Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-05 00:00:00

01 липня 2016 року позивач звернувся у суд із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем по справі перебували в зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем та знаходиться на її повному утриманні. З 18.08.2014 [PERSON] навчається в Житомирському військовому інституті ім. С.П. Корольова Державного університету телекомунікацій та потребуває матеріальної допомоги. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, згоден сплачувати аліменти в розмірі 1/5 частини з усіх доходів, надав суду письмові заперечення на позов. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню частково. По справі встановлено, що сторони знаходились у зареєстрованому шлюбі, який 09.01.1997 було розірвано /а.с. 4/. В шлюбі у сторін народився син [PERSON], [INFO] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER], видане 23.02.1994) /а.с. 4/. Відповідно до довідки № 395/178 від 15.09.2014 виданої Житомирським військовим інститутом ім. С.П. Корольова Державного університету телекомунікацій солдат [PERSON] перебуває на військовій службі в Збройних Силах в якості курсанта з 18.08.2014 по червень 2017 /а.с. 5/. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Пункт 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснює, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ст. 200 СК України при визначенні розміру аліментів з одного батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Визначаючи розмір аліментів суд враховує матеріальне становище, стан здоров'я відповідача, те, що він має на утриманні доньку [PERSON], [INFO], яка є студенткою 1-го курсу денної форми навчання інституту української філології та літературної творчості ім. Андрія Малишка Національного педагогічного університету ім. М.П. Драгоманова, /а.с. 16/, і з цих міркувань, виходячи з принципу справедливості та розумності, суд вважає за можливе стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на утримання повнолітнього сина [PERSON], в розмірі 1/5 частки його доходу (заробітку), щомісячно, з дня подачі заяви та до закінчення навчання, але не більше як до досягнення ним 23-х років. Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином враховуючи, що від сплати судового збору позивач при подачі позову про стягнення аліментів був звільнений, тому ці витрати стягуються з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial