Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-07 00:00:00

Представник психіатричного закладу - КНП «ХОЗзНПД» ХОР звернувся із заявою про примусову госпіталізацію до закладу з надання психіатричної допомоги [PERSON] .. Заява мотивована тим, що вказана особа страждає на тяжке психічне захворювання, внаслідок чого вона не спроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність та становить небезпеку для себе. Її лікування можливе тільки в умовах стаціонару. Представник психіатричного закладу у судовому засіданні заяву підтримав та зазначив, що у [PERSON] діагностовано органічний розлад особистості з легким депресивним синдромом інтелектуально-мнестичним зниженням внаслідок демієлінізуючого процесу головного мозку не уточненого з легким спастичним тетрапарезом, атактичними розладами, дизартрією, порушення функції тазових органів, у такому стані вона не може надати усвідомленої згоди на госпіталізацію. Водночас зазначив, що твердження про неспроможість особи задовольняти основні житєєві потреби грунтується на факті встановлення їй групи інвалідності, а твердження про небезпеку для себе грунтується на факті вживання особою медичних препаратів з метою вчинення самогубства, що є ситуативною реакією на обставини і не пов`язане із психічним захворюванням. Вважає, що лікування особи можливе в амбулаторних умовах. [PERSON] , в судовому засіданні заперечувала проти госпіталізації. Ствердила, що проходитиме амбулаторне лікування по місцю проживання. Прокурор заперечив проти задоволення заяви про госпіталізацію особи. Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, суд вважає заяву такою, що не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 14 Закону України "Про психіатричну допомогу" особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Судом встановлено, що 03.04.2020 р. [PERSON] була доставлена в КНП «ХОЗзНПД» ХОР. Комісія лікарів-психіатрів 06.04.2020 р. встановила наявність у неї органічного розладу особистості з легким депресивним синдромом інтелектуально-мнестичним зниженням внаслідок демієлінізуючого процесу головного мозку не уточненого з легким спастичним тетрапарезом, атактичними розладами, дизартрією, порушення функції тазових органів, що підтверджується висновком комісії лікарів психіатрів від 06.04.2020 р., медичною картою стаціонарного хворого №2276 від 03.04.2020 р., супровідним листком №278, довідкою Хмельницької міської лікарні. Водночас, з матеріалів справи не вбачається наявності підстав для госпіталізації особи саме у примусовому порядку. Як визнано представником психіатричного закладу, особа здатна пройти лікування в амбулаторних умовах, твердження про те, що особа неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність грунтуються виключно на факті встановлення їй групи інвалідності та не враховують об`єктивних можливостей особи забезпечувати свою життєдіяльність. Також престанвиком заявника визнано, що передозування медичних препаратів було пов`язано не із психічним захворюванням, а носило характер ситуативної реакції на певні життєві обставини. З матеріалів справи вбачається, що особа проживає разом із членами родини, які отримують допомогу по догляду за нею, несуть обов`язки по догляду за нею згідно із нормами СК України. Таким чином, у задоволенні заяви слід відмовити. Згідно із ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі ст. 14, 17, 22 Закону України "Про психіатричну допомогу",

Outcome: dismissed