Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-21 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін: позивач просить визначити, що частки у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування господарських будівель і споруд, що по [ADDRESS] , [PERSON] , який помер [INFO] , та [PERSON] є рівними і становлять по 1/2 частці. Свої вимоги мотивує тим, що власником цілого будинковолодіння, що по [ADDRESS] , був його батько [PERSON] . У 1999 році останній подарував половину вказаного будинковолодіння йому, [PERSON] . У 2015 році він вирішив встановити в подарованій частині будинку окремий лічильник електроенергії, у зв`язку з чим виконкомом Яворівської сільської ради Долинського району від 27.08.2015 прийнято рішення № 37, яким присвоєно його 1/2 частці житлового будинку поштову адресу: [ADDRESS] . На 1/2 частку будинковолодіння за вказаною адресою він зареєстрував право власності. [INFO] його батько помер. Ще до своєї смерті [INFO] він склав заповіт, яким другу, належну йому, половину будинковолодіння по [ADDRESS] , заповів [PERSON] . Після смерті батька вони з відповідачкою у визначений законом 6-ти місячний строк звернулись із заявами про прийняття спадщини до Долинської державної нотаріальної контори, проте свідоцтва на право власності на спадщину [PERSON] не отримали у зв`язку з тим, що за спадкодавцем не визначено частку у спільній сумісній власності на земельну ділянку, яка згідно з додатком Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 962426, рахується за двома співвласниками. Вважає, що його частка та частка померлого батька у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку пропорційна часткам належним їм у житловому будинку, а отже становить 1/2 частку. У зв`язку з неможливістю реалізації свого права на спадщину без визначення частки у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, він змушений звернутися до суду з даним позовом. У судове засідання позивач не з`явився, подав заяву, в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності, позов підтримав, просив задовольнити. Відповідачка у судове засіадння не з`явилася, подала заяву, в якій позов визнала, просила проводити розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, розгляд даної справи проводиться у відсутності сторін без фіксування звукозаписувальним технічним засобом на підставі письмових доказів, наявних в матеріалах справи. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 06 серпня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено провести підготовче судове засідання за участю сторін. 09 вересня 2021 року від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в якій він позов підтримав, просив задовольнити. Ухвалою суду від 09 вересня 2021 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду. 04 жовтня 2021 року та 25 листопада 2021 року відповідно від відповідачки та представника позивача поступили заяви про відкладення розгляду справи. 13 грудня 2021 року від сторін надійшли письмові заяви, в яких позивач позов підтримав, просив задовольнити, відповідачка позов визнала, просили справу розглядати за їх відсутності. Частиною 1 статті 206 ЦПК України встановлено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з вимогами ч. 4 ст. 206 ЦПК України, суд перевірив, що заява відповідачки про визнання позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, а тому приймає визнання нею позовних вимог. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: як вбачається з договору дарування від 07.05.1999, [PERSON] подарував [PERSON] половину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель, що знаходиться у [ADDRESS] (а.с. 7). Рішенням Яворівської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області № 37 від 27.08.2015 "Про присвоєння поштової адреси житловому будинку" вирішено присвоїти 1/2 житлового будинку, який знаходиться на земельній ділянці, яка розташована у [ADDRESS] , поштову адресу: [ADDRESS] (а.с. 11). Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 266954407 від 22.07.2021 свідчить про те, що 1/2 житлового будинку за вищевказаною адресою на праві приватної власності зареєстрована за [PERSON] (а.с. 6). Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯК № 962426 вказує на те, що співвласниками земельної ділянки, площею 0,2500 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована у [ADDRESS] , належить [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9-10). Згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 11.04.2019, [PERSON] помер [INFO] (а.с. 8). Між сторонами виник спір щодо визначення часток земельної ділянки, які належать співвласникам, у зв`язку з неможливістю реалізації права на спадщину. Оцінка суду: враховуючи письмові заяви сторін, визнання позову відповідачкою, дослідивши письмові докази, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Як встановлено в судовому засіданні, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на майно, спадкоємцями якого є позивач, як спадкоємець першої черги за законом, який має право на обов`язкову частку, та відповідачка, як спадкоємиця за заповітом. Спадщину вони прийняли своєчасно, оскільки у шестимісячний строк з часу відкриття спадщини подали до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. Однак, реалізувати своє право на спадкове майно не можуть у зв`язку з тим, що у правовстановлюючому документі на земельну ділянку не вказана частка, яка належала померлому [PERSON] у праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 355 Цивільного кодексу України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників) належить їм на праві спільної сумісної власності (спільне майно). Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними; розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом (ч.1, ч.2 ст.369 ЦК). За правилами ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Згідно зі ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Відповідно до ст. 361 ЦК України, розпорядження часткою у праві спільної часткової власності співвласником може здійснюватися самостійно. Отже, для здійснення права розпорядження часткою, в тому числі і для передачі права власності, необхідно, щоб частка в праві спільної власності була визначена. Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Аналогічні положення містить і стаття 370 ЦК України щодо виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Відповідно до ст. 89 Земельного кодексу України, земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюється за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає за рішенням суду (п. г ч. 1 ст. 87 ЗК України). За нормами ст. 120 ЗК України, у разі набуття на підставі вчиненого правочину або у порядку спадкування права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці приватної власності, право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від попереднього власника таких об`єктів до набувача таких об`єктів, без зміни її цільового призначення. Пункт 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.95 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснює, що частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", у разі смерті співвласника частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Згідно з пунктом 17 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 7 лютого 2014 року, частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема, при відкритті після нього спадщини. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Судом встановлено, що власниками житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться у [ADDRESS] , в рівних частках (по 1/2 кожен) були позивач [PERSON] та померлий батько останнього [PERSON] . Відповідно, частки у спільній сумісній власності на земельну ділянку за вищевказаною адресою, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 2622088001:01:002:0031, складають по 1/2 частини для кожного співвласника. Аналізуючи сукупність наведених та досліджених судом доказів, враховуючи те, що позивач не може реалізувати своє право на отримання свідоцтва про право на спадщину, так як частки співвласників не визначені, і визначити їх у нотаріальному порядку немає можливості через смерть одного із співвласників, суд приходить до висновку, що способом захисту прав позивача буде визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, що дасть можливість отримати у нотаріальному порядку свідоцтво про право на спадщину за законом на належну його батькові земельну ділянку. За таких обставин суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного, ст. 355, 361, 368, 369, 372, 1225 ЦК України, ст. 81, 89, 120 ЗК України,

Outcome: approved