Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-21 00:00:00

У вересні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому в обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що постановою господарського суду Харківської області від 03.12.2014 року ВАТ « ІТРЗ» визнано банкрутом. Під час здійснення ліквідаційної процедури ВАТ «Ізюмський тепловозоремонтний завод» ліквідатором було встановлено, що квартирі [ADDRESS] було незаконно надано статус службової та видано громадянинові [PERSON] та членам його сімї. Відповідно до наказу ВАТ « ІТРЗ» про припинення трудового договору № 21/к-зв від 10 лютого 2015 року [PERSON] звільнено з посади двірника адміністративної будівлі на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Ухвалою господарського суду Харківської області від 21 червня 2016 року визнано недійсним ордер на житлове приміщення квартиру [ADDRESS], який було видано на імя [PERSON] та членів його сімї, з якою [PERSON] ознайомлений та яка набула законної сили. Оскільки відповідач в добровільному порядку не виселяється із спірної квартири, а виконавчий комітет Ізюмської міської ради не скасовує реєстрацію всіх осіб, що була здійснена на підставі ордеру на житлове приміщення спірну квартиру, просить суд виселити [PERSON], його дружину [PERSON], його сина [PERSON] з квартири [ADDRESS] та зобовязати виконавчий комітет Ізюмської міської ради Харківської області скасувати реєстрацію їх місця проживання. Позивач підтримує позов, просить суд його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] залишає вирішення спору на розсуд суду. Представник відповідача [PERSON] заперечує проти позову, надав письмові заперечення, відповідно до яких вважає, суд першої, апеляційної та касаційної інстанції господарської юрисдикції підтвердили відсутність порушень арбітражного керуючого [PERSON] під час вчинення дій із спірною квартирою, на даний час оскаржується ухвала суду, якою визнано недійсним ордер, рішення виконавчого комітету, на підставі яких видано ордер, є дійсними, отже підстав для виселення немає, і з службового житла у разі ліквідації підприємства особа не може бути виселена без надання іншого житлового приміщення. Судовим розглядом встановлено, що постановою господарського суду Харківської області від 03.12.2014 року по справі № Б-39/02-09 ВАТ «Ізюмський тепловозоремонтний завод» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Ухвалою господарського суду Харківської області від 25 листопада 2015 року в справі № Б-39/02-09 усунено арбітражного керуючого [PERSON] від виконання обовязків ліквідатора ВАТ «ІТРЗ». Ліквідатором ВАТ «Ізюмський тепловозоремонтний завод» призначено арбітражного керуючого [PERSON] та зобовязано виконати ліквідаційну процедуру в повному обсязі. Згідно наказу (розпорядження) ВАТ «ІТРЗ» № 17/б-пр від 26.04.2012 року «Про прийом на роботу» на посаду контрольного майстра ВТК заводоуправління був прийнятий [PERSON] (а.с.8). Згідно наказу ВАТ «ІТРЗ» № 35/к-пер від 22.07.2013 року «Про переведення працівника на іншу посаду» переведено [PERSON], майстра контрольного ВТК заводоуправління з 22.07.2013р. на посаду двірника адміністративної будівлі заводоуправління з оплатою згідно із штатним розкладом (а.с.10). Рішенням Виконавчого комітету Ізюмської міської ради від 25.09.2013 року № 0712 за клопотанням арбітражного керуючого [PERSON] було визнано трикімнатну квартиру [ADDRESS] житловою площею 36,1 кв.м. та загальною площею 60,9 кв.м. службовою (а.с.11). Рішенням Виконавчого комітету Ізюмської міської ради від 25.12.2013 року № 0921 за клопотанням арбітражного керуючого [PERSON] було надано службову трикімнатну квартиру [ADDRESS] житловою площею 36,1 кв.м. та загальною площею 60,9 кв.м. [PERSON], склад сім`ї 3 особи. 13.01.2014 року Виконавчим комітетом Ізюмської міської ради на імя [PERSON] у складі сімї [PERSON] JI.A. та [PERSON] видано службовий ордер на житлове приміщення: трикімнатну квартиру [ADDRESS] житловою площею 36,1 кв.м. та загальною площею 60,9 кв.м. № 016086 (а.с.7). 01.07.2014 року рішенням Виконавчого комітету Ізюмської міської ради №0353 за клопотанням арбітражного керуючого [PERSON] вирішено скасувати рішення виконавчого комітету Ізюмської міської ради від 25.09.2013 року № 0712 «Про визнання квартири [ADDRESS] службовою». Постановою господарського суду Харківської області від 03.12.2014 року ВАТ «ІТРЗ» визнано банкрутом (а.с.13-16). Наказом (Розпорядженням) ВАТ «ІТРЗ» про припинення трудового договору № 21/к-зв від 10.02.2015 року [PERSON] звільнено з посади двірника адміністративної будівлі на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати (а.с.22). Ухвалою господарського суду Харківської області від 25.11.2015 року арбітражного керуючого [PERSON] звільнено від виконання обовязків ліквідатора ВАТ «ІТРЗ» та призначено нового ліквідатора - арбітражного керуючого [PERSON] (а.с.18-28). Ухвалою господарського суду Харківської області від 21.06.2016 року по справі № Б-39/02-09 визнано недійсним ордер на житлове приміщення - квартиру [ADDRESS], житловою площею 36,1 кв.м. та загальною площею 60,9 кв.м. № 016086 від 13.01.2014 року (а.с. 29-32). 05 липня 2016 року на адресу [PERSON] ліквідатором було направлено листи № 02-01/481 з вимогою виселитися в добровільному порядку з квартири [ADDRESS] та передати її за актом приймання-передачі арбітражному керуючому, на підставі ухвали господарського суду Харківської області від 21.06.2016 року по справі № Б-39/02-09. Зазначені листи адресатом отримано не було, їх повернуто арбітражному керуючому, ліквідатору ВАТ «ІТРЗ» у звязку із закінченням терміну зберігання на відділенні поштового звязку (а.с.33-37). 05 липня 2016 року Виконавчому комітету Ізюмської міської ради було направлено лист № 02-01/482 скасувати реєстрацію (реєстрації) місця проживання для всіх осіб, що була здійснена на підставі ордеру на житлове приміщення - квартиру [ADDRESS] житловою площею 36,1 кв.м. та загальною площею 60,9 кв.м. № 016086 від 13.01.2014 року на підставі ухвали господарського суду Харківської області від 21.06.2016 року по справі № Б-39/02-09 та повідомити про це арбітражного керуючого (а.с.38-40). Надаючи правову кваліфікацію викладеним у позовній заяві обставинам суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення права цивільних прав та обовязків. Відповідно до ч. 1 ст. 236 Цивільного кодексу України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Згідно ч. 3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Зважаючи на наявність ухвали господарського суду Харківської області від 21 червня 2016 року ордер на житлове приміщення - квартиру № 11 по вул. Кленова в м. Ізюм є недійсним з моменту його отримання, а тому підстави для вселення в зазначену квартиру у громадянина [PERSON] - відсутні. При цьому суд відхиляє посилання на те, що на даний час оскаржується ухвала господарського суду Харківської області, якою визнано недійсним ордер, оскільки згідно наданої ухвали Харківського апеляційного господарського суду від 14.06.2017р. дану апеляційну скаргу було повернуто заявнику, отже станом на момент розгляду справи ухвала господарського суду Харківської області від 21 червня 2016 року є чинною. Також суд вважає за необхідне звернути увагу відповідача [PERSON] на те, що до матеріалів справи додано постанову Вищого господарського суду України від 16.11.2016р., якою не переглядалась ухвала господарського суду Харківської області від 21.06.2016р., а здійснювався перегляд іншої ухвали суду, винесеної в той же день в межах однієї справи про банкрутство. Відповідно до ст. 9 ч. 4 ЖК УРСР ніхто не може бут виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим примушенням інакше, як з підстав і порядку передбачених законом. Частиною 1 статті 109 Житлового кодексу Української РСР визначено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Відповідно до статті 117 Житлового кодексу Української РСР у разі визнання ордера на жиле приміщення недійсним внаслідок неправомірних дій осіб, які одержали ордер, вони підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення. Якщо громадяни, зазначені в ордері, раніше користувалися жилим приміщенням у будинку державного або громадського житлового фонду, їм повинно бути надано жиле приміщення, яке вони раніше займали, або інше жиле приміщення. Відповідно до ч. 1 ст. 118 Житлового кодексу Української РСР службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті [PERSON] народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири. Згідно ст. 124 Житлового кодексу Української РСР робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до п. 34 [PERSON] Міністрів Української РСР № 37 від 04.02.1988 року N 37 "Про службові жилі приміщення", якою затверджено Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення. Виселення провадиться в судовому порядку. У ст. 125 Житлового кодексу Української РСР та п. 35 [PERSON] Міністрів Української РСР № 37 від 04.02.1988 року N 37 "Про службові жилі приміщення", якою затверджено Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР закріплено перелік осіб, яких не може бути виселено з житлового приміщення без надання іншого, серед яких є особи, звільнені у зв'язку з ліквідацією підприємства, установи, організації або за скороченням чисельності чи штату працівників. Суд вважає що в даному випадку, зважаючи на те, що відсутні правові підстави для вселення у службове житло відповідачем, оскільки ордер визнано недійсним, це зумовлює констатацію відсутності правомочності відповідача [PERSON] претендувати на це службове житло або вимагати йому надання іншого житлового приміщення. Відповідно до даних бухгалтерського обліку, квартира № 11 по вул. Кленова в м. Ізюм, знаходиться на балансі ВАТ «ІТРЗ» та належить до основних фондів підприємства. Згідно до п. 4 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби» затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 92 від 28.04.2000 року основні засоби - матеріальні активи, які підприємство/установа утримує з метою використання їх у процесі виробництва/діяльності або постачання товарів, надання послуг, здавання в оренду іншим особам або для здійснення адміністративних і соціально-культурних функцій, очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких більше одного року (або операційного циклу, якщо він довший за рік). Відповідно до п. 3 [PERSON] Кабінету міністрів України від 02.03.2016 року № 207 Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру (далі - [PERSON] №207) реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно- територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Відповідно до абз.1-3 п. 28 [PERSON] №207 реєстрація місця проживання/перебування особи або зняття з реєстрації місця проживання скасовуються в разі їх проведення з порушенням вимог законодавства. Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що [PERSON] втратив право на житло, суд вважає наявними правові підстави для задоволення позовних вимог позивача. У відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідачів.

Outcome: approved