Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-10 00:00:00

У березні 2017 року позивач Закарпатська обласна кредитна спілка «Бескид» (далі ЗОКС «Бескид»)\~ звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , про стягнення в солідарному порядку суми заборгованості за кредитним договором. Мотивуючи свої позовні вимоги, позивач вказує на те, що 17 квітня 2008 року між ЗОКС "Бескид" (далі перший позивач) і [PERSON] (далі - Відповідач) було укладено кредитний договір № 374-08 від 17 квітня 2008 року, відповідно до якого позивач надав першому відповідачу кредит на споживчі цілі на загальну суму 25000 гривень із розрахунку 27% річних від суми залишку кредиту строком на сорок вісім місяців до 17 квітня 2012 року, на умовах щомісячного погашення кредиту за встановленим графіком та сплатою відсотків за користування кредитом. З метою забезпечення виконання зобов`язання за вказаним договором між Позивачем і [PERSON] (далі другий відповідач) був укладений договір поруки № 374-08 від 17 квітня 2008 року, за яким останній зобов`язався перед Позивачем солідарно з [PERSON] відповідати за виконання свого обов`язку згідно умов договору. Позивач вказує на те, що відповідачі за вказаним договором належним чином не виконали взяте на себе зобов`язання, і на вимогу сплатити заборгованість сторони не реагували. Враховуючи, що відповідачі не виконали належним чином своїх зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим у них виникла заборгованість, яка станом\~на \~ 22 березня 2017 року становить 42 838,55 грн., з яких: 17980,45 грн. - заборгованість за кредитом, 24858,10 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, яку позивач і просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку. В судовому\~засіданні представник\~позивача позов\~підтримала повністю\~та просила\~суд його\~задовольнити.\~Надала пояснення\~ аналогічні\~викладеним у\~позовній заяві.Заперечувала проти доводів представника відповідача [PERSON] щодо пропуску строку позовної давності. Позивач у відповіді на відзив представника відповідача [PERSON] від 02.02.2018 року зазначив, що вважає, що строк позовної давності ним не пропущений, оскільки відповідно до ст. 259 позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Відтак, згідно умов Договору п. 10.2 визначено строк позовної давності тривалість у 5 років, тобто після закінчення Договору 17.04.2012 року ЗОКС «Бескид» мала звернутися з позовом до суду до 17.04.2017 року. Позов поданий 23.03.2017 р., і тому строк позовної давності не пропущений. Згідно ст. 264 ч. 1 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Згідно ч. 3 даної статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового не зараховується. Отже, якщо враховувати те, що остання сплата по кредиту проводилася 28.08.2014 року, то позовна давність навіть за загальною нормою тривалість в 3 роки - закінчується 28.08.2017 р. Окрім того, представник позивача в судовому засіданні зазначила, що в загальному погоджується із доводами представника відповідача [PERSON] адвоката Устич Г.І. викладеними у письмових запереченнях на позовну заяву від 25.04.2017 року. Проте, не подають до суду письмову заяву про залишення частини позовних вимог чи відмову від позовних вимог заявлених до [PERSON] . Представник першого відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позову з підстав та мотивів викладених у письмовому відзиві на позовну заяву від 29.01.2018 року за яким просить суд відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що позовні вимоги заявлені після спливу строку позовної давності з огляду на наступне. Аналізуючи умови договору сторін і зміст зазначених правових норм, представник дійшла висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. При цьому, згідно розрахунку заборгованості, поданого Позивачем, відповідна заборгованість виникла ще з перших місяців оплати кредиту за графіком, а обставини, які надавали б право позивачу звернутись до суду з позовом про стягнення всієї заборгованості та відсотків виникли ще у 2008 році, відтак позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду з відповідним позовом, що є підставою для відмови у позові. Просила врахувати правову позицію викладену у постанові ВСУ при розгляді справи № 6-900цс16. Представник другого відповідача [PERSON] адвокат Устич Г.І. в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у письмових запереченнях на позовну заяву від 25.04.2017 року за якими просить суд: вважати Договір поруки № 374-08 від 17.04.2008р., укладений між ЗОКС «Бескид» та [PERSON] припиненим; відмовити в позовних вимогах в частині стягнення з співвідповідача (поручителя по кредитному договору) [PERSON] на користь ЗОКС «Бескид» 42 838,55 грн. суми боргу та судових витрат. В обґрунтування заперечень представник другого відповідача зазначив, що згідно Кредитного договору № 374-08 від 17.04.2008р. сторони погодили строк та розмір погашення кредиту та виплати процентів за користування кредиту на строк 48 місяців, а саме до 17.04.2012р. ЗОКС «Бескид» було виготовлено Досудову вимогу № 35 від 21.05.2015р., при цьому не існує жодного доказу направлення даної вимоги на адреси поручителів. Зазначає, що позивачем було порушено строки звернення до поручителя, встановлені ч. 4 ст. 559 ЦК України, з вимогою про погашення боргу. Порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, отже зобов`язання, що виникли за договором поруки №374-08 від 17.04.2008р. з [PERSON] та ТОВ «НетСофт» є припиненими. Вказав, що погоджуючись з такою позицією, Ужгородським міськрайонним судом було винесено Рішення від 24.11.2016р. по справі №308/6954/15-ц, згідно якого позовні вимоги ЗОКС «Бескид» до [PERSON] та поручителів [PERSON] та ТОВ «НетСофт» було задоволено частково, та стягнено з позичальника [PERSON] на користь ЗОКС «Бескид» кредитні кошти, а в решті позовних вимог (щодо стягнення коштів з поручителів) відмовлено. В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії: 13 квітня 2017\~року\~ ухвалою Ужгородського міськрайонного суду відкрито провадження по справі № 308/2829/17 та призначено до судового розгляду. 07 грудня 2018\~року\~ ухвалою Ужгородського міськрайонного суду поновлено судовий розгляд в порядку ч.2 ст.244 ЦПК України. В\~судовому\~засіданні\~протокольною\~ухвалою\~від\~10.02.2020\~року\~було\~відмовлено\~ у задоволенні клопотання\~представника позивача\~про\~ приєднання до матеріадів справи копію додаткового договору № 475 від 31.10.2012 р. та карточку розрахунок , з підстав ст.222, ч. ч.3,4 ст.244 ЦПК України. На адресу суду позивачем 23.10.2019 року були надані додаткові докази, а саме: додатковий договір від 31.10.2012 року № 475 до кредитного договору від 17.04.2008 року № 374 за яким сторони у п. 3 встановили, що строк дії додаткового договору становить сорок вісім місяців, тобто з 31.10.2012 року до 31.10.2016 року. За яким передбачили погашення боргу також ануїтетними платежами по 641,59 грн. щомісячно, а у останній місяць 642,09 грн. Зазначений договір був підписаний також і поручителем [PERSON] . Судом було відмовлено у прийнятті зазначених доказів, оскільки вони були подані суду фактично після завершення розгляду справи по суті, оскільки судом було поновлено \~ судовий\~розглядлише в частині з`ясування питання дотримання позивачем строку позовної давності за наявними у справі доказами, а не додатково наданими, що відповідає вимогам ч.ч. 2, 3 ст. 244 ЦПК України. Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, з`ясувавши обставини,\~якими\~\~сторони обґрунтовують\~\~свої вимоги,\~\~ правовідносини сторін, що випливають\~\~з таких обставин,\~\~ перевіривши їх\~\~доводи\~\~наявними\~\~в справі\~\~ доказами,\~\~надавши\~\~їм правову оцінку, суд дійшов до наступних висновків. За правилами ч.1 ст.13\~ЦПК України суд розглядає\~\~справи не інакше як за зверненням\~\~особи,\~\~поданими відповідно до цього Кодексу, в межах\~\~заявлених\~\~нею вимог і на підставі\~\~доказів,\~\~поданих\~\~учасниками\~\~справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно\~\~ч.ч.\~1-4\~ст.\~12\~ЦПК\~України\~цивільне\~судочинство здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін.\~Учасники\~справи\~ мають\~рівні\~права\~щодо\~здійснення\~всіх\~процесуальних правта\~обов`язків,\~передбачених\~законом.\~Кожна\~сторона\~повинна\~довести\~обставини,які\~мають\~значення\~для\~справи\~і\~на\~які\~вона\~посилається\~як\~на\~підставу\~своїх\~вимог\~або\~заперечень, \~крім\~ випадків,\~встановлених\~цим\~Кодексом.\~Кожна\~сторона\~несе\~ризик\~настання\~наслідків,пов`язаних із\~вчиненням\~чи\~невчиненням\~нею\~процесуальних\~дій. Відповідно до ч.1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті\~\~обставини,\~\~на які\~\~вона\~\~ посилається як на підставу\~\~своїх вимог або заперечень,\~\~крім випадків,\~\~встановлених\~\~цим\~\~Кодексом.\~\~Частиною 5. даної статті передбачено, що\~\~докази подаються сторонами та іншими\~\~учасниками\~\~справи ,\~\~а ч.6\~\~що\~\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.7 ст.\~81\~ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власноїініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному\~\~здійсненні\~\~учасниками справи їхніх процесуальних прав\~\~або виконанні обов`язків\~\~щодо доказів,\~\~а\~\~також\~\~інших випадків, передбачених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює\~\~наявність або\~\~відсутність\~\~обставин\~\~(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших\~\~обставин,\~\~які мають\~\~значення\~\~для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Судом встановлено, що 17 квітня 2008 року між ЗОКС "Бескид" і [PERSON] був укладений кредитний договір № 374-08 від 17 квітня 2008 року, відповідно до умов якого позивач надав першому відповідачу кредит на споживчі цілі на загальну суму 25000 гривень із розрахунку 27% річних від суми залишку кредиту строком на сорок вісім місяців до 17 квітня 2012 року, на умовах щомісячного погашення кредиту за встановленим графіком та сплатою відсотків за користування кредитом. З метою забезпечення виконання зобов`язання за вказаним договором між Позивачем і [PERSON] був укладений договір поруки № 374-08 від 17 квітня 2008 року, за яким останній зобов`язався перед Позивачем солідарно з [PERSON] відповідати за виконання по зобов`язаннях останнього у повному обсязі, тобто: повернення позики, виплату відсотків за її користування, сплату додаткових відсотків. Факт отримання коштів першим відповідачем [PERSON] у розмірі 25\~000,00 грн. 17.04.2008 року підтверджується видатковим касовим ордером серії 01АААЛ 973199 та не заперечується першим відповідачем та його представником. Позивач надав суду розрахунок заборгованості згідно якого станом на 22 березня 2017 року заборгованість Відповідачів становить 42 838,55 грн., з яких: 17980,45 грн. - заборгованість за кредитом, 24858,10 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, яку позивач і просить стягнути з відповідачів солідарно. (а.с. 8-10) Представники відповідачів не заперечують факт отримання кредиту та існування заборгованості перед позивачем. Як встановлено судом, 22 травня 2015 року позивачем було направлено на ім`я першого та другого відповідачів досудову вимогу від 21.05.20158 року № 35 про сплату залишку кредиту у розмірі 17\~980,45 грн. та відсотків за користування кредитом у розмірі 8\~000,32 грн., а всього 25\~980,77 грн. Суду надані докази направлення цієї вимоги лише першому відповідачу [PERSON] , тобто рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення від 22.05.2015 року, яке [PERSON] отримав 27.05.2015 року. Докази щодо направлення досудової вимоги на адресу другого відповідача [PERSON] в матеріалах справи відсутні. Суду також надано додатковий договір від 31.10.2012 року № 475 до кредитного договору від 17.04.2008 року № 374 за яким сторони у п. 3 встановили, що строк дії додаткового договору становить сорок вісім місяців, тобто з 31.10.2012 року до 31.10.2016 року. з яким передбачили погашення боргу також ануїтетними платежами по 641,59 грн. щомісячно, а у останній місяць 642,09 грн. Зазначений договір був підписаний також і поручителем [PERSON] . Представником другого відповідача надане суду рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.11.2016 року у справі № 308/6954/15-ц, яке набуло законної сили з 30.12.2016 року, за позовом Закарпатської обласної кредитної спілки «Бескид» до [PERSON] , [PERSON] та ТОВ «Нетсофт» в особі директора Воєводін Олександра Вячеславовича, за яким було позов задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь Закарпатської обласної кредитної спілки «Бескид» заборгованість за кредитним договором № 236-08 від 13 березня 2008 року в розмірі 28124 (двадцять вісім тисяч сто двадцять чотири) гривні 18 копійок, з яких: за кредитом\~18598.89 грн.; за відсотками\~9525.29 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Як зазначено у ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У даному випадку, будь - яких обставин щодо кредитного договору та договору поруки до нього № 374-08 від 17 квітня 2008 року, у справі № 308/6954/15-ц судом встановлено не було, у цій справі був інший склад сторін, відтак зазначене рішення не має преюдиційного значення у цій справі, відтак відсутні підстави для звільнення сторін від доказування певних обставин у встановленому законом порядку. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України. Згідно зі\~\~ст.\~11\~Цивільного кодексу\~України цивільні права та обов`язки виникають із дій\~\~осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та\~\~обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав\~\~та\~\~обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором,\~а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1054 ЦК України у редакції станом на дату укладення кредитного договору між сторонами 17 квітня 2008 року). Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина 1 статті 1050 ЦК України). Наслідки\~\~прострочення\~\~позичальником повернення позики визначено частиною другою\~статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша\~статті 626 ЦК України). Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій\~статті 509 ЦК України, згідно з якою зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з нормою\~статті 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та\~вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням\~\~умов,\~\~визначених\~\~змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті\~530,\~631 ЦК України). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Відповідно до умов кредитного договору сторони встановили як строк дії договору, так і строки виконання зобов`язань з погашенням ануїтетних платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню у строк до 17.04.2012 року. Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати визначено ануїтетними черговими платежами. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили\~й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення ануїтетних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 цього Кодексу). Відповідно до\~статті 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта\~статті 267 ЦК України). Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша\~статті 261 ЦК України). Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята\~статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у\~статтях 252 - 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається\~з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право у примусовому порядку через суд. Відповідно до\~ч.\~1,\~3\~ст.\~264\~ЦК України\~перебіг позовної\~давності переривається\~вчиненням особою\~дії,\~що свідчить\~про визнання\~нею свого\~боргу або\~іншого обов`язку. Після\~переривання перебіг\~позовної давності\~починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Згідно з пунктом 4.2 кредитного договору сторони погодили строки та розміри погашення кредиту та виплати процентів за користування кредитом розраховані на термін сорок вісім місяців, шляхом сплати ануїтетних платежів, розмір яких встановлений згідно з пунктом 1.1 цього договору. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, позичальник почав допускати прострочення сплати тіла кредиту та процентів по ньому з 31.08.2014 року. Представником першого відповідача подана до суду письмова заява про відмову у позові через пропуск строку позовної давності. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається\~з моменту порушення строку його погашення. Дійсно, як зазначено у правовій позиції Верховного Суду України наведеній у постанові від 09.11.2016 року у справі № 6-1457цс16, на яку посилається представник першого відповідача, за змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто, позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Суди повинні дослідити графік погашення кредитної заборгованості та встановити чи передбачають умови кредитного договору виконання зобов`язання частинами або у вигляді періодичних платежів, і у випадку вчинення боржником оплати чергового платежу, чи не\~ свідчить така дія про визнання лише певної частини боргу, а відтак така не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Судом досліджено графік погашення кредитної заборгованості, який міститься у п. 4.2 основного договору, та передбачає погашення основної суми ануїтетними платежами по 857,35 грн. на місяць, а в останній місяць 856,83 грн. у період з 17.05.2008 року по 17.04.2012 року. Як зазначено у ч. 1 - 3 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування\~є обставини,\~що підтверджують\~заявлені вимоги\~чи заперечення\~або мають\~інше значення\~для розгляду\~справи і\~підлягають встановленню\~при ухваленні\~судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ч.\~1,\~6\~ст.\~81\~ЦПК України\~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Слід зазначити, що суд позбавлений можливості достовірно встановити факт визнання першим відповідачем лише певної частини боргу, або боргу вцілому за призначенням платежу, як на тому наполягали представники відповідачів, що є підставою для переривання строку позовної давності лише щодо певної частини боргу або боргу вцілому відповідно. Оскільки такий факт можливо встановити лише із призначення платежу, яке міститься у первинних розрахункових документах (платіжному дорученні, квитанції, прибутковому касовому ордері, тощо), проте сторони не надали суду жодних первинних документів, що свідчать про сплату боргу першим відповідачем. Судом встановлено, що згідно п. 10.2 договору сторони передбачили, що до правовідносин, пов`язаних з укладенням та виконанням цього договору застосовується строк позовної давності тривалістю у 5 (п`ять) років (ст. 259 ЦК України). Цей строк спливав щодо кожного платежу окремо, відтак на момент звернення позивача до суду з відповідним позовом 23 березня 2017 року строк позовної давності не сплинув лише щодо останнього платежу у розмірі 856,83 грн., який підлягав сплаті у останній місяць у строк до 17.04.2012 року, щодо решти платежів сплинув повністю. З урахуванням\~викладеного,\~суд дійшов\~висновку,\~що позов\~є обґрунтованим\~та підлягає\~частковому задоволенню\~щодо першого\~відповідача,\~а саме\~слід стягнути\~із [PERSON] \~на користь\~Закарпатської обласної\~кредитної спілки\~«Бескид» суму\~заборгованості за\~кредитним договором\~№ 374-08\~від 17.04.2008\~року \~станом на\~17.04.2012\~року у\~розмірі\~856,83\~грн.,\~яка складається\~із:\~837,62\~грн.\~заборгованості за\~кредитом та\~19,21\~грн.\~заборгованості по\~процентам за\~користування кредитом,\~у задоволенні\~решти позовних\~вимог відмовити\~за\~спливом\~строку позовної\~давності.\~ Суд не приймає до уваги інші висновки Верховного Суду України наведені сторонами, оскільки на час винесення рішення у справі існують більш нові висновки Верховного Суду, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Що стосується доводів представника відповідача [PERSON] щодо припинення поруки, суд виходить з наступного. Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом частини четвертої\~статті 559 ЦК України\~(в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. Як установлено судом, боржник (а відтак і поручитель) взяв на себе зобов`язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 17.04.2012 року, сплачуючи її частинами (ануїтетними платежами). Оскільки відповідно до\~статті 554 ЦК України\~поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою\~статті 559 ЦК України\~(в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Отже, оскільки кредитним договором передбачено сплату ануїтетних платежів, а за договором поруки відповідальність поручителя і боржника є солідарною (пункт 2 розділу 3 Договору поруки), тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до\~статті 261 ЦК України\~починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обрахування встановленого частиною четвертою\~статті 559 ЦК України\~(в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя. У разі пред`явлення кредитною спілкою вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої\~статті 559 ЦК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Разом з тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань. Таким чином, аналізуючи частину четверту\~статті 559 ЦК України\~(в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов`язання. Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не пред`явить вимоги до поручителя. Слід зазначити,\~що позивачем\~надано суду досудову вимогу від 21.05.2015 року № 35 про сплату залишку кредиту у розмірі 17\~980,45 грн. та відсотків за користування кредитом у розмірі 8\~000,32 грн., а всього 25\~980,77 грн., яка була направлена 22 травня 2015 року на ім`я першого та другого відповідачів. При цьому, суду надані докази направлення цієї вимоги лише першому відповідачу [PERSON] , тобто рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення від 22.05.2015 року, яке отримав [PERSON] 27.05.2015 року. Докази щодо направлення досудової вимоги на адресу другого відповідача [PERSON] в матеріалах справи відсутні. З урахуванням викладеного, судом встановлено, що договір поруки припинив свою дію із 18.04.2012 року, а протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, тобто до 18.10.2012 року позивачем не було пред`явлено вимоги до суду до другого відповідача [PERSON] про сплату боргу за кредитним договором, що є підставою для повної відмови у позові щодо другого відповідача. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 09 жовтня 2019 року у справі № 521/19424/14-ц (провадження № 61-9076св18). Відповідно до ст. 89 ЦПК України,\~\~суд\~\~оцінює докази\~\~за своїм внутрішнім переконанням,\~\~що\~\~ґрунтується на всебічному, повному,\~\~об`єктивному та безпосередньому дослідженні\~\~наявних\~\~у\~\~справі доказів. Жоден доказ\~\~не має\~\~для суду наперед встановленого\~\~значення.\~\~Суд\~\~оцінює\~\~належність,\~\~допустимість,\~\~достовірність\~\~кожного доказу\~\~окремо, а\~\~також\~\~достатність\~\~і\~\~взаємний\~\~зв`язок\~\~доказів\~\~в їх сукупності. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст.\~81\~ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з підстав та мотивів викладених вище. Відповідно\~до\~п.\~3\~ч.\~2\~ст.\~141\~ЦПК\~України,\~у\~разі часткового \~задоволення позову,\~ судові\~ витрати\~ покладаються\~на\~\~ обидві сторони\~ пропорційно\~ розміру задоволених\~\~ позовних вимог .\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~Як\~вбачається\~з\~матеріалів\~справи,\~позивач\~Закарпатська обласна кредитна спілка «Бескид» сплатив\~ судовий\~ збір\~ в розмірі\~1600,00\~грн.\~(за\~подання\~позовної\~заяви). Предметом\~позову\~Закарпатської обласної кредитної спілки «Бескид» є\~ стягнення з\~відповідача\~суми\~заборгованості\~ за\~кредитом,\~яка\~у\~загальному\~розмірі\~складає\~42 838, 55 грн. Разом\~з\~тим,\~суд\~ дійшов\~висновку\~про\~ обгрутнованість\~стягнення\~з\~ відповідача\~ заборгованості\~ за\~кредитом\~у\~загальному\~розмірі\~856,83 \~грн.\~ За\~таких\~обставин,\~з\~урахуванням\~принципу\~пропорційності\~при\~розподілі\~судових\~витрат\~між\~сторонами,\~суд\~вважає,\~що \~стягненню\~з\~відповідача\~на\~ користь\~ позивача\~ підлягає\~ сума\~ у\~розмірі\~32,00\~грн.\~(856,83 \~грн.\~*\~1600,00\~/\~42 838, 55 грн.).\~

Outcome: partial