Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

У травні 2015 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи вимоги тим, що [INFO] в с. Пилипи-Борівські , Томашпільського району Вінницької області помер його батько [PERSON] і після смерті якого відкрилася спадщина до складу якої входить право на земельну частку (пай) площею 2,01 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, розташовану на території Пилипи-Борівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] виданий 6 лютого 1997 року Томашпільською районною державною адміністрацією на підставі свого рішення від 3 лютого 1997 року). Однак коли позивач звернувся з заявою до нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом то нотаріусом йому було відмовлено у цьому в зв"язку з пропуском шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини, що є підставою для звернення з позовом до суду за захистом своїх прав. В судове засідання [PERSON] не з"явився, однак представник позивача адвокат Щетніцький В.С. направив на адресу суду заяву згідно якої просить справу розглянути по суті без його участі, позов підтримує із наведених у позовній заяві підстав. Від Пилипи-Борівської сільської ради Томашпільського району надійшла заява, в якій остання просить справу розглянути по суті без їх представника, позов визнає. Суд, розглянувши заяви сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позов обгрунтованим, який підлягає задоволенню з таких підстав. До відносин спадкування необхідно застосувати законодавство, чинне на час відкриття спадщини, тобто норми ЦК УРСР в редакції 1963 року. Відповідно до статей 524, 529 ЦК ( в редакції 1963 р.) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Судом встановлено, що [PERSON] є сином померлого та відноситься до спадкоємців згідно заповіту, що стверджується кокією заповіту . Відповідно до ст. 549 ЦК дії, що свідчать про прийняття спадщини, зокрема фактичний вступ в управління чи володіння спадковим майном або подача заяви державній нотаріальній конторі про прийняття спадщини, повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття останньої. Судом встановлено, що після смерті спадкодавця протягом шести місяців [PERSON] прийняв спадщину, так як фактично вступив у володіння спадковим майном. До складу спадщини входить право на земельну частку (пай) площею 2,01 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), розташовану на території Пилипи-Борівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] виданий 6 лютого 1997 року Томашпільською районною державною адміністрацією на підставі свого рішення від 3 лютого 1997 року). Відповідно до повідомлення державного нотаріуса Томашпільської районної державної нотаріальної контори від 30.04.2015 р. № 256/0116 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] в зв"язку із пропущенням терміну подачі заяви. За змістом розділу VП ЦК УРСР прийняття спадщини - це акт, який поширюється на всі об"єкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі. Відповідно до ст.550 ЦК, якщо спадкоємець в установлений ст.549 ЦК строк вступив в управління або володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання не про продовження пропущеного строку, а про визнання права на спадкове майно. Визнання позову відповідачем, не порушує права й законні інтереси сторін, третіх осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved