Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-12 00:00:00

У вересні 2017 року представник позивача КП «Харківодоканал» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення з урахуванням інфляційних витрат та трьох відсотків річних у сумі 4447 грн. 48 коп., а також судового збору у сумі 1600 грн. В обгрунтування позову зазначено, що за адресою: [ADDRESS] мешкає [PERSON], яка є споживачем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, шляхом відкриття абонентського особового рахунку № [NUMBER]. У зв'язку з несплатою нею зазначених послуг утворилась заборгованість у сумі 4447 грн. 48 коп., з яких за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01 березня 2015 року по 31 липня 2017 року у розмірі 609 (шістсот дев'ять) грн. 10 коп., за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01 серпня 2014 року по 31 липня 2017 року у розмірі 2998 (дві тисячі дев'ятсот дев'яносто вісім) грн. 68 коп., інфляційні витрати у розмірі 712 (сімсот дванадцять) грн. 35 коп., три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 127 (сто двадцять сім) грн. 35 коп. Відповідачу було направлено рахунок - попередження з пропозицією погасити борг за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення у десятиденний термін. На момент подання заяви боржник не здійснила жодних заходів до повного погашення заборгованості, у зв'язку з чим КП «Харківводоканал» звернулось до суду з даним позовом. Ухвалою від 10.11.2017 року суддею Ленінського районного суду м. Харкова Грінчук О.П. провадження за вищевказаною справою було відкрито та призначено її до розгляду (а.с. 16). 11 квітня 2018 року дана справа згідно повторного автоматизованого розподілу у зв'язку з відпусткою судді Грінчук О.П. по вагітності та пологам надійшла в провадження судді Вікторова В.В. (а.с. 42-43). Ухвалою судді від 11.04.2018 року зазначену справу № 642/4442/17 прийнято до провадження. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання (а.с. 44-45). Ухвалою суду від 27.06.2018 до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, залучено [PERSON] (а.с. 77). До судового засідання 23 липня 2018 року представник позивача комунального підприємства "Харківводоканал" [PERSON] не з'явився. Про дату та час розгляду справи повідомлялися належним чином. Надав суду заяву, у якій просив розглянути справу 23.07.2018 без його участі. Зазначив також, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення у разі неявки відповідача (а.с. 86). Відповідач [PERSON] у судові засідання, призначені на 17.04.2018, 21.05.2018, 20.06.2018, 26.06.2018, а також 23.07.2018 не з'явилася жодного разу. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином. Причини неявки суду не відомі (а.с. 51, 52, 62, 63,84, 85). В матеріалах справи міститься заява [PERSON], у якій вона зазначала, що вимоги позивача є необґрунтовані та повинні бути пред'явлені до [PERSON] як до власника квартири [ADDRESS] (а.с. 30-32). Третя особа [PERSON] до судового засідання 23 липня 2018 року також не з'явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду не відомі (а.с. 82-83). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді. (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 р., (Judgement of ECHR of 16 December 1992 De Geouffre de la Pradelle v.France//Series A N 253-B). З цього приводу прецедентними є також рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особі (справа «Скопелліті проти Італії» від 23 листопада 1993 року), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа «Папахелас проти Греції» від 25 березня 1999 року). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02 вересня 2010 року, «Смірнова проти України» від 08 листопада 2005 року, «Матіка проти Румунії» від 02 листопада 2006 року, «Літоселігіс Проти Греції» від 05 лютого 2004 року та інші). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON], не отримуючи жодних процесуальних документів, обізнана про наявність у суді даного позову, проте, поведінка її свідчить про зловживання процесуальними правами, що є неприпустимим відповідно до ст. 44 ЦПК України та суперечить основним засадам цивільного судочинства та практиці Європейського суду з прав людини, в тому числі щодо розгляду справи у розумні строки, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Отже, з урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що відповідач не з'явилася до суду без поважних причин, не подала відзив, тому, при відсутності заперечень зі сторони представника позивача, вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Ухвалою суду від 17 липня 2017 року судовий наказ № 642/2730/17, виданий Ленінським районним судом м. Харкова 14 червня 2017 року про стягнення з [PERSON] на користь КП «Харківводоканал» заборгованості за надані послуги водопостачання та водовідведення у розмірі 4155 грн. 76 коп. та судового збору 800 грн. скасуваний (а.с. 6). Відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], що підтверджується відомостями з адресно-довідкового підрозділу ГУДМС (а.с. 15). Судом встановлено, що абонентський рахунок [NUMBER] відкрито на ім'я [PERSON], який згідно даних адресно-довідкового підрозділу ГУДМС зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7-10, 64). Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Відповідач [PERSON], яка зареєстрована та мешкає за адресою: [ADDRESS], є споживачем послуг, але оплату, за надані їй послуги не сплачує. Заборгованість згідно з розрахунком за користування послугами централізованого водопостачання у період з 01.03.2015 року по 31.07.2017 року склала 609 грн. 10 коп., за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01.08.2014 року по 31.07.2017 року склала 2998 грн. 68 коп. Статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов'язки споживача житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми. Таким чином, боржнику нараховано 712 грн. 35 коп. - суму інфляційних витрат за час прострочення та 127 грн. 35 коп. - три відсотки річних від простроченої суми, що підтверджується розрахунком, який міститься в матеріалах справи (а.с. 11, 12). Згідно п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875 від 24.06.2004 р. споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд, стосовно посилання відповідача [PERSON] про те, що власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] та що вона є неналежним відповідачем по справі, зазначає наступне. Так, за клопотанням представника позивача КП «Харківводоканал» судом постановлено ухвалу про витребування з Департаменту реєстрації Харківської міської ради - Центр надання адміністративних послуг (м. Харків, вул. Гімназійна набережна, буд. 26), а також з Департаменту реєстрації Харківської міської ради (61200, м. Харків, пл. Конституції, 7, 6 пов.) інформацію стосовно власника або власників квартири [ADDRESS] (а.с. 56-57). На адресу суду 11.06.2018 надійшла відповідь з Департаменту реєстрації Харківської міської ради про відсутність правових підстав для надання інформації, оскільки чинним законодавством визначено процедуру самостійно отримувати інформацію з Державного реєстру прав фізичними, юридичними особами та посадовими особами органів влади (а.с. 65-68). 25.06.2018 судом здійснений запит до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна та отримано інформацію, що відсутні відомості про власника квартири [ADDRESS] (а.с. 75). Таким чином, суд вжив всіх необхідних заходів про отримання за клопотанням сторони інформації стосовно власника квартири [ADDRESS]. Відповідач [PERSON], яка знала про існування даного позову, надала через канцелярію суду заяву про визнання недійсним вимог до неї, як до неналежного боржника, та зазначила у даній заяві додатки, які взагалі не приєднала до заяви. Дана заява надавалась, коли справа перебувала у провадженні судді Грінчук О.П. Таким чином, [PERSON] не надала суду жодних доказів того, що власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] та посилання її на те, що вона є неналежним відповідачем суд не приймає до уваги. Навпаки [PERSON] у своїй заяві зазначає, що боржник оформила субсидію, що підтверджується повідомленнями № 31457 від 18.01.2017 тта від 19.04.2017, натомість нарахування субсидії було необгрунтовано припинено за сприяння позивача. Також зазначила стосовно погашення заборгованості боржник здійснював платежі у січні, лютому та березні 2017 року. Зазначила також, що питну воду вони купують у 5 кіосках з продажу питної води, які розташовані у районі їх будинку за ціною 0,75 грн. за 1 літр, 8 літрів на день за 6 грн. за місяць, 2160 грн. за рік, оскільки якість води, що постачає позивач, не дозволяє вживати її у їжу та пити. Також у заяві [PERSON] зазначила, що в квартирі [ADDRESS] не встановлені засоби обліку води. Таким чином, [PERSON] фактично підтвердила те, що вона мешкає за спірною адресою та є споживачем послуг. На підставі викладеного, суд вважає, що позов є обгрунтований та підлягає задоволенню Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1600 грн.

Outcome: approved