Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-16 00:00:00

У січні 2015р. [PERSON] звернувся до суду з уточненим та доповненим в подальшому позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна» (далі - ПрАТ «СК «Провідна») в особі філії ПрАТ «СК «Провідна», посилаючись на те, що 04 липня 2014року о 17:30 годині [PERSON], керуючи автомобілем марки «Хонда Акорд», д/н [NUMBER], рухаючись по вул. М. Малиновського, 10, в м. Одесі, виїжджаючи з двору не надала перевагу автомобілю «Тойота», д/н [NUMBER], що рухався по вул. Малиновського, внаслідок чого скоїла з ним зіткнення. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Малиновського районного суду м.Одеси від 18 серпня 2014р. [PERSON] була визнана винною в порушенні п.10.2 ПДР України і у вчиненні ДТП, та була притягнута до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України у вигляді штрафу у розмірі 340,00грн. У звязку з тим, що на момент ДТП, цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПрАТ «СК «Провідна» за полісом №АС/4670577 від 25.11.2013р., позивач повідомив ПрАТ «СК «Провідна» та подав заяву про настання страхового випадку по договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, додавши до зазначеної заяви усі необхідні документи. Позивач зазначав, що відповідно до звіту №324/2014 від 11 липня 2014р. експертного авто товарознавчого дослідження по встановленню матеріальної шкоди, спричиненої власнику автомобіля [NUMBER], вартість матеріальної шкоди складає 37254,57грн. Вказував, що ПрАТ «СК «Провідна» сплатила йому страхове відшкодування у розмірі 36754,57грн., за вирахуванням 500,00 грн. франшизи, а також додатково сплатило 7450,92 грн., проте повна вартість відновлювального склала 59748,89грн., що були витрачені позивачем. Оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПрАТ «СК «Провідна» за полісом №АС/4670577 від 25.11.2013р., позивач посилаючись на вимоги Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон України №1961-1У) просив суд винести рішення, яким стягнути з [PERSON] на його користь суму страхового відшкодування у розмірі 16630,68грн, витрати за проведення авто товарознавчого дослідження у розмірі 850.00грн.,витрати за проведення перевірки коліс та діагностики підвіски в розмірі 278,28грн., та моральну шкоду у сумі 5000,00 грн. Представник позивача, діючий за довіреністю від 08 січня 2015р. в судовому засіданні зменшені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та просив їх задовольнити (а.с.48). Відповідачка, а також її представник, діючий на підставі довіреності від 06 лютого 2015року у судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, надали до суду заяву про відкладення розгляду справи (а.с.225). Аналіз викладених вище обставин, неявки в судові засідання відповідачки [PERSON], а також її представника, яким було відомо про розгляд справи, призвело до затягування судового розгляду даної справи, яка тривалий час не може бути вирішена по суті. Тому суд, такі дії відповідачки відносить до таких, що суперечать вимогам ч.3 ст. 27 ЦПК України, та розцінює їх як зловживання стороною своїми процесуальними правами, що призводить до порушення розумних строків розгляду справи. У зв'язку з неявкою відповідачки [PERSON], а також її представника, суд вважає можливим провести розгляд справи у їх відсутності та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ПрАТ «СК «Провідна» в судове засідання не зявився, про дату, час і місце слухання справи повідомлявся в порядку ст.74 ЦПК України (а.с.222). Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон України №1961-1У) та розділом третім главою 82 книги пятої ЦК України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Судом встановлено, що [PERSON] 04 липня 2014року о 17:30 годині, керуючи автомобілем марки «Хонда Акорд», д/н [NUMBER], рухаючись по вул. М. Малиновського, 10, в м. Одесі, виїжджаючи з двору не надала перевагу автомобілю «Тойота», д/н [NUMBER], що рухався по вул. Малиновського, внаслідок чого скоїла з ним зіткнення. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль [NUMBER], належить на праві власності [PERSON] (а.с.9). Відповідно до довідки ДАІ, виданої на імя [PERSON], в результаті ДТП, яка сталася 04.07.2014р. автомобіль [NUMBER] отримав механічні пошкодження (а.с.11). Причиною зіткнення транспортних засобів стало порушення водієм [PERSON] п.10.2 ПДР України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306. Вина [PERSON] підтверджується постановою Малиновського районного суду м.Одеси від 18 серпня 2014р., відповідно до якої остання була притягнута до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України у вигляді штрафу у розмірі 340грн. (а.с.12). Згідно зі звітом №324/2014 від 11 липня 2014р. експертного авто товарознавчого дослідження по встановленню матеріальної шкоди, спричиненої власнику автомобіля [NUMBER], складає 37254,57 грн.(13-37). З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу, а саме автомобіля марки «Хонда Акорд», д/н [NUMBER], яким керувала [PERSON], була застрахована ПрАТ «СК «Провідна» за полісом №АС/4670577 від 25.11.2013р. (а.с.10). Встановлено, що позивач своєчасно повідомив ПрАТ «СК «Провідна» про настання страхового випадку, а 02 жовтня 2014року ПрАТ «СК «Провідна» здійснила виплату страхового відшкодування [PERSON] у розмірі 25240,02 грн., 24.10.2014року - у розмірі 11514,55 грн., а також 15.10.2015р. - виплату у розмірі7450,92грн. (а.с.38,39,40,110,112). Ухвалою суду від 09 лютого 2016 року за клопотанням представника відповідача була призначена судова авто-товарознавча експертиза (а.с.137-138). Відповідно висновку судової авто товарознавчої експертизи №1123 від 07 липня 2016року по дослідженню автомобіля [NUMBER], вартість матеріального збитку становить 44222,25грн. (а.с.188-195). Згідно із частинами другою, пятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з абзацом третім пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. За змістом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Згідно з пунктом 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003р.\~№ 142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада\~2003р. за № 1074/8395 із змінами (далі Методика) - вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Пунктом 2.4. Методики зазначено, що вартість відновлювального ремонту КТЗ визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого КТЗ. Відповідно до пункту 8.3. Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості. Отже, за змістом указаних положень законодавства вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків). Таким чином, відповідно до судової авто товарознавчої експертизи №1123 від 07 липня 2016року вартість матеріальної шкоди, яка була спричинена власнику автомобіля [NUMBER], складає 44222,25грн. Згідно з роз'ясненнями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27 березня 1992р. N 6 при визначені розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов'язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв'язку із заподіянням шкоди майну. Постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, проте має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Відповідно до ст.3 Закону України №1961-1У обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України № 1961 -1У у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Статтею 9 Закону №1961-1У встановлено, що розмір страхової суми за шкоду заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Згідно з ч.3 ст.1 Закону України №1961-1У потерпілі - це треті юридичні та фізичні особи, життю, здоровю та/або майну яких внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобом заподіяна шкода. Статтею 29 Закону України №1961-1У передбачено, що у звязку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, повязані з відновлюваним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством. Пунктом 36.2 ст.36 Закону України №1961-1У передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Судом встановлено, та сторонами не заперечувалося, що станом на теперішній час ПрАТ «СК «Провідна» виплатило позивачу страхове відшкодування у розмірі 44205,49грн. (25240,02 грн.+11514.55грн.+7450,92грн.). Пунктами 36.4., 36.5 ст. 36 Закону України №1961-1У передбачено, що виплата страхового відшкодування здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування, лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків. Виплата страхового відшкодування здійснюється шляхом безготівкового розрахунку. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З змісту правової позиції судової палати у цивільних справах Верховного Суду України по справі 6-2808 цс 15 від 20 січня 2016 року вбачається, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості предявити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. Отже, за загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом із тим правила регулювання деліктних зобовязань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обовязок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обовязок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоровя, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обовязкове страхування). До відносин, що випливають із обовязкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобовязує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобовязанні. Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобовязання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обовязками страховика як сторони договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобовязання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобовязання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обовязку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (статті 36, 37 Закону № 1961-IV). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобовязаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за статтею 1194 ЦК України. Таким чином розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обовязок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно статті 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності. Таким чином, з урахуванням виплати ПрАТ «СК «Провідна» [PERSON] суми страхового відшкодування у розмірі 44205,49грн., різниця матеріального збитку, який був спричинений власнику автомобіля [NUMBER] становить 16,76 грн. (44222,25грн. 44205,49грн.), яка підлягає стягненню з [PERSON] на користь позивача . Встановлено, що позивач також поніс витрати по сплаті за проведення авто товарознавчого дослідження в розмірі 850,00 грн., що підтверджується квитанцією від 20.08.2016р., а також витрати за проведення перевірки коліс та діагностики підвіски в розмірі 287,28грн. (а.с.44,223). Отже, відповідно до ст.79 ЦПК України дані витрати підлягають стягненню з відповідача. Судом не встановлено підстав для звільнення даного відповідача від відповідальності за завдану ним шкоду. Оскільки позивач не ставив питання про стягнення з відповідачки на його користь франшизи в сумі 500,00 грн., то суд дане питання не розглядав, оскільки не може вийти за межі позовних вимог. Звертаючись до суду з вимогою про відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн., позивач посилався на те, що [PERSON] було завдано моральну шкоду, яка виразилась у фізичних та моральних стражданнях, повязаних із пошкодженням його автомобілю, оскільки останній є інвалідом та не міг користуватись їм тривалий час. Відповідно до роз'яснень, що містяться у пункті 9\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"\~(із відповідними змінами), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. З урахуванням характеру скоєного адміністративного правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань позивача, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди та враховуючи при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди той факт, що на позивач є інвалідом ІІ групи, вимоги розумності і справедливості, фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню частково, і з [PERSON], слід стягнути на користь відповідача у відшкодування моральної шкоди 2000,00 грн. Оскільки позивач має право на відшкодування моральної шкоди, то таке відшкодування відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі ч.ч.1 та 3 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів в їх сукупності. На підставі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судовий збір у справі складає 551,20грн. за вимоги майнового характеру та 551,20 грн. за вимоги немайнового характеру, які слід стягнути з відповідача на користь держави, оскільки позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору.

Outcome: partial