Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-31 00:00:00

01 лютого 2021 року до Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшов позов Концерну «МТМ» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води) за період з жовтня 2016 року по листопад 2020 року в сумі 76867,32 грн. Позов обґрунтований тим, що концерн «МТМ» по відношенню до відповідачів є виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Система опалення помешкання відповідачів є невід`ємною складовою централізованої системи теплопостачання всього будинку, від`єднання якої є неможливим, як з юридичної точки зору, так і з технічної сторони. Послуга з централізованого опалення надавалась відповідачам в межах опалювального сезону, а послуга з постачання гарячої води (підігріву питної води) постійно, проте останніми не виконувався обов`язок по оплаті за надану комунальну послугу. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за надані комунальні послуги за період з жовтня 2016 року по листопад 2020 року в сумі 76867,32 грн. 02 березня 2021 року відповідачі [PERSON] звернувся до суду з заявою про застосування строків позовної давності, оскільки позовні вимоги концерну стосуються періоду з жовтня 2016 року по грудень 2020 року, а позов подано в січні 2021 року, внаслідок чого сума боргу з жовтня 2016 року по січень 2018 року заявлена поза межами строку позовної давності. Також, відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якій вказав, що між [PERSON] та Концерном «Міські теплові мережі» 19.08.2010 року був укладений договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води. Вважає, що позивачем не вказано чи змінювався тариф за послуги з опалення починаючи з дня укладення договору дотепер. Згідно з умов договору вартість послуги з опалення виходячи з площі квартири 68,65 кв.м. повинна становити за відсутності приладів обліку щомісячно 331,99 грн. в опалювальний період та 60,96 грн. в неопалювальний період. Відповідно до п.5 вказаного договору тарифи на момент укладення договору за підігрів питної води за наявності будинкових приладів обліку теплової енергії 204,948 грн.; за відсутності будинкових приладів обліку теплової енергії 8,964 грн. В квартирі встановлений лічильник заводський номер 441470. Позивачем здійснений розрахунок за нормами споживання і не враховано наявність лічильника. Не можливо розібратися яка заборгованість за опалення, а яка за постачання гарячої води. Просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Позивачем надана відповідь на відзив, в якій зазначив, що твердження відповідача щодо неможливості перевірити наведені у розрахунку суми не відповідають дійсності, оскільки за весь час виставлення рахунків не було жодного звернення з боку відповідачів до позивача щодо неможливості самостійно розібратися у виставлених рахунках до сплати. Також вважає безпідставною заяву про неповідомлення відповідачів про зміну тарифів, оскільки органом місцевого самоврядування щорічно затверджуються тарифи на оплату житлово-комунальних послуг. Відповідна інформація є загальновідомою, оскільки затверджені тарифи публікуються в засобах масової інформації, а також інформація з приводу тарифів, які діяли з 01.01.2009 року містяться на сайті Концерну «МТМ», а також відображаються в рахунках на сплату комунальних послуг, які управляючою компанією щомісячно розсилаються на адреси споживачів. Твердження відповідача [PERSON] про неврахування показів приладу обліку гарячої води в розрахунках Концерну не відповідають дійсності, оскільки нарахування з початку зазначеного періоду до 01.02.2019 року саме згідно показників пристрою індивідуального пристрою ГВП. У зв`язку з не проходженням міжінтервальної повірки індивідуального пристрою обліку ГВП, з 01.02.2019 року нарахування за послугу з гарячого водопостачання здійснено по нормі споживання згідно кількості зареєстрованих осіб за вказаною адресою. 17.02.2021 року відповідачами здійснено перевірку індивідуального пристрою обліку ГВП, який 03.03.2021 року виконавцем послуг взято на облік та здійснено перерахунок за лютий місяць 2021 року. Відповідний перерахунок за минулий термін виконавцем послуг не здійснювався за відсутністю законних підстав. Представник позивача до суду не з`явився, надав заяву про слухання справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] проти позову заперечував, зазначив, що він не погоджується з розрахунком заборгованості, просив застосувати строк позовної давності. [PERSON] проти позову заперечувала, зазначила, що вона не погоджується з розрахунком заборгованості, просила застосувати строк позовної давності. Вислухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд приходить до наступного. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач надавав послуги відповідачам з централізованого опалення та постачання гарячої води на адресу: [ADDRESS] . Згідно з п. 4 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). Централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири, яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем теплопостачання. Квартира відповідача підключена до мережі централізованого опалення та постачання гарячої води. Відповідно до наданого до суду розрахунку заборгованості за особовим рахунком № [NUMBER] по 04.2018 року, з 04.2018 року - 604971053, позивач у період з жовтня 2016 року по листопад 2020 року надавав відповідачам послуги з централізованого опалення та водопостачання у житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] . Станом на 01 грудня 2020 року заборгованість відповідача перед позивачем за період з жовтня 2016 року по листопад 2020 року складає 76867,32 грн. Факт надання зазначеної послуги в даному випадку є безспірним та беззаперечним. Відповідачі, скориставшись послугами Концерну, належним чином не здійснили оплату за надані позивачем послуги. [PERSON] та Концерном «Міські теплові мережі» 19.08.2010 року був укладений договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води. Стаття 526 ЦК України визначає, що зобов`язання, підстави виникнення яких були передбачені в ст. 11 ЦК України, повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог згідно зі звичаями ділового обороту або інших вимог, які звичайно висуваються. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 24 Закону України «Про теплопостачання» передбачено обов`язок відповідача, як споживача послуг позивача, своєчасно укласти з ним договір на постачання теплової енергії, а за ст. 25 вказаного Закону у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується у судовому порядку. Згідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором. Пунктом 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 року за №630, плата за надані послуги вноситься щомісячно. Відповідно до ст. ст. 67, 68 ЖК УРСР, наймачі (власники) квартир зобов`язані своєчасно, не пізніше за 10 число наступного місяця вносити плату за комунальні послуги, до числа яких входять послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води. Відповідно до ч. ч.1, 2 ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством. Відповідачем [PERSON] був наданий альтернативний розрахунок заборгованості згідно з укладеним договором про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, відповідно до якого борг з опалення становить 6741,11 грн., за гарячу воду 1658,34 грн. Проте, позивачем надані суду роздруківки загальновідомих тарифів для населення на опалення та постачання гарячої води, які публікувалися у засобах масової інформації та містяться на сайті Концерну «Міські теплові мережі», тому у суду немає підстав вважати наданий позивачем розрахунок заборгованості не достовірним. Відповідачем під час розгляду справи було подано клопотання про застосування до вимог Концерну строків позовної давності за період з жовтня 2016 року по грудень 2018 року. Стаття 256 ЦК України визначене, поняття позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. До заявлених позовних вимог, стосовно суми основного боргу, відповідно до ст. 257 ЦК України встановлено загальний строк позовної давності в три роки. Частиною 1 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається з дня, коли особа дізналась або могла дізнатись про порушення свого права. При цьому відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Оскільки позивач звернувся до суду з позовом 01.02.2021 року, тому підлягає стягненню заборгованість за період з 01.02.2019 року по 01.12.2020 року в сумі 47935,24 грн. Підставою позовних вимог щодо стягнення Концерну «МТМ» з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] вищезазначеної заборгованості є факт надання позивачем послуг відповідачам щодо централізованого опалення та централізованого водопостачання (підігріву питної води) та факт порушення зобов`язання відповідачів, як споживача, своєчасно оплачувати житлово-комунальні послуги. Несплата комунальних послуг відповідачами оскаржена не була, що вкотре свідчить про те, що відповідачами були одержані житлово-комунальні послуги. За таких обставин, оцінивши досліджені докази, суд вважає, що відповідачі не виконали свої зобов`язання перед позивачем, передбачені положеннями чинного законодавства, тому суд дійшов до висновку стягнути з відповідачів заборгованість за надані послуги за адресою: [ADDRESS] , в загальному розмірі 47935,24 грн., що виходить з пред`явленого розрахунку заборгованості, на користь позивача. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем заявлені позовні вимоги на загальну суму 76867,32 грн., однак позов підлягає задоволенню на суму 47935,24 грн. (47935,24 х 100 : 76867,32), тобто на 62,36 %, тому й сума судового збору, яка підлягає стягненню, складає 2270 х 62,36 :100=1415,60 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial