Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

У лютому 2018 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Єгорова Марина Євгеніївна про розірвання договору довічного утримання, укладеного 08.11.2012 року між [PERSON] та набувачем [PERSON] , який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єгоровою М.Є. Крім того, просила: припинити право власності [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка їй належить на підставі договору довічного утримання (догляду), укладеного 08 листопада 2012 року між відчужувачем - [PERSON] та набувачем [PERSON] , який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єгоровою Мариною Євгенівною; застосувати наслідки розірвання договору довічного утримання, визнавши за [PERSON] право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] ; скасувати заборону відчуження на квартиру за адресою: [ADDRESS] , що була накладена приватним нотаріусом Київського місткого нотаріального округу Єгоровою Мариною Євгенівною, за реєстровим номером в реєстрі для реєстрації заборон за № 13222211 від 08.11.2012; стягнути з відповідача усі документально підтверджені судові витрати. Позов мотивовано тим, що з 08.11.2012 між [PERSON] та набувачем [PERSON] , було укладено договір довічного утримання який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єгоровою М.Є. Зазначає, що відповідно до п. 13 договору позивач передала у власність відповідача належну їй на праві власності квартиру за адресою: [ADDRESS] , взамін чого відповідач зобов`язувалась утримувати відчужувача довічно. На час укладання договору утримання позивачка була особою похилого віку з поганим станом здоров`я, в зв`язку з чим потребувала, потребує і зараз постійного та коштовного лікування та стороннього догляду, що і стало однією з причин для укладання договору довічного утримання, однак відповідач по справі в порушення умов договору ніколи не забезпечувала та не забезпечує на даний час, ні з моменту укладання договору. Матеріальні затрати з приводу, забезпечення харчуванням, одягом, взуттям, речами побутового вжитку, отриманням побутових послуг, а також витрат щодо оплати комунальних послуг за користування квартирою несла особисто позивачка. Враховуючи зазначене, позивач не маючи можливості, в силу свого вкрай поганого стану здоров`я, віку, забезпечити свою старість, передавши у власність відповідача свою власність, повинна була отримати від останньої належне довічне матеріальне забезпечення, не отримавши такого, позивач просить розірвати договір довічного утримання. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 10.04.2018, цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Єгорова Марина Євгеніївна про розірвання договору довічного утримання, направлено за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва. 25.06.2018 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Усатовій І.А. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 02.07.2018 позовну заяву залишено без руху. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 05.09.2018 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 22.10.2019 витребувано від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Єгорової М.Є. належним чином завірену копію справи нотаріуса щодо укладання договору довічного утримання від 08.11.2012 між відчужувачем [PERSON] та набувачем [PERSON] . Позивач та представник відповідача в судове засідання не з`явилися; подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності та розгляд справи за наявними у справі доказами. Проти заочного винесення рішення не заперечували. Відповідач та треті особи у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином у порядку, визначеному ч. 1 ст. 130 ЦПК України. Про причину неявки суд до відома не поставили. Відповідно до ч. 3, 5, 8 ст. 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Враховуючи вимоги даної норми закону суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи думку представника позивача, який не заперечував проти винесення заочного рішення, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Суд, розглянувши подані документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що, квартира яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] належала на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації Залізничної районної державної адміністрації 01.02.1994 . Вбачається, що 08.11.2012 між [PERSON] (відчужувач) та відповідачем [PERSON] укладено договір довічного утримання (догляду), який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єгоровою Мариною Євгенівною, за реєстровим № 1443 та зареєстрованим в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Як убачається з відомостей з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстровано заборону, арешт на нерухоме майно, а саме на квартиру [ADDRESS] , на підставі спірного договору довічного утримання. За умовами п.1 договору, відчужувач передала у власність [PERSON] належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] , яка оцінена сторонами в 510 337,00 грн., а у [PERSON] існує за згодою сторін зобов`язання по наданню [PERSON] довічного матеріального забезпечення. Відповідно до п. 13 договору, за згодою сторін у набувача майна існує зобов`язання по наданню відчужувачу довічного утримання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, позивач звертаючись до суду з позовом, вказала, що відповідач, взагалі, жодного разу не виконувала свої обов`язки по її утриманню, матеріальні затрати вона несе сама, є особою дуже похилого віку з поганим здоров`ям, у зв`язку з чим потребує стороннього догляду. Також позивач зазначає, що після укладення договору довічного утримання, відповідач, ніколи не проживала у квартирі [ADDRESS] , хоча і є зареєстрованою за вказаною адресою, що підтверджується актом від 14 лютого 2018 року, що також свідчить про самоусунення відповідача від виконання умов договору . Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з вимогами ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Правова природа договору довічного утримання має ознаки, які не притаманні для переважної більшості зобов`язальних правовідносин. Такий вид договору укладають, здебільшого самотні люди похилого віку, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснити свої життєві потреби. Відтак, змушені укладати такі договори, та передавати у власність своє житло, як правило - стороннім особам. Натомість, очікуючи від цього - поваги, турботи, допомоги, піклування, а найголовніше - небайдужості. Відповідно до ст. 744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно ч. 2 ст. 749 ЦК України якщо обов`язки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності. Відтак, договір довічного утримання являє собою не лише здійснення матеріального забезпечення, а й догляду за особою, яка його потребує. Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідач належного догляду за позивачем не здійснює, що є неналежним виконанням обов`язків, визначених договором. Також з матеріалів справи вбачається, що позивачка [INFO] , є особою дуже похилого віку. Відповідно до ст. 755 ЦК України, договір довічного утримання може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини. Відсутність доказів щодо належного догляду позивача, приводить суд до констатації факту невиконання та неналежного виконання умов договору довічного утримання, у зв`язку з чим вбачає підстави для задоволення позову та розірвання договору довічного утримання як це передбачено ст.755 ЦК України. Частиною 1 статті 756 ЦК України, визначено, що у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. Відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Згідно п.9 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Відповідно до п. 5 ст. 24 вищезазначеного Закону, у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується. Згідно п. 1.3 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 N 7/5 (чинного на 02 березня 2010 року, тобто на момент прийняття оскаржуваного рішення про державну реєстрацію) державна реєстрація прав проводиться реєстраторами бюро технічної інвентаризації у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць, обслуговування на території яких здійснюється БТІ, створеними до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України" та підключеними до Реєстру прав власності на нерухоме майно. Проведення державної реєстрації прав у межах території однієї адміністративно-територіальної одиниці реєстраторами декількох БТІ не допускається. Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач не виконує взяті на себе обов`язки, які передбачені договором довічного утримання, укладеним з позивачем, а остання бажає скористатися своїм правом на розірвання укладеного з відповідачем договору довічного утримання, правом надати пояснення та докази відповідач не скористалася, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в частині розірвання договір довічного утримання, укладеного між [PERSON] та набувачем [PERSON] , посвідченого 08.11.2012 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єгоровою М.Є. за реєстровим № 1443; визнання за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] ; скасування обтяження - заборони відчуження на нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] , накладену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єгоровою Мариною Євгеніївною. 08.11.2011, зареєстровану в реєстрі за № 13222211. В іншій частині позовних вимог слід відмовити, як таких, що не ґрунтуються на вимогах закону. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 704,80 грн.

Outcome: partial