Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-15 00:00:00

У квітні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила стягувати із [PERSON] на її користь аліменти на сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частки його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня подання позову і до досягнення сином повноліття, та аліменти на неї як дружину, з якою проживає їхній син, у розмірі ? частки заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з дня подання позову і до досягнення трьох років їхнім сином [PERSON]. В обґрунтування позову зазначала, що з 20 квітня 2015 року вона та [PERSON] перебувають у шлюбі, від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею та перебуває на повному її утриманні. Подружніх відносин на даний час вони не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. З часу припинення шлюбних відносин відповідач [PERSON] не приймає участі у вихованні сина, матеріальної допомоги на його утримання не надає, чим ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Враховуючи вік дитини, працювати вона можливості не має, оскільки знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення сином трьох років, у зв'язку з чим має право на утримання від чоловіка. Відповідач є працездатного особою, працює, отримує заробітну плату, тому повинен надавати матеріальну допомогу на утримання дитини та дружини. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала, надала пояснення аналогічні викладеному, просила суд задовольнити позовні вимоги повністю. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON], будучи повідомленим про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, заява про розгляд справи за його відсутності до суду не надходила. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Провівши заочний розгляд справи, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Суд встановив, що з 20 квітня 2015 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому виконавчим комітетом Калинівської селищної ради Броварського району Київської області, актовий запис № 6. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. На даний час малолітній син сторін [PERSON] проживає з матір'ю [PERSON] та знаходиться на повному її утриманні. Відповідач [PERSON] з часу припинення шлюбних відносин між сторонами участі у вихованні та розвитку сина не приймає, матеріальної допомоги сину та дружині, яка не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення сином трьох років, не надає. Домовленості щодо утримання дитини батьком, який проживає окремо, між сторонами не досягнуто. Із довідки № 282, виданої 30 березня 2017 року Калинівською селищною радою Броварського району Київської області, видно, що позивач [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] малолітній син сторін [PERSON] проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. За змістом положень ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У ч. ч. 2, 4 ст. 84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. За змістом ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У ч. 3 ст. 70 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідач [PERSON], будучи працездатною особою, матеріальної допомоги малолітньому синові [PERSON] та дружині, яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та з якою проживає їхній син, добровільно не надає, а також те, що загальний розмір аліментів, про стягнення яких заявлено позивачем, не перевищує ? частки заробітку (доходу) відповідача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню. Згідно із ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивачі звільняються від сплати судового збору за подання позовів про стягнення аліментів. За змістом ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Виходячи з наведеного, із відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640 грн. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved