Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-11 00:00:00

01 грудня 2020 року [PERSON] звернувся до суду із указаним позовом, у якому із урахуванням останнього уточненого розрахунку сум, що стягуються, просив стягнути із відповідача на свою користь заробітну плату за період з 14.01.2020 року по 24.05.2021 в сумі 119 431,80 грн., індексацію доходу (втраченого заробітку та заробітної плати) за період з серпня 2019 року по травень 2021 року в сумі 74 530,10 грн., компенсацію за час затримки виплати заробітної плати та індексації за період з 14.01.2020 року по 24.05.2021 в сумі 30 043,76 грн., а також 50 000 грн. моральної шкоди (а.с. 36-38, 195-199). Свої вимоги [PERSON] обґрунтовував тим, що 20.07.2016 року Богунським районним судом м. Житомира було винесено рішення у цивільній справі №295/7450/16-ц, яким визнано незаконним наказ Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 17.05.2016 №273-к про його звільнення, поновлено позивача на посаді директора Виконавчої дирекції Житомирського обласного відділення Фонду соціального рахування з тимчасової втрати працездатності із 19.05.2016 року, а також стягнуто середній робіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду. Крім цього, указаним рішенням був визначений розмір середньоденної заробітної плати в сумі 351 грн. 27 коп. Однак дане рішення суду про поновлення на роботі фактично залишилось не виконаним та позивача повторно було звільнено із роботи з тих самих підстав та за тим же формулюванням. В період наступного судового розгляду наказ про повторне звільнення було скасовано Виконавчою дирекцією Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. Зі змісту позовної заяви вбачається, що у подальшому Богунський районний суд м. Житомира розглядав ряд цивільних справ за позовом [PERSON] , за наслідками розгляду яких на користь останнього були стягнуті середній заробіток за час вимушеного прогулу, середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, індексацію заробітної плати, компенсацію за час затримки виплати індексації заробітної плати та моральну шкоду. У своїй позовній заяві [PERSON] стверджує, що із 14.01.2020 року йому знову не виплачується зарплата та не індексується. Крім того, за словами позивача, внаслідок незаконних дій відповідача щодо невиплати заробітної плати йому завдано значної моральної шкоди, так як він не мав можливості заробляти собі на життя, був змушений докладати життєвих зусиль щоб досягти гідного рівня життя. Такі протиправні дії відповідача спричинили порушення звичного життєвого укладу, що виразилося в емоційних, душевних стражданнях та хвилюваннях, постійному перебуванні у роздратованому стані, а також проявилося у необхідності відстоювати свої права у судовому порядку, витрачати на це багато часу. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Кузнєцова Д.В. від 15.01.2021 року позов прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження. 22.03.2021 Богунським районним судом м. Житомира постановлено ухвалу про заміну відповідача - Виконавчу дирекцію Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на його правонаступника - Фонд соціального страхування України (далі по тексту - Фонд). В судовому засіданні 10.06.2021 року відповідачем був наданий відзив на позовну заяву. У поданому відзиві представник Фонду не погодився із позовними вимогами [PERSON] , вважає їх необґрунтованими, так як вони не ґрунтуються на положеннях діючого законодавства України, у зв`язку із чим не підлягають задоволенню. В обґрунтування заперечень представник зазначив, що вимога про стягнення індексації доходів не підлягає задоволенню, оскільки розрахунок індексації зроблено виходячи із середнього заробітку, що протирічить Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078. Вимога про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати також не підлягає задоволенню, оскільки із Фонду, після заміни сторони в рамках виконавчих проваджень по ряду цивільних справ за позовами [PERSON] вже стягнуто указану компенсацію. Вимога про стягнення заробітної плати також, на переконання представника відповідача, не підлягає задоволенню, так як заробітна плата як винагорода виплачується працівнику за виконану роботу, натомість [PERSON] не надав суду будь-яких належних та допустимих доказів виконаної ним будь-якої роботи після 31.01.2018 року. Окремо представник Фонду звернув увагу суду, що 24.05.2021 [PERSON] на підставі наказу від 20.05.2021 №02-64-к звільнено з посади директора виконавчої дирекції Житомирського обласного відділенням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу Законів про працю України, проведено повний розрахунок із позивачем, відтак трудові відносини із [PERSON] припинено (а.с. 149-153, 161-165). 15.06.2021 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій [PERSON] зазначив, що відзив відповідача на позовну заяву ґрунтується на невірному застосуванні законодавства та є необґрунтованим. На аргумент відповідача про невиконання позивачем своїх посадових обов`язків [PERSON] вказав, що посада директора виконавчої дирекції Житомирського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, яку він обіймав, не передбачає наявності актів виконаних робіт чи інших доказів його роботи. До того ж позивач при ліквідації підприємства не звільнений і не переведений, а тому відповідач зобов`язаний платити йому заробітну плату. Твердження відповідача про те, що компенсацію втрати частини заробітку у зв`язку із порушенням термінів їх виплати вже стягнуто попередніми рішення судів [PERSON] поставив під сумнів, оскільки розрахунок зазначеної суми здійснено із урахуванням віднімання раніше стягнутих сум (а.с. 179). Позивач [PERSON] та його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив, просили їх задовольнити. Представник додала, що її довіритель не міг виконувати обов`язки директора виконавчої дирекції Житомирського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, так як його фізично не допускали до роботи. Окремо представник звертала увагу, що визначена судовим рішенням у справі №295/7450/16-ц сума 351,27 грн. є посадовим окладом Дегліса М.В., а не заробітної платою, а також практика Верховного Суду, на яку посилається відповідач, містить інші обставини ні ж ті, що стосуються спірних правовідносин. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з підстав, наведених у відзиві. Додатково зазначив, що компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати не підлягає індексації. До того ж вихідна допомога та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні мають разовий характер, відтак не можуть застосовуватись у розрахунку компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків її виплати. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши й дослідивши матеріали справи та оцінивши надані сторонами докази приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 20.07.2016 року по справі № 295/7450/16-ц за позовною заявою [PERSON] до Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності позов задоволено частково, визнано незаконним наказ № 273-К від 17.05.2016 року та поновлено [PERSON] на посаді директора виконавчої дирекції Житомирського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності з 19.05.2016 року, стягнуто з Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 15 455,88 грн. без урахування обов`язкових податків та платежів та на відшкодування моральної шкоди 4 000 грн. На підставі рішення Богунського районного суду м. Житомира від 18.08.2016 року у справі № 295/9867/16-ц із Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на користь [PERSON] стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 21.07.2016 року по 18.08.2016 року (включно) в розмірі 7 376,67 грн. без урахування обов`язкових податків та платежів та на відшкодування моральної шкоди 3 000 грн. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 05.02.2018 року по справі №295/15366/17 стягнуто з Виконавчої дирекції Житомирського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 19.01.2017 року по 14.11.2017 року в сумі 72 361,62 грн., компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати в сумі 6 370,28 грн. та на відшкодування моральної шкоди 3 000 грн. У відповідності із рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 28.02.2019 року у справі № 295/6007/18 із Виконавчої директорії Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на користь [PERSON] стягнуто заборгованість по заробітній платі за період з 14.11.2017 року по 28.02.2019 року в сумі 113 108,94 грн., компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати в сумі 10 871,57 грн., без врахуванням податків та обов`язкових платежів та на відшкодування моральної шкоди 2 000,00 грн. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 17.09.2019 у справі №295/11077/19 стягнуто з Виконавчої директорії Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі за період з 01.03.2019 року по 17.09.2019 року в сумі 46 718 грн. 91 коп., компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати в сумі 4 279 грн. 26 коп., без врахуванням податків та обов`язкових платежів та на відшкодування моральної шкоди 500,00 грн. На підставі рішення Богунського районного суду м. Житомира від 11.12.2019 року у справі №295/13328/19 із Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на користь [PERSON] стягнуто індексацію заробітної плати з липня 2016 року по серпень 2019 року включно в загальній сумі 82 616,12 грн., компенсацію за час затримки виплати індексації заробітної плати за період з липня 2016 року по серпень 2019 року включно в загальній сумі 10 249,67 грн. та моральну шкоду в розмірі 2 000 грн. Заочним рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 13.01.2020 року по справі № 295/17206/19 стягнуто з Виконавчої директорії Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі за період з 17.09.2019 року по 13.01.2020 року в сумі 28 101,60грн., компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати в сумі 2 374,01 грн., без врахуванням податків та обов`язкових платежів та на відшкодування моральної шкоди 2 000,00 грн. Відповідно до частини 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Так, рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 05.02.2018 року у справі №295/15366/17 встановлено, що [PERSON] було поновлено на роботі наказом №98 із 15.11.2017 року (а.с. 8-9). Крім того, розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] був визначений рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 20.07.2016 року по справі № 295/7450/16-ц та підтверджений рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 18.08.2016 року № 295/9867/16-ц, які набрали законної сили. Будь яких інших відомостей про розмір заробітної плати позивача відповідачем суду не надано (а.с. 4-7). Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом, що передбачено статтею 43 Конституції України. Згідно зі ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі, коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Статтями 12 та 81 ЦПК України закріплений обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи та на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В обґрунтування своїх заперечень щодо відсутності підстав для задоволення вимог про стягнення із відповідача заборгованості по заробітній платі представник Фонду послався на відсутність у матеріалах справи доказів того, що [PERSON] виконував яку-небудь роботу на посаді на посаді директора виконавчої дирекції Житомирського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. При цьому судом звернуто увагу, що стороною позивача в ході розгляду справи заперечувалась та обставина, що [PERSON] фактично було допущено до роботи. З даного приводу суд враховує положення статті 235 КЗпП України та Закону України «Про виконавче провадження», аналіз норм яких свідчить про те, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника. Зазначена позиція відповідає і практиці Верховного Суду, зокрема наведеної у постанові від 17.06.2020 у справі 521/1892/18. Отже у даному випадку обов`язку позивача довести виконання ним своїх посадових обов`язків прямо кореспондує попередній обов`язок відповідача довести ту обставину, що [PERSON] було фактично допущено до роботи. Натомість матеріали справи таких доказів не містять і суду вони надані не були. У матеріалах справи наявний лише наказ Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності №98 із 15.11.2017 року «Про поновлення [PERSON] », на підставі якого останнього було поновлено на посаді директора виконавчої дирекції Житомирського обласного відділенням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності із 19.05.2016 (а.с. 19). Вже під час розгляду справи представник Фонду повідомив про звільнення позивача та на підтвердження цього додав до відзиву копію наказу Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності №02-64-к від 20.05.2021 «Про звільнення [PERSON] » Згідно з даним наказом [PERSON] звільнено 24.05.2021 року з посади директора виконавчої дирекції Житомирського обласного відділення Фонду соціального страхування України з тимчасової втрати працездатності у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, в тому числі реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України. Таким чином з огляду на встановлені в судовому засіданні обставини справи суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення на його користь невиплаченої заробітної плати за період з 14.01.2020 по 24.05.2021 року в сумі 119 431,80 грн. (351,27 грн. х 340 робочих днів). Відповідно до ст. 33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. №1078. Індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці працівникам у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів (стаття 1, частина перша статті 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»). Згідно із положеннями ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі, оплата праці (грошове забезпечення). Майже аналогічного змісту норма міститься у пункті 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, згідно з яким індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер. Структуру заробітної плати визначено у статті 2 Закону України «Про оплату праці», якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Відповідно до Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої Наказом Держкомстату України 13 січня 2004 року №5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713, до фонду оплати праці входить фонд основної заробітної плати та фонд додаткової заробітної плати, який включає у тому числі суми виплат, пов`язаних з індексацією заробітної плати працівників та суми компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати. Суми виплат, пов`язаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до складу фонду додаткової заробітної плати згідно з підпунктом 2.2.7 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 року №5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713. Згідно із положеннями частини шостої статті 95 КЗпП України, статтей 33 та 34 Закону України «Про оплату праці» заходами державного регулювання оплати праці є індексація заробітної плати та компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із затримкою термінів її виплати. Отже, кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Із роз`яснень, викладених у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 вбачається, що у справах, пов`язаних із вирішенням спорів про індексацію заробітної плати або компенсацію працівникам втрати її частини у зв`язку із затримкою її виплати, суди мають враховувати, що: індексація заробітної плати провадиться згідно змісту ст. 33 Закону України «Про оплату праці» і здійснюється відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» і тих положень Порядку проведення індексації грошових доходів громадян, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07 травня 1998 року № 663 (з внесеними змінами та доповненнями), котрі йому відповідають, підприємством, установою чи організацією, які виплачують заробітну плату, при її нарахуванні починаючи з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін, який перевищив 105 відсотків (величину порога індексації). За наявності зазначених умов у тому ж самому порядку індексації підлягає присуджена за рішенням суду сума заробітної плати, якщо ці умови настали у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Відповідно до частини третьої статті 94 КЗпП України, питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами. За змістом частини третьої статті 2 Закону України «Про оплату праці», до заохочувальних та компенсаційних виплат належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Відповідно до пункту 1-1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Пунктом 5 Порядку передбачено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу. У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру. Відповідно до вимог ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати (далі - компенсація) провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно зі ст.ст. 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення) та сума індексації грошових доходів громадян Пунктом 2 Порядку проведення компенсації працівникам втрати частини грошових доходів у зв`язку із порушенням термінів її виплати, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 за №159 передбачено, що така компенсація проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з 01.01.2001 року. Компенсації, зокрема, підлягає такий грошовий дохід разом із сумою індексації, як заробітна плата (грошове забезпечення), якщо її одержують громадяни в гривнях на території України і вона не має разового характеру (пункт 3 Порядку проведення компенсації працівникам втрати частини грошових доходів у зв`язку із порушенням термінів її виплати). Згідно з пунктом 4 цього Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Таким чином, з огляду на встановлені в судовому засіданні обставини справи на користь [PERSON] підлягає стягненню індексація доходу (втраченого заробітку та заробітної плати) за період з вересня 2019 року по травень 2021 року в сумі 74 530,10 грн., а також компенсація втрати частини заробітної плати та індексації заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати за період з 14.01.2020 по 24.05.2021 року в сумі 30 043,76 грн. (із урахуванням стягнутих попередніми рішеннями судів сум). Суд критично оцінює доводи представника Фонду про те, що компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати не може бути індексована, оскільки ані зі змісту Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», ані з Порядку проведення компенсації працівникам втрати частини грошових доходів у зв`язку із порушенням термінів її виплати, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 за №159, або Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, безпосередньо не вбачається, що така компенсаційна виплата має разовий характер. У свою чергу у пункті 54 постанови від 18.03.2020 у справі №711/4010/13-ц, до якого апелював представник відповідача, Велика Палата Верховного Суду констатувала, що вихідна допомога та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні мають разовий характер. Суд не знаходить підстав для відмови [PERSON] у задоволенні його вимог про стягнення індексації заробітної плати з огляду на те, що згідно з абзацом 3 пункту 3 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, до об`єктів індексації не відносяться виплати, які обчислюються із середньої заробітної плати, та у даному випадку вважає за можливе врахувати Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. №100. Даний Порядок містить перелік випадків, коли застосовується обчислення середньої заробітної плати і безпосередньо до перелічених у цьому Порядку виплат підлягає застосуванню норма абзацу 3 пункту 3 Порядку проведення індексації грошових доходів населення. На переконання суду, до спірних правовідносин не може бути застосовано положення абзацу 3 пункту 3 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, оскільки у попередніх рішеннях судів, які стосувались виплат заборгованості по заробітній платі [PERSON] , середньоденна заробітна плата в сумі 351,27 грн. була застосована виключно з метою визначити розмір заборгованості по заробітній платі, оскільки, як слідує зі змісту наявних у матеріалах справи судових рішень, такі відомості не надав суду відповідач. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування законодавства про оплату праці», оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає загальну суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Згідно з вимогами статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; спричинення працівникові моральних страждань, або втрата ним нормальних життєвих зв`язків, або виникнення у нього необхідності докладати додаткових зусиль для організації свого життя; існування причинного зв`язку між двома попередніми умовами. Враховуючи доводи позивача в обґрунтування підстав відшкодування моральної шкоди, з урахуванням характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, позбавлення позивача права на працю та можливості заробляти собі на життя працею, ступеня вини відповідача, а також вимог розумності та добросовісності суд вважає за можливе задовольнити вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди частково, стягнувши із Фонду соціального страхування України на користь позивача 2 000 грн. моральної шкоди. Інші аргументи сторін, згадані ними в судовому засіданні та/або прописані у заявах по суті справи, наведених вище висновків суду не спростовують та на кінцевий результат розгляду справи судом не впливають. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року). На підставі викладеного,

Outcome: partial