Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-06 00:00:00

У січні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до ДП «Торецьквугілля», в якому просить стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду, завдану умовами праці на виробництві, що спричинили професійне захворювання у розмірі 33000,00 гривень. В обґрунтування позову зазначає наступне. [PERSON] з 26.12.1990 року по теперішній час працює на ВП «шахта «Центральна» ДП «Торецьквугілля» на підземній роботі. За час роботи на шахті він одержав профзахворювання: хронічна вертеброгеннапопереково-крижоварадикулопатія зі стійким больовим, мязово-тонічним, корінцевим синдромом справа, зі статко-динамічними порушеннями хребта. Вібраційна хвороба другого ступеня, синдром вегето-сенсорної поліневропатії зі стійкими дегенеративно-дистрофічними змінами у кістках рук (деформуючий артроз ліктьових суглобів другої стадії, деформуючий артроз проміневозапястних суглобів). 06.12.2018 року за результатами проведеного Обласним центром медико-соціальної експертизи МСЕК м.Краматорськ огляду [PERSON] було встановлено 65% втрати працездатності безстроково та ІІІ групу інвалідності. Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 14.11.2014 року встановлено, що причиною та обставинами профзахворювання є наявність шкідливих умов праці. Після отримання інвалідності по профзахворюванню він відчуває моральні страждання які полягають у порушенні його ритму і укладу життя. Відчуває себе неповноцінною людиною через підвищену нервозність, зявилось почуття страху за життя та здоровя, яке з кожним днем погіршується. Просить стягнути з відповідача на свою користь 33000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Позивач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник відповідача у судове засідання не зявився, надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що ДП «Торецьквугілля» позовні вимоги визнає частково у розмірі 19500 грн., оскільки аналізуючи практику стягнення моральної шкоди завданої умовами виробництва, виходячи із принципів розумності та справедливості, по Відокремленому підрозділу «Шахта «Центральна» ДП «Торецьквугілля» за останні 2 роки, а також рішення суду, які приймалися і в 2018 році - суми відшкодування моральної шкоди розраховувались виходячи з розміру 300 грн. за один відсоток втрати працездатності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, розглянув позовну заяву та додані матеріали, повно та всебічно з'ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, і, об'єктивно оцінивши докази, доходить наступного висновку. Згідно ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ст.4 Закону України "Про охорону праці" державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Судом встановлено, що [PERSON] з 26.12.1990 року працює на підприємстві відповідача ВП «Шахта Центральна» в якості гірничого робітника підземного з повним робочим днем на підземній роботі, учнем гірничого робітника очисного вибою підземного з повним робочим днем на підземній роботі, в якості прохідника 5 розряду підземного з повним робочим днем на підземній роботі по теперішній час, що підтверджується копією трудової книжки позивача. За час роботи на шахті позивач одержав професійне захворювання -хронічна вертеброгенна попереково-крижоварадикулопатія зі стійким больовим, мязово-тонічним, корінцевим синдромом справа, зі статко-динамічними порушеннями хребта. Вібраційна хвороба другого ступеня, синдром вегето-сенсорної поліневропатії зі стійкими дегенеративно-дистрофічними змінами у кістках рук (деформуючий артроз ліктьових суглобів другої стадії, деформуючий артроз проміневозапястних суглобів), що підтверджується медичним висновком Комунальної лікувально-профілактичної установи «Обласна клінічна лікарня профзахворювань» №1232/1165 від 07.11.2014 року. У відповідності до акту від 14.11.2014 року розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, професійне захворювання [PERSON] виникло у зв'язку з важкістю праці 480-720 Вт при ГДР 90 Вт до 80% робочої зміни, вимушена робоча поза при пересуванні по гірничим виробкам крутого падіння до 60% робочої зміни, нахили тулубу до 6-% - до 400 разів за зміну. Локальна вібрація до 118 ДБ при ГДР 112 ДБ до 60% робочої зміни. Температура повітря на робочих місцях до 32 градусів при відносній вологості повітря до 90%, швидкість руху повітря 0,5 2 м/с. Згідно довідки серії АБ №0045371 від 06.12.2018 року, виданої Обласноюпрофпатологічною медико-соціальною комісією м.Краматорськ позивачу встановлено 65% втрати працездатності (40% радикулопатія, 25% вібраційна хвороба) та ІІІ групу інвалідності. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. До юридичного складу, що є підставою відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди роботодавцем, є моральні страждання робітника, втрата нормальних життєвих зв'язків та необхідність для працівника докладання додаткових зусиль для організації свого життя. Вина роботодавця не відноситься до обов'язкових умов для настання відповідальності за спричинення працівнику моральних страждань під час виконання своїх трудових обов'язків. Рішенням Конституційного Суду України № 20-пр/2008 від 08.10.2008 року обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди громадянам, які постраждали на підприємствах внаслідок виробничої травми чи професійного захворювання, було покладено на підприємства, з чиєї вини відбулися відповідні події. Таким чином, саме на підприємство покладено обов'язок відшкодувати працівнику моральну шкоду за наявності факту заподіяння йому цієї шкоди. Зазначені норми не містять будь-яких інших додаткових умов щодо відшкодування моральної шкоди. Згідно вимог ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд вважає, що саме через небезпечні умови праці позивач отримав професійне захворювання. Сукупність проаналізованих та досліджених судом доказів дає можливість суду зробити висновок про те, що ушкодження здоровя на виробництві спричинило позивачу моральну шкоду, яка полягає в фізичному болю та у моральних переживаннях, що призвело до змін звичайного стану життя та потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Надані позивачем докази повною мірою вказують, що ушкодження здоров'я [PERSON] і отримання ним професійного захворювання та інвалідності відбулося при виконанні ним трудових обов'язків у шкідливих умовах, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №3, відповідно до якого розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Разом з тим, вимогу позивача про відшкодування моральної шкоди в розмірі 33000,00 грн. суд визнає завищеною. Виходячи із засад розумності, справедливості, характеру і тривалості моральних страждань позивача та стану його здоров'я, ступеню вини відповідача, суд доходить висновку, що розмір моральної шкоди, який підлягає одноразовому стягненню з відповідача, дорівнює 19500грн. Відтак позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до п.2 ч.1ст.5 Закону України "Про судовий збір" позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Враховуючи вказані положення Закону, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial