Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-30 00:00:00

02.03.2018 до Решетилівського районного суду Полтавської області надійшла вказана вище позовна заява, у якій позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь 104486,93 грн заборгованості, що утворилася в результаті невиконання умов кредитного договору відповідачем, який був укладений між сторонами 28 квітня 2011 року на підставі заяви відповідача про приєднання до «Умов і правил надання банківських послуг» та «Тарифів банку». Відповідно до вказаного договору відповідачеві було надано кредит у розмірі 7100 грн у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який відповідач зобов`язався повернути шляхом сплати щомісячних платежів, відсотків, комісій відповідно до тарифів, проте умови договору в цій частині не виконав, в результаті чого утворилася заборгованість. 15 березня 2018 року суддею Горульком О.М. відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 07 травня 2018 року Решетилівським районним судом було ухвалено заочне рішення у справі, яким задоволено позовні вимоги банку. 30.07.2019 до Решетилівського районного суду Полтавської області надійшла заява [PERSON] , у якій він просив скасувати заочне рішення суду від 07 травня 2018 року. 11 грудня 2019 року скасовано заочне рішення і призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 31.01.2020. У судове засідання представник позивача не з`явився. Відповідач в судове засідання не з`явився, проте в матеріалах справи міститься його заява від 31.01.2020 у якій він просив відмовити у задоволенні позову, справу розглядати без його участі. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що представником позивача не повідомлено про причини його неявки, не надано клопотання про відкладення судового розгляду, суд вважає можливим розглянути справу за наявними матеріалами. Дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 28 квітня 2011 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК» укладено кредитний договір з відповідачем, згідно з умовами якого останній отримав кредит, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с. 8). У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с. 8). До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/ (а.с. 9-14 ), а також довідку про умови кредитування, де визначено процентну ставку та розміри інших платежів по договору (а.с. 9); довідка підписана відповідачем (а.с. 9). Таким чином, суд вважає встановленим, що 28 квітня 2011 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання банківських послуг з використанням кредитної картки, шляхом приєднання, в порядку ст. 634 ЦК України, до умов запропонованих банком в письмових Умовах та Правилах надання банківських послуг, на підставі поданої відповідачем заяви (надалі - Заява), в якій міститься підпис зроблений від його імені про ознайомлення з цими Умовами та Правилами. З наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідача (а.с. 5-7) вбачається, що за вищевказаним картковим рахунком відповідачем проводилися операції зі зняття готівкових коштів та внесення коштів на повернення отриманого кредиту, відсотків за користування ним та штрафних санкцій. Таким чином, даючи правову оцінку укладеному між сторонами договору, суд доходить висновку, що між позивачем та відповідачем був укладений договір карткового рахунку, який в розумінні змісту ст. 1066 ЦК України, є різновидом договору банківського рахунку, умовами якого було передбачено кредитування відповідача у межах кредитного ліміту (ст.1069 ЦК України). Відповідно до приписів ч.2 ст.1069 ЦК України права та обов`язки сторін, пов`язанні з кредитуванням рахунка, визначаються відповідними положеннями про позику та кредит (параграфи 1 та 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. Згідно із ч.2 ст.1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 ЦК України. Приписом ч. 1 ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику, якщо такою є грошові кошти, у тій самій сумі, у строк та в порядку, що встановленні договором. Відповідно до Заяви, підписаної відповідачем, він ознайомлений та згоден з Тарифами банку. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 31.01.2018 року становить 104486,93 грн і складається із наступних платежів: заборгованість за основною сумою кредиту - 6794,15 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом - 89141,02 грн., заборгованість за пенею та комісією - 3100,00 грн., штрафи за порушення строків платежів у розмірі 500 грн. (фіксована частина) та процентна складова - 4951,76 грн.. АТ КБ «ПРИВАТАНК» надано довідку, з якої суд встановив, що термін дії картки, яка була видана відповідачу при підписанні заяви - до березня 2015 року (а.с. 45), інформації щодо строку дії або видачі відповідачеві інших карток суд не має; відтак суд вважає встановленим, що сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий до березня 2015 року включно. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. З урахуванням зазначеного вище, суд вважає, що положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, щодо щомісячної сплати процентів до дня повернення позики, у разі відсутності іншої домовленості сторін, може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування - до березня 2015 року. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Тобто, у межах строку кредитування, відповідач мав повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами кожного місяця, а по закінченню такого строку відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами. При цьому, у разі невиконання відповідачем умови щодо повернення кредиту та інших визначених договором платежів, права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічна правова позиція висловлена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 № 444/9519/12. З огляду на зазначене, відсотки, нараховані після закінчення строку кредитування, тобто після березня 2015 року, стягненню не підлягають і з урахуванням зазначеного вище до стягнення з відповідача підлягає заборгованість по відсотках у розмірі 3274 грн, нараховані станом на 31.03.2015. Разом з тим, згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог Цивільного кодексу. Договір є обов`язковим для виконання (ст.629 ЦК України). У відповідності до вимог ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Суд приходить до висновку, що відповідач не виконує умов кредитного договору і добровільно не сплачує визначені договором платежі. Таким чином, задоволенню підлягають вимоги позивача в частині сплати заборгованості за тілом кредиту - 6794,15 грн та відсотків у зазначеному вище розмірі - 3274 грн. В частині стягнення нарахованих банком штрафів та пені з комісією, суд приходить до наступних висновків. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України ). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України ). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами спірного договору, а саме пунктами 1.1.5.21, 1.1.5.25, передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час, згідно з пунктами 1.1.5.20, 2.1.1.12.7.4, 2.1.1.12.8.1 Умов та правил надання банківських послуг передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобов`язань по кредитному договору, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України, штраф і пеня (обох видів) є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Таким чином, одночасне стягнення з боржника пені та штрафів - не допускається. В свою чергу, в силу ст.13 ЦПК України, суд позбавлений можливості самостійно обирати один з видів відповідальності із декількох запропонованих позивачем. Тому в задоволенні позову в частині стягнення пені обох видів та штрафів - слід відмовити. Щодо стягнення комісії, яка нарахована одночасно із пенею, то суд не має можливості визначити її розмір окремо від пені на підставі наданих банком доказів і відмовляє у задоволенні позовної вимоги в цій частині, одночасно із відмовою у стягненні пені. Таким чином, загальна сума, що підлягає до стягнення на користь банку - 10068,15 грн. Разом з тим, відповідачем надано суду звіт про здійснення відрахування та виплати ПРАТ «ПОЛТАВСЬКЕ ХПП» із його заробітної плати на підставі рішення від 07 травня 2018 року, винесеного у справі № 546/182/18 (провадження № 2/546/237/18), з якого судом встановлено, що виданий на виконання заочного рішення суду, яке в подальшому було скасоване судом, видано виконавчий лист в порядку виконання якого із відповідача стягнуто 9199,44 грн. Отже, не стягнута частина заборгованості по кредиту, із загальної заборгованості, встановленої судом - 10068,15 грн, становить 868,71 грн, які мають бути стягнуті рішенням. Одночасно із цим, зважаючи на те, що позовні вимоги суд задовольняє частково, з урахуванням того, що загальний борг відповідача станом на час розгляду справи є 10068,15 грн, то з відповідача у відповідності до ст.141 ЦПК України підлягає стягненню пропорційна частина судового збору - в сумі 169,78 грн. На підставі викладеного, відповідно до ст. 61 Конституції України, ст. ст. ст. 526, 549, 611, 1049, 1054, 1066, ст.1069 ЦК України,

Outcome: partial