Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

01 березня 2021 року [PERSON] - представник Комунального підприємства «Харківводоканал» (далі КП «Харківводоканал») звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовна заява мотивована тим, що відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , та є споживачами послуг з централізованого водопостачання та з центрального водовідведення, облік нарахувань та оплата за які здійснюються за абонентським особовим рахунком № [NUMBER] . Проте, останні обов`язку щодо своєчасної оплати наданих послуг з централізованого водопостачання та з централізованого водовідведення належним чином не виконували, у зв`язку з чим, мають перед позивачем заборгованість у розмірі 5725 грн 76 коп., з яких: за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01 грудня 2016 року по 31 грудня 2020 року у розмірі 2094 грн 16 коп.; за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01 серпня 2016 року по 31 грудня 2020 року у розмірі 3077 грн 91 коп.; інфляційні витрати у розмірі 382 грн. 89 коп.; 3% річних від простроченої суми у розмірі 170 грн. 80 коп. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 березня 2021 року позовну заяву залишено без руху та надано час для усунення недоліків. У встановлений судом строк недоліки позовної заяви усунуто. 12 липня 2021 року представником позивача [PERSON] подана заява про збільшення позовних вимог. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 вересня 2021 року відкрито провадження у справі за позовом Комунального підприємства «Харківводоканал» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 листопада 2021 року прийняти до розгляду заяву представника [PERSON] про збільшення позовних вимог у даній справі. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про час та місце його проведення повідомлялась належним чином шляхом направлення судової повістки про виклик до суду за зареєстрованим місцем проживання, однак надала через канцелярію суду заяву про застосування строків позовної давності. Разом з тим, просила розглядати справу за її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення повідомлявся належним чином шляхом направлення судової повістки про виклик до суду за зареєстрованим місцем проживання, причини неявки суду не повідомив, відзив не подав. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог з огляду на таке. Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що відповідачі [PERSON] ,\~ [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] та є споживачами послуг з централізованого водопостачання та з центрального водовідведення, які надаються Комунальним підприємством «Харківводоканал» за вказаною адресою. КП «Харківводоканал» відкрито особовий рахунок № [NUMBER] на ім`я [PERSON] , що свідчить про надання позивачем відповідачам послуг з централізованого водопостачання і водовідведення за адресою: [ADDRESS] . Згідно ст.ст. 67, 68 ЖК України, плата за комунальні послуги у жилому приміщенні, що належить громадянинові, береться, крім квартирної плати, за затвердженими у встановленому порядку тарифами, у строки, визначені угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Приписами пункту 5 частини другої статті 7\~Закону\~України\~«Про\~житлово-комунальні\~послуги» встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Частиною першою статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», послуги з централізованого водопостачання та водовідведення віднесено до комунальних. Пунктом 1 частини другої статті 22 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» закріплено, що споживачі питної води зобов`язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення. Згідно з п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 10\~Закону\~України\~«Про\~житлово-комунальні\~послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім, випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Відповідно до статті 162\~ЖК Української\~РСР плата за комунальні послуги у жилому приміщенні, що належить громадянинові, береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами, у строки, визначені угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Аналіз вищенаведених положень свідчить про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. На підставі викладеного, у відповідачів виникли зобов`язання щодо сплати заборгованості за надані комунальні послуги. Не укладення письмового договору про надання послуг не є підставою для звільнення відповідачів як споживачів від оплати відповідних послуг. Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 221/515/15-а, згідно з якою, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, і відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному розмірі, а також в постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 210/5796/16-ц. Відповідно до положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтями 610, 612 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного суду, викладеної у постанові від 07 липня 2020 року у справі № 7128916/17-ц, надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах (частина перша статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року). Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Крім того, відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13. Судовим розглядом встановлено, що відповідачі, в порушення зазначених вище вимог закону, оплату за надані послуги не здійснюють, у зв`язку з чим, мають перед позивачем заборгованість в розмірі 5872 грн 29 коп., з яких: за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01 грудня 2016 року по 31 травня 2021 року у розмірі 2544 грн 40 коп.; за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01 серпня 2016 року по 31 травня 2021 року у розмірі 3327 грн 89 коп.. В обґрунтування розміру заборгованості за вищевказані послуги позивачем надано відповідний розрахунок. Згідно зі статтею 626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 629\~ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі статтею 526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 623\~ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до частиною другою статті 625\~ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох відсотків річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до частини першої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Статтею 81 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). У зв`язку із простроченням відповідачами сплати комунальних послуг КП «Харківводоканал» нараховано індекс інфляції у розмірі 403 грн. 45 коп.; 3% річних від простроченої суми у розмірі 175 грн. 19 коп. Наведені обставини підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме, розрахунком заборгованості, розрахунком 3 % річних та індексу інфляції. За таких обставин, суд доходить висновку про те, що під час розрахунку заборгованості за спожиті послуги з централізованого водопостачання та з централізованого водовідведення позивачем застосовані нормативно-правові акти, які підлягають застосуванню. Позивачем також правильно застосовані приписи статті 625\~ЦК\~України щодо зобов`язання боржника сплатити інфляційні втрати та 3% річних в разі прострочення виконання грошового зобов`язання. У частині першій статті 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (частина перша статті 611 ЦК України). З зазначеного розрахунку вбачається, що за вказаний період позивачем пропущений строк позовної давності, встановлений статтею 257 ЦК України. Згідно частини третьої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Згідно до частини першої статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У відповідності до частини першої статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина перша статті 267 ЦК України). Оскільки, відповідач [PERSON] подала до суду клопотання про застосування позовної давності, позовні вимоги КП «Харківводоканал» в частині стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та з централізованого водовідведення за період з 01 грудня 2016 року по 28 лютого 2018 року задоволенню не підлягають, у зв`язку із пропуском позивачем строків позовної давності. Судом встановлено,\~що заборгованість\~відповідачів за\~надані послуги з централізованого водопостачання за період\~з 01\~березня 2018\~року по\~31 травня 2021\~року складає 1669 грн 25 коп, з централізованого водовідведення за період\~з 01\~березня 2018\~року по\~31 травня 2021\~року складає 1807 грн 77 коп., інфляційні витрати - 403 грн 45 коп., три відсотки річних - 175 грн 19 коп. Відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Матеріали справи свідчать, що позивачем при поданні позовної заяви сплачений судовий збір в сумі 2270,00 грн, що підтверджено документально платіжним дорученням № 5045, який підлягає стягненню пропорційно з відповідачів. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з [PERSON] ,\~ [PERSON] на користь КП «Харківводоканал» підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 1427 грн 13 коп, по 713 грн 56 коп. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: partial