Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

01 серпня 2013 року позивач звернувся із вказаним позовом, в обґрунтування якого позивачка вказала, що вона з 18 травня 2002 року перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON] Від шлюбу з відповідачем мають неповнолітнього сина,- [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось. Фактичні шлюбні відносини припинені з вересня 2008 року. Спільне господарство не ведеться, спільного бюджету не мають, питання про поділ спільного майна буде вирішено окремо, тому позивач просить суд розірвати шлюб. Позивач, посилаючись на те, що збереження сім'ї неможливе, в поданій заяві просить суд розірвати шлюб, судові витрати покласти на відповідача. Позивач в судовому засіданні на задоволенні позову наполягала, не заперечувала проти розгляду справи заочно, відмовилася від позовних вимог в частині стягнення судового збору. Відповідач у судове засідання не з'явився, по час та дату слухання був належним чином повідомлений, заяву про розгляд справи за його відсутності не надавав. Проте подав до суду зустрічний позов про поділ майна. Ухвалою від 08 січня 2014 року закрив провадження в частині вимог про стягнення судового збору з відповідача за її заявою. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, з урахуванням думки позивача, виказаної у ході судового засідання, яка просила ухвалити рішення при заочному розгляді справи, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних доказів. Суд, заслухавши позивача, дослідивши письмові матеріали справи, вважає необхідним позов задовольнити в повному обсязі з наступних підстав. Так, згідно ст.10 п.3 та ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що сторони протягом тривалого часу не підтримують шлюбні відносини та проживають окремо один від одного, спільне господарство не ведеться, у зв'язку з чим суд прийшов до висновку, що сім'я існує формально й в подальшому її збереження неможливе, так як це суперечить інтересам обох сторін. Враховуючи вищенаведене суд вважає, що при таких обставинах позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й жінки та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 18 травня 2002 року, який було зареєстровано Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Луганського обласного управління юстиції , актовий запис №252, свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] /а.с.4/. Від шлюбу з відповідачем мають повнолітнього сина,- [PERSON], [INFO] /а.с.3/. Спільне життя з відповідачем не склалось. Фактичні шлюбні відносини припинені. Спільне господарство не ведеться, спільного бюджету не мають. За таких обставин суд вважає, що подальше збереження шлюбу сторін неможливе. Судові витрати у справі суд вважає необхідним покласти на позивача. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу позивачці залишити прізвище - [PERSON]. На підставі наведеного,

Outcome: approved