Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-14 00:00:00

01 серпня 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Свою позицію позивач обґрунтовує тим, що [PERSON] є батьком її неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. На даний час син проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач же, як батько дитини, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, чим ставить її у скрутне матеріальне становище. Зазначила також, що відповідач офіційно працює та має постійний дохід. В судове позивач не з'явилась, направила заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила розглядати справу без її участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, однак був присутнім в судовому засіданні 05 вересня 2018 року, про час та місце розгляду справи 15 листопада 2018 року повідомлений через оголошення на сайті «Судова влада України». Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про його народження /а. с. 4/. Згідно довідки (виписки з домової книги про склад сім'ї та реєстрацію) від 28 березня 2018 року /а.с. 5/ [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] з бабусею [PERSON] та матір'ю [PERSON] [PERSON], виходячи зі змісту позову, не приймає регулярної участі у матеріальному утримані неповнолітньої дитини та відповідач інше не довів. Таким чином, [PERSON] не виконує обов'язки щодо утримання свого неповнолітнього сина, чим порушує вимоги ст. 180 Сімейного Кодексу України, яка зобов'язує батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з положеннями ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За приписами ч. 3 ст. 181 СК України та ст.182 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. В позовній заяві позивач вказує, що син проживає з нею, а також відповідач працює та отримує заробітну плату, заперечень протилежного відповідачем не надано, тому суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню аліменти у частці від доходу. При визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з [PERSON] на утримання дитини, суд враховує майновий стан відповідача і вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти в розмірі 1/4 частки всіх видів доходів до досягнення дитиною повноліття. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в розмірі 704,80 гривень.

Outcome: approved