Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» звернулося до суду з позовом до ВДВС Глибоцького РУЮ, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача [PERSON] про звільнення майна з-під арешту. В обґрунтування своїх вимог посилалося на те, що 29 липня 2007 року між ВАТ «Селянський комерційний банк «Дністер» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 65495/4-014, відповідно до умов якого, останній отримав кредит в сумі 29 132,67 доларів США для придбання автомобіля Мазда 3, 2007 року випуску, р/н [NUMBER]. В якості забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором вказаний автомобіль передано в заставу. Посилається на те, що 07 березня 2014 року на підставі договору купівлі продажу права вимоги № 114, укладеного між ним та ВАТ «Селянський комерційний банк «Дністер», у нього виникло права вимоги за договором про надання авто кредиту № 65495/4-014 від 29 липня 2007 року відносно [PERSON] Вказує на те, що заборгованість [PERSON] за кредитним договором складає 317 339,77 грн., а тому у нього виникло право звернення стягнення за рахунок предмета застава. Однак, реалізувати своє право він не має можливості, так як державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Глибоцького районного управління юстиції накладено арешт на це майно. Вважає, що накладення арешту порушує його право як заставодержателя реалізувати предмет застави у порядку, визначеному законодавством, а тому просить суд позов задовольнити. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявився, проте від нього до суду надійшла заява, відповідно до якої він позовні вимоги підтримує в повному обсязі, підтверджує обставини викладені в позовній заяві, просить суд позов задовольнити та розглянути справу у відсутності представника позивача. Представник відповідача ВДВС Глибоцького РУЮ в судове засідання не зявився, однак, звернувся до суду із завою про розгляд справа у їх відсутність. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилася, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, причину неявки в судове засідання не повідомив і не просив суд відкласти розгляд справи, а тому суд вважає, що справу можна розглянути в його відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 29 липня 2007 року між ВАТ «Селянський комерційний банк «Дністер» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 65495/4-014, відповідно до умов якого останній отримав кредит в сумі 29 132,67 доларів США для придбання автомобіля Мазда 3, 2007 року випуску, р/н [NUMBER]. 07 березня 2014 року ВАТ «Селянський комерційний банк «Дністер» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» відповідно до договору купівлі продажу права вимоги № 114 свої права вимоги заборгованості за кредитним договором та договором забезпечення, в тому числі і за кредитним договором № 65495/4-014. Із матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем, згідно постанови від 14.07.2015 року накладено арешт на майно боржника [PERSON], зокрема, Мазда 3, 2007 року випуску, р/н [NUMBER] та оголошено заборону його відчуження: Судом встановлено, що накладення арешту на спірне майно, які є предметом застави проведено державними виконавцями в порядку примусового виконання за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача ВАТ «Селянський комерційний банк «Дністер». У той же час, виходячи з вимог ч. 1 ст. 60 ЗУ "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. За правилами ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи за зверненням фізичної особи в межах заявлених нею вимог і на підставі поданих доказів. Так, ч. 1 ст. 30 ЦПК України передбачено, що сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. А звідси, позивач - це особа, на захист прав та інтересів якої відкрито провадження у справі. А відповідач - це особа, на яку вказує позивач як на порушника своїх прав. Тобто, сторони - це особи, між якими виник спір про право, який є предметом розгляду та вирішення судом. Таким чином, із цього слідує, що між сторонами повинна існувати матеріально-правова заінтересованість. Як убачається зі змісту позовної заяви, ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» в даній справі відповідачем визначило відділ ДВС Глибоцького РУЮ. Проте, виходячи з роз'яснення наведеного в абзаці 2 п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року за № 6 "Про судову практику в справах про виключення майна з опису" відповідачами в справі суд притягує: боржника й особу в інтересах якої накладено арешт на майно. Отже, у справах про зняття арешту з майна належним відповідачем є боржник, а також особа, в інтересах якої накладено арешт. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.24 постанови № 6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» зазначив, що вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може бути залученим судом до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Не дивлячись на це, [PERSON] виступав у даній справі не у якості відповідача, тобто сторони, яка своїми діями можливо порушила права позивача і має відповідати перед ним, а брав участь у справі як третя особа, яка не може нести відповідальність перед позивачем. ВАТ «Селянський комерційний банк «Дністер» до участі у справі не був залучений. В своїй позовній заяві позивач посилається на те, що він купив право вимоги у вказаного банку. Однак, не довів суду, що відбулася заміна сторони виконавчого провадження. Самостійно збирати докази суд позбавлений можливості, а може відповідно до вимог 133 ЦПК України сприяти сторонам у забезпеченні доказів, якщо особи, які беруть участить у справі вважають, що подання потрібних доказів є неможливим або у них є складнощі в поданні цих доказів. Однак, позивачем таких клопотань не завилялось. Відповідно до 33 ЦПК України заміна неналежного відповідача та залучення співвідповідача можлива тільки за клопотанням позивача. Клопотання від позивача не надходило, а суд самостійно не вправі вчиняти такі процесуальні дії. Зазначене вказує на те, що позовні вимоги пред'явлено до неналежного відповідача у справі. А тому даний спір не можна вирішити за участі у справі неналежного відповідача, який не може нести матеріально-правову відповідальність перед позивачем. Аналізуючи наведені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, як таких, що заявлені до неналежного відповідача. На підставі викладеного, ст.ст. 15, 16 ЦК України,

Outcome: dismissed