, якій воно належало. Примусове відчуження майна можливе лише в порядку, визначеному законом, зокрема Законом України «Про виконавче провадження». Відповідно до даного Закону таке примусове відчуження полягає у реалізації майна з прилюдних торгів. Мораторій - це відстрочення виконання зобов'язань на певний термін або до закінчення яких-небудь надзвичайних подій. Мораторій на примусове відчуження нерухомого майна не означає, що суди повинні відмовляти з цих підстав у позові про звернення стягнення на таке майно, також рішення судів про примусове відчуження даного майна, ухвалені до і після прийняття Закону, не можуть скасовуватися цим Законом. Дані рішення мають залишатися в силі, а їх виконання має бути призупинено на час дії мораторію. Дане питання повністю врегульоване чинним законодавством України. Статтею 47 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно. Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону. Суд приймає до уваги, що провадження у даній справі було відкрито до набрання чинності Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»; даний закон не має зворотної дії у часі і що [PERSON] має обов'язки іпотекодавця не за договором, а за законом (ст. 23 Закону України «Про іпотеку»). а також має значення, що на момент укладення договору купівлі-продажу квартири вона була зареєстрована за адресою: Вінницька обл., Вінницький р-н, с. Вінницькі Хутори, вул. Б. Хмельницького, б. 181. Тобто спірна квартира є не єдиним її житлом. Посилаючись на вищевказаний Закон, [PERSON] не надала доказів, що спірна квартира є її єдиним житлом. Оскільки даним Законом не призупиняється дія будь-яких нормативних актів в сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема тих, щo визначають правові підстави для звернення у судовому порядку стягнення на відповідні предмети забезпечення, його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог. Відтак доводи відповідачів та їх представників, викладені в поясненнях у письмових запереченнях, не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позову. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved