Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-13 00:00:00

01 серпня 2017 року до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська звернувся представник Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що [PERSON] 13.03.2012 року була підписана заява на отримання банківських послуг, згідно якої відповідачка отримала кредит у розмірі 5000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,6 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачка не надала своєчасно та в повному обсязі позивачу грошові кошти для погашення заборгованості, в звязку з чим станом на 03.07.2017 рік утворилась заборгованість в розмірі 17259,98 грн., яка складається з 2234,75 грн. заборгованість за кредитом; 2737,76 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 10989,38 грн. заборгованість за пенею; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 798,09 грн. штраф (процентна складова). Тому просить суд стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором та судові витрати. Представник позивача надав суду заяву, в якій просить суд розглядати справу за відсутністю представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач до суду не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, згідно з вимогами ст.130 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомив, судова повістка - виклик направлена відповідачу на останню відому суду адресу і в силу ст.131 ЦПК України вважається доставленою, на підставі ст. 223 ЦПК України суд вважає причини неявки відповідача неповажними; є достатньо матеріалів про права та відносини сторін, потрібність дачі особистих пояснень відповідачем відсутня, що дозволило суду за згодою позивача, згідно вимог ст. 280 ЦПК України, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що дозволило суду провести заочний розгляд справи та розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. В звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України. Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти(кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання маються виконуватися належним чином відповідно до умов договору та в встановлені строки. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Так, ст. 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмірі процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Судом встановлено, що [PERSON] 13.03.2012 року була підписана заява на отримання банківських послуг, згідно якої відповідачка отримала кредит у розмірі 5000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,6 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з наступним підвищенням відсотка до 32,4% в рік з 01.09.2014р. та 42% з 01.04.2015р. Відповідно до умов договору, боржник зобовязується в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором. Судом встановлено, що відповідачка порушує строки повернення заборгованості за кредитом, та строки сплати нарахованих відсотків, таким чином порушення строків повернення кредиту за договором та відсотків за його користування є істотним порушенням договору. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитом, наданим позивачем (а.с.7-10), станом на 03.07.2017 рік утворилась заборгованість в розмірі 17259,98 грн., яка складається з 2234,75 грн. заборгованість за кредитом; 2737,76 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 10989,38 грн. нарахована пеня; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 798,09 грн. штраф (процентна складова). Відповідно до ст.ст. 549, 550 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Суд враховує, що відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Зважаючи на те, що розмір заборгованості за тілом кредиту складає 2234,75грн., в той час як розмір нарахованої пені складає 10989,38грн, що значно перевищує суму заборгованості відповідачки за кредитом, приймаючи до уваги, що відповідачка хоч і несвоєчасно та не в повному обсязі, але вносила кошти на погашення заборгованості за кредитом, суд вважає, що стягненню з відповідачки підлягає пеня в розмірі 2000,00грн. Крім того, суд враховує також те, що відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, а тому суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення 500,00 грн. штрафу (фіксована частина) та 798,09 грн. штрафу (процентна складова), не підлягають задоволенню. У звязку із частковим задоволенням позовних вимог, на підставі ст.141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідачки на користь позивача судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме 646,40 грн. На підстав вищевикладеного,

Outcome: partial