Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-22 00:00:00

У березні 2018 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя від [PERSON] надійшла позовна заява до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що вона та третя особа є власниками квартири № [ADDRESS]. 05.11.2015 року між сторонами у справі було укладено Договір найму (оренди) жилої кімнати № 4, площею 8,3 м2 у вищезазначеній квартирі, у звязку з чим відповідач була зареєстрована у даній квартирі. Строк дії договору закінчився 05.10.2016 року. Станом на момент подання позову відповідач по справі зареєстрована в даній квартирі, проте, фактично не проживає з 01 березня 2016 року, в квартирі відсутнє належне їй майно та речі. У звязку із знаходження відповідача на реєстраційному обліку по зазначеній адресі, позивач не може володіти, користуватися та розпоряджатися зазначеним майном самостійно та на власний розсуд. На підставі вищевикладеного позивач просить суд усунути перешкоди у праві власності шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. У судове засідання позивач не зявилася, але до суду від неї та її представника надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, доводи наведені в обґрунтування позовних вимог підтримали, просили суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, проти винесення заочного рішення суду не заперечували. У судове засідання відповідач не зявилася, хоча про час, день та місце слухання справи була повідомлена в установленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомила. Заяв, клопотань, які б перешкоджали розгляду справи суду або заперечень стосовно позовних вимог позивача не надала. У судове засідання третя особа не зявилася, хоча про час, день та місце слухання справи була повідомлена в установленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомила. Заяв, клопотань, які б перешкоджали розгляду справи до суду. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28.03.2018 року провадження у цій справі відкрито, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 26). Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Таким чином, згідно з вимогами ст.ст.128,131 ЦПК України, відповідач повідомлений про час та місце слухання справи за адресою його місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку та не з'явився у судове засідання без поважних причин. Прийнявши до уваги заяву позивача та її представника, суд ухвалою від 23 травня 2018 року ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, взявши до уваги заяву позивача та її представника, приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що власниками квартири № [ADDRESS] є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом (а.с. 3); витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 21418336 від 08.05.2014 року (а.с. 4); технічним паспортом на квартиру (а.с. 5-6); Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 124659396 від 21.05.2018 року, що міститься в матеріалах справи. Станом на час розгляду справи по суті в квартирі № [ADDRESS] зареєстрована [PERSON], [INFO], що підтверджується відповіддю за запит № 01-71/0616 від 28.03.2018 року, виданою головним спеціалістом юридичного відділу Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради (а.с. 25), проте остання фактично не проживає за даною адресою з 01.03.2016 року, що підтверджується актом від 27.03.2018 року, виданим головною правління Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «НАШ ДОМ № 31» (а.с. 24). Відповідно до ст.. 13 Конституції Україна, держава забезпечує захист прав усіх субєктів права власності. Згідно зі ст.. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ст.. 319 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до ст.. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності. Власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до ст.. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, у суду є всі підстави визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою № 33 в будинку № 31 по вулиці Чумаченка в м. Запоріжжя, оскільки остання не мешкає по зазначеному адресу понад один рік. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житлом. Аналізуючи перелічені норми цивільного права, взявши до уваги надані стороною позивача докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з пп.1 п. 1 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на час звернення позивача до суду з даною позовною заявою складало - 704,80 грн. Згідно приписів п.9 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі інваліди І-ІІ груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів. У відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позивача, як інваліда ІІ групи, звільнено від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд дійшов висновку, що з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704, 80 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved