Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-03 00:00:00

У лютому 2016 року [PERSON] звернувся до Ладижинського міського суду Вінницької області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Ладижинський завод силікатної цегли" про стягнення заборгованості заробітної плати по заробітній платі. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він працював слюсарем КВП і автоматики на підприємстві ПАТ «Ладижинський завод силікатної цегли» з 1985 року по травень місяць 2014 року . За період час з грудня місяця 2012 року по травень місяць 2014 року підприємство ПАТ «Ладижинський завод силікатної цегли» не виплачувало йому заробітну плату внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 10296 грн 14 коп. Згідно судового наказу № 135\\1448\\13-ц від 12.08.2013, виданого Ладижинським міським судом стягнуто з ПАТ «Ладижинський завод силікатної цегли» на мою користь нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 7820 грн 67 коп. за період з грудня місяця 2012 року по червень місяць 2013 року включно. Судовий наказ № 135\\1448\\13-ц від 12.08.2013 року, виданий Ладижинським міським судом виконано в повному обсязі. В лютому місяці 2016 року він звернувся на адресу Ладижинського міського суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ПАТ «Ладижинський завод силікатної цегли» на свою користь заборговану підприємством заробітну плату за період з липня місяця 2013 року по травень місяць 2014 року включно, що становить 2474 грн 12 коп. Згідно ухвали Ладижинського міського суду від 12.02.2016 року № 135\\447\\16-ц йому відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу з тих підстав, що суд не вбачає за можливе розглянути справу в наказному провадженні, оскільки із доданих до заяви документів вбачається спір про право та рекомендовано звернутись із вимогою про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в позовному провадженні. Розмір заборгованої йому підприємством ПАТ «Ладижинський завод силікатної цегли» заробітної плати за період з липня місця 2013 року по травень місяць 2014 року становить 2474 грн 12 коп. Відповідач по справі по даний час не провів розрахунок по заробітній платі за період з липня 2013 року по травень 2014 рік . Посилаючись на порушення відповідачем трудового законодавства, [PERSON] просив позов задовольнити та стягнути з відповідача на його користь нараховану, але не виплачену заробіту плату 2474,12 грн. Позивач [PERSON] на розгляд справи не зявився, однак надав суду заяву, в якій просив справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував щодо ухвалення заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, отримавши повістку про виклик до суду, що підтверджується розпискою про вручення поштового відправлення, направленого за адресою місцезнаходження юридичної особи. Відповідно до ч.4 ст.169, ч. 1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволення, виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що 12 лютого 1985 року позивач був прийнятий в ПАТ «Ладижинський завод силікатної цегли» та звільнений за угодою сторін на підставі ст. 36 КЗпП України, про що в трудовій книжці позивача зроблено відповідний запис (а.с.4). Згідно довідки Публічного акціонерного товариства «Ладижинський завод силікатної цегли» від 09 грудня 2015 року № 046-16 заборгованість підприємства перед [PERSON] із заробітної плати станом на 09 грудня 2015 року становить 10 296,04 грн (а.с.3). Розмір цієї заборгованості сторонами не оспорюється. Відповідно до судового наказу № 135\\1448\\13-ц від 12 серпня 2013 року, виданого Ладижинським міським судом від 12 серпня 2013 року стягнуто на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі у сумі 7820,67 грн.(а.с.9) Згідно ухвали Ладижинського міського суду від 12 лютого 2016 року № 135\\447\\16-ц йому відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу (а.с.10). У відповідності до\~ст. 47 КЗпП України\~власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу. Згідно\~ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно\~ст. 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Судом встановлено, що відповідач не здійснює виплату заробітної плати, починаючи з липня 2013 року по травень 2014 року, яка становить 2474,12 грн. Згідно\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 16 ЦК України\~передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно норм\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа вправі звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів, а в інтересах інших осіб, або державних чи суспільних інтересах лише у випадках, встановлених законом. Відповідно до\~ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до\~ст. 58 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог та заперечень. Суд не приймає до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2\~ст. 59 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. В силу ч. 1\~ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Судом роз'яснювались сторонам, представникам сторін, положення ст.ст.\~10,\~11,\~57-60,\~61 ЦПК України\~та наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, а також те, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь справі, при цьому суд приймає до розгляду тільки ті докази, які мають значення по справі. Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Перевіривши та з'ясувавши всі необхідні обставини справи та оцінюючи усі наявні докази по справі, досліджені в судовому засіданні в їх сукупності, приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає, що в діях відповідача вбачається порушення законодавства про працю. Виходячи з вищенаведених обставин справи, а також діючого матеріального закону, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства відповідно до п. 6 ч. 1\~ст. 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Публічного акціонерного товариства "Ладижинський завод силікатної цегли" про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати підлягають задоволенню. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, вказані судові витрати слід стягнути з відповідача в дохід держави відповідно до положень\~ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved