Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-24 00:00:00

01.03.2013 року ПАТ «ПроКредит Банк», правонаступником якого є ТОВ «Росвен Інвест Україна», звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором №2.27516 від 22.05.2008 року у розмірі 60 080 грн. 95 коп., стягнути судовий збір 600 грн. 81 коп. Як на підставу позову посилається на те, що 22.05.2008 між ПАТ «ПроКредит Банк», правонаступником якого є ТОВ «Росвен Інвест Україна», та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір (з урахуванням внесених змін), відповідно до якого надано кредит у розмірі 75000 грн. зі сплатою відсотків встановлених договором з кінцевим строком повернення кредиту 23.09.2014 року. Відповідач зобов'язався повернути кредит щомісячними платежами та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання кредитних зобов'язань між банком та [PERSON], та між банком та [PERSON] були укладені 22.05.2008 договори поруки (з урахуванням укладення додаткових договорів), згідно з якими поручителі поручилися за повне виконання кредитних зобов'язань позичальника [PERSON] 23.11.2012 року банк направив відповідачам вимоги щодо дострокового виконання кредитних зобов'язань, однак вимоги виконані не були, у зв'язку з чим банк звернувся до суду з цим позовом. Представник ТОВ «Росвен Інвест Україна» в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справ у його відсутності. Відповідач [PERSON] та його представник проти задоволення позову заперечували в повному обсязі. Відповідач зазначив, що договір поруки від 22.05.2008 року він підписав формально, оскільки його попросив директор, кошти він не брав. Представник зазначила, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду. При цьому, в кредитний договір вносились зміни, які збільшували обсяг відповідальності поручителя [PERSON], однак [PERSON] згоди на це не надав, інших договорів про внесення змін не підписував. Відповідачі [PERSON], [PERSON] повторно не з'явилися, про день та місце слухання справи були повідомлені своєчасно та належним чином, причини неявки суду не сповістили, письмові заперечення (відзиви) суду не надавали. Враховуючи неодноразові неявки відповідачів, які жодного разу не з'явилися до суду, суд вважає можливим розглянути справу у їх відсутність. Ухвалою суду від 22.03.2013 року відкрито провадження у справі. 23.04.2013 року у справі ухвалено заочне рішення, яке за заявою [PERSON] було скасовано ухвалою суду від 24.11.2016 року та призначено розгляд справи в загальному порядку. Ухвалою суду від 09.06.2017 року в порядку ст. 37 ЦПК України (в редакції 2005 р) залучено ТОВ «Росвен Інвест Україна» як правонаступника позивача ПАТ «ПроКредит Банк», оскільки 22.08.2016 року між ТОВ «Росвен Інвест Україна» (новим кредитором) та ПАТ «ПроКредит Банк» (первісним кредитором) укладено договір факторингу №КЕ/ПБ-2016, відповідно до умов якого ТОВ «Росвен Інвест Україна» набуло право вимоги до [PERSON], [PERSON], [PERSON] за кредитним договором №2.27516 від 22.05.2008 року. Згідно з правилами ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Суд, вислухавши пояснення відповідача, його представника, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до кредитного договору №2.27516 від 22.05.2008 року та договорів про внесення змін до нього: договір №1 від 17.10.2008 року, договір №2 від 22.06.2009 року, договір №3 від 17.12.2009 року, договір №4 від 23.09.2011 року, укладених між ЗАТ «ПроКредит банк» (правонаступником якого є ТОВ «Росвен Інвест Україна») та [PERSON], банк надав позичальникові кредит у сумі 75000 грн. зі сплатою 24% річних строком на 76 місяців включно до 23.09.2014 року для задоволення особистих неспоживчих потреб. Відповідно до п. 3.1 договору, погашення кредиту та сплата відсотків за його користування здійснюються в порядку та строки згідно з графіком повернення кредиту і сплати відсотків. Відповідно до п. 2.4 договору, у випадку прострочення встановлених цим Договором строків погашення грошових зобов'язань Позичальник сплачує Кредитору штрафну пеню у розмірі 0,5 % від суми непогашеної заборгованості, але не менше ніж 15 (п'ятнадцять) гривень у еквіваленті валюти кредиту за кожний календарний день прострочення, включаючи день повного погашення заборгованості. Починаючи з 31 календарного дня прострочення, вказаний розмір пені збільшується до 1 % за умови подання Кредитором відповідного повідомлення Позичальнику про таке збільшення. Відповідно до п. 3.2.1 договору, кредитор вправі вимагати дострокового погашення кредиту у разі прострочення погашення грошових зобов'язань за цим Договором тривалістю більш ніж 3 (три) банківські дні. Відповідно до п.3.6 договору, при прострочені погашення грошових зобов'язань за цим Договором тривалістю більш ніж 30 календарних днів Позичальник зобов'язаний повністю достроково погасити кредит не пізніше ніж через 3 банківські дні з дати настання тридцятого дня прострочення незалежно від того, чи Кредитор пред'явив йому Вимогу, якщо інше не буде погоджено з Кредитором. При цьому Кредитор вправі самостійно та без повідомлення Позичальника приймати рішення про збільшення строку прострочення, необхідного для такого дострокового погашення чи строку, в який має бути здійснено таке погашення. Відповідно до п. 3.4 договору, позичальник зобов'язаний достроково погасити кредит протягом п'яти банківських днів з дня відправлення Вимоги. 23.11.12 року [PERSON] отримав вимогу про повне дострокове погашення кредиту, про що свідчить його особистий підпис (а.с.24), однак погашення кредитної заборгованості не зробив. Відповідно до довідки розрахунку заборгованості за кредитним договором №2.27516 від 22.05.2008 року станом на 04.02.2013 року наявна загальна заборгованість у сумі 60080 грн. 95 коп., що включає заборгованість за: тілом кредиту - 38370 грн. 23 коп.; відсотками - 2106 грн. 57 коп., пенею - 19604 грн. 15 коп. Відповідно до договору поруки №2.27513-ДП1 від 22.05.2008 року та договорів про внесення змін до нього: договір №1 від 17.10.2008 року, договір №2 від 22.06.2009 року, договір №3 від 23.09.2011 року, укладених між ЗАТ «Прокредит Банк» (правонаступником якого є ТОВ «Росвен Інвест Україна») та [PERSON], останній як поручитель поручається перед кредитором за виконання усіх зобов'язань позичальника [PERSON] у їх повному обсязі як солідарний з позичальником боржник. При цьому, при укладенні договору №3 від 23.09.2011 року про внесення змін до договору поруки, сторони погоди, що поручитель відповідає за кредитні зобов'язання позичальника, за якими кредит надано у сумі 75000 грн. строком на 76 місяців зі сплатою 24% річних. [PERSON] як поручителю 21.02.2013 року банком було направлено вимогу про виконання зобов'язань за договором поруки (а.с.29,30), однак вимога залишилася без виконання. Відповідно до договору поруки №2.27516-ДП2 від 22.05.2008 року та договорів про внесення змін до нього: договір №1 від 17.10.2008 року, договір №2 від 22.06.2009 року, договір №3 від 23.09.2011 року, укладених між ЗАТ «Прокредит Банк» (правонаступником якого є ТОВ «Росвен Інвест Україна») та [PERSON], останній як поручитель поручається перед кредитором за виконання усіх зобов'язань позичальника [PERSON] у їх повному обсязі як солідарний з позичальником боржник. При цьому, при укладенні договору №3 від 23.09.2011 року про внесення змін до договору поруки, сторони погоди, що поручитель відповідає за кредитні зобов'язання позичальника, за якими кредит надано у сумі 75000 грн. строком на 76 місяців зі сплатою 24% річних. [PERSON] як поручителю 18.01.2013 року банком було направлено вимогу про виконання зобов'язань за договором поруки (а.с.35-37), однак вимога залишилася без виконання. Згідно зі ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні бути виконані належним чином в установлений строк відповідно до умов договору. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно зі ч. 2 ст. 1054 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Враховуючи, що позичальник виконував кредитні зобов'язання неналежним чином, то позивач набув право на дострокове стягнення заборгованості. Відповідно до ч.1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до ч.2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Виходячи з аналізу правової норми ст. 554 ЦК України, поручителі, які спільно поручились, відповідають перед кредитором солідарно. У разі укладення кількох договорів поруки на виконання одного й того самого зобов'язання частина 3 статті 554 ЦК України не застосовується. У такому випадку кредитор має право пред'явити вимогу до кожного з поручителів на підставі окремого договору, відповідно до яких кожен із поручителів відповідає перед кредитором разом із боржником, як солідарні боржники. Отже, поручителі [PERSON] та [PERSON] між собою солідарно не відповідають. Суд також враховує, що договорами поруки передбачено строк їх дії до повного виконання зобов'язання, а банк направив вимогу позичальнику [PERSON] про дострокове погашення кредитної 22.11.2012 року, якою фактично змінив строк виконання зобов'язання, однак банк звернувся до суду з позовом до позичальника та поручителів 01.03.2013 року, тобто протягом 6-ти місяців з дня зміни строку виконання зобов'язання, отже у розумінні ч. 4 ст. 559 ЦК України порука не припинилася. У зв'язку з цим, позивальник [PERSON] та поручитель [PERSON] відповідають між собою як солідарні боржники за договором поруки №2.27513-ДП1 від 22.05.2008 року (з урахуванням змін), а позивальник [PERSON] та поручитель [PERSON] відповідають між собою як солідарні боржники за договором поруки №2.27513-ДП2 від 22.05.2008 року. З приводу посилання позивача на припинення поруки у зв'язку з внесенням змін до кредитного договору від 22.05.2008 року, без згоди поручителя, що призвело до збільшення відповідальності, суд зазначає наступне. Згідно з ч. 1 ст. 559 ЦП України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Справді, до кредитного договору №2.27516 від 22.05.2008 року вносились зміни, якими було збільшено розмір відсотків (до 24%річних) та строк погашення кредиту (до 23.09.2014 року), а саме при укладенні договорів про внесення змін до нього: договір №1 від 17.10.2008 року, договір №2 від 22.06.2009 року, договір №3 від 17.12.2009 року, договір №4 від 23.09.2011 року. Разом з тим, поручитель [PERSON] надавав добровільну згоду на збільшення обсягу його відповідальності. Так, до договору поруки №2.27516-ДП2 від 22.05.2008 року були внесені зміни за згодою [PERSON], як поручителя, зокрема, укладені договір №1 від 17.10.2008 року, договір №2 від 22.06.2009 року, договір №3 від 23.09.2011 року. Таким чином, укладаючи останній договір №3 від 23.09.2011 року про внесення змін до договору поруки, поручитель [PERSON] добровільно, будучи вільним у визначенні умов договору, надав згоду на збільшення свої відповідальності як поручителя за виконання кредитних зобов'язань позичальника, за якими кредит надано у сумі 75000 грн. строком на 76 місяців зі сплатою 24% річних. Отже, зміна кредитного зобов'язання, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя [PERSON], відбулась за згодою самого ж поручителя, тому підстави для припинення поруки згідно з ч. 1 ст. 559 ЦП України - відсутні. Посилання позивача на те, що він формально підписав договір поруки тощо, не заслуговують на увагу, оскільки є необґрунтованими. Доводи відповідача щодо відсутності відомостей про розмір погашеної заборгованості позичальником, - є необґрунтованими, оскільки спростовуються розрахунком заборгованості, у якому зазначено дати та розмір погашення позивальником кредиту. Відповідачем було зазначено про пропуск позивачем строку позовною давності. Згідно ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, а ч. 2 ст. 258 ЦК України встановлено спеціальну позовну давність щодо пені тривалістю один рік. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (ч. 1 ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення, тобто кожного місяця згідно з графіком, а щодо повного повернення кредиту з 29.11.2012 року, враховуючи вимоги про повне дострокове погашення кредиту від 22.11.2012. При укладенні договору №4 від 23.09.2011 року про внесення змін до кредитного договору від 22.05.2008 року, банк та позичальник [PERSON] добровільно визначили, погодили, тобто позичальник добровільно 23.09.2011 року визнав та підтвердив, що кредит надано у сумі 75000 грн. строком на 76 місяців зі сплатою 24% річних. Таким чином, саме після встановлення змінених умов кредиту, розміру щомісячних платежів, та строк їх сплати, і їх невиконання чи неналежне виконання позичальником має відраховуватися строк позовної давності, однак в даному випадку не раніше ніж 23.09.2011 року (дати укладення договору про внесення змін). Враховуючи, що банк звернувся до суду з цим позовом 01.03.2013 року, то 3-хрічний строк позовної давності не пропущений по жодному з платежів за тілом кредиту та відсоткам. За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Таким чином, пеня - це санкція, яка нараховується від першого дня прострочення виконання зобов'язання й до того дня, доки зобов'язання не буде виконане. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Враховуючи, що позивач звернувся до суду 01.03.2013 року, то пеня підлягає нарахуванню в межах річного строку, тобто з 01.03.2012 року. Як вбачається з розрахунку кредитної заборгованості, розмір пені за період з 01.03.2012 по 04.02.2013 року складає 6201 грн. 05 коп. (13529,60 - 13364,60 = 165; 165 / 30 = 5,5 в день за період з 23.02.2012 по 23.03.2012; 5,5 х 23 = 126,50; 19604,15 - 13529,60 = 6074,55 + 126,50 = 6201,05) У зв'язку з цим, стягненню підлягає пеня в межах річного строку у розмірі 6201 грн. 05 коп. На підставі викладеного, стягненню з відповідачів підлягає заборгованість за кредитним договором №2.27516 від 22.05.2008 року станом на 04.02.2013 року у сумі 46 677 грн. 85 коп., що включає заборгованість за: тілом кредиту - 38370 грн. 23 коп.; відсотками - 2106 грн. 57 коп., пенею - 6201 грн. 05 коп. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи, що позовні вимоги були задоволені частково, то стягненню підлягає судовий збір пропорційно до задоволених вимог, у рівних частках з кожного відповідача по 155 грн. 59 коп. (46 677,85 х 600,81 / 60 080,95 = 466,78 / 3 = 155,59) Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Outcome: partial