Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

ТОВ «Порше Мобіліті» в жовтні 2015 року заявили позов, за яким з урахуванням наступних змін, просили в рахунок погашення заборгованості, що виникла у [PERSON] та [PERSON] за кредитним договором №50011529 від 14.01.2014 року в сумі 351554 грн. 69 коп., звернути стягнення на предмет застави за договором застави транспортного засобу №50011592 від 22.01.2014р., а саме на автомобіль марки VW, модель Polo Sedan, кузов № [NUMBER], об'єм двигуна 1598 куб.см., рік випуску 2013, шляхом його реалізації на публічних торгах в межах процедури виконавчого провадження відповідно до Закону України "Про виконавче провадження", за підстав неналежного виконання відповідачами договірних зобов'язань. [PERSON], в свою чергу, заявив зустрічний позов, за яким просив визнати недійсним кредитний договір №50011529 від 14.01.2014 року в частині розрахунку платежів за договором в еквіваленті до доллару США, та зобов'язати позивача здійснити відповідний перерахунок заборгованості за кредитом. В обгрунтування позову [PERSON] послався на те, що договір в оспорюваній частині суперечить чинному законодавству, є дискримінаційним (несправедливим) по відношенню до позичальника, як споживача послуг. Представники позивача Андрейків О.В., Горячев А.В. в судовому засіданні на вимогах позову наполягали, просили їх задовольнити за підстав викладених в позовній заяві, а в задоволенні зустрічного позову відмовити за безпідставністю. [PERSON] настоював на вимогах свого позову, у зв'язку з чим підстав для задоволення перевісного позову не вбачав. [PERSON] щодо спору підтримала позицію та доводи [PERSON] Судом встановлено таке. 14.01.2014 р. між ТОВ «Порше Мобіліті» та [PERSON], було укладено кредитний договір № 50011592 (далі Договір), за яким перший наддав, а другий прийняв кредит в сумі 123 844,35 грн., на строк 60 місяців, зі змінною процентною ставкою, із цільовим призначенням - для придбання автомобіля марки VW, модель Polo Sedan, 2013 року випуску, номер кузову [NUMBER], об'єм двигуна 1 598 куб. см. Разом з тим, [PERSON] отримав додатковий кредит в сумі 36 424, 80 грн., строком на 60 місяців, на тих же умовах, для оплати страхових платежів, згідно договору страхування, укладеного на виконання умов Договору. В наступному сторони Договору подовжили строки користування кредитом до 84 місяців (додаткова угода від 24.06.2014р.), та до 90 місяців (додаткова угода від 15.01.2015 р.) На виконання п. 1.6. Загальних умов кредитування, що є невід'ємною частиною Договору, [PERSON] 22.01.2014 р. передав ТОВ «Порше Мобіліті» в заставу придбаний за кредитні кошти автомобіль марки VW, модель Polo Sedan, 2013 року випуску, номер кузову [NUMBER], об'єм двигуна 1 598 куб. см. , д.н.з. [NUMBER], на умовах договору застави транспортного засобу №50011592 (далі - Договір застави). Окрім цього, сторони Договору погодили додаткові способи забезпечення виконання зобов'язання за Договором у вигляді поруки третьої особи. Поручителем за зобов'язаннями [PERSON] виступила [PERSON], яка підтвердила ознайомлення з умовами Договору шляхом його підписання. За Договором [PERSON], разом з іншим, зобов'язався погашати кредит, сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати інші платежі в порядку, в сумах і в строки, встановлених договором. Всі платежі за Договором здійснювалися у гривнах з перерахунком за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту суми кредиту в долларах США, визначених в Графіку погашення кредиту, який є невід'ємною частиною Договору. Останні положення Договору узгоджуються з приписами ст.ст. 192, 533 ЦК України, та не суперечать вимогам законодавства, що регулює правовідносини в сфері надання фінасових послуг. Отже, доводи відповідачів про дискримінаційність, несправедливість вказаних положень Договору не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а відповідно підстав для застосування до спору ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» не має. З огляду на пункти 9.5, 9.6 Загальних умов кредитування, суд приходить до висновку, що відповідачам перед укладенням Договору надана вичерпна інформація про умови кредитування із зазначенням вартості ціє послуги, а відтак порушень вимог ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», за обставин справи, не вбачається. Статтями 19, 20 Закону України «Про заставу» встановлено, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Відповідно до п. 4.1 Договору застави, заставодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, якщо вимога не буде задоволена протягом 10 робочих днів з дня направлення заставодержателем відповідного повідомлення, звернути стягнення на предмет застави, у випадках, передбачених Договором застави. Згідно з наданими позивачем розрахунками, за Договором станом на 29.09.2015р. облікована заборгованість в загальній сумі 351554,69 грн. У зв'язку з цим позивачем на виконання вимог п. 3.3 Договору на адресу відповідачів була направлена вимога про дострокове виконання зобов'язань за Договором. Проте, така вимога була залишена без відповідного реагування. Доводи відповідачів про те, що позивач неправомірно відмовив в позасудовому врегулюванні спору не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Наведене дає суду прийти до висновку, що позивач вправі вимагати погашення заборгованості за Договором, шляхом звернення стягнення на предмет застави, відповідно до Договору застави, на підставі ст.ст. 572, 590 ЦК України, ст.ст. 17, 19, 20 Закону України «Про заставу». Погоджується суд і з способом звернення стягнення на предмет застави, що запропонований позивачем, оскільки він узгоджується з приписами ст. 16 ЦК України та ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Разом з тим, суд вважає за необхідне виключити із заборгованості за Договором нараховані збитки в сумі 12000 грн., та 691,94 грн. інфляційних втрат. Так, позивачем під збитками визначено витрати, що понесені на правову допомогу щодо супроводження процесу стягнення заборгованості за кредитним договором, які були надані ТОВ «Юридична фірма Вернер». Проте, вказані витрати не можна визнати збитками за договірним зобов'язанням, оскільки вони не перебувають у безпосередньому зв'язку із зобов'язанням, як того вимагають приписи ст.ст. 22, 611 ЦК України, а здійснювались позивачем на захист порушеного права в позасудовому порядку і відповідно можуть бути відшкодовані, як витрати на виконавче провадження, витрати на вчинення нотаріальних дій, судові витрати тощо, за підстав передбачених відповідним спеціальним законодавством. Інфляційні ж втрати, відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, можуть бути нараховані кредитором лише у разі порушення грошового зобов'язання визначеного в національній валюті. В даному випадку зобов'язання за Договором прив'язані до доллара США, а відтак в сумі заборгованості за кредитом вже враховані втрати від інфляції. Отже, на відновлення прав позивача суд вважає за необхідне в рахунок погашення заборгованості [PERSON] та [PERSON] перед ТОВ «Порше Мобіліті» за кредитним договором №50011529 від 14.01.2014 року в сумі 338962 грн. 75 коп., звернути стягнення на предмет застави за договором застави транспортного засобу №50011592 від 22.01.2014р., а саме на автомобіль марки VW, модель Polo Sedan, кузов № [NUMBER], об'єм двигуна 1598 куб.см., рік випуску 2013, шляхом його реалізації на публічних торгах в межах процедури виконавчого провадження відповідно до Закону України "Про виконавче провадження", тим сами задовольнити позов частково. За такого рішення, витрати у справі підлягають розподілу пропорційно задоволеної частки вимог, відповідно і на підставі ст. 88 ЦПК України. На підставі наведених в рішенні норм закону,

Outcome: approved