Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

У липні 2013 року [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] та Солотвинської селищної ради про скасування рішення 24-ї сесії 5-го скликання Солотвинської селищної ради від 15.12.2009 р. та визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 738840 від 12.04.2010 р. 15.08.2013 р. [PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] та Солотвинської селищної ради про скасування та визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку. Ухвалою суду від 18.09.2013 р. обидві справи були обєднані в одне провадження. Протокольною ухвалою суду Тячівське управління Держземагенства було залучено до участі у справі в якості співвідповідача. Позивачі посилаються на те, що 05.09.1985 р. вони купили від [PERSON] житловий будинок № 10 (старий номер 8), по вул. Борканюка в смт. Солотвино з надвірними спорудами. У договорі купівлі-продажу площа житлового будинку вказана 41.7 м.кв., а площа земельної ділянки, на якій він побудований - 1022 м.кв. У 2004 р. [PERSON] купила будинок № 8 (6) по вул. Борканюка в смт. Солотвино. У договорі купівлі-продажу не було вказано площу земельної ділянки на якій розташований будинок, але у висновку про реєстрацію домоволодіння № 6 по вул. Борканюка від 04.08.1951 р. вказано, що площа земельної ділянки на якій знаходиться будинок становить 345 м.кв. Межа їхньої земельної ділянки із ділянкою № 8 (старий номер 6), на якій знаходиться будинок [PERSON], проходила позаду будинку на відстані 120 см. від нього. У 2002 році Солотвинська селищна рада прийняла рішення про передачу їм у приватну власність земельної ділянки площею 0.1033 га. для обслуговування житлового будинку № 10 по вул. Борканюка. У липні 2008 р. було винесено ще одне рішення сесії аналогічного змісту, на підставі якого було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку. Вказану документацію, у липні 2009 р., вони подали у Тячівське управління Держкомзему для виготовлення державного акту, однак їм було відмовлено через те, що сумісним землекористувачем, [PERSON], не було погоджено межі земельної ділянки. Після цього, із незрозумілих їм причин, 23.09.2009 р., Солотвинська селищна рада виносить рішення про надання дозволу на виготовлення технічної документації щодо передачі у власність земельної ділянки площею 0.04 га. [PERSON] 15.12.2009 р. рішенням № 600 селищна рада затвердила проект із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку [PERSON] площею 0.038 га., з наданням їй у власність вказаної земельної ділянки. На підставі цього рішення [PERSON] отримала державний акт на право власності на вказану земельну ділянку. При оформленні права власності на земельну ділянку № 8 (6) по вул. Борканюка в смт. Солотвино до даної земельної ділянки була включена і частина їхньої земельної ділянки шириною 120 см. по всій довжині будинку. Таким чином, рішення селищної ради та державний акт порушують їхні права як користувачів земельної ділянки № 10 (8) по вул. Борканюка в смт. Солотвино, внаслідок незаконного захоплення вищевказаної ділянки та збільшення площі ділянки суміжного землекористувача - [PERSON], за рахунок належної їм земельної ділянки. Вважають, що оскаржуване рішення Солотвинської селищної ради № 600 від 15.12.2009 р. та державний акт на право власності на земельну ділянку на імя [PERSON] серії № 738840 від 12.04.2010 р. підлягають скасуванню та визнанню недійсними, тому що видані неправомірно. [PERSON] купила будинок розташований на спірній земельній ділянці у 2004 р., а значить приватизацію ділянки вона повинна була проводити на підставі проекту відведення земельної ділянки у власність, а не на підставі технічної документації. Крім того державний акт їй був виданий без погодження з ними, суміжними землекористувачами -, зовнішніх меж земельної ділянки. Геодезична організація, яка виготовляла технічну документацію із землеустрою [PERSON] не здійснювала виїзд на місце та не встановлювала межі земельної ділянки в натурі, з погодженням із суміжними землекористувачами. До 15.12.2009 р. у відповідачки [PERSON] та в Солотвинській селищній раді не було жодних документальних даних про закріплення за будинком № 8 (6) по вул. Борканюка в смт. Солотвино земельної ділянки з зазначенням розміру її площі 0.038 га. з шириною двору будинку 250 см., тобто з входженням в ширину цього двору частини їхньої земельної ділянки шириною 120 см. позаду їхнього будинку. Фактично двір будинку [PERSON] був шириною 130 см., а не 250 м. Огорожу своєї ділянки вздовж будинку вони дійсно зняли самі на прохання попереднього власника будинку, щоб збільшити його двір, який мав ширину всього 130 см. Коли [PERSON] купила будинок вони сказали їй про це і вона попросила їх залишити огорожу в попередньому стані. Вони і зараз не проти щоб [PERSON] користувалася тією частиною ділянки, але їх обурило те, що відповідачка захотіла приватизувати частину їхньої ділянки нечесно. У жовтні 2010 р. [PERSON] звернулася до суду з адміністративним позовом про скасування рішення Солотвинської ради № 600. Справа розглядалася судами різних інстанцій до листопада 2014 р. [PERSON] даними позовами вони звернулися до суду в липні та серпні 2014 р., тому вважають, що строк позовної давності звернення до суду ними було пропущено з поважних причин і просять його поновити. Представник відповідачки [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав. Пояснив, що [PERSON] приватизувала земельну ділянку згідно з нормами законодавства, що діяли на той час. Позивачі самі змінили межі своєї ділянки іще до того, як відповідачка купила будинок на земельній ділянці № 8 по вул. Борканюка в смт. Солотвино. Акту погодження меж з суміжними землекористувачами в технічній документації немає через те, що вона виготовлялася у спрощеному порядку. Просить застосувати строк позовної давності, так як державний акт на право власності на земельну ділянку був виданий в березні 2010 року, а позивачі звернулися до суду про захист своїх прав тільки літом 2013 року. Представник Солотвинської селищної ради у судове засідання не зявився. Селищний голова надіслав до суду заяву в якій просить розглядати справу в відсутності представника ради. Позовні вимоги не визнає. Представник управління Держземагенства у Тячівському районі у судовому засіданні позов не визнав. Пояснив, що згідно діючих у 2010 році норм законодавства, особам, які до 2002 року користувалися земельною ділянкою, приватизація землі дозволялася на підставі технічної документації із землеустрою, а тим, що почали користуватися після набрання чинності новим ЗК України 01.01.2002 р., необхідно було виготовляти проект забудови. Чому у документації виготовленій для приватизації земельної ділянки [PERSON] відсутній акт погодження зовнішніх меж із суміжними землекористувачами йому не відомо. Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 05.09.1985 р. позивачі [PERSON] та [PERSON] купили житловий будинок № 10 по вул. Борканюка в смт. Солотвино, який знаходиться на земельній ділянці площею 1022 м.кв. (а. с. 14 т. 1). Із довідки про перенумерацію в смт. Солотвино вбачається, що будинку номер 8 по вул. Борканюка присвоєно новий номер 10, а будинку номер 6 в свою чергу - 8 (а. с. 54 т. 1). Генеральним планом (схема) від 20.03.1955 р. стверджено, що загальна площа земельної ділянки № 8 по вул. Борканюка в смт. Солотвино становить 1022 м.кв. Конфігурація ділянки являє собою прямокутник правильної форми (а. с. 15 т. 1). 13.12.2004 р., на підставі договору дарування, [PERSON] стала власником житлового будинку № 8, по вул. Борканюка в смт. Солотвино, який знаходиться на земельній ділянці норму якої не встановлено та приватизація якої не проводилася (а. с. 12 т. 1). У технічному паспорті на цей будинок є висновок про реєстрацію домоволодіння № 6 по вул. Борканюка від 04.08.1951 р., у якому вказано, що площа земельної ділянки, на якій знаходиться будинок, становить 345 м.кв. Відповідно до генерального плану (схеми) та ескізу (а. с. 111, 112 т. 1), які знаходяться у цьому ж паспорті, конфігурація земельної ділянки являє собою прямокутник правильної форми. У червні 2002 р. та у липні 2008 р. Солотвинська селищна рада прийняла рішення про передачу у власність [PERSON] та [PERSON] земельну ділянку площею 1033 га. та 0.115 га. відповідно, в смт. Солотвино по вул. Борканюка 10 (а. с. 16, 17 т. 1). Після цього позивачі звернулися до спеціалізованого підприємства «Моя Земля», яке виготовило технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку. Згідно цієї документації, у власність [PERSON] та [PERSON] пропонується передати земельну ділянку площею 0.1074 м.кв. Згідно експлікації та опису меж, межа земельної ділянки від будинку № 8 повинна проходити на певній відстані від будинку № 10. Конфігурація ділянки являє собою правильний прямокутник розмірами 17.51-17.73 м. на 60.18-60.43 м. Вказана документація була передана до управління Держкомзему у Тячівському районі, однак державний акт виготовлено не було, так як [PERSON] не підписала акт встановлення та погодження меж земельної ділянки від 17.07.2009 р. У той же час, 23.09.2009 р., Солотвинська селищна рада приймає рішення про надання дозволу [PERSON] на виготовлення технічної документації щодо передачі у приватну власність земельної ділянки площею 0.04 га. по вул. Борканюка 8. Своїм рішенням від 15.12.2009 р. селищна рада затвердила проект із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності [PERSON] на земельну ділянку, що знаходиться в с. Солотвино по вул. Борканюка, № 8, для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 0.0380 га. та надала вказану земельну ділянку їй у власність (а. с. 9 т. 1). У березні 2010 р., на підставі цього рішення, управління Держкомзему у Тячівському районі видало [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 738840 (а. с. 10 т. 1). Згідно конфігурації ділянки приватизованої відповідачкою, межова лінія із ділянкою № 10 із прямої змінилася на пряму з виступом у бік ділянки позивачів довжиною 10.6 м. і глибиною 1.03 м. Відповідно до п. "г" ч. 1 ст. 96 ЗК України до кола обов'язків землекористувачів входить, зокрема, обов'язок не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Згідно до ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей. Власник та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо). Статтею 106 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановлення твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Відповідно до ст. 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин. У відповідності до ст. 81 ч.1 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки в тому числі шляхом безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності. Підстави та порядок набуття права на землю, а також порядок передачі земельних ділянок визначено у ст.ст. 116, 118 ЗК України. Із зазначених норм випливає, що отримання земельної ділянки у власність або в користування супроводжується різними діями зацікавленої особи, прийняттям відповідних рішень органу місцевого самоврядування (щодо дачі згоди на розроблення проекту відведення земельної ділянки, про затвердження проекту відведення та про передачу земельної ділянки). Згідно до Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах № 43 від 04.05.1999 р., яка була чинною на момент видачі оспорюваного державного акту, ( п.п. 1.13-1.14) складання державного акту на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою при передачі земельної ділянки, що була раніше надана громадянам, підприємствам, установам, організаціями і об'єднанням громадян всіх видів, у постійне користування або при переоформленні правоустановчих документів на ці земельні ділянки, проводиться після відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженою відповідною технічною документацією. Довгострокові межові знаки передаються на зберігання власнику або користувачу земельної ділянки, про що складається відповідний акт. Акт складається у трьох примірниках, підписується власником або користувачем земельної ділянки, виконавцем робіт і представником районного відділу земельних ресурсів Держкомзему України. Один примірник обов'язково видається разом із державним актом на землю власнику земельної ділянки. В ході судового розгляду також встановлено, що відповідно акту встановлення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки від 17.07.2009 р. складеного за участю представника ТОВ "Моя Земля" [PERSON], землевласників [PERSON], [PERSON], суміжних землекористувачів [PERSON], [PERSON], Тодерішко та землевпорядника Солотвинської селищної ради [PERSON] було проведено встановлення в натурі меж землекористування в смт. Солотвино, вул. Борканюка 10, та згідно акту передачі від 17.07.2009 р. землевласникам передано на зберігання межові знаки. Разом з тим, в технічній документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку, яка розташована в смт. Солотвино, вул. Борканюка 8, відсутній акт встановлення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки з іншими землекористувачами взагалі. Там є акт прийому-передачі на зберігання відповідачці межових знаків, однак суд вважає, що він не може свідчити про фактичне погодження меж земельної ділянки між сторонами. Відповідно до ст. 198 ЗК України, яка була чинною і на момент виготовлення технічної документації щодо складання документів, що посвідчують право власності [PERSON] на земельну ділянку, для визначення та відновлення меж земельних ділянок проводяться кадастрові зйомки, які являють собою комплекс робіт, і включають: геодезичне встановлення меж земельної ділянки, погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами, відновлення меж земельної ділянки на місцевості, встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі, виготовлення кадастрового плану. Згідно ч.ч. 1, 7 ст. 118 ЗК громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Селищна рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян особами, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Постановою КМУ від 5 серпня 2009 р. N 844 «Про деякі питання реалізації права власності на землю громадянами України передбачено, що у разі надходження від громадянина, який отримав у користування земельну ділянку до дня набрання чинності Земельним кодексом України (тобто до 01.01.2002 р.) (зокрема надану колгоспному двору), заяви про видачу державного акта на право власності на земельну ділянку, але рішення про її безоплатну передачу у власність громадянина прийнято не було, невідкладно приймати рішення щодо надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складення документів, що посвідчують право на земельну ділянку (виготовляється для громадян безоплатно, за рахунок коштів державного бюджету), з наступним затвердженням зазначеної документації та наданням земельної ділянки у власність відповідно до вимог частини другої статті 118 та в межах норм, визначених статтею 121 Земельного кодексу України. Як убачається із договору дарування житлового будинку № 8 по вул. Борканюка в смт. Солотвино, [PERSON] стала його власником 13.12.2004 р. Отже правила вище вказаної постанови КМУ на неї поширюватися не можуть і тому вона повинна була приватизувати свою ділянку за правилами передбаченими ст. 118 ЗК України, тобто з виготовленням проекту землеустрою, а не технічної документації. І хоча своїм рішенням № 600 селищна рада затвердила проект із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку [PERSON], таке рішення не може братися судом до уваги через те, що проект розроблений не був, а було виготовлено лише технічну документацію, яка приєднана до матеріалів справи. Окрім того, судом встановлено, що підстави для застосування строку позовної давності, про що клопотав представник відповідачки - відсутні. Про порушення свого права позивачі дізналися в березні 2010 року, коли був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку відповідачці [PERSON] 19.10.2010 р. [PERSON] звернулася у Тячівський районний суд в порядку адміністративного судочинства з позовною заявою до Солотвинської селищної ради та [PERSON] про скасування рішення 24-ї сесії Солотвинської селищної ради 5-го скликання № 600 від 15.12.2009 р. Постановою від 18.05.2012 р. в задоволенні позову було відмовлено, а ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14.06.2012 р. дане рішення залишене без змін. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29.10.2013 р. постанову Тячівського районного суду від 18.05.2012 р. та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 01.02.2013 р. скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. 14.03.2014 р. Тячівським районним судом постановлено ухвалу про закриття провадження у адміністративній справі за позовом [PERSON] до Солотвинської селищної ради, третьої особи [PERSON] про скасування рішення селищної ради та розяснено позивачу право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства, яка ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.11.2014 р. та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17.03.2015 р. залишена без змін. Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Статтею 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За правилами ч. 5 ст. 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Враховуючи викладені вище обставини суд вважає, що позивачі пропустили строк позовної давності з поважних причин, так як вони оскаржували рішення на підставі якого було видано державний акт про права власності на землю у судовому порядку, і не їхня вина у тому, що суди трьох інстанцій на протязі півтори років вирішували у порядку якого судочинства повинно оспорюватися рішення органу місцевого самоврядування про приватизацію земельної ділянки. Статтею 21 ЦК України передбачене право визнання незаконним та скасування правового акту індивідуальної дії органу влади, місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права та інтереси. Відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. За таких обставин суд приходить до висновку, що рішення Солотвинської селищної ради № 600 від 15.12.2009 р. про затвердження проекту із землеустрою що складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку [PERSON] є незаконним, так як проект із землеустрою про передачу у власність земельної ділянки № 8 по вул. Борканюка в смт. Солотвино не виготовлявся, що позбавило селищну раду можливості перевірити, чи не порушує таке рішення права інших осіб. Так само підлягає скасуванню і виданий на його підставі державний акт серії ЯК № 738840, у звязку з тим, що в порушення діючого на час його виготовлення земельного законодавства, він був виготовлений без проекту землеустрою і без погодження зовнішніх меж із суміжними землекористувачами. Твердження представника відповідачки про те, що позивачка сама змінила межі своєї земельної ділянки і таким чином добровільно відмовилася від неї суд до уваги не бере, так як жодна з підстав передбачена ст. 141 ЗК України не настала. Позивачі до органу місцевого самоврядування із відповідною заявою не зверталися. Факт перенесення ними огорожі позаду свого будинку з метою збільшення сусідського двору не може бути підтвердженням їхньої відмови від земельної ділянки, а є лише проявом добросусідства з їхнього боку та не може тягнути за собою наслідки втрати права користування цією ділянкою в майбутньому. За таких обставин,

Outcome: approved