Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» в особі Львівської філії звернулося в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], про виселення. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 15 серпня 2005 року між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір № MKZ0GK00000200, відповідно до якого відповідач отримала кредит в сумі 20 000 доларів США у вигляді кредитної лінії строком до 15.08.2025 року. В забезпечення виконання зобов'язань за даним кредитним договором між банком та відповідачем 15.08.2005 року було укладено договір іпотеки № MKZ0GK00000200, згідно якого в іпотеку передано житловий будинок загальною площею 104,40 кв. м., який розташований за адресою [ADDRESS]. В зв'язку з невиконанням відповідачем [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором рішенням суду від 20.04.2010 року звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу банком. Оскільки звернення стягнення на переданий в іпотеку житловий будинок є підставою для виселення всіх мешканців цього будинку, позивач просить виселити відповідачів та інших осіб, що в ньому проживають, з будинку [ADDRESS]. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує повністю, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі також в судове засідання не з'явилися. Про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Представник відповідача - [PERSON], подав до суду письмове заперечення проти позову, в якому просить у задоволенні позовних вимог відмовити. Заперечення обґрунтовує тим, що відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлено мораторій на примусову реалізацію житла, наданого у забезпечення повернення валютних споживчих кредитів. Житловий будинок [ADDRESS], який належить відповідачам [PERSON] та [PERSON] і переданий в іпотеку банку, має загальну площу 104,4 кв.м., це є єдиним місцем проживання відповідачів, в іпотеку переданий саме для забезпечення повернення коштів, отриманих на споживчі потреби в іноземній валюті, а тому дія вищевказаного закону поширюється на відповідача, що є підставою для відмови в позові. Крім того, представник відповідача звертає увагу, що при вирішенні даного спору підлягають застосуванню як положення ст. 40 Закону України «Про іпотеку», так і норма ст. 109 ЖК України, яка передбачає, що громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, надається інше жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними в рахунок кредиту банку, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного приміщення. Оскільки житловий будинок, де проживають відповідачі, придбаний ними не за рахунок кредитних коштів, тому відсутні підстави для виселення відповідачів з цього будинку без надання іншого житла. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Матеріалами справи встановлено, що 15 серпня 2005 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № MKZ0GK00000200. Відповідно до умов даного договору відповідач [PERSON] отримала кредит в сумі 20 000 доларів США у вигляді кредитної лінії строком до 15.08.2025 року, та зобов'язалася повернути кредит і сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому договором. В забезпечення виконання зобов'язань за даним кредитним договором між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] 15.08.2005 року було укладено договір іпотеки № MKZ0GK00000200, згідно якого для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором в іпотеку банку передано житловий будинок загальною площею 104,40 кв. м., який розташований за адресою [ADDRESS]. Свої зобов'язання за кредитним договором відповідач належним чином не виконувала, в зв'язку з чим рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 20 квітня 2010 року в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед банком в розмірі 19329,63 доларів США звернуто стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок загальною площею 104,40 кв. м., який розташований за адресою [ADDRESS], з наданням іпотекодержателю - ПАТ КБ «Приватбанк» права від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу, для чого отримати витяг з Державного реєстру прав власності, та з наданням всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу предмета іпотеки. Цим же рішенням позивачу відмовлено в позові ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], про виселення в зв'язку з дією мораторією на примусове виселення з житла протягом 2009-2010 років. 03 червня 2014 року прийнятий Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який набув чинності 07 червня 2014 року. Відповідно до пункту 1 частини 1 цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови: що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Із наявних у матеріалах справи доказів судом встановлено, що споживчий кредит надано відповідачу в іноземній валюті, загальна площа житлового будинку, що переданий в іпотеку, становить 104.4 кв.м. (житлова 70,48 кв.м.), іншого майна відповідачі не мають, дане житло є єдиним житлом іпотекодавця та членів його сім'ї. Фказані факти встановлені також рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 20 квітня 2010 року, тому не потребують доказуванню. Таким чином суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] входить до категорії осіб, до яких застосовується вказаний мораторій на відчуження предмета іпотеки. Про факт виконання рішення апеляційного суду Закарпатської області від 20 квітня 2010 року щодо звернення стягнення на предмет іпотеки позивачем не вказується, на підтвердження цього не надано жодних доказів. Оскільки на сьогоднішній день іпотекодержатель не винив ніяких дій щодо продажу предмету іпотеки на підставі судового рішення, в зв'язку з дією мораторію на таке відчуження він не вправі цього робити до припинення дії мораторію, його вимога про виселення відповідачів з житлового будинку є передчасною та необґрунтованою. Виходячи з вищенаведеного суд приходить до висновку, що в задоволенні позову ПАТ «Приват Банк» про виселення слід відмовити. Відмовляючи у задоволенні позову, суд на підставі ст.88 ЦПК України не стягує з відповідачів на користь позивача понесені судові витрати.

Outcome: dismissed