Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-28 00:00:00

У вересні 2017 року позивачка [PERSON] подала позов до суду з вимогою до відповідача [PERSON] про відшкодування шкоди завданому майну. Позовні вимоги позивачка [PERSON] мотивує наступним, що протягом періоду з 02 серпня 2003 року по 17 лютого 2015 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем. В 2012 році сторонами було придбано автомобіль марки «Mersedes- Benz», модель Sprinter, реєстраційний номер [NUMBER] , право власності на який зареєстровано за Відповідачем, оскільки ним користувався лише Відповідач. 30 червня 2015 року рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова у справі №750/13386/14 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, виділено та визнано право власності за [PERSON] на автомобіль марки «Mersedes», модель Sprinter, реєстраційний номер [NUMBER] . Вартість автомобіля визначена у розмірі 310 514,20 грн. Зазначені обставини підтверджуються рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 30.06.2015 року, свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу . Проте, відповідач на неодноразові вимоги позивачки передати автомобіль, який за рішенням суду визнано її власністю, відмовлявся. Попри те, що з набранням вищезазначеним судовим рішенням законної сили правова підстава володіння відповідачем автомобілем відпала, він протягом тривалого часу продовжував володіти і користуватися спірним автомобілем. В зв`язку із такою неправомірною поведінкою відповідача позивачка неодноразово зверталася до УДАІ ГУ МВС України в Чернігівській області, Чернігівський МВ УМВС України в Чернігівській області. Проте, звернення позивачки до правоохоронних органів практичного результату не дали, з відповідей компетентних органів вбачається, що відповідач спілкування з правоохоронцями уникає, автомобіль приховує. Вказані обставини змусили позивачку звернутися до Городнянського відділення поліції Менського відділу поліції ГУНП в Чернігівській області із заявою про порушення кримінального провадження. Слідчим Городнянського відділення поліції Менського відділу поліції ГУНП в Чернігівській області капітаном поліції Ребусом Ю.В. здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №12015270110000496 від 16.12.2015 року за заявою [PERSON] щодо незаконних дій [PERSON] з привласнення належного їй майна, що містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.191 КК України. Зазначена обставина підтверджується відповіддю заступника начальника Управління превентивної діяльності ГУНП в Чернігівській області від 28.12.2015 року за №12/П-41. В ході досудового розслідування у вказаному провадженні 21.01.2016 року було проведено допит у якості свідка [PERSON] , під час якого він повідомив, що автомобіль знаходиться у нього - в м. Києві на території однієї з вулиць Шевченківського району, де він його залишив, і він згоден передати автомобіль Позивачу коли до нього звернуться представники виконавчої служби та оформлять все належним чином. Вказана обставина підтверджується протоколом допиту свідка [PERSON] від 21.01.2016 року. Протягом всього цього часу позивачка намагалася в позасудовому порядку отримати від відповідача автомобіль, в зв`язку з чим неодноразово направляла на адреси його зареєстрованого та фактичного місць проживання телеграми з пропозиціями узгодити місце та час передачі автомобіля, проте жодної відповіді на направлені телеграми не отримала. В зв`язку з вказаними обставинами позивачка звернулася до Городнянського районного суду Чернігівської області з позовом до відповідача про витребування майна з чужого незаконного володіння. В ході розгляду вказаної справи, відповідач, з метою уникнення цивільно-правової, а також кримінальної відповідальності, після спливу більше одного року з моменту визнання права власності на автомобіль за позивачкою, особисто звернувся до слідчого Городнянського ВП Менського ВП ГУНП в Чернігівській області із заявою, в якій повідомив про свою готовність вказати місце знаходження автомобіля. 27 липня 2016 року працівниками поліції було проведено огляд місця події та складено відповідний протокол огляду місця події. Оглядом встановлено, що спірний автомобіль перебував на території Святошинського району м. Києва, а саме по вул. Кулібіна, 11Б біля воріт автокооператива «Веркон-авто». Під час огляду місця події на автомобілі були виявлені наступні зовнішні пошкодження: на лівому дзеркалі пошкоджений пластмасовий корпус, тріщина на лобовому склі розміром близько 60 см, підніжка переднього бамперу частково відсутня, в лівій частині переднього бампера сліди відновлювального ремонту, відсутній гачок буксирувального отвору на бампері, деформація задньої підніжки бампера із пошкодженням її пластикового облицювання, задні ліхтарі мають пошкодження - відсутні деякі фрагменти скла, відсутня центральна емблема на задній дверці, по всьому кузову автомобіля наявні багаточисленні корозійні руйнування, деформування з пошкодженням лакофарбового покриття. Зазначені пошкодження зафіксовані в акті огляду місця події від 27.07.2016 року, а також шляхом фотографування. 17 листопада 2016 року на підставі постанови слідчого Городнянського відділення поліції Менського відділу поліції ГУНП в Чернігівській області Воробйова Д.С. про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 17.11.2016 року, спірний автомобіль був переданий позивачці. 17.11.2016 року, в цей же день, автомобіль був оглянутий експертом-оцінювачем, яким виявлені ті ж самі зовнішні пошкодження, які були виявлені при огляді місця події 27.07.2016 року, на підставі огляду 03 грудня 2016 року ним був складений звіт про оцінку ринкової вартості колісного транспортного засобу №660/11-16, у складі якого проведено ремонтну калькуляцію необхідних витрат для відновлення автомобіля. Відповідно до вищевказаного звіту, вартість ремонту автомобіля з метою усунення виявлених зовнішніх пошкоджень становить 99 491,55 грн. Зазначена сума становить розмір збитків, які позивачка мусить понести для усунення зовнішніх пошкоджень автомобіля, завданих відповідачем. Ухвалою суду від 17.10.2017 року провадження по справі відкрито та призначено до судового засідання. (а.с. 55). 03.11.2017 р. відповідач [PERSON] подав апеляційну скаргу щодо ухвали суду про відкриття провадження. (а.с. 58-61) 06.12.2017 р. ухвалою Апеляційного суду м. Києва вищезазначену ухвалу залишено без змін. (а.с. 96-97). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 09.07.2018р. ухвалено розглядати справу у загальному позовному провадженні, почато підготовче провадження з дня постановлення цієї ухвали. (а.с. 106-107). 29.11.2018 року через канцелярію суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову [PERSON] в повному обсязі посилаючись на те, що викладенні пояснення позивачкою в позовній заяві не відповідають дійсності, оскільки кримінальне провадження за №12015270110000496 від 16.12.2015 р. закрите, підозра йому не вручалася, а покази, які він надавав по вищевказаному кримінальному провадженні в якості свідка, підтверджують його готовність надати правохоронним органам інформацію де знаходиться спірний автомобіль. Крім того, відповідач зазначив, що його свідчення в протоколі допиту в якості свідка від 21.01.2016 року позивачкою тлумачаться не вірно та перекручуються, оскільки з його свідчень зрозуміло, що він не переховував спірний автомобіль, а лише знав де він знаходиться і готовий посприяти в його передачі компетентним підрозділам законному власнику, що і було зроблено. Так дії позивачки свідчать про фальсифікацію та надання до суду недостовірних фактів з метою заплутати суд. Проведена експертиза встановлює різницю між фактично наявним автомобілем та сумою необхідною для відновлення автомобіля до нового стану. Однак позивачка у позовній заяві пропустила факт, що на момент розподілу майна автомобілю вже було дев"ять років. Також зазначив, що позивачка змовчала про той факт, що спірний автомобіль потрапляв у ДТП, 24.10.2013р., і пошкодження задньої частини авто викликане саме цим фактом. При цьому зазначив, що шлюб між ними було розірвано 17.02.2015 року, а тому факт пошкодження автомобіля в результаті ДТП позивачка не могла не знати і просто приховала цю інформацію заради власної вигоди. Інші дефекти на які посилається позивачка в своєму позові, були присутні на спірному автомобілі на момент його придбання, або з"явилися під впливом часу, за час експлуатації автомобіля їхньою сім"ю, за час спільного шлюбу(ас.119-123). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 25.09.2019 року було задоволено клопотання відповідача про витребування доказів у справі(ас.180-181). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 30.11.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (ас.219-220, том 1). В підготовче судове засідання сторонни не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі. Позивач [PERSON] та її представник[PERSON] подали заяву про проведення судового засідання у їх відсутность та просили задовольнити їхні позовні вимоги (а.с.98, том 3). Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. (а.с. 97, том -3). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі, проаналізувавши норми діючого законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 30 червня 2015 року рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова у справі №750/13386/14 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, виділено та визнано право власності за [PERSON] на автомобіль марки «Mersedes», модель Sprinter, реєстраційний номер [NUMBER] . Вартість автомобіля визначена у розмірі 310 514,20 грн (ас.5-7 том 1). Судом встановлено, що позивачка неодноразово зверталася до УДАІ ГУ МВС України в Чернігівській області, Чернігівський МВ УМВС України в Чернігівській області, щодо повернення їй спірного автомобіля(ас.9-10,том1). Судом встановлено, що позивачка зверталася до Городнянського відділення поліції Менського відділу поліції ГУНП в Чернігівській області із заявою про порушення кримінального провадження відносно відповідача та просила вжити заходи до її колишнього чоловіка, оскільки останній відмовлявся виконувати рішення суду щодо повернення спірного автомобіля (ас.11, том1). Судом встановлено, що згідно листа від 28.12.2015 року з ГУНП в Ченігівській області слідчим Городнянського відділення поліції Менського відділу поліції ГУНП в Чернігівській області капітаном поліції Ребусом Ю.В. здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №12015270110000496 від 16.12.2015 року за заявою [PERSON] щодо незаконних дій [PERSON] з привласнення належного їй майна, що містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.191 КК України(ас.11, том1). Судом встановлено, що в ході досудового розслідування у вказаному провадженні 21.01.2016 року було проведено допит у якості свідка [PERSON] , під час якого він повідомив, що автомобіль знаходиться у нього - в м. Києві на території однієї з вулиць Шевченківського району, де він його залишив, і він згоден передати автомобіль позивачці коли до нього звернуться представники виконавчої служби та оформлять все належним чином (ас.12-13, том1). Судом встановлено, що відповідач особисто звернувся до слідчого Городнянського ВП Менського ВП ГУНП в Чернігівській області із заявою, в якій повідомив про свою готовність вказати місце знаходження автомобіля. Судом встановлено, що 27 липня 2016 року працівниками поліції було проведено огляд місця події та складено відповідний протокол огляду місця події(ас.14-15). Судом встановлено, що під час огляду місця події на автомобілі були виявлені зовнішні пошкодження, зазначені пошкодження зафіксовані в акті огляду місця події від 27.07.2016 року, а також шляхом фотографування (ас. 16-17). Судом встановлено, що 17 листопада 2016 року на підставі постанови слідчого Городнянського відділення поліції Менського відділу поліції ГУНП в Чернігівській області Воробйова Д.С. про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 17.11.2016 року, спірний автомобіль був переданий позивачці (ас.18, том1). Судом встановлено, що цього ж дня, а саме 17.11.2016 року, автомобіль був оглянутий експертом-оцінювачем, яким виявлені ті ж самі зовнішні пошкодження, які були виявлені при огляді місця події 27.07.2016 року, на підставі огляду 03 грудня 2016 року ним був складений звіт про оцінку ринкової вартості колісного транспортного засобу №660/11-16, у складі якого проведено ремонтну калькуляцію необхідних витрат для відновлення автомобіля, відповідно до вищевказаного звіту, вартість ремонту автомобіля з метою усунення виявлених зовнішніх пошкоджень становить 99 491,55 грн. (ас.19-42). Суд, не приймає до уваги пояснення відповідача, наданих у відзиві від 29.11.2018 року, щодо сприяння органам поліції надання інформації щодо місця знаходження спірного автомобіля, оскільки останнім, як вбачається з матеріалів справи навмисно не виконувалося рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 30.06.2015 року, яким за позивачкою визнано право власності на спірний автомобіль. При огляді судом копії кримінального провадження внесеному до ЄРДР за №12015270110000496 від 16.12.2015 року за заявою позивачки щодо незаконних дій відповідача щодо привласнення належного їй майна, що містять ознаки кримінального правопорушення , передбаченого ст. 191 ч.1 КК України вбачається, що відповідач навмисно затягував час щодо передачі спірного автомобілю позивачці. Крім того, в своїх запереченнях на відзив відповідач не погоджувався із висновком експерта-оцінювача за №660/11-16 від 03.12.2016 року про вартість матеріального збитку, заподіяного власнику спірного автомобіля. При цьому своїм правом на заявлення клопотання про призначення авто-товарознавчої експертизи не скористався та клопотання про призначення судової експертизи не заявив. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. П. 3 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду встановлені ст. 1166 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1192 Цивільного кодексу України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.92 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, судам слід враховувати, що потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювана шкоди. Відповідно до ст.22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Судом встановлено, що 17.11.2020 року автомобіль був оглянутий експертом-оцінювачем, яким виявлені ті ж самі зовнішні пошкодження, які були виявлені при огляді місця події 27.07.2016 року, на 03 грудня 2016 року ним був складений звіт про оцінку ринкової вартості колісного транспортного засобу №660/11-16, у складі якого проведено ремонтну калькуляцію необхідних витрат для відновлення автомобіля. Відповідно до вищевказаного звіту, вартість ремонту автомобіля з метою усунення виявлених зовнішніх пошкоджень становить 99 491,55 грн. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Позивач в порядку ст. 1192 ЦК України вибрав спосіб захисту свого порушеного права, а саме зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну - Відповідача відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Методика товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, а саме п. 2.4. чітко встановлює, що вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Пункт 2.4. Методики кореспондується зі ст. 22 ЦК України. Так, відповідно до ст. 22 ЦК України збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв"язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивачка знайшли своє підтвердження, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача. Виходячи з наведеного, на підставі ст.ст. 118-120 Цивільного процесуального кодексу України, ст. ст. 11,15,16, 22, 23, 1166, 1192 Цивільного кодексу України, суд,-

Outcome: approved