Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк», в особі представника Ковтун Н.В., звернулося до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 19 червня 2012 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №R53100278729B, згідно якого банк надав відповідачу грошові кошти в сумі 42000 грн. на споживчі потреби із сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 32 % річних з кінцевим терміном повернення до 19 червня 2015 року. Проте, відповідач [PERSON] зобов'язання за вказаним договором не виконувала належним чином і станом на 14.01.2014 року у неї перед позивачем виникла заборгованість у сумі 99447, 45 грн., з яких 40425, 10 грн. - заборгованість за кредитом, 17156, 60 грн. - заборгованість за відсотками, 40894, 47 грн. - пеня, 383, 78 грн. - сума 3 % річних від прострочених платежів зі сплати кредиту за період з 21.07.2012 р. по 14.01.2014 р., 348, 34 грн. - сума 3 % річних від прострочених платежів зі сплати відсотків за період з 31.07.2012 р. по 14.01.2014 року, 210, 08 грн. - сума інфляційних нарахувань за несвоєчасне повернення кредиту за період з 31.07.2012 р. по 14.01.2014 р., 89, 08 грн. - сума інфляційних нарахувань за несвоєчасну сплату процентів за період з 31.07.2012 р. по 14.01.2014 р., яку позивач просив стягнути на свою користь, крім того, і понесені ним судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача - Ковтун Н.В. не з"явилася, до суду подала заяву, в якій розгляд справи просила провести без її участі, при цьому зазначила, що позивач підтримує позов в повному обсязі, при неявці відповідача дає згоду на заочний розгляд справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явлася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомленою у визначеному законом порядку. Причини неявки не повідомила, заяви про розгляд справи у її відсутності, чи відкладення розгляду справи до суду не подала. Згідно наданого до суду писмового заперечення щодо позову зазначила, що позов визнає частково. При вирішенні спору просила суд врахувати строк позовної давності щодо вимоги про нарахування пені, відповідно до правил, передбачених ст. 549, 258 ЦК України. Вимоги про стягнення пені в сумі 40894, 47 грн. не визнає, вважає її нарахування незаконним, оскільки вона нарахована починаючи з серпня 2012 року по 14.01.2014 року. За таких обставин, враховуючи згоду представника позивача, суд вважає за можливе ухвалити у справі заочне рішення, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України, відповідно до якої у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення частково, виходячи з таких підстав. Як встановлено судом, між сторонами 19 червня 2012 року був укладений кредитний договір №R53100278729В, відповідно до якого відповідачу надано кредит в розмірі 42000 грн. на споживчі потреби, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 32% річних. Відповідач, як позичальник, зобов'язувалася повернути кредит у повному обсязі до 19 червня 2015 року. Згідно з умовами зазначеного кредитного договору, п.3.9, кредит надається шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок позичальника, операції за яким можуть здійснюватися з використанням спеціальних платіжних засобів [NUMBER] у Одеському відділенні « 5 ПАТ «ВТБ Банк» (надалі картковий рахунок). У відповідності до п.5.1.1. Кредитного договору, позивач виконав свої зобов'язання у повному обсязі, надав відповідачу [PERSON] кредитні кошти, що стверджується копією меморіального ордеру №59826 від 19 червня 2012 року. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п. 5.3.1 Кредитного договору, позичальник зобов'язаний сплатити комісійну винагороду, повернути банку отриманий кредит та сплатити нараховані проценти за користування кредитом у повному обсязі, виконувати інші зобов'язання в порядку та в строки, встановлені кредитним договором. Пунктом 9.4 Кредитного договору встановлено, сторони домовились, що будь-яке порушення позичальником умов цього договору повинно розглядатись як істотне порушення цього договору, яке надає право банку в порядку, передбаченому цим договором та/або чинним законодавством України, незалежно від встановлених цим договором строків виконання зобов'язань, вимагати від позичальника дострокового повернення заборгованості за цим договором. Аналогічне право банку на дострокове повернення кредиту обумовлене в п.5.2.1 Кредитного договору. Також умовами Кредитного договору, п.7.1, передбачена відповідальність за прострочення позичальником зобов'язань з повернення кредиту та сплати процентів за його користування та інших платежів, а саме, позичальник зобов'язаний сплатити на користь банку пеню за кожен день прострочення у розмірі 0,5 % від суми прострочених зобов'язань за кожен день порушення виконання зобов'язань, включаючи день погашення. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Частиною 1 статті 1050 ЦК України встановлені наслідки порушення договору позичальником, а саме, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З аналізу вказаної норми Закону вбачається, що у разі прострочення сплати поточного платежу за кредитом у кредитора виникає право стягувати суми, передбачені ч. 2 ст.625 ЦК України незалежно від закінчення строку дії договору або його розірвання. В судовому засіданні встановлено, що відповідачем не виконані зобов'язання по поверненню кредитних коштів та сплаті відсотків за користування кредитом. 09 січня 2014 року за вих. № 83/2300-2 позивачем на адресу відповідача [PERSON] направлявся лист-претензія, відповідно до якого позивач вимагав погашення наявної заборгованості за кредитним договором, та попередив, що у разі невиконання боргового зобов'язання розпочне процедуру примусового стягнення всієї суми заборгованості у судовому порядку. З огляду на представлені суду розрахунки заборгованості [PERSON] згідно договору кредиту перед ПАТ "ВТБ Банк", станом на 14 січня 2014 року сума загальної заборгованості за кредитом складає 99447, 45 грн., з яких 40425, 10 грн. - заборгованість за кредитом, 17156, 60 грн. - заборгованість за відсотками, 40894, 47 грн. - пеня, 383, 78 грн. - сума 3 % річних від прострочених платежів зі сплати кредиту за період з 21.07.2012 р. по 14.01.2014 р., 348, 34 грн. - сума 3 % річних від прострочених платежів зі сплати відсотків за період з 31.07.2012 р. по 14.01.2014 року, 210, 08 грн. - сума інфляційних нарахувань за несвоєчасне повернення кредиту за період з 31.07.2012 р. по 14.01.2014 р., 89, 08 грн. - сума інфляційних нарахувань за несвоєчасну сплату процентів за період з 31.07.2012 р. по 14.01.2014 р. Згідно ст.ст.526,530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства і в установлений строк відповідно до умов договору. Претензію щодо погашення заборгованості позивачем було направлено відповідачу 09.01.2014 р. Доказів, які б свідчили про те, що до вказаної дати позивач заявляв про своє порушене право суду таким надано не було. Відповідно до ст.ст. 256-258 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Спеціальна позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені). Аналізуючи всі дослідженні в судовому засіданні докази по справі в їх сукупності суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] взяті на себе зобов?язання щодо отримання кредиту не виконала, а тому вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за кредитним договором № R53100278729В від 19 червня 2012 року у виді заборгованості за кредитом, за відсотками, 3 % річних від прострочених платежів зі сплати кредиту за період з 21.07.2012 р. по 14.01.2014 р., 3 % річних від прострочених платежів зі сплати відсотків за період з 31.07.2012 р. по 14.01.2014 року, інфляційних нарахувань за несвоєчасне повернення кредиту за період з 31.07.2012 р. по 14.01.2014 р., інфляційних нарахувань за несвоєчасну сплату процентів за період з 31.07.2012 р. по 14.01.2014 р. суд знаходить підставними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному об»ємі. При цьому, виходячи з заяви відповідача про застосування строку позовної давності, суд не вбачає підстав для задоволення решти позовних вимог щодо стягнення заборгованості у виді пені, оскільки приходить до висновку, що вказані вимоги заявлені позивачем після спливу строку позовної давності, передбаченої законом для даного виду вимог. Крім того, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача і суму понесених позивачем судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи наведене вище, на підставі ст.ст. 256-258, 526, 1048, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved