Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

У серпні 2015 року позивач звернувся до суду з уточненим в процесі розгляду позовом до відповідача, відповідно до уточненої позовної заяви, із вимогами: -стягнути з ТДВ «Міжнародна страхова компанія» на користь позивача розмір страхового відшкодування в сумі 49000,00 грн.; -стягнути з ТДВ «Міжнародна страхова компанія» на користь позивача витрати на проведення експертизи в розмірі 885,60 грн.; -стягнути з ТДВ «Міжнародна страхова компанія» на користь позивача витрати, понесені за надані послуги з евакуатора на загальну суму 2400 грн. -стягнути з ТДВ «Міжнародна страхова компанія» на користь позивача понесені ним судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 07.02.2014 року мала місце дорожньо-транспортна пригода, в якій було пошкоджено належні йому автомобіль марки "Skoda-Fabia», номер державної реєстрації АХ21-12ВН. Вказував, що відповідно до постанови про закриття кримінального провадження винним у скоєні ДТП було визнано [PERSON], водія автомобіля марки «Lexus-RX350», номер державної реєстрації АХ 88-80СМ, який помер на місці пригоди. Зазначав, що оскільки відповідальність винуватої особи була застрахована у відповідача, то він звернувся із відповідними заявами про повідомлення щодо страхового випадку, виплату страхового відшкодування разом із дорученням необхідних документів. Вказав, що страховиком було відмовлено у страховому відшкодуванні у звязку з пропуском строку подання заяви про страхове відшкодування. У звязку з чим, та з огляду на визначений у полісі ліміт відповідальності відповідача, просив суд стягнути з останнього страхове відшкодування в межах ліміту, витрати за проведення експертної досудової оцінки, витрати за користування евакуатора та судові витрати. У судовому засіданні представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 11.02.2014 року (а.с.18) просила суд задовольнити уточнені позовні вимоги позивача у повному обсязі. Представник ТДВ «Міжнародна страхова компанія» в судовому засіданні заперечував проти вимог позивача, вказував, що матеріали справи не містять доказів, що підтверджують вартість залишків пошкодженого автомобіля позивача, що унеможливлює визначення розміру страхового відшкодування. Крім того зазначав, що ДТП мале місце 07.02.2014 року, а позивач звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування 22.04.2015 року, тобто з пропуском річного строку на звернення з відповідною заявою, на підставі чого [PERSON] було відмовлено у виплаті страхового відшкодування. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і надані докази, у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) встановив наступне. Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За приписами ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до\~ст. 212 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Правовідносини в сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", що спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Судом встановлено, що 07.02.2014 року приблизно о 22:00 год. на 505 км +990 м автошляху Київ-Харків-Довжанський відбулось зіткнення автомобіля марки «Lexus-RX350», номер державної реєстрації АХ 88-80СМ, під керуванням [PERSON] з зустрічним автомобілем «Skoda-Fabia», номер державної реєстрації АХ21-12ВН під керуванням воді [PERSON]. Після цього зіткнення автомобіль марки «Lexus-RX350», номер державної реєстрації АХ 88-80СМ, під керуванням [PERSON] продовжив рух та зіткнувся з зустрічним автомобілем «Reno-Magnum», номер державної реєстрації АТ58-63АН з напівпричепом «Trailor», номер державної реєстрації о 78-09ІВ під керуванням водія [PERSON] В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. Як вбачається з долученої до матеріалів справи копії постанови слідчого управління Головного Управління в Харківській області від 26.12.2014 року, вищезазначена дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок однобічних порушень водієм [PERSON] правил дорожнього руху України, але у звязку з тим, що [PERSON] від своїх протиправних дій загинув в ДТП і більш нікому не було заподіяно тілесних ушкоджень, та у звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.. 286 КК України, кримінальне провадження було закрито. У звязку з чим суд приходить до висновку, що провина відповідача водія [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 07.02.2014 року - встановлена. Відповідно до статті 21 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось представником відповідача, ТДВ «Міжнародна страхова компанія» здійснювала обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу автомобіля марки «Lexus-RX350», номер державної реєстрації АХ 88-80СМ, згідно поліса АС/5202500 від 02.09.2013 року (а.с.24). Отже, цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ТДВ «МСК», про що свідчить поліс АС/5202500 від 02.09.2013. Ліміт відповідальності за цим полісом за шкоду заподіяну майну, встановлений у сумі 50 000 грн., франшиза 1000 грн. (п. 4,5 Полісу). Судом встановлено, що власником автомобіля марки «Skoda-Fabia», номер державної реєстрації АХ21-12ВН є [PERSON], позивач по справі. 11.02.2014 року представник [PERSON] - [PERSON] повідомила керівника ТДВ «МСК» про дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 07.02.2014 року та про те, що автомобіль надано для технічного огляду (а.с.38). Крім того, матеріали справи свідчать про те, що керівника ТДВ «МСК» було повідомлено про проведення технічного огляду автомобіля марки «Skoda-Fabia», номер державної реєстрації АХ21-12ВН за допомогою телеграфа (а.с.40). Відповідно до наявних в матеріалах справи копій протоколів огляду, відповідно до ст.. 34 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 13.02.2015 року та 20.02.2015 року представником ТДВ «МСК» в присутності представника власника [PERSON] було проведено огляд автомобіля «Skoda-Fabia», номер державної реєстрації АХ21-12ВН. Вказані обставини були визнані сторонами. Для встановлення вартості матеріального збитку представник позивача звернувся до відповідного експерта, що підтверджується висновком №148 від 16.03.2015 року та квитанцією №ПН2815 від 09.02.2015 року. Відповідно до зазначеної квитанції за проведення експертного дослідження, позивачем було сплачено 885,60 грн. Відповідно до висновку № 148 від 16.03.2015 року вартість матеріального збитку, спричиненого володільцю автомобіля марки «Skoda-Fabia», номер державної реєстрації АХ21-12ВН було визнано в розмірі його ринкової вартості на час дорожньо-транспортної пригоди (07.02.2014), що складає 57917 грн. 60 коп. Крім того, в цьому висновку було визначено вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, який дорівнює 107853,20 грн. За клопотанням представника позивача у справі було призначено та проведено судову авто товарознавчу експертизу №12083 від 30.06.2016 року, згідно висновку якої залишкову вартість автомобіля марки «Skoda-Fabia», номер державної реєстрації АХ21-12ВН визначено не було, оскільки в матеріалах справи була відсутня інформація повязана з витратами щодо вартості робіт з демонтажу технічно справних складників автомобіля, їх діагностування, витрат, повязаних з їх продажем у регіоні, суми податків, зборів, інших обовязкових платежів та прибутку, що очікуються від реалізації складників на вторинному ринку. Зазначені витрати, окрім вартості робіт з демонтажу, діагностування, дефектування складників, мали бути як вихідні дані замовника оцінки або визначені залученими до оцінки фахівцями у галузі економіки. Також судовим експертом було визначено вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Skoda-Fabia», номер державної реєстрації АХ21-12ВН з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу 63758,36 грн., при цьому коефіцієнт фізичного зносу дорівнює 0,49 % та ринкову вартість автомобіля на час ДТП 57917,60 грн. (а.с.64-103). За клопотанням представника позивача був допитаний судовий експерт, який підтвердив зроблені ним висновки та надав відповіді на питання сторін. Вирішуючи вимоги позивача щодо стягнення з ТДВ «МСК» страхове відшкодування, розмір якого визначений у Полісі АС/5202500 від 02.09.2013 року та дорівнює 49000 грн., суд приходить до наступних висновків. З матеріалів справи вбачається та не заперечувалось сторонами, що дорожньо-транспортна подія, яка сталася з вини [PERSON] була визначена страховим випадком згідно з умовами укладеного договору страхування. Згідно зі ст. 22.1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоровю та майну постраждалої особи. Згідно з ст. 22 ЦК України, збитками є витрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно зі статтею 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України, страховик зобовязаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк встановлений в договорі. Відповідно до п.9.1, 9.2 ст. 9 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобовязаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Відповідно до\~ст. 29 Закону України від 01.07.2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50000,00 грн. на одного потерпілого, це передбачено п. 9.1 ст. 9 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Положенням ст. 12 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту, отже розмір страхового відшкодування по полісу становить 49000,00 грн. Представник відповідача, як на підставу відмови у задоволенні позову, посилався на розяснення, які містяться в п.14 Постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 року №4 та положення ст.1192 ЦК України, за якими потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, що в судовому засіданні встановлено не було. Суд вважає, що вказані положення ст.1192 ЦК України та Постанови Пленуму ВССУ не можуть застосовуватись до даних спірних правовідносин, що склалися між потерпілим та ТДВ «МСК», а застосуванню підлягає спеціальний для цього виду правовідносин Закон України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та п.15 Постанови Пленуму ВССУ. Пунктом 15 передбачено, що якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Як вбачається з матеріалів справи, розмір матеріальної шкоди, спричиненої позивачеві пошкодженням його автомобілю внаслідок ДТП, перевищує ліміт відповідальності, встановлений полісом, а тому у відповідності до вимог закону матеріальну шкоду позивачу мав відшкодувати страховик, з урахуванням розміру франшизи, встановленої у полісі страхування, в межах ліміту. Судом встановлено, що 22.04.2015 року представник позивача звернувся до ТДВ «МСК» із заявою про отримання страхового відшкодування (а.с.25-26), та 06.05.2015 року отримав відмову, з якої вбачалось, що причиною відмови є недотримання позивачем строків для звернення із заявою про виплату страхового відшкодування, передбачених п. 33.1.4 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (а.с.5). Дійсно, пунктом 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоровю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування. Проте, як вбачається з матеріалів справи, представник позивача своєчасно повідомив ТДВ «МСК» про настання страхового випадку, тобто з дотриманням вимог\~ст. 33 Закону України від 01.07.2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Крім того, з урахуванням змісту статті 979 ЦК та статті 16 Закону України "Про страхування" у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку. Наприклад, несвоєчасне повідомлення страхувальником страховика без поважних на те причин про настання страхового випадку (пункт 5 частини першої статті 989 ЦК, пункт 5 частини першої статті 991 ЦК) може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування у тому разі, якщо воно позбавило страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком. При цьому суди також повинні мати на увазі, що порушення страхувальником визначеного договором страхування строку подання документів, що стосуються страхового випадку, не є порушенням визначеного договором строку повідомлення про настання страхового випадку. Як вбачається з аналізу зазначених правових норм, у разі виникнення страхового випадку, страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору є підставою для відмови лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатися, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись окремо у кожному випадку. Жодних доводів про те, який саме із своїх обов'язків, визначених цим Законом не виконав позивач та як це призвело до неможливості страховиком (відповідачем) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди, відповідачем не наведено, ні у листі відмові у виплаті страхового відшкодування, ні у поясненнях їх представника протягом розгляду справи. Крім того, жодних даних про те, що відповідачем вимагались у позивача та були необхідними для встановлення факту дорожньо-транспортної пригоди її причин та обставин її настання або розміру заподіяної шкоди додаткові документи та такі позивачем не були надані відповідачем, не представлено, про такі не наведено та клопотань про витребування таких не заявлено. З огляду на викладене, у суду не має правових підстав для відмови позивачу у задоволенні позовних вимог щодо виплати страхового відшкодування, оскільки страховий випадок настав і страхувальнику нічого не завадило у цьому переконатися. З урахуванням викладеного, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача суму страхового відшкодування в розмірі 490000 грн. є обґрунтованими, оскільки ТДВ «МСК» не виконала свій обовязок, передбачений полісом та Законом, а тому підлягають задоволенню. Крім цього, суд вважає за необхідне стягнути з ТДВ «МСК» витрати позивача на проведення експертизи в розмірі 885,60 грн., виходячи з наступного. Відповідно до п. 34.2, 34.3 ст. 34 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик не направив свого представника до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення розміру збитків, потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру збитків, потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди, у такому разі страховик зобовязаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи. З матеріалів справи вбачається, що позивач провів досудове експертне дослідження, про що страхова компанія була повідомлена письмово. Розмір понесених витрат підтверджується наявними в матеріалах справи документами (а.с.17). Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача витрат, понесених ним за послуги авто евакуатора, то суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 28,29 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» евакуація транспортного засобу входить до переліку шкоди, яка відшкодовується страховиком. Матеріали справи містять у собі копії квитанцій №700154 від 07.02.2014 року на суму 600 грн., №700151 від 07.02.2014 року на суму 600 грн., № 3 від 13.02.2015 року на суму 900 грн., №700155 від 20.02.2014 року на суму 300 грн.. Оцінюючи наявні документи, суд вважає належними доказами квитанції №700154 від 07.02.2014 року на суму 600 грн., №700151 від 07.02.2014 року на суму 600 грн., №700155 від 20.02.2014 року на суму 300 грн., оскільки в них зазначені реквізити автомобіля, який евакуюється. Щодо квитанції № від 13.02.2015 року на суму 900 грн., то суд не вважає її належним доказом, оскільки в ній не зазначений автомобіль, відносно якого надаються послуги з авто евакуації та крім того дата її складання перевищує рік з дати дорожньо-транспортної пригоди та не підтверджено доказами про необхідність здійснення авто евакуації автомобіля у цей час. Отже, в цій частині позовних вимог суд приходить до висновку, що вони підлягають частковому задоволенню. Відповідно до\~ст. 88 ЦПК України\~сплачений позивачем судовий збір, витрати, повязані із проведенням судової експертизи підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Матеріалами справи підтверджується сплата позивачем 1111,39 грн. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду з цим позовом, та 2688 грн. за проведену у справі експертизу. Разом з тим судом встановлено, що представник позивача уточнив позовні вимоги та зменшив розмір позовних вимог до 49000 грн., а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача розмір понесених витрат по сплаті судового збору в пропорційному розмірі до уточнених по справі вимог, вирахуваних на день уточнення вимог (551 грн. 20 коп.) та повну вартість витрат за проведену у справі експертизу. На підставі викладеного та

Outcome: partial