Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-18 00:00:00

У провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів, індексації, позбавлення батьківських прав, третя особа - Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування. В обґрунтування власної позиції та підстав звернення до суду, представник позивача посилався на ті обставини, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] . Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 16 січня 2013 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1 000,00 гривень щомісячно з урахуванням індексації, починаючи з 16 жовтня 2012 року та до досягнення сином повноліття, тобто до [INFO] . Судове рішення набрало законної сили у встановленому законом порядку. 08 грудня 2016 року позивач змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». Звернувшись із заявою про індексацію призначених аліментів на утримання сина до органів державної виконавчої служби, позивачу було відмовлено. Крім того, [PERSON] зазначила, що відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків, не сплачує аліменти, у зв`язку із чим нього утворився значний борг. Зважаючи на викладене, [PERSON] звернулась до суду із позовом, у якому просила стягнути з [PERSON] на її користь індексацію стягнутих рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 16 січня 2013 року аліментів за період прострочення з листопада 2012 року до листопада 2019 року у розмірі 627 гривень; пеню за несвоєчасну сплату аліментів, стягнутих рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 16 січня 2013 року за період з 01 січня 2013 року до 12 грудня 2019 року у розмірі 26 189,12 гривень; позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] . Відповідач [PERSON] скористався правом подачі відзиву на позовну заяву, надав відзив на позов, у якому позовні вимоги [PERSON] визнав частково, а саме: позовні вимоги щодо стягнення індексації стягнутих рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 16 січня 2013 року аліментів за період прострочення з листопада 2012 року до листопада 2019 року у розмірі 627 гривень. У решті позовних вимог просив суд відмовити, звертаючи увагу на те, що розрахунок пені за несвоєчасну сплату аліментів здійснений невірно. [PERSON] також указував, що не ухиляється від виконання батьківських обов`язків, а позивач чинить йому перешкоди у вихованні та участі у житті дитини як батька. Позивач [PERSON] та її представник у відкрите судове засідання з`явились, підтримали заявлені позовні вимоги, просили суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у відкрите судове засідання з`явився, визнав позовні вимоги щодо стягнення індексації стягнутих рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 16 січня 2013 року аліментів за період прострочення з листопада 2012 року до листопада 2019 року у розмірі 627 гривень, у решті позовних вимог просив суд відмовити. Представник Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради в особі Органу опіки та піклування у відкрите судове засідання не з`явився, від представника особи надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони у порядку ст. 211 ч. 3 ЦПК України. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, взявши до уваги пояснення сторін за суттю спору, надавши належну юридичну оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд доходить наступного висновку. Під час судового розгляду справи було встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Другим Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції 06 грудня 2011 року. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 16 січня 2013 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1 000,00 гривень щомісячно з урахуванням індексації, починаючи з 16 жовтня 2012 року та до досягнення сином повноліття, тобто до [INFO] . Судове рішення набрало законної сили у встановленому законом порядку, у справі видано виконавчі листи, на підставі яких відкрито виконавче провадження. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні №43252323 за період з 16 жовтня 2012 року до 01 грудня 2019 року, здійсненим державним виконавцем Першого Малиновського ВДВС м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Процько Г.І., сума заборгованості становить 26 189,12 гривень. На спростування наявної заборгованості у вищевказаному розмірі зі сплати аліментів за відповідний період [PERSON] надав до суду квитанції АТ КБ «Приватбанк» №BASS_10361974526 від 06 грудня 2019 року, №BASS_10198389365 від 06 листопада 2019 року, а також чеки №31102012133004 від 31 жовтня 2012 року, 02102012163353 від 02 жовтня 2012 року, 01032013141212 від 01 березня 2013 року, 30012013113157 від 30 січня 2013 року, 01042013114030 від 01 квітня 2013 року, 30042013092014 від 30 квітня 2013 року, 03062013152626 від 03 червня 2013 року, 04072013123709 від 04 липня 2013 року, 01082013095906 від 04 серпня 2013 року, 02092013091712 від 02 вересня 2013 року, 15042013162241 від 15 квітня 2013 року, 02102013092625 від 02 жовтня 2013 року, квитанцію АТ КБ «Приватбанк» №BASS_1686301301 від 27 грудня 2013 року, чеки № 01112013122657 від 01 листопада 2013 року, 01122013115751 від 01 грудня 2013 року, квитанції АТ КБ «Приватбанк» №BASS_2383970336 від 31 жовтня 2014 року, BASS_2217310402 від 01 вересня 2014 року, BASS_2087492609 від 30 червня 2014 року, BASS_2293430787 від 30 вересня 2014 року, BASS_2150222422 від 31 липня 2014 року, BASS_2026276754 від 31 травня 2014 року, BASS_2863455648м від 31 березня 2015 року, BASS_2764692154 від 02 березня 2015 року, BASS_2589205672 від 06 січня 2015 року, BASS_2764700242 від 02 березня 2015 року, BASS_2666665005 від 31 січня 2015 року, BASS_2477161466 від 01 грудня 2014 року, BASS_3176708247 від 01 липня 2015 року, BASS_3402383285 від 01 вересня 2015 року, BASS_3642765433 від 02 листопада 2015 року, BASS_3292920896 від 03 серпня 2015 року, BASS_3518371942 від 01 жовтня 2015 року, BASS_3752571828 від 01 грудня 2015 року, квитанції №0607-7463-3909-0008 від 30 серпня 2016 року, 0673-4356-0001-0209 від 04 листопада 2016 року, BASS_2969399635 від 03 травня 2015 року, 0642-5614-2451-0423 від 04 жовтня 2016 року, 0721-6129-1567-0889 від 22 грудня 2016 року, BASS_3067262029 від 01 червня 2015 року, 0425-4016-9980-0583 від 01 березня 2016 року, 0490-3385-2445-0787 від 05 травня 2016 року, 0550-3820-0231-0435 від 04 липня 2016 року, 0459-3799-6178-0473 від 04 квітня 2016 року, 0518-5686-1774-0636 від 02 червня 2016 року, 0579-3793-5315-0531 від 02 серпня 2016 року, 0949-4590-2699-0801 від 07 серпня 2017 року, 1009-5060-8267-0160 від 06 жовтня 2017 року, 0368-4840-1900-0696 від 04 січня 2016 року, 0991-4706-0574-0399 від 18 вересня 2017 року, BASS_6664437902 від 05 грудня 2017 року, 0397-5842-2838-0852 від 02 лютого 2016 року, 0763-4448-0521-0754 від 02 лютого 2017 року, 0826-4292-2785-0475 від 06 квітня 2017 року, 0887-5129-5783-0685 06 червня 2017 року, 0795-5091-8192-0838 від 06 березня 2017 року, 0857-3687-4941-0917 від 07 травня 2017 року, 0916-4710-5927-0948 від 05 липня 2017 року, 1282-4528-1774-0226 від 06 липня 2018 року, 1344-5919-7880-0769 від 06 вересня 2018 року, 1405-5463-7440-0174 від 06 листопада 2018 року, 1313-3765-2890-0538 від 06 серпня 2018 року, 1374-7462-8378-0595 від 06 жовтня 2018 року, 1435-5486-3763-0158 від 06 грудня 2018 року, 1100-7065-7983-0293 від 05 січня 2018 року, 1160-5298-9514-0365 від 06 березня 2018 року, 1222-7286-1339-0971 від 07 травня 2018 року, 1132-5529-9948-0022 від 06 лютого 2018 року, 1190-4914-2472-0746 від 05 квітня 2018 року, 1251-4124-2057-0772 від 05 червня 2018 року, 1617-4859-7186-0108 від 06 червня 2019 року, 1678-4866-9984-0250 від 06 серпня 2019 року, 1740-6333-0649-0869 від 07 жовтня 2019 року, 1646-5109-4916-0696 від 05 липня 2019 року, 1709-5988-1488-0871 від 06 вересня 2019 року, 1770-7225-9365-0887 від 06 листопада 2019 року, 1468-6256-4020-0116 від 08 січня 2019 року, 1498-6280-0096-0992 від 07 лютого 2019 року, 1556-7563-2671-0800 від 06 квітня 2019 року, 1524-5187-5540-0236 від 05 березня 2019 року, 1586-7203-4357-0743 від 06 травня 2019 року. Утім, із жодного чеку або квитанції, наданих відповідачем, не убачається, що ним було сплачено саме аліменти на утримання сина [PERSON] . Стороною відповідача надано суду розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 10 листопада 2020 року, складений державним виконавцем Першого Малиновського ВДВС м. Одеси Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Подолян А.В., відповідно до якого розмір заборгованості [PERSON] зі сплати аліментів за період з 05 березня 2020 року до 01 листопада 2020 року становить 15 483,52 гривні. Утім, указаний у вищевказаному розрахунку період не враховується судом, адже виходить за рамки заявленого стороною позивача періоду. Крім того, суд звертає увагу на те, що розрахунок державного виконавця про заборгованість зі сплати аліментів за період з 16 жовтня 2012 року до 01 грудня 2019 року оскаржений не був, а тому суд вбачає доцільним вважати його вірним, таким, що не підлягає додатковій оцінці та арифметичної перевірці. Як вбачається із ст. 180 ч. 1 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 ч. 1, 2, 3 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. У силу ст. 182 ч. 1, 2, 3 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ст. 184 ч. 1, 2 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження". Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Неустойка не сплачується, якщо платник аліментів є неповнолітнім. У разі прострочення оплати додаткових витрат на дитину з вини платника такий платник зобов`язаний на вимогу одержувача додаткових витрат сплатити суму заборгованості за додатковими витратами з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних із простроченої суми. Платник додаткових витрат вважається таким, що прострочив оплату, якщо він не виконав свій обов`язок щодо оплати додаткових витрат у строк, встановлений рішенням суду або за домовленістю між батьками, а в разі їх відсутності або у разі невстановлення такого строку - після спливу семи днів після пред`явлення відповідної вимоги одержувачем додаткових витрат, який фактично їх оплатив. Заявляючи про стягнення індексу інфляції та пені за час прострочення зобов`язань, [PERSON] надала до суду відповідні розрахунки. Згідно із розрахунком за період з листопада 2012 року до листопада 2019 року індекс інфляції становить 627,00 гривень. Здійснивши відповідні арифметичні розрахунки, суд вважає розрахунок індексу інфляції здійснений вірно. Відповідно до розрахунку пені за прострочення сплати аліментів за період з 01 січня 2013 року до 12 грудня 2019 року станом на 01 грудня 2019 року пеня становить 417 876,48 гривень, що значно перевищує суму заборгованості. Утім, позивач просив стягнути пеню за відповідний період у межах наявної заборгованості у розмірі 26 189,12 гривень. З огляду на викладене, суд вбачає доцільним задовольнити позовні вимоги щодо стягнення пені у даному випадку у розмірі 26 189,12 гривень. Крім того, [PERSON] просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав, зокрема, зважаючи на те, що останній не бере участі у вихованні дитини, відмовляється від виконання обов`язків батька. Відповідач [PERSON] , окрім згаданих раніше банківських документів, також надав квитанції АТ КБ «Приватбанк» №BASS_11791558576 від 08 жовтня 2020 року, №BASS_11642503271 від 07 вересня 2020 року, №BASS_11503002389 від 08 серпня 2020 року, №BASS_11357939129 від 07 липня 2020 року, №BASS_11221892539 від 07 червня 2020 року, №BASS_11080699507 від 05 травня 2020 року, №BASS_10976768171 від 07 квітня 2020 року, №BASS_10845663650 від 06 березня 2020 року, №BASS_10686615860 від 06 лютого 2020 року, №BASS_10520940863 від 07 січня 2020 року. Надані стороною відповідача у якості доказів квитанції можуть свідчити про участь батька у матеріальному забезпеченні дитини. Також, як випливає з висновку Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради в особі Органу опіки та піклування №2925/01-20 від 03 листопада 2020 року, орган вважає недоцільним позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дитини - [PERSON] , [INFO] . Згідно із ст. 1 ч. 2 СК України, регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Як визначає ст. 19 СК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу. Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. У разі звернення з позовом до суду орган опіки та піклування припиняє розгляд поданої йому заяви. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. У силу ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Згідно із ст. 164 ч.1 п.2 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно із частиною 7 статті 7 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до статті 13 Сімейного кодексу України, частиною національного сімейного законодавства України є міжнародні договори, що регулюють сімейні відносини, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо в міжнародному договорі України, укладеному в установленому порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом сімейного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України. Відповідно до частини 1 статті 3, частин 1, 3 статті 9 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року (зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), ратифікованої постановою Верховної ради Української РСР від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно із Принципом 6, затвердженим Декларацією прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. Як зазначено в пунктах 47, 48 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Савіни проти України» (Заява №39948/06), Суд повторює, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції (див., зокрема, рішення у справі «МакМайкл проти Сполученого Королівства» (McMichael v. the United Kingdom), п. 86). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8 Конвенції, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві» (див. згадане вище рішення у справі «МакМайкл проти Сполученого Королівства» (McMichael v. the United Kingdom), п. 87). Визначаючи, чи було конкретне втручання «необхідним у демократичному суспільстві», Суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 Конвенції (див., наприклад, справи «Кутцнер проти Німеччини» (Kutzner v. Germany), (Заява №46544/99), п. 65, та «Зоммерфельд проти Німеччини» (Sommerfeld v. Germany), (Заява №31871/96), п. 66). Згідно з пунктом 54 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хант проти України» (Заява №31111/04), Суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (№2), п. 90), і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78). Зважаючи на викладене, на переконання суду, позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини становитиме втручання держави у право на повагу до приватного і сімейного життя, гарантоване статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та таке втручання не може вважатись необхідним у демократичному суспільстві. Як зобов`язує процесуальний закон, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (стаття 13 Цивільного процесуального кодексу України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (стаття 16 Цивільного кодексу України). Однак, за загальним правилом, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (частина 3 стаття 12, частини 1, 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України). Зважаючи на викладене, суд враховує безперечні батьківські права [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , прагнення до реалізації батьківських обов`язків з виховання дитини тощо. Однак, при цьому суд зазначає, що відповідні права не повинні превалювати над правами і законними інтересами дитини. Відтак, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] . Отже, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову [PERSON] та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] індексації стягнутих рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 16 січня 2013 року аліментів за період прострочення з листопада 2012 року до листопада 2019 року у розмірі 627 гривень; пені за несвоєчасну сплату аліментів, стягнутих рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 16 січня 2013 року за період з 01 січня 2013 року до 12 грудня 2019 року у розмірі 26 189,12 гривень. У задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно сина [PERSON] суд вважає обґрунтованим відмовити. Відповідно до ст. 141 ч. 1, 6 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином суд вважає обґрунтованим стягнути з відповідача на користь держави суму неоплаченого судового збору у розмірі 1681,60 гривень.

Outcome: partial