Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-10 00:00:00

У травні 2016\~р. [PERSON] звернулась з вказаним позовом, у якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житлом за адресою: [ADDRESS], та зняти його з реєстрації місця проживання за зазначеною адресою. Від [PERSON] заяви про визнання позову або заперечень проти позову не надходило. Судом з'ясовано, що [PERSON] є співвласником житла за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом від 10.11.2005\~р. про право власності на житло (а.\~с.\~16). Адреса зазначеного житла з 06.09.2006\~р. є зареєстрованим місцем проживання [PERSON], що підтверджується довідкою від 23.05.2016\~р. №\~2882 Міського комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства №\~7 та відомостями від 29.05.2016\~р. адресно-довідкового підрозділу територіального органу Державної міграційної служби України (а.\~с.\~14, 18). На момент реєстрації місця проживання за адресою: [INFO], [PERSON] був членом сім'ї [PERSON], а саме її чоловіком, що встановлено заочним рішенням від 20.03.2013\~р. Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області у справі №\~2/0274/159/13, яке набрало законної сили (а.\~с.\~15). Частиною першою статті 401, частиною першою статті 402 Цивільного кодексу України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Частиною першою статті 405 Цивільного кодексу України встановлено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Враховуючи зазначені норми Цивільного кодексу України та встановлені вище обставини, Суд вважає, що право [PERSON] на користуванням житлом за адресою: [ADDRESS] (сервітут), виникло на підставі закону як у члена сім'ї співвласника цього житла [PERSON]. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано заочним рішенням від 20.03.2013\~р. Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області у справі №\~2/0274/159/13, яке набрало законної сили (а.\~с.\~15). Таким чином [PERSON] перестав бути членом сім'ї [PERSON]. Пунктом 4 частини першої статті 406 Цивільного кодексу України визначено, що сервітут припиняється у разі: припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Оскільки [PERSON] перестав бути членом сім'ї співвласника житла за адресою: [ADDRESS], [PERSON], то припинилась обставина, яка була підставою для встановлення сервітуту (права користуванням цим житлом), а відтак цей сервітут припинився, тобто [PERSON] втратив право користування цим житлом. Відповідно до статті 150 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. З наведених раніше положень статей 401 і 405 Цивільного кодексу України та положення статті 150 Житлового кодексу Української РСР випливає, що особи, які не є членами сім'ї власника житла (будинку, квартири), мають право на користування цим житлом лише за умови наявності відповідного договору з власником цього житла (будинку, квартири). Доказів наявності такого договору не подано, а зі змісту позовної заяви вбачається, що такий договір відсутній. Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку, що позов [PERSON] в частині вимоги про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житлом за адресою: [ADDRESS], підлягає задоволенню. Разом з тим, у задоволенні позову в частині вимоги про зняття [PERSON] з реєстрації місця проживання за адресою: [INFO], необхідно відмовити, оскільки згідно з абзацами першими та третіми статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Тобто рішення Суду у цій справі після набрання законної сили є підставою для зняття [PERSON] з реєстрації місця проживання, а відтак окреме пред'явлення цієї позовної вимоги є зайвим та суперечить наведеній вище нормі Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні".

Outcome: partial