Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

01.12.2014 р. позивач звернувся в суд з указаним позовом, який умотивовано таким. Позивач з 2005 року працював головним лікарем Міжгірської райлікарні. З грудня 2011 року його неодноразово звільняли з роботи і за рішеннями судів позивач був поновлений на роботі. Останнім рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 30.08.2012 року розпорядженням голови Міжгірської РДА від 09.04.2012 року № 116 про звільнення позивача визнано незаконним і його поновлено на посаді. Це рішення реально виконано 21.07.2014 року згідно наказу начальника відділу охорони здоров'я Міжгірської РДА № 428-к від 05.06.2014 року. Позивача фактично допущено до роботи з 21.07.2014 року із цієї дати від одержує заробітну плату. У зв'язку з судовим розглядом заяви позивача про поновлення на роботі і невиконанням судових рішень у цій частині позивач з 02.09.2013 року по 21.07.2014 року не одержував заробітної плати і тому заявив про стягнення середнього заробітку з співвідповідачів, покликаючись на ст. 236 КзпП України. Позивач також вважає, що має право на відшкодування моральної шкоди у вказаній ним сумі згідно з ст. 237-1 КзпП України, ст. ст. 23, 1167 ЦК України, оскільки порушені його трудові права, принижено честь, гідність і ділову репутацію, заплямовано авторитет, що спричинило йому душевні страждання, погіршення здоров'я. Відповідач в особі уповноваженого представника Міжгірської РДА позов заперечив повністю, а позицію обґрунтував таким. За період, що минув після звільнення відповідача із займаної посади сталися організаційні зміни щодо підпорядкування, організації фінансування Міжгірської районної лікарні як комунального закладу охорони здоров'я, а саме: фінансування здійснюється через відділ охорони здоров'я, який реорганізовано в сектор охорони здоров'я Міжгірської РДА, що має статус юридичної особи. Керівник його органу приймає і звільняє з роботи головного лікаря Міжгірської райлікарні. Така реорганізація здійснена за рішенням Міжгірської районної ради і розпорядженням голови Міжгірської РДА. Тому на виконання рішенням Міжгірського районного суду від 30.08.2012 р. голова Міжгірської РДА видав розпорядження від 05.06.2014 р. № 40, яким поновив позивача на посаді головного лікаря Міжгірської районної лікарні з 30.08.2012 року і зобов'язав відділ охорони здоров'я ( на даний час сектор охорони здоров'я) Міжгірської РДА видати відповідний наказ про поновлення позивача на вказаній посаді з указаної дати і нарахувати і виплатити заробітну плату за час вимушеного прогулу з 02.09.2013 року. Такий наказ видано і позивач з липня 2014 року приступив до роботи. Представник Міжгірської РДА вважає, що вимоги позивача в частині стягнення компенсації втраченого заробітку за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі має задовольнити розпорядник коштів сектор охорони здоров'я як юридична особа, з якою позич перебуває у трудових відносинах. Представник Міжгірської РДА заперечення вимог позивача про відшкодування моральної шкоди обґрунтував тим, що вимоги рішеннями судів вирішені одночасно із задоволенням вимог позивача про поновленням на роботі і стягнення втраченого заробітку. Представник сектору охорони здоров'я Міжгірської РДА вимоги позивача в частині виплати компенсації за затримку виконання рішенням суду про поновлення на роботі по суті визнав повністю і пояснив, що співвідповідач є юридичною особою формує і затверджує штат працівників Міжгірської райлікарні, здійснює прийом і звільнення працівників цієї медичної установи в тому числі і головного лікаря Міжгірської райлікарні. Тому співвідповідач виконав розпорядження голови Міжгірської РДА № 40 від 05.06.2014 року і нарахував втрачений заробіток та компенсацію позивачу за роботу на посаді головного лікаря Міжгірської РЛ і на посаді 0,5 окладі хірурга за період з 02.09.2013 р. по 21.07.2014 р. Представник співвідповідача заперечив вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди оскільки співвідповідач не був причетний до звільнення позивача і не зволікав із виконанням судового рішення про поновлення на посаді позивача і зобов'язання щодо втраченого позивачем заробітку виконує виключно внаслідок реорганізації за рішенням відповідача ( Міжгірської РДА) і Міжгірської районної ради - власника комунального медичного закладу Міжгірської райлікарні. Оцінивши зміст позову, позиції та обґрунтування сторін, подані в справу докази, суд установив такі обставини і дійшов наступного висновку. Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 30.08.2012 р. в справі № 706/769/12 визнано незаконним та скасовано розпорядженням № 16 від 09.04.2012 р. про звільнення [PERSON] з посади головного лікаря Міжгірської райлікарні по ст. 36 ч. 1 п. 6 КзпП України . Поновлено [PERSON] на посаді головного лікаря Міжгірської райлікарні . Стягнуто з Міжгірської райдержадміністрації в користь [PERSON] : - середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10.04.2012 р. по 30.08.2012 р. в сумі 35 024 грн. 99 коп. ( без врахування сплати соціальних внесків); - моральну шкоду в сумі 50 000 грн. Рішення в частині поновлення на роботі і стягнення втраченого заробітку за час вимушеного прогулу підлягало до негайного виконання. Згідно рішення апеляційного суду Закарпатської області від 09.04.2013 року вищевказане рішення суду залишено без змін, окрім розміру моральної шкоди , який визначено в сумі 20 000 грн. Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 02.09.2012 року ( Пр. №2/302/247/13) і рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 13.02.2014 року з Міжгірської РДА в користь [PERSON] стягнуто 56 708 грн. 29 коп. ( без врахуванням обов'язкових платежів) втраченого заробітку за час вимушеного прогулу за період з 31.08.2012 р. по 02.09.2013 р., а також 10 000 грн. відшкодування моральної шкоди. Згідно розпорядження голови Міжгірської РДА від 05.06.2014 року №40 і наказу відділу охорони здоров'я Міжгірської РДА від 05.06.2014 р. № 428-к поновлено [PERSON] на посаді головного лікаря Міжгірської райлікарні з 30.08.2012 р. із зобов'язанням провести нарахування та виплату [PERSON] заробітної плати за час вимушеного прогулу з 02.09.2013 року. На виконання рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 17.07.2014 р. в справі № 302/307/14-ц Пр. 2/302/112/14, яке скасоване рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 11.11.2014 року, однак було приведено до негайного виконання в частині стягнення втраченого середнього заробітку за один місяць у сумі 5795 грн. 05 коп. позивач одержав виконавчий лист і на його користь стягнуто вказану суму з Міжгірської РДА як частина втраченого заробітку за час вимушеного прогулу в період з 02.09.2013 року по 05.06.2014 року. Вищевстановлені обставини визнані сторонами, підтверджені рішеннями судів і не підлягають доказуванню згідно вимог ст. 61 ч. 1, ч. 3 ЦПК України. Ст. 236 КзпП України передбачено, оплату вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника, якого незаконно звільнено, в розмірі середнього заробітку за час затримки за ухвалою органу, який розглядав трудовий спір і виносив рішення про поновлення на роботі. З обставин справи видно, що затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі позивача допустила Міжгірська РДА. Фактично позивач допущений до роботи в порядку поновлення на посаді з 21.07.2014 року. Отже, час затримки виконання рішення про поновлення на роботі становить з 02.09.2013 р. по 20.07.2014 р., а тому за цей період втрачений заробіток позивача підлягає компенсації. Станом на час розгляду справи по суті розпорядником коштів за фактом оплати праці Міжгірської РЛ є сектор охорони здоров'я Міжгірської РДА зі статусом юридичної особи. Цим органом (співвідповідачем) нараховано втрачений заробіток позивачем та компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати. Згідно довідок - розрахунків , які не заперечив позивач його втрачений заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 02.09.2013 р. по 20.07.2014 р. за посадами головного лікаря і 0,5 посадового окладу лікаря-хірурга становить суму 76287 грн. 24 коп. Від цієї суми слід відняти 5795 грн. 05 коп., які стягнуті реально позивачу на виконання рішення Міжгірського районного суду від 17.07.2014 року в частині допуску до негайного виконання. Отже, до стягнення у користь позивача з співвідповідача сектора охорони здоров'я Міжгірської РДА підлягає сума 70 492 грн. 19 коп. Суд вважає, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, виходячи з такого. Ст. 237-1 КзпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Внаслідок затримки виконання судового рішення про поновлення позивача на роботі протягом 10 місяців і 18 днів позивач переживав психологічно за працевлаштування, в цей період залишився без доходів, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, зокрема змушений був звертатись до суду про стягнення втраченого заробітку і компенсації. Натомість суд не бере до уваги покликання позивача на те, що затримка виконання судового рішення про поновлення на роботі призвела до погіршення його здоров'я, приниження гідності та ділової репутації, оскільки таке не підтверджено належними доказами. Окрім цього, рішеннями судів про поновлення на роботі позивача, які набрали законної сили, встановлено заподіяння йому моральної шкоди незаконним звільненням і визначено розмір морального відшкодування. Оскільки затримка виконання судового рішення про поновлення позивача на роботі мала місце з вини Міжгірської РДА, яка допустила незаконне звільнення позивача за розпорядженням голови, тому моральне відшкодування слід покласти на відповідача Міжгірську РДА. Виходячи з принципів розумності, достатності та адекватності суд установив розмір моральної шкоди в сумі 6 тис. грн. З цих же підстав на Міжгірську РДА слід покласти обов'язок повернути позивачу вартість адвокатських послуг як витрат на правову допомогу згідно вимог ст. 79 ч. 3 п. 1, 88 ЦПК України. На цього ж відповідача слід покласти судові витрати за вимогами про відшкодування моральної шкоди у виді судового збору в сумі 243, 60 грн. згідно з ст. 88 ч. 3 ЦПК України із стягненням у користь держави, оскільки позивач за законом звільнений від сплати судового збору за подання позову. Решта судових витрат за задоволеними вимогами про стягнення середнього заробітку і компенсації за затримку виплати за ставкою, передбаченою законом «Про судовий збір» до суми цих задовольнених вимог згідно з ст. 88 ЦПК України , слід накласти на співвідповідача в користь держави.

Outcome: partial