Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-17 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», в особі регіональній філії «Львівська залізниця» звернулося до суду із вищевказаним позовом обґрунтовуючи свої вимоги тим, що під час проведення інвентаризації земель приватним підприємством «Ріга», яке знаходяться у постійному користуванні ДТГО «Львівська залізниця», в адміністративних межах [PERSON] сільської ради Глибоцького району Чернівецької області було виявлено, що дві земельні ділянки площею 0,0112 га та 0,0045 га смуги відведення залізниці на 9км+068м до 9км+291 м перебуває у власності [PERSON], які передані їй рішенням [PERSON] сільської ради Глибоцького району Чернівецької області №42-3/2006 від 14.07.2006 року, для ведення особистого селянського господарства. Позивач просить визнати незаконним та скасувати рішення [PERSON] сільської ради № 42-3/2006 від 14.07.2006 в частині надання земельної ділянки [PERSON] у приватну власність для ведення особистого селянського господарства, що в с. Йорданешти Глибоцького району, визнати недійсним державний акт серії ЯД № 075148 на право власності на земельні ділянки виданий [PERSON] кадастрові № 7321082000:01:001:0112 та № 7321082000:01:001:0113 та скасувати державну реєстрацію права власності на земельні ділянки за кадастровим номером 7321082000:01:001:0112 та № 7321082000:01:001:0113 у державному реєстрі прав, скасувати запис у Поземельній книзі щодо земельних ділянок за кадастровим номером 7321082000:01:001:0112 та № 7321082000:01:001:0113, шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про його скасування. Стягнути з відповідачів на їх користь сплачені судові витрати. Представник позивача ДТГО «Львівська залізниця» [PERSON] в судове засідання не зявився, однак подав до суду заяву згідно якої позовні вимоги підтримує та просить справу розглядати у його відсутності. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Глибоцького району Чернівецької області в судове засідання не зявився повторно, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, хоча належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи, а тому суд згідно вимог ст.224 ЦПК України проводить розгляд справи в заочному порядку. Представник третьої особи відділ Держгеокадастру у Глибоцькому районі Чернівецької області в судове засідання не зявився, однак подав заяву в якій просив справу розглядати без участі їх представника. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Судом встановлено, що рішенням ІІІ сесії ІІІ скликання [PERSON] сільської ради від 14.07.2006 року №42-3/2006 було передано у приватну власність відповідачу [PERSON] земельну ділянку загальною площею 1,2148 га в тому числі: для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд 0, 2500 га ( яка знаходиться на вулиці «Томічени» ; для ведення особистого селянського господарства - 0,9648 га ( яка знаходяться на урочище « Томічени»). Відповідно до копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 075148 від 20.02.2007 року, [PERSON] на підставі рішення [PERSON] сільської ради від 12 грудня 2006 року № 99-6/06 є власником земельної ділянки загальною площею 0,9648 га, яка розташована в с. Йорданешти Глибоцького району Чернівецької області, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства та яка складається з двох земельних ділянок: земельна ділянка №1 площею 0,6420 га, кадастровий номер 7321082000:01:001:0112 та земельна ділянка № 2 площею 0,3228 га, кадастровий номер 7321082000:01:001:0113. При проведенні робіт ПП «Ріга» з інвентаризації земель ДТГО «Львівська залізниця», в адміністративних межах Волоківської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області було виявлено, що земельні ділянки частково площею 0,0112 га та 0,0045 га смуги відведення залізниці на 9км+068м до 9км+291м, що перебуває у власності [PERSON], які передані їй у власність [PERSON] сільською радою Глибоцького району Чернівецької області для ведення особистого селянського господарства. Згідно «Плана полосы отвода линии Адынката-Берхомет Львовской железной дороги», 1959 року, ширина смуги відведення на ділянці з 9км+309м до 12км+235м перегону становить 15м від осі колії. Таким чином, площа перетину земельних ділянок відповідача [PERSON] в смузі відведення залізниці становить 0,0112 га та 0,0045 га. Відповідно до ст.68 Земельного Кодексу України, ст.11 Закону України «Про транспорт», ст.6 Закону України «Про залізничний транспорт»,до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту. Такі землі призначені для виконання покладених на підприємства і організації залізничного транспорту завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення, забезпечення безпеки руху і розвитку об'єктів залізничного транспорту. Позивач мав право на частину земельної ділянки в межах [PERSON] сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, яка була виділена [PERSON], до реєстрації останньою права власності, та не було жодним чином припинене. Так, відповідно до норм законодавства, яке існувало при облаштуванні залізничного полотна та смуги відведення («Инструкция о нормах и порядке отвода земель для железных дорог и использовании полосы отвода», затв. Міністерством шляхів сполучення СРСР 30.01.1963 року; «Положение о землях предоставленных транспорту», затв. [PERSON] СНК СССР 07.02.1933 року; «Об упорядочении отвода земель для железных дорог», затв. [PERSON] Міністрів СРСР 27.01.1962 №83, інші нормативні акти та будівельні норми), вимоги щодо виготовлення та отримання державного акту не передбачалися, а землі транспорту вважалися землями спеціального призначення, які використовувалися на підставі особливих положень про ці землі, відповідно до п.п.54,55 «Общих начал землепользования и землеустройства»([PERSON] ЦИК СССР 15.12.1928). Оформлення прав органів шляхів сполучення на землі, що закріплювалися за ними, проводилося шляхом відведення за схемою згідно вищезазначених нормативних актів. Дані обставини підтверджуються також і п.2 «Положення про землі транспорту», затвердженого [PERSON] Міністрів СРСР від 08 січня 1981 року за №24, де зазначено, що «размеры земельных участков, предоставляемых для указанных целей, определяются в соответствии с утвержденными в установленном порядке нормами или проектно-технической документацией». В подальшому, при зміні законодавства та введення інституту державних актів в Земельних Кодексах,вимоги щодо їх оформлення поширювалися тільки на нові земельні ділянки при їх відведенні та не вимагалося отримання актів на існуючі та наявні у користуванні землі. Перебування у залізниці земельної ділянки також підтверджується довідкою Відділу Держземагенста у Глибоцькому районі станом на 01.01.2012р., відповідно до якої під обєктами залізничного транспорту в межах [PERSON] сільської ради Глибоцького району знаходитись площа 6,9 га. Крім того, залізницею, як землекористувачем, сплачується земельний податок за дану земельну ділянку, що підтверджується довідкою ВП «Чернівецька дистанція колії» від 26 грудня 2016 року, оскільки за земельну ділянку що розташована в межах смуги відведення залізниці та знаходиться на території [PERSON] сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, загальною площею 6,9 га з них, 4,1 га в межах населеного пункту та 2,8 га за межами населеного пункту за 2014 рік сплачено 4044,10 грн., а за 2015 рік 5275,16 грн. Право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з підстав, передбачених ст.141 Земельного кодексу України, перелік яких є вичерпним. Відповідно до ч.2 ст.149 Земельного кодексу України вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. Однак, вилучення ділянки у встановленому порядку у залізниці не проводилося. Крім того, залізниця, як суміжний користувач, не погоджувала ні проект відведення земельної ділянки, ні акт встановлення і узгодження зовнішніх меж землекористування в натурі, погодження на вилучення земельної ділянки не надавала. Відповідно до п.б ч.4 ст.84 Земельного кодексу України, до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність належать, зокрема, землі під державними залізницями, а отже, [PERSON] сільська рада Глибоцького району Чернівецької області не мала правових підстав виносити згадане рішення про передачу у власність земельної ділянки, яка накладається з смугою відведення залізниці. Згідно п.5 [PERSON] Верховної [PERSON] України №562 від 18.12.1990 року «Про порядок введення в дію Земельного кодексу України» громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку права власності на землю чи землекористування. Пунктом 6 [PERSON] Верховної [PERSON] Української PCP «Про земельну реформу»(зі змінами та доповненнями) визначено, що землекористувачі повинні до 01.01.2008 року оформити право власності або право користування землею. Рішенням Конституційного Суду України від 22.09.2005 року у справі №5-рп/2005 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 92, пункту 6 розділу X «Перехідні положення»Земельного кодексу України щодо зобов'язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право користування, визнані неконституційними. Таким чином, оформлення права постійного користування відповідно до норм Земельного кодексу України, на землі, які фактично перебувають у користуванні залізниці, не є обмеженими у часі. Згідно п.3 ст.152 Земельного кодексу України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав та визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Частина 1 ст.155 Земельного кодексу України передбачає, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. В даному випадку підставою звернення до суду є порушення права користування земельною ділянкою в результаті протиправних дій відповідачів. Згідно ч. 1 ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а відповідно до ч.2 п.10 цієї статті способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Крім цього, відомості про землі, їх власників та користувачів вносяться до Державного земельного кадастру відповідно до підпунктів 1-16 п.24 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрі; України від 17.10.2012 №1051, ведення якого згідно п.4 Порядку здійснює Держгеокадастр України та його територіальні органи, до складу яких відповідно до п.5 Порядку входять державні кадастрові реєстратори. До набрання чинності вищевказаним Порядком, такі відомості вносились до Поземельної книги-згідно із Порядком ведення Поземельної книги, затвердженим постановою Кабінет-Міністрів України від 09.09.2009 № 1021. Відповідно до п.п. 60-61 Порядку ведення Державного земельного кадастру запис у Поземельній книзі скасовується (поновлюється) Державним кадастровим реєстратором на підставі рішення суду. Скасування запису в Поземельній книзі здійснюється шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про його скасування. Відповідно до ст.8 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» орган державної реєстрації прав проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації, забезпечує ведення Державного реєстру прав. Відповідно до ст. 26 вказаного Закону у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до п.41 [PERSON] Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 р. №1141 Державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду державної реєстрації прав, проведеної до 1 січня 2013 р. відповідно до законодавства, що діяло на момент такої реєстрації, записів про державну реєстрацію прав, що містяться в інформаційних системах, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 р., за відсутності державної реєстрації таких прав у Державному реєстрі прав державний реєстратор переносить до Державного реєстру прав записи про державну реєстрацію прав, що містяться в інформаційних системах, та вносить запис про скасування державної реєстрації прав. Враховуючи викладене, беручи до уваги, що спірна земельна ділянка відповідача, частково накладається на землі позивача, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково. На підставі наведеного, ст. ст. 68 ЗК України, ст. 11 Закону України "Про транспорт", ст.. 23 Закону України "Про залізничний транспорт", п.п. 54, 55\~\~Загальних засад землекористування і землеустрою, затверджені ЦВК СРСР від 15 грудня 1928 року,

Outcome: partial