Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

У квітні 2013 року позивач звернувся до суду із позовною заявою до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до договору № DNHDNN00000001 від 22.08.2008 року відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 25 000,00 грн. зі сплатою за користування ним відсотків 38,4% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 22.08.2011 року. Проте, в порушення умов договору відповідач [PERSON] свої зобов'язання належним чином не виконав, що стало підставою для звернення до суду. Вимоги до відповідача [PERSON], що випливають зі згаданого договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ "А-Банк" договору поруки № 167 від 20.10.2010 року, у зв'язку з чим вони є солідарними відповідачами за пред'явленим до стягнення боргом. Просили суд стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором № DNHDNN00000001 від 22.08.2008 року у розмірі 166 127,77 грн.; з ПАТ «Акцент - банк», [PERSON] солідарно на свою користь заборгованість у розмірі 10 000,00 грн., з [PERSON] стягнути витрати на юридичну допомогу у розмірі 3200,00 грн. та судовий збір. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2013 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» були задоволені частково. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2014 року заочне рішення від 19 червня 2013 року по даній справі скасовано і справу призначено до розгляду в загальному порядку. Представник позивача при новому розгляді справи у судове засідання не з'явилася. До суду подала заяву, в якій позовні вимоги підтримала повністю, просила задовольнити та розглядати справу без її участі. Представник відповідача - ПАТ «Акцент-Банк» у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причину неявки суду не повідомили. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився. До суду надав заяву, в якій просив розглядати справу без його участі та на підставі наданих ним заперечень, згідно яких [PERSON] проти отримання кредиту за договором № DNHDNN00000001 від 22.08.2008 року у розмірі 25000,00 грн. зі сплатою за користування ним відсотків 38,4 % на рік строком 22.08.2010 року не заперечує, однак зазначає, що позивач, звертаючись до суду не врахував, що початком перебігу позовної давності для стягнення кредиту, процентів за користування кредитом є день, коли відповідач повинен був сплатити черговий платіж, однак не сплатив і відповідно загальна та спеціальна позовна давність повинна бути застосована до кожного щомісячного простроченого платежу, який був визначений графіком. За умовами кредитного договору погашення кредиту та процентів повинно здійснюватися частинами кожного 15 числа місяця, наступного за місяцем в рахунок якого вносяться кошти. При цьому, відповідачем погашено заборгованість за кредитом у сумі 2 573 грн. - 17.09.2008 року у сумі 1 223 грн., 24.10.2008 року у сумі 1 350 грн. Тобто фактичне припинення платежів відбулося 15.11.2008 року та саме з цього часу відповідно загальна позовна давність та спеціальна позовна давність застосовуються до кожного щомісячного простроченого платежу, який був визначений графіком. Таким чином, враховуючи, що позивач звернувся до суду у квітні 2013 року, то позовна давність тривалістю три роки повинна бути застосована не до всієї суми заборгованості по тілу кредиту та відсотків за його використання, а лише в частині, яка не сплачена відповідачем в межах позовної давності, вимоги ж про стягнення неустойки повинні бути обмежені останніми 12 місяцями перед зверненням позивача до суду. Також [PERSON] вважає, що питання розміру пені належним чином не врегульовано умовами договору. У зв'язку з цим, просив суд відмовити у задоволенні позову. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до договору № DNHDNN00000001 від 22.08.2008 року, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], відповідач отримав кредит у розмірі 25 000,00 грн. зі сплатою за користування ним відсотків 38,4% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 22.08.2010 року. Відповідно до п.2.1 Умови надання споживчого кредиту фізичним особам ( Розстрочка) (Стандарт) Банк зобов'язується надати позичальнику кредит шляхом перерахування на рахунок торгівельно-сервісному підприємству. Строк, термін повернення, розмір кредиту, цілі, відсотки, винагороди, розмір щомісячного платежу та період уплати платежів зазначені в заяві ( а.с.10-11). Згідно до анкети - заяви позичальника № DNHDNN00000001 від 22.08.2008 року погашення заборгованості відбувається у наступному порядку: щомісячно у період сплати, за який приймається період 05 число кожного місяця, позичальник повинен надати банку грошові кошти ( щомісячний платіж) у сумі 300 грн. для погашення заборгованості по кредиту, яка складається із заборгованості по тілу кредиту, відсоткам, винагороді, штрафним санкціям, а також інших витрат згідно умов ( а.с.8-9). Як вказав в своїй позовній заяві позивач, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем [PERSON] умов договору заборгованість за ним станом на 27.03.2013 р. склала 176 127,77 грн., в тому числі 23914,47 грн. - заборгованість за кредитом; 14587,12 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 754,67 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 128008,28 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 8363,23 грн. - штраф (процентна складова). Зобов'язання Позичальника, що випливали зі згаданого договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачами ПАТ "А-Банк" договору поруки № 167 від 20.10.2010 року, з розміром відповідальності 10000 грн. У наданих до суду запереченнях відповідач, обґрунтовуючи безпідставність заявлених вимог, просив суд застосувати позовну давність, оскільки в кредитному договорі передбачено, що його виконання здійснюється частинами відповідно до графіку погашення кредиту, то початок перебігу позовної давності для стягнення кредиту, процентів за користування кредитом є день, коли він повинен був сплатити черговий платіж, однак не сплатив його, і відповідно загальна та спеціальна позовна давність застосовується до кожного щомісячно простроченого платежу, який був визначений графіком. Так, згідно з ч.1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Відповідно до вимог ч.3 ст.10 , ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.57 ЦПК України визначено, що докази це будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Як вбачається із матеріалів справи позивачем суду не надано додаткової угоди, оскільки в анкеті - заяві позичальника термін дії договору 22.08.2010 року, а в позовній заяві вказано термін дії договору до 22.08.2011 року; крім того в заяві анкеті вказано строк оплати по 05 число кожного місяця і сума погашення 300,00, в той же час відповідач вказує на наявність графіку погашення кредиту, яким встановлені окремі самостійні зобов'язання і який позивачем суду не надано, тому суд позбавлений можливості визначити заборгованість за тілом кредиту, процентам та пені в межах строку позовної давності. Відповідно до ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З урахування вищевикладеного, та оцінюючи докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, не обґрунтовані та задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати з відповідача не стягуються.

Outcome: dismissed