Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-05 00:00:00

У серпні 2016 року позивачка звернулась до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що 04.08.2014 року померла мати позивачки [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина. Після смерті матері відкрилась спадщина у вигляді 12/100 частини житлового будинку №48 по вул.Макара Мазая в м.Маріуполі з відповідними до цієї частини надвірними прибудовами, земельної ділянки площею 0,0392 га, на якій розташований житловий будинок, зареєстрованої 15.05.2007 року, кадастровий номер 1412300000:03:001:0115, квартири №19 в будинку №38, розташованої по вул.Гонди в м.Маріуполі. 06.01.2015 року позивачка подала заяву до Третьої маріупольської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини. Постановою Третьої маріупольської державної нотаріальної контори від 04.08.2016 року позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно після смерті [PERSON], померлої 04.08.2014 року, оскільки інший співвласник домоволодіння №48по вул.Макара Мазая в м.Маріуполі [PERSON] 30.12.2015 року виділила в натурі свою частку в домоволодінні із спільної сумісної власності, в результаті чого частини інших співвласників у спільній сумісній власності змінились, в тому числі й матері позивачки. Крім того, надане позивачкою нотаріусу реєстраційне посвідчення в якості документу, що підтверджує право власності її померлої матері на квартиру [ADDRESS] не є правовстановлюючим документом. Оскільки позивачка позбавлена можливості оформити свої спадкові права, вона була вимушена звернутись до суду та просила виділити в цілому із спільного домоволодіння №48, розташованого по вул.Макара Мазая в м.Маріуполі жилий будинок з усіма надвірними прибудовами, а саме: житловий будинок літ.Р-1 загальною площею 33,6 кв.м., житловою площею 22,2 кв.м., літня кухня літ.Ю-1, сарай літ.Я-1, колодязь літ.Ф-1, огорожа №2, замощення І, розташовані на земельній ділянці площею 0,0392 га, зареєстрованій на праві приватної власності від 15.05.2007 року, кадастровий номер 1412300000:03:001:0115, що належать [PERSON], яка померла 04.08.2014 року; визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок №48, розташований по вул.Макара Мазая в м.Маріуполі, а саме: жилий будинок літ.Р-1 загальною площею 33,6 кв.м., житловою площею 22,2 кв.м., літня кухня літ.Ю-1, сарай літ.Я-1, колодязь літ.Ф-1, огорожа №2, замощення І в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої 04.08.2014 року; визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 42,9 кв.м., житловою площею 26,8 кв.м. в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої 04.08.2014 року. Позивачка та її представник [PERSON] у судове засідання не зявилися, надали заяви про можливість слухання справи за їх відсутністю, позовні вимоги підтримали та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій вказав, що вирішення справи залишає на розсуд суду. У звязку із неявкою відповідача в судове засідання судом прийнято рішення про проведення заочного розгляду справи у порядку ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Третя особа в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Суд, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно частини 1 статті 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із свідоцтвом про народження серії АІО №842070, виданим 24 травня 1957 року районним бюро РАЦС Псебайського району Краснодарського краю встановлено, що [PERSON] є матірю позивачки [PERSON], актовий запис №115. Позивачка 18 лютого 1978 року уклала шлюб із [PERSON] та після шлюбу останній було присвоєне прізвище «Камарзаєва», що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-ВЕ №292871. 04 серпня 2014 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ВЛ №451873, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №11048. Відповідно до договору дарування від 04 жовтня 2002 року, посвідченого Третьою маріупольською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за №2/1676, [PERSON] є власницею 12/100 частини жилого домоволодіння з надвірними побудовами, розташованого на земельній ділянці по вул.Макара Мазая, 48 в м.Маріуполі. Згідно даного договору дарування вбачається, що на вказаній вище земельній ділянці знаходяться 4 жилих будинка літ.А-1, жилою площею 75,4 кв.м., літ.Б-1, жилою площею 19,4 кв.м., Р-1 жилою площею 22,2 кв.м., літ.В-1, жилою площею 24,6 кв.м., жила прибудова літ.А1-1, жилою площею 17,5 кв.м., літ.Б1-1 жилою площею 11,4 кв.м., літня кухня літ.Ж, літ.Д, літ.Б2, літ.Ю, сараї літ. ч, К, Н, Г, ГП, Я, Е, З, гараж літ.Е-1, вбиральня літ.О, С, Н, У, Г, Х, Ц, Щ, колодязь літ.Ф, огорожі №1-7, замощення І-ІІ. Згідно із технічним паспортом на домоволодіння №48 по вул.Макара Мазая в м.Маріуполі до складу 12/100 частини спірного домоволодіння входять жилий будинок літ.Р-1 загальною площею 33,6 кв.м., житловою площею 22,2 кв.м., літня кухня літ.Ю-1, сарай літ.Я-1, колодязь літ.Ф-1, огорожа №2, замощення І. В матеріалах справи мається державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №138278, відповідно до якого [PERSON] є власницею земельної ділянки площею 0,0392 га, розташованої по вул.Макара Мазая, 48 в м.Маріуполі. Відповідно до реєстраційного посвідчення, виданого 16.02.1995 року Маріупольським бюро технічної інвентаризації [PERSON] належить квартира №19 житловою площею 26,8 кв.м., розташована в будинку №38 по вул.Гонди в м.Маріуполі на підставі довідки ЖБК «Металург» про сплату позики. За довідкою ЖБК «Металург» від 05.08.2016 року вбачається, що [PERSON] на підставі ордеру №6731 від 10.11.1965 року, виданого на підставі рішення Маріупольської ради депутатів №19/1 від 22.01.1965 року належить квартира №19 житловою площею 26,8 кв.м., розташована в будинку №38 по вул.Гонди в м.Маріуполі, за яку 01.11.1979 року [PERSON] була сплачена позика в повному обсязі. З викладеного суд дійшов висновку про те, що сплативши позику в повному обсязі, [PERSON] набула право власності на квартиру №19 житловою площею 26,8 кв.м., розташована в будинку №38 по вул.Гонди в м.Маріуполі. Таким чином, судом встановлено, що після смерті [PERSON], яка померла 04.08.2014 року, відкрилась спадщина у вигляді 12/100 частини житлового будинку №48 по вул.Макара Мазая в м.Маріуполі з відповідними до цієї частини надвірними прибудовами, земельної ділянки площею 0,0392 га, на якій розташований житловий будинок, зареєстрованої 15.05.2007 року, кадастровий номер 1412300000:03:001:0115, квартири №19 в будинку №38, розташованої по вул.Гонди в м.Маріуполі. Відповідно до копії спадкової справи вбачається, що 06.01.2015 року [PERSON] звернулась до Третьої маріупольської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], а 04.08.2016 року звернулась з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Постановою Третьої маріупольської державної нотаріальної контори від 04.08.2016 року позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно після смерті [PERSON], померлої 04.08.2014 року, оскільки інший співвласник домоволодіння №48по вул.Макара Мазая в м.Маріуполі [PERSON] 30.12.2015 року виділила в натурі свою частку в домоволодінні із спільної сумісної власності, в результаті чого частини інших співвласників у спільній сумісній власності змінились, в тому числі й матері позивачки. Крім того, надане позивачкою нотаріусу реєстраційне посвідчення в якості документу, що підтверджує право власності її померлої матері на квартиру [ADDRESS] не є правовстановлюючим документом. [PERSON] Миколаївна 30.12.2015 року отримала нове свідоцтво про право власності в цілому на житловий будинок А-1, прибудову А2-2, житлову прибудову А1-1, а4-1, балкон а10, літню кухню Б2-1, сарай Г-1, убиральню В1-1 з проведенням державної реєстрації в Державній реєстраційній службі Маріупольського міського управління юстиції Донецької області за наявності виділу частки з обєкта нерухомого майна в цілому на новостворений обєкт нерухомого майна. Відповідно за цих обставин частки інших співвласників домоволодіння були змінені. Статтею 355 ЦК України закріплено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно ст. 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зі змісту ч. 1 ст. 1222 ЦК України слідує, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Відповідно до вимог ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008р. № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житло. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. У відповідності до ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] знайшли своє підтвердження наданими суду доказами та підлягають задоволенню.

Outcome: approved