Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

01 серпня 2017 року позивач [PERSON] звернулась до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], від якого [INFO] року народила сина - [PERSON], шлюб було розірвано за рішенням Червоногвардійського районного суду м.Макіївки Донецької області від 13 березня 2013 року. Позивач матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний, моральний розвиток. Дитина [PERSON] є інвалідом дитинства, хворіє на синовіальну саркому правого ліктьового суглобу, при цьому батько у вихованні та утриманні дитини більше чотирьох років участі не приймає, позивач позбавлена можливості отримати згоду відповідача [PERSON], оскільки в зв'язку із подіями в регіоні була змушена переїхати до іншого міста, а відповідач залишився на тимчасово окупованій території в м.Макіївка, а тому для того, щоб мати можливість забезпечити дитині фізичний, духовний і моральний розвиток, з метою оздоровлення поїхати з дитиною до Турецької Республіки, просить суд надати їй дозвіл на виготовлення проїзного документу на тимчасовий виїзд сина без згоди та супроводу батька [PERSON], та надати дозвіл дитині [PERSON] на тимчасовий виїзд за кордон України у супроводі матері [PERSON] без згоди та супроводу батька [PERSON] у період з 15 грудня 2017 року по 28 лютого 2018 року до Турецької Республіки. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляду справи у її відсутності, позов підтримала, просила його задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала (а.с.29-30). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час і місце його проведення був повідомлений належним чином у порядку ст.ст.74, 76 ЦПК України шляхом публікації оголошення у друкованому засобі масової інформації (а.с.40-41), розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-порталі (а.с.28, 37). За таких обставин зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. З'ясувавши позицію позивача, дослідивши письмові докази по справі, судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Сторони з 14 вересня 2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 13 березня 2013 року рішенням Червоногвардійського районного суду м.Макіївки Донецької області (а.с.11). Від спільного проживання сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] виданим Червоногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції Донецької області (а.с.9), яка мешкає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Дитина [PERSON] є інвалідом дитинства, хворіє на синовіальну саркому правого ліктьового суглобу, що підтверджується медичним висновком № 40 (а.с.13), випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого (а.с.14), виписками з історії хвороби (а.с.15, 16, 17, 18, 19). Батько дитини [PERSON] навчальний заклад, де навчається дитина жодного разу не відвідав, всі батьківські збори відвідує мати дитини [PERSON], яка піклується про виховання та здоров'я сина, що підтверджується повідомленням Комунального навчального закладу « Навчально-виховний комплекс № 30» (а.с.36). Згідно ч. 2 ст. 154 СК України батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч. 2 ст. 150 СК України). Відповідно до п.5.1.1 та п.5.1.2 Тимчасового порядку здійснення контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів і вантажів вздовж лінії зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, в'їзд на неконтрольовану територію та виїзд з неї громадян України та іноземців (осіб без громадянства), в'їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою КМ України від 27.01.1995 року № 57. Виїзд з неконтрольованої території громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за умови пред'явлення свідоцтва про народження дитини, будь-якого документа, визначеного ст. 5 Закону України «Про громадянство України» або ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» особи (осіб), у супроводі якої (яких) громадяни України, які не досягли 16-річного віку, виїжджають з неконтрольованої території, та дозволом фізичної особи. Відповідно до абзацу третього ч.3 ст.313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновителів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. У відповідності до п.3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57 (57-95-п) (у ред. постанови КМУ від 25.08.2010 року № 724) (далі - Правила), виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачі) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Підпунктом 2 пункту 4 Правил встановлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до абзацу другого п. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Частиною першою статті 3 Конвенції Про права дитини від 20.11.1989 року. ратифікованої Постановою Верховної Ради № 789-XII від 27.02.1991 року встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Судом встановлено, що батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], є позивач [PERSON] та відповідач [PERSON]. Шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано 13 березня 2013 року рішенням Червоногвардійського районного суду м.Макіївки Донецької області. Дитина мешкає разом з матір'ю окремо від відповідача та знаходиться на її повному утриманні, на теперішній час місцезнаходження батька дитини не відомо. З огляду на вищенаведене суд приходить до висновку, що заявлені вимоги обґрунтовані, інтереси позивача [PERSON] повністю відповідають інтересам її неповнолітнього сина [PERSON], оскільки дитина має бути забезпечена належними умовами виховання, розвитку, мати можливість оздоровитися, а тому суд вважає за необхідне задовольнити заявлені вимоги.

Outcome: approved