Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-01 00:00:00

ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО [PERSON] (надалі ПАТ КБ) «ПРИВАТБАНК» звернулося до відповідача з вимогою про стягнення заборгованості у розмірі 24921,98 грн. за кредитним договором та витрат понесених на сплату судового збору в сумі 1762,00 грн. Свої вимоги обґрунтував тим, що 05.02.2007 року відповідно до укладеного між відповідачем та Банком договору № б/н від 05.02.2007 року, останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 6400,00 грн. зі сплатою відсотків за користуванням кредиту у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (далі\~Договір), що підтверджується підписом у заяві. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобовязання за Договором та угодою виконав у повному обсязі, шляхом надання відповідачу кредиту у розмірі, встановленому Договором. Відповідач, не надав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, яка станом на 28.02.2018 року становить 24921,98 грн., з яких 2180,58 грн.\~ заборгованість за кредитом, 18986,98 грн.\~ заборгованість по процентам за користування кредитом, 3754,42 грн. \~заборгованість за пенею та комісією. Позовна заява надійшла до суду 07.05.2018 року. Справа підсудна Жовтневому районному суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, тому ухвалою від 22.05.2018 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 14.06.2018 року до суду надійшли письмові заперечення від відповідача [PERSON] Представник позивача до суду не прибув, в матеріалах справи міститься письмове клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, проти проведення заочного розгляду справи не заперечує. Від відповідача (14.06.2018) надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, проти позову заперечує, просить відмовити у його задоволені, розглянути справу з врахуванням письмових заперечень, а також просить застосувати до вимог позивача строк позовної давності. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст.247ч.2ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Детально вивчивши та дослідивши матеріали справи, надані письмові докази, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до вимог ст. ст.\~6,\~627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог\~Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до вимог\~ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із п. 1\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.2\~ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до підписаної заяви б/н від 05.02.2007 року, між позивачем та відповідачем було укладено договір, позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві (а.с.12). Відповідно до п.6.5 Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Відповідно до п. п. 3.2., 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, відповідач надав згоду на те, що кредитний ліміт, встановлюється за рішенням Банку, і клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшиш або збільшити) кредитний ліміт. При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» належним чином виконав всі покладенні на нього обовязки, згідно умов Договору, що не спростовано відповідачем та доказів цьому не надано. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Детально вивчивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», виходячи з наступного. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін. Згідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Пунктом 8.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Частиною 1\~статті 546 ЦК України\~передбачено, що виконання зобовязання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою. Поняття неустойки наведене у\~статті 549 цього кодексу. Так, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Відповідно до\~ст.611 ЦК України\~у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно доч.1ст.1054ЦК\~України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі\~ст. 1049 ЦК України,\~позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п.6.5 Умов надання банківських послуг - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Згідно п. 6.6 Умов надання банківських послуг - у разі невиконання зобов'язань за Договором, на вимогу Банку відповідач повинен виконати зобов'язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Банку. Відповідно до п.8.6 Умов надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Таким чином встановлено невиконання відповідачем зобовязань за кредитним договором, внаслідок чого утворилася заборгованість. Даний факт не оспорюється відповідачем. У позові позивачем зазначено про отримання [PERSON] від Банку кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 6400,00 грн., проте з Заяви (а.с.12), що долучена позивачем до матеріалів справи у якості доказу, вбачається отримання відповідачем кредитного ліміту у розмірі 5000,00 грн. Крім того, у позовній заяві вказано, що відповідно до умов Договору та у звязку з його не виконанням, у відповідача утворилась заборгованість, яка станом на 28.02.2018 року становить 24921,98 грн., з яких 2180,58 грн.\~ заборгованість за кредитом, 18986,98 грн.\~ заборгованість по процентам за користування кредитом, 3754,42 грн. \~заборгованість за пенею та комісією. Але з тексту позовної заяви не зрозумілим є врахування чи не врахування позивачем суми заборгованості у розмірі 5246,25 грн., стягнутої за судовим наказом з відповідача [PERSON], при здійснені ним розрахунку заборгованості за даним позовом на момент 28.02.2018 року. Відповідачем подано заяву про застосування позовної давності. Відповідно до\~статті 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта\~статті 267 ЦК України). Відповідно до\~ст.253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята\~статті 261 ЦК України). Таким чином початок перебігу строку давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. За договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу. Зазначена правова позиція зазначена в постанові Верховного суду України від 30 вересня 2015 року №6-154цс15, а також в постанові Верховного Суду від 28.02.2018 року по справі №638/10895/14-ц. За змістом п.7 ч.11\~ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно, тощо) положення п.7 ч.11\~ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~застосовується і до додаткових вимог банку. Стаття 266 ЦК України\~вказує на те, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до п. 9.12 Договору, Договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання. Якщо на протязі цього строку жодна з сторін не проінформує другу сторону про розірвання даного договору, він автоматично лонгується на той же строк. Так відповідно до п.3.1.1. розділу 3 Умов та правил надання банківських послуг строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць і рік) і вона дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Таким чином відповідно до Умов договору, укладеного між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" і [PERSON], кінцевий термін виконання кредитного зобов'язання відповідає строку дії картки. ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернулись в суд з позовною заявою про захист порушеного права - в травні 2018\~року. Як встановлено з розрахунку заборгованості за договором № б/н від 05.02.2007 року укладеного між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] остання банківська операція щодо повернення кредиту була здійснена [PERSON] - 28.04.2015 року. (а.с.10 зворотній бік). Таким чином, судом встановлено, що позивач, подавши позовну заяву в травні 2018 року, звернувся в суд із пропуском трирічного строку позовної давності, який по даним правовідносинам сплив - 28.04.2018 року і який обчислюється з моменту останньої банківської операції до моменту пред'явлення позову, після вказаної дати відповідач перестав виконувати умови укладеного договору, користуватися платіжною карткою, не сплачувала борг, не вносила періодичних платежів та не отримувала нову картку. Поважних причин пропуску Банком строку звернення до суду судом не встановлено, заяви про поновлення строку на розгляд суду не надходило. \~ \~ \~ \~Також, матеріалами справи встановлено, що судовим наказом від 20.10.2008 року (а.с. 6), який також було долучено позивачем до матеріалів позову у якості доказу, з відповідача [PERSON] стягнуто заборгованість за кредитним договором у сумі 5246,25 грн., з яких: 4596,46 грн. заборгованість за кредитом, 649,79 грн. заборгованість по процентам. Судовий наказ набрав законної сили 04.11.2008 року. \~ \~ \~ \~Відповідно до п. 5.7 Розділу II Умов та правил надання банківських послуг [PERSON] має право вимагати дострокового виконання Боргових зобовязань в цілому або у визначеній Банком частці у випадку невиконання боржником своїх Боргових або інших зобовязань за Договором кредиту (а.с. 18 зворотній бік). Таким чином, позивач в звязку з неналежним виконанням відповідачем умов договору мав право звернутися до суду із позовом про дострокове стягнення заборгованості і цим правом скористався і його вимоги були задоволені повністю судовим наказом від 20 жовтня 2008 року, після чого усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мали правового значення, оскільки за судовим наказом від 20 жовтня 2008 року позичальник був зобовязаний повернути кредит в повному обсязі, зокрема і тіло кредиту, на які в подальшому [PERSON] нарахував проценти, не маючи на це правових підстав. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постановах від 02 грудня 2015 року (№ 6-1707цс15 та № 6-249цс15), а також Верховний Суд в своїй постанові № 564/2199/15-ц від 14 лютого 2018 року. Таким чином, після дострокового стягнення заборгованості за кредитним договором, зокрема тіла кредиту, за судовим наказом позивач втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором. З моменту ухвалення вказаного судового наказу, яким вирішено спір сторін щодо боргових зобовязань відповідача, правовідносини сторін перейшли в іншу площину - площину виконання судового рішення. Ці правовідносини врегульовані спеціальним законом - Законом України «Про виконавче провадження». Матеріали справи не містять відповідних письмових доказів наявність заборгованості у відповідача [PERSON] перед позивачем ПАТ КБ «Приват БАНК» саме у заявленому розмірі 24921,98 грн. Будь-яких інших належних доказів заборгованості відповідача перед Банком у заявленому розмірі позивачем суду не надано. Отже, всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТ БАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості не доведені належними та допустимими доказами. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. З урахуванням положень ст. 141 ЦПК України в разі відмови в позові судові витрати позивачу не відшкодовуються. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed