Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-27 00:00:00

У серпні 2019 року товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» звернулась в суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики № 53470 від 08 липня 2016 року укладеного в електронній формі в розмірі 103 395 грн. 80 коп. За обґрунтування позовних вимог у позовній заяві зазначено, що за умовами даного договору позики, позикодавець надав позичальникові грошові кошти в сумі 2 400,00 грн. строком на 30 днів на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Позивачем в порядку встановленому п. 1.4. договору позики на картковий рахунок відповідача була перерахована сума позики в розмірі 2 400,00 грн., що підтверджується повідомленням від 22 липня 2019 року ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яке надає ТОВ «ВЕЛЛФІН» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайер здійснює зарахування коштів, згідно договору про організацію переказу грошових коштів №ВП-180516-3 від 18 травня 2016 року. Станом на день подання позову відповідач взяті на себе зобов`язання по договору позики не виконав, у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість, яка підлягає стягненню в судовому порядку. Від відповідача 13 вересня 2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній позов не визнав. Вказав, що жодного договору позики від не укладав, коштів від ТзОВ «ВЕЛЛФІН» не отримував. Посилання позивача на положення Закону України «Про електронну комерцію» вважає безпідставним, оскільки згідно з ч. 2 ст. 1 цього закону його дія не поширюється на правочини, якщо однією із сторін є фізична особа, яка не зареєстрована як фізична особа - підприємець. Також позивачем не надано доказів перерахування ним чи уповноваженою особою коштів на рахунок відповідача. Відповідно до п. 2.1.1.2, 7.1 договору позики № 53470 від 08 липня 2016 року невід`ємною частиною цього договору є Правила надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «ВЕЛЛФІН». Відповідно до п.3.7 Правил перша позика надається в сумі, шо не первищує 2 000 грн., однак позивач стверджує, що надано позику в сумі 2 400 гри., що суперечить зазначеним Правилам. Разом з тим надана позивачем довідка про заборгованість за договором позики не відповідає умовам цього договору, заборгованість за позикою проведена невірно. У відзиві відповідач також просив про застосування строку позовної давності. 27 вересня 2019 року від товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до суду надійшла відповідь на відзив. У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що позивачем належним чином виконані умови договору позики, в той час як відповідачем отримані грошові кошти в передбачені строки не повернуті, внаслідок чого в останнього утворилась заборгованість за договором позики зі сплати основного боргу, процентів та прострочених процентів. Відповідно до Правил надання грошових коштів у вигляді позики ТзОВ «ВЕЛЛФІН» та Договору позики № 53470 від 08 липня 2016 року, ТзОВ «ВЕЛЛФІН» не нараховує ніякого вигляду неустойок (штрафів, пені), а здійснює нарахування лише відсотків та додаткових відсотків. Твердження відповідача не підтвердженні жодним документом та спрямовані на уникнення обов`язку повернення заборгованості. Відповідач був неодноразово клієнтом компанії ТзОВ «ВЕЛЛФІН», що свідчить про обізнаність і знання всіх умов надання позики, зазначених в договорі позики. Позивач здійснює свою діяльність по наданню грошових коштів у позику виключно за допомогою веб-сайту https://creditup.com.ua в мережі Інтернет, свідчить про те, що надані позивачем документи у вигляді роздруківок з такого веб-сайту містять інформацію про предмет доказування, та є належними та допустимими доказами в підтвердження вимог до відповідача. Через канцелярію суду 21 жовтня 2019 року відповідач подав суду заперечення на відповідь на відзив, у яких просив у задоволенні позову відмовити з підстав аналогічних наведеним у відзиві на позовну заяву. Інших заяв по суті справи від сторін не надходило. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у письмовій заяві клопотав про розгляд справи за його відсутності. Просив позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні просив суд у задоволенні позову відмовити, оскільки жодного договору позики відповідач з ТзОВ «ВЕЛЛФІН» не укладав. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов договору позики, внаслідок чого позикодавець позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості за договором позики з позичальника. Статтею 1046 Цивільного Кодексу України визначено зміст договору позики. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Також згідно ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Як зазначає позивач у позовній заяві 08 липня 2016 року між товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» (позикодавцем) та [PERSON] (позичальником) в електронній формі укладено договір позики № 53470 (надалі - Договір позики). Договір укладено шляхом реєстрації позичальника в «Особистому кабінеті» на сайті товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» за посиланням: https://creditup.com.ua, та заповненням на цьому веб-сайті усіх полів Заявки, що відмічені як обов`язкові для заповнення. Про прийняте позитивне рішення щодо надання позики позикодавець повідомив позичальника у спосіб направлення СМС-повідомлення на зазначений у Заявці телефонний номер, розміщення відповідної інформації у Особистому кабінеті та направлення на зазначену в Заявці електронну адресу повідомлення із гіперпосиланням на текст договору позики. За умовами п. 1.1. Договору позики Позикодавець надає Позичальникові грошові кошти в сумі 2 400,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Пунктом 1.3 Договору позики встановлено, що позика надається строком на 30 днів. За змістом п. 7.1 Договору позики невід`ємною частиною цього договору є Правила надання грошових коштів у вигляді позики Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» (надалі - Правила). Згідно розрахунку позивача, станом на 05 серпня 2019 року розмір заборгованості позичальника [PERSON] за договором позики № 53470 від 08 липня 2016 року становить 103 395 грн., з яких: 2 400 грн. - основний борг, 48 556,80 грн. - відсотки, 52 439 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Частиною 1 ст. 205 ЦК України передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Статтею 207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Позивач зазначає, що договір укладений шляхом підписання позичальником договору електронним підписом одноразового ідентифікатору в розумінні ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» (надалі - Закон). Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 цього закону регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так. згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п. 12, ч. 1 ст. 3 Закону одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Посилання відповідача на те, що даний закон не поширюється на правовідносини, які склались між сторонами спору у зв`язку із його невідповідністю ст. 1 «Про електронну комерцію», суд вважає безпідставними з огляду на наступне. За змістом ч. 1 ЗУ «Про електронну комерцію» дія цього Закону не поширюється на правочини, якщо зокрема однією із сторін є фізична особа, яка не зареєстрована як фізична особа - підприємець та реалізує або пропонує до реалізації товари, виконує роботи, надає послуги з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, крім випадків, коли сторони прямо домовилися про застосування положень цього Закону до правочину. В даному випадку сторонами договору позики є юридична особа товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» (позикодавець) та фізична особа [PERSON] (позичальник). [PERSON] за даним договором не реалізує та не пропонує до реалізації товари, не виконує роботи та не надає послуги з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, що свідчить про відсутність законодавчого обмеження на можливість поширення дії цього Закону на правовідносини які склались з приводу надання позики фізичним особам. Окрім того, статтею 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» (в редакції, чинній на час укладення спірного договору) визначена можливість використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Однак суд звертає увагу, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що саме відповідачем підписано договір позики № 53470 від 08 липня 2016 року. На підтвердження укладення договору саме відповідачем, до позовної заяви долучено роздруківки з інтернет-сторінок. Однак даний доказ не може свідчити про те, що реєстрацію в «Особистому кабінеті» на сайті позивача та заповнення обов`язкових полів Заявки на отримання позики здійснював саме [PERSON] . Матеріали справи не містять доказів направлення цифрового ідентифікатора (цифрових чи алфавітних комбінацій на мобільний номер відповідача чи електронну пошту) їх отримання останнім та використання для авторизації на сайті відповідача. Цифрову копію паспорта та світлину із зображенням обличчя відповідача могла використати будь-яка особа, яка мала доступ до таких електронних файлів. Відповідно до п. 1.4 Договору позики дата перерахування суми позики на банківський рахунок вказаний Позичальником, за домовленістю сторін вважається датою укладення Договору позики між Позичальником і Позикодавцем. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 13 ЗУ «Про електронну комерцію» розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України. Способи, строки та порядок розрахунків у сфері електронної комерції визначаються в електронному договорі з урахуванням вимог законодавства України. Продавець (виконавець, постачальник), оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала оплату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів, із зазначенням дати здійснення розрахунку. Згідно ст. 22.1 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: 1) платіжне доручення; 2) платіжна вимога-доручення; 3) розрахунковий чек; 4) платіжна вимога; 5) меморіальний ордер. На підтвердження факту переказу коштів [PERSON] , позивачем долучено довідку ТзОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» із якої слідує що відповідно до договору ВП-180516-3 від 18 травня 2016 року було здійснено за доручення ТзОВ «ВЕЛЛФІН» успішний переказ коштів на картку клієнта [PERSON] на суму 2 400 грн. Факт здійснення такої транзакції відповідач та його представник заперечили. Зазначили, що жодних коштів відповідач не отримував. Позивачем до позовної заяви та інших заяв по суті справи не долучено копій (роздруківок) розрахункових документів визначених ст. 22 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Доказом переказу грошових коштів позичальнику також могла би бути виписка по рахунку, однак такої виписки матеріали справи не містять. За відсутності документів первинного банківського обліку довідка ТзОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», як посередника у зобов`язанні по переказу грошових коштів, не може бути належним доказом здійснення такого переказу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем не доведено факту укладення договору позики із [PERSON] , факту переказу коштів останньому, що свідчить про недоведеність позовних вимог. А тому у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» слід відмовити. На підставі викладеного, відповідно до ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування», ст. ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», ст.ст. 202, 205, 207, 526, 530, 626, 634, 1048, 1050,1054, 1082 Цивільного Кодексу України,

Outcome: dismissed