Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-12 00:00:00

Приватне підприємство "Л.В.С.» звернулось до Бериславського районного суду Херсонської області з цивільним позовом до [PERSON] про стягнення упущеної вигоди, посилаючись на те, що 15.10.2015 року між позивачем і відповідачем було укладено договір найму (оренди) транспортного засобу, згідно якого [PERSON] (згідно договору - Наймодавець) на умовах визначених цим договором передає ПП «Л.В.С.» (згідно договору Наймач) у строкове платне користування майно, як предмет найму, а саме транспортні засоби - вантажний сідл, тягач марки MAN, модель 19.463, 1998 року випуску, належний [PERSON] на праві власності та напівпричеп бортовий марки RENDERS, модель NS4G31, 1997 року випуску належний [PERSON] на праві власності. Дані транспортні засоби були передані позивачу для здійснення перевезень вантажів як по Україні, так і в міжнародному русі Вказані транспортні засоби були передані позивачеві у тимчасову власність для участі в міжнародному русі на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] і [NUMBER], водій ПП «Л.В.С.» [PERSON]. Внаслідок неналежного виконання відповідачем договірних зобов'язань позивач має упущену вигоду, яку розраховано з розміру прибутку за календарний рік, коли транспортний засіб працював на підприємстві. Просить суд стягнути з [PERSON] на користь приватного підприємства "Л.В.С." упущену вигоду в сумі 175 275 грн.. Ухвалою суду від 08.06.2018 року провадження у справі було відкрито та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання представник позивача не з'явився, згідно заяви від 13.07.2018 року просив розглянути справу за його відсутності, на позовних вимогах наполягав, не заперечував проти заочного вирішення справи. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить відмітка в повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с.52). Оскільки відповідач в судове засідання не з'явився, його виклик було здійснення через офіційний веб-портал судової влади, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду (а.с. 55-56). Зі згоди представника позивача у відповідності до ст.ст.223, 280 ЦПК України суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Вимоги ст. ст. 81, 13, ч.5 ст.263 ЦПК України зобов'язують суд з'ясувати обставини, що обґрунтовують заявлені вимоги, на підставі наданих на їх підтвердження доказів. Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов'язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині надання доказів на підтвердження позовних вимог. Судові органи, здійснюючи правосуддя, на засадах верховенства права забезпечують захист гарантованих Конституцією України та законами прав і свобод людини і громадянина, інтересів суспільства і держави. З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду цієї справи по суті. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 759 ЦК України , за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк, а відпові дно до ч. 1 ст 160 ЦК України, предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Судом встановлено, що 15.10.2015 між позивачем і відповідачем було укладено договір найму (оренди) транспортного засобу: вантажного сідлового тягача-Е МАN 19.463 реєстраційний номер [NUMBER] з напівпричепом ИЕ240ЕК8 модель N84031 реєстраційний номер [NUMBER] строком на 5 років. Договір посвідчено приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Т.П.Сокирченко, реєстровий запис № 1324 (а.с. 5). Вказані транспортні засоби були передані позивачеві у тимчасову власність для участі в міжнародному русі на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] і [NUMBER], водій ПП «Л.В.С.» [PERSON] (а.с.6). Згідно статтей 6, 627 Цивільного Кодексу України сторони є вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням умов цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Орендовані транспортні засоби використовувались позивачем для здійснення перевезення вантажів як по Україні так і в міжнародному русі. З цих перевезень позивач отримував прибуток, що підтверджується разовими заявками та договорами: - 04.11.2015 року - сума фрахта 47 000 грн. (а.с.18); - 04.11.2015 року - сума фрахта 5 000 грн. ( а.с.19); - 11.12.2015 року - сума фрахта 19 000 грн. ( а.с.20); - 25.01.2016 року - сума фрахта 45 000 грн. ( а.с.21); - 02.02.2016 року - сума фрахта 13000 грн. ( а.с.22); - 02.02.2016 року - сума фрахта 8000 грн. ( а.с.23); - 10.02.2016 року - сума фрахта 1700 грн. ( а.с.24); - 11.02.2018 року - сума фрахта 3 250 грн. ( а.с.25); - 11.02.2018 року - сума фрахта 3 250 грн. ( а.с.26); - 10.05.2016 року - сума фрахта 19 000 грн. ( а.с.27); - 26.05.2016 року - сума фрахта 21 000 грн. ( а.с.28); - 02.06.2016 року - сума фрахта 10 000 грн. ( а.с.29); - 06.06.2016 року - сума фрахта 2 300 грн. ( а.с.30); - 09.06.2016 року - сума фрахта 4 900 грн. ( а.с.31); - 17.06.2016 року - сума фрахта 5 800 грн. ( а.с.32); - 23.07.2016 року - сума фрахта 2 750 грн. ( а.с.33); - 03.08.2016 року - сума фрахта 6 375 грн. ( а.с.34); - 13.08.2016 року - сума фрахта 15 000 грн. ( а.с.35); - 10.10.2016 року - сума фрахта 3 000 грн. ( а.с.36). Всьго по вказаних заявках орендованими транспортними засобами перевезення було здійснено на суму 233 700 грн.. Витрати на вказаний обсяг робіт складають 50% (233 700 грн. х 50%) , що складає 116 850 грн., відповідно залишок у розмірі 116 850 грн. - є прибуток позивача на протязі календарного року. Відповідно до п.2 ч.І, ч.4 ст. 22 ЦК України доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) є збитками, відшкодування яких за рішенням суду в силу ст.16 ЦК України є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів. Оскільки відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, то відшкодуванню підлягає не лише реальна шкода (майно, втрачене або пошкоджене в результаті протиправної поведінки), але й упущена вигода. З жовтня 2016 року зв'язок з відповідачем було втрачено, а тому позивачем направлялась вимога, щодо повернення транспортного засобу наймачеві (а.с. 57-59), але вимога залишилась без задоволення, а відповіді на дану вимогу не надходило. Через неналежне виконання відповідачем договірних зобов'язань позивач має упущену вигоду, яка визначається із розміру прибутку за календарний рік, коли транспортний засіб працював на підприємстві, який складає 175 275 грн. (116 850грн. х 1,5 року). Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" № 6 від 27.03.1992р., розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Згідно ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування; збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право; на вимогу особи, якій завдано шкоди. Ст.22 ЦК України гарантовано право особі на відшкодування збитків завданих у результаті порушення її цивільного права. Частиною 2 цієї статті визначено, що збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Отже, поняття «збитки» передбачає й упущену вигоду, під якою розуміються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено. Збитки позивача полягають не в його реальних втратах, яких він зазнав або зазнає, а в тих доходах, які позивач недоотримав або недоотримає внаслідок порушення його цивільного права, про що зазначив Верховний Суд України у постанові №6-237цс16 від 18 травня 2016 року. У відповідності до ст.1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Таким чином, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, підстави для відмови у задоволенні позову відсутні. Відповідно до ст.141 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 2629,13 грн., які позивач сплатив під час звернення до суду. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню упущена вигода у розмірі 175275,00 грн. , а також 2629,13 грн. в рахунок відшкодування судових витрат по сплаті судового збору. На підставі викладеного в межах заявлених позивачем вимог, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства,та

Outcome: approved