Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-26 00:00:00

У липні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дітьми, визначення порядку участі у вихованні синів [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO], який він уточнив у серпні 2015р. (а.с.29-30) і який підтримав у судовому засіданні. В обґрунтування позову зазначив наступне: з літа 2012р. по вересень 2013р. перебував з відповідачкою у цивільному шлюбі. Від шлюбу в квітні 2013р. у них народилися сини: [PERSON] і [PERSON]. У вересні 2013р. вони з відповідачкою припинили шлюбні відносини. Діти залишилися проживати з матірю. Потім відповідачка з дітьми переїхала жити до своїх батьків. Аліменти на утримання дітей він сплачує регулярно. Після припинення спільного поживання відповідачка стала перешкоджати йому у спілкуванні з дітьми. Намагання позивача вирішити це питання мирним шляхом, не дало результату. Він звернувся до органу опіки та піклування з заявою про встановлення порядку участі у вихованні малолітніх дітей. 30.06.15р. комісією з питань захисту прав дитини позивачу було запропоновано з даного питання звернутися до суду з позовною заявою, оскільки відповідачка на засідання комісії не зявилася, прийняти рішення без її участі було неможливо. Позивач просить суд зобовязати відповідачку не перешкоджати йому у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми, визначити наступні способи його участі у вихованні синів: особисте спілкування впродовж перших трьох місяців, з дня винесення рішення по справі три дні на тиждень (четвер, пятниця, субота з 15-30 год. до 18-00 год.), зустріч за місцем реєстрації матері дітей, прогулянки містом у присутності матері дітей, з відвідуванням громадських місць та закладів, ініціатива вибору яких належить батьку за узгодженням з дітьми; в подальшому три дні на тиждень понеділок, пятниця, субота з 15-30 год. до 20-00 год. за місцем реєстрації батька ([ADDRESS]) без присутності матері, з відвідуванням громадських місць та закладів, ініціатива вибору яких належить батьку за узгодженням з дітьми. Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить їх задовольнити. Суду додатково пояснив, що не проживає спільно з відповідачем вже 2 роки, останній раз бачився з дітьми, коли їм був 1 рік. Відповідач спочатку давала можливість бачитися з дітьми, вони домовлялися між собою і зустрічалися, коли вона гуляла з дітьми на вулиці. Потім відповідачка переїхала до своїх батьків, які проживають [INFO]. 29.04.2014р. він приїхав привітати дітей з днем народження. Відповідачка вийшла до нього, взяла подарунки, але до дітей його не пустила. З того часу відповідачка на контакт не виходить, змінила номер мобільного телефону. Декілька разів він приїжджав до відповідачки, намагався з нею поговорити, побачити дітей, але двері йому не відчиняють. Він також звертався до матері відповідачки з проханням поговорити з дочкою щодо його побачень з дітьми, проте це теж не дало ніяких результатів. Він був змушений у червні 2015р. звернутися до органу опіки та піклування з заявою про встановлення йому часу спілкування з дітьми. На засідання комісії відповідачка не зявилася, тому йому було рекомендовано звернутися для вирішення цього питання до суду. Мати відповідачки повідомила орган опіки та піклування про те що відповідачка разом з дітьми у серпні 2015р. начебто виїхала до м. Києва. Однак у серпні 2015 року він звертався до КЗ «Бердянськй центр первинної медико-санітарної допомоги» з проханням надати йому інформацію про стан здоровя дітей. Отримав відповідь, що надати таку інформацію вони не мають можливості, оскільки мати забрала на руки медичні документи на дітей у звязку з виїздом з міста. Але 10.08.2015р. мати з дітьми зверталася в приймальне відділення дитячого стаціонару, діти були оглянуті педіатром і встановлений діагноз «ГРВІ». 11.08.2015р. до дітей викликався дільничний лікар-педіатр. А з 17.08.15р. по 18.08.2015р. діти знаходилися на стаціонарному лікуванні в КЗ УБМР «БТМО» з діагнозом «Гострий бронхіт». Тобто відповідачка з дітьми увесь цей час знаходилася у м. Бердянську, знала про те, що у суді розглядається ця справа, але судові повістки вона навмисно не отримує. З урахуванням того, що він тривалий час не бачив дітей, а також з урахуванням їх віку, просить встановити такий спосіб спілкування з дітьми: впродовж перших трьох місяців, з дня винесення рішення по справі три дні на тиждень (четвер, пятниця, субота з 15-30 год. до 18-00 год.), зустріч за місцем реєстрації матері дітей, прогулянки містом у присутності матері дітей, з відвідуванням громадських місць та закладів, ініціатива вибору яких належить батьку за узгодженням з дітьми; в подальшому три дні на тиждень понеділок, пятниця, субота з 15-30 год. до 20-00 год. за місцем реєстрації батька ([ADDRESS]) без присутності матері, з відвідуванням громадських місць та закладів, ініціатива вибору яких належить батьку за узгодженням з дітьми. Просить позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не зявилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася шляхом опублікування оголошення у засобах масової інформації. Причини неявки суду не повідомила, заперечень проти позову не надала. Згідно зі ст.ст.169, 224 ЦПК України, за згодою позивача, суд розглядає справу за відсутності відповідача на підставі наявних у ній даних та доказів, постановляє заочне рішення. Представник органу опіки та піклування [PERSON], посилаючись на висновок органу опіки та піклування від 08.09.2015р., зазначила, що позивач раніше вже звертався до органу опіки та піклування для встановлення порядку участі у вихованні малолітніх дітей. Його заява була предметом розгляду на засіданні комісії з прав дитини 30.06.2015 року. Але у звязку з тим, що [PERSON] на засідання не зявилася, позивачу було запропоновано звернутись до суду для вирішення питання щодо усунення перешкод у спілкуванні з дітьми. На засідання комісії, яке відбулося 26.08.2015 року відповідачка також не зявилася, на контакт не виходить. 10.08.15р. до служби у справах дітей прийшла матір відповідачки [PERSON], яка повідомила про те, що [PERSON] разом з дітьми виїхала до м. Київ. Її сповістили про те, що у суді розглядається дана справа, залишили їй номер телефону, але відповідачка так на контакт і не вийшла. Допитаний у судовому засіданні свідок позивача [PERSON] суду показав, що позивач є його приятелем. Він неодноразово був свідком того, як [PERSON] намагався звязатися з відповідачкою по телефону щоб домовитися про зустріч із дітьми, але вона на його дзвінки не відповідає. Він з позивачем неодноразово приїздили до будинку батьків відповідачки, він дзвонив у домофон, але ніхто не відчиняв. У червні 2015р. Ігор розмовляв з матірю [PERSON], сказав, що вона пообіцяла, що поговорить з донькою, але відповідачка на контакт не виходить. Він особисто в серпні 2015 року бачив відповідачку з дітьми у магазині, але з нею не спілкувався. Свідок позивача [PERSON] (мати позивача) суду показала, що з відповідачем у неї були нормальні відносини. Син проживав разом з [PERSON] десь один рік. Коли народилися діти, допомагав їй доглядати дітей. З вересня 2013р. вони спільно не проживають, і з того часу [PERSON] не дає батькові бачитися з дітьми. Син приходив на день народження до дітей, у нього подарунки взяли, а до дітей не пустили. Відповідач взагалі не йде на контакт, до будинку потрапити неможливо, дітей з того часу син не бачив. Свідок позивача [PERSON] суду показала, що вона знає позивача з 2010р. З відповідачем звязок відсутній, вдалося поспілкуватися через маму. Іра сказала, що зробить все можливе, щоб не дати спілкуватися [PERSON] з дітьми. Вона ображена на [PERSON], оскільки той її покинув, залишивши її з двома маленькими дітьми, і тому вона проти спілкування дітей з батьком, вважає, що він нічому гарного їх не навчить. 29.04.2014р. вона разом з відповідачем їздила до неї, його впустили на подвіря, взяли подарунки, а до дітей не пустили Вислухавши пояснення учасників процесу, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. За приписами ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Згідно з ч. 3 ст. 11, ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства" предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Відповідно до ст. ст. 9, 12 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Судом встановлено, що позивач є батьком [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO]. З вересня 2013 року позивач та відповідач припинили спільне проживання. Діти залишилися проживати з матірю. Батько, за рішенням суду, сплачує відповідачу аліменти на утримання дітей у розмірі 1100 грн. на двох дітей. З боку матері дитини чиняться перешкоди у спілкуванні батька з дітьми. На контакт з позивачем, органами опіки та піклування вона не йде. Орган опіки надав суду письмовий висновок №01-5092/46 від 08.09.2015р. (а.с.45-46) у якому вважає доцільним встановити [PERSON] часи для особистого спілкування з дітьми таким чином: впродовж перших трьох місяців, з дня винесення рішення по справі, три дні на тиждень (четвер, пятниця, субота з 15-30 год. до 18-00 год.) - зустрічі за місцем реєстрації матері дітей, прогулянки містом у присутності матері дітей, з відвідуванням громадських місць та закладів, ініціатива вибору яких належить батьку за узгодженням з дітьми; в подальшому три дні на тиждень понеділок, пятниця, субота з 15-30 год. до 20-00 год. за місцем реєстрації батька ([ADDRESS]) без присутності матері, з відвідуванням громадських місць та закладів, ініціатива вибору яких належить батьку за узгодженням з дітьми. Враховуючи викладене, суд вважає, що визначені позивачем часи і способи спілкування батька з дітьми не суперечать інтересам дітей, а будуть направлені на нормальний розвиток дітей і будуть забезпечувати отримання дітьми належного виховання зі сторони обох батьків.

Outcome: approved