Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-02 00:00:00

У останній редакції позовної заяви [PERSON] просить визнати недійсними рішення Ветлівської сільської ради Любешівського району Волинської області про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою, передачу у власність відповідачу [PERSON] земельної ділянки, розміщеної по [ADDRESS] Любешівського району Волинської області; також ставить питання про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності та визнання недійсним свідоцтва про право власності на спірне нерухоме майно. У позовній заяві позивач вказує, що рішеннями Ветліської сільської ради Любешівського району Волинської області (далі - Ветлівська сільська рада) № 30/8 від 09 лютого 2014 року та № 31/4 від 16 березня 2014 року відповідачу [PERSON] надано дозвіл на виготовлення технічної документації та передано у власність земельну ділянку по [ADDRESS] площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку. 27 березня 2014 року реєстраційною службою Любешівського районного управління юстиції у Волинській області (далі - реєстраційна служба) за відповідачем [PERSON] було здійснено державну реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку. [PERSON] вважає, що передача у власність [PERSON] спірної землі, державна реєстрація права власності проведена незаконно та порушує його права. Свої вимоги мотивує тим, що по [ADDRESS] Любешівського району знаходився житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який належав його батькам. Після смерті матері -- [PERSON] -- він та його брат [PERSON] разом з сім'ями у ньому проживали. 20 вересня 2002 року сталась пожежа і будинок повністю знищив вогонь. Разом з тим, він і надалі продовжував користуватись хлівом. Рішенням Любешівського районного суду від 11 лютого 2015 року за ним визнано право власності у порядку спадкування на 1/3 вказаної господарської будівлі. Таким чином, позивач доводить, що на момент прийняття спірних рішень Ветлівською сільською радою земельна ділянка не була вільною. Перед передачею у власність спірної землі [PERSON] право користування нею не припинено. Позивач, представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримали, покликаючись на викладені у позовній заяві обставини. Представник відповідача - реєстраційної служби - Оласюк М.М. зазначив, що державну реєстрацію за [PERSON] права власності на земельну ділянку здійснено у відповідності до закону. [PERSON] надав усі необхідні документи. Разом з тим, допускає, що порушення прав [PERSON] допущено з вини Ветлівської сільської ради. Інші особи, які беруть участь у справі, на перенесену дату розгляду справи 31 липня 2015 року до суду не з'явились, про причини своєї неявки не повідомили. Заслухавши пояснення учасників процесу, проаналізувавши письмові докази, суд дійшов до наступних висновків. Згідно з частиною 1 статті 11 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 60, частини 1 статті 212 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім наявності підстав звільнення від доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Предметом судового розгляду є питання правомірності набуття [PERSON] права власності на земельну ділянку, яка розташована по [ADDRESS] Любешівського району Волинської області. Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 116 Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року (далі - ЗК 2001 року) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Згідно з статтею 126 ЗК 2001 року право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Порядок та підстави, умови припинення права власності чи права користування земельними ділянками визначені статтями 140-149 ЗК 2001 року. Зокрема згідно з статтею 141 ЗК 2001 року підставами припинення права користування земельною ділянкою є: добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; систематична несплата земельного податку або орендної плати; набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини. Відповідно до частини 3 статті 152 ЗК 2001 року захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до частини 1 статті 30 Земельного кодексу України від 18 грудня 1990 року, який діяв на момент відкриття спадщини по смерті матері позивача, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення. Згідно з пунктом 7 Перехідних положень ЗК 2001 року громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. Статтями 5, 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі -- Закон № 1952-IV) встановлено державну реєстрацію прав у тому числі і щодо земельних ділянок з внесенням відповідних відомостей до Державного реєстру та видачею органами реєстраційної служби відповідного свідоцтва, що підтверджує виникнення права власності. Частиною 1 статті 19 Закону № 1952-IV встановлено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі: договорів, укладених у порядку, встановленому законом; свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; рішень судів, що набрали законної сили; інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою. Згідно з частиною 2 статті 26 цього Закону у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Допитаний в порядку статті 62 ЦПК в якості свідка позивач [PERSON] показав, що на переданій у власність [PERSON] земельній ділянці була хата його батьків, у якій він проживав до пожежі. На ній залишився хлів, право власності на 1/3 частки якого визнано судом за ним. Будь-яких інших будівель на спірній земельній ділянці немає. У записах погосподарської книги Ветлівської сільської ради Любешівського району Волинської області за 1991-1995 роки по особовому рахунку № [NUMBER] значиться, що за [PERSON] рахувався житловий будинок з господарськими будівлями, земельна ділянка площею 0,53 га. Згідно з свідоцтвом про смерть [PERSON] померла [INFO] року. Відповідно до рішення Ветлівської сільської ради № 30/8 від 09 лютого 2014 року [PERSON] надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеуcтрою щодо встановлення меж земельної ділянки площею 0,25 га по [ADDRESS] у селі Ветли. Довідкою Ветлівської сільської ради № 81/2.29 від 11 лютого 2014 року стверджено, що по [ADDRESS] у селі Ветли знаходився житловий будинок з господарськими спорудами, який знищено пожежею у 2002 році. Згідно з довідкою Ветлівської сільської ради № 49 від 20 січня 2015 року у житловому будинку, який знаходився у селі Ветли Любешівського району по [ADDRESS] на момент пожежі проживало дві сім'ї рідних братів [PERSON] та [PERSON] З технічної документації Любешівського районного виробничого відділу Державного підприємства «Центр земельного кадастру» щодо земельної ділянки площею 0,25 га по [ADDRESS] Любешівського району, яка виготовлена на замовлення [PERSON], слідує, що у її межах знаходиться господарська будівля. Рішенням Ветлівської сільської ради № 31/4 від 16 березня 2014 року вказану вище земельну ділянку передано у власність [PERSON] Відповідно до свідоцтва про право власності індексний номер 19603403 за [PERSON] 27 березня 2014 року зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер [NUMBER], яка знаходиться по [ADDRESS] Любешівського району Волинської області. Рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 11 лютого 2015 року, яке набрало законної сили 27 березня 2015 року, за [PERSON] визнано право власності у порядку успадкування на 1/3 господарської будівлі: хліва, який знаходиться по [ADDRESS] Любешівського району. Таким чином, в ході судового розгляду встановлено, що на момент прийняття Ветлівською сільською радою спірних рішень щодо передачі у власність [PERSON] земельної ділянки по [ADDRESS] ця земля не була вільною, на ній знаходилось нерухоме спадкове майно, право на яке зокрема має і позивач [PERSON] Надаючи у власність спірну земельну ділянку [PERSON] Ветлівська сільська рада повинна була б в порядку статей 140-149 ЗК 2001 року припинити права попередніх землекористувачів, що зроблено не було. Відповідно до статті 126 ЗК 2001 право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону № 1952-IV. Отже, рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про передачу у власність земельної ділянки є необхідною передумовою виникнення права власності на земельну ділянку. Слід констатувати, що державну реєстрацію права власності за [PERSON] на спірну земельну ділянку реєстраційною службою здійснено відповідно до закону. Разом з тим, в правовідносинах, які склались між сторонами, позовна вимога про скасування державної реєстрації права власності є похідною по відношенню до вимоги про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування і способом відновлення права. Разом з тим, не підлягає до задоволення вимога позивача про визнання недійсним свідоцтва про власності на земельну ділянку. За змістом статті 152 ЗК, Закону № 1952-IVвизнання недійсним свідоцтва про право власності на землю як самого по собі правовстановлюючого документа не передбачено. Захист порушених прав користувача землі реалізується шляхом звернення до суду з вимогою визнання відповідного рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про передачу у власність земельної ділянки недійсним та скасування державної реєстрації права власності іншої особи, що й зроблено позивачем. У ході виконання рішення суду про скасування державної реєстрації на спірну земельну ділянку підлягають скасуванню і застосовані судом заходи забезпечення позову. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд виходить з положень статті 88 ЦПК. При цьому слід взяти до уваги, що порушення прав [PERSON] мало місце внаслідок винних дій Ветлівської сільської ради. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial