Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-10 00:00:00

У травні 2018 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що з лютого 1998 року по лютий 2009 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], 1998 року народження та неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Після фактичного припинення шлюбних відносин, а саме з 2008р., діти проживають з нею, відповідач з цього часу їх життям не цікавився, не виявляє бажання спілкуватися з дітьми та приймати участь у їх вихованні. У зв'язку з цими обставинами позивачка розірвала шлюб з відповідачем та звернулася з позовом до суду про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, який було задоволено відповідним рішенням суду. Проте, відповідач ухилявся від сплати аліментів. 08.02.2011р. вона, позивачка, зареєструвала шлюб з [PERSON], якого діти вважають справжнім батьком. Враховуючи те, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків, просила позбавити його батьківських прав у відношенні доньки [PERSON], [INFO]. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з'явилась, в письмовій заяві позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав підтримала у повному обсязі, просила постановити по справі заочне рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з'явився за невідомих суду причин, про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, відповідно до ст. 280 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про дату, час і місце судовго засідання, не з*явився в судове засідання без повідомлення причин, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради Гавриш Я.О. в письмовій заяві просила розглянути справу без її участі, при ухваленні рішення просила максимально врахувати інтереси дитини. Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського районного управління юстиції м.Маріуполя Донецької області, неповнолітня [PERSON] народилася [INFO] року, батьками якої є [PERSON] та [PERSON]. При цьому батьки дитини перебували у шлюбі, який було розірвано 03.02.2009р., про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу серія [NUMBER] Відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого 25.06.2011р. Міським відділом ДРАЦС Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 08.02.2011р., прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON]. З довідки від 04.04.2018р. № 14.1-59/3044, виданої Лівобережним ВДВС ГТУЮ у Донецькій області, випливає, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа про стягнення аліментів з [PERSON] 11.06.2012р. була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження та виконавчий лист направлено до Ленінського ДВС Запорізького МУЮ. Відповідно до положень ст. 165 Сімейного кодексу України, з позовом про позбавлення батьківських прав до суду має право звернутись, зокрема, особа, в сім'ї якої проживає дитина. Згідно висновку Органу опіки та піклування Маріупольської міської ради від 23.06.2018 року № 13-31-110, позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження факту ухилення відповідача від своїх батьківських обов'язків у відношенні дітей. Тому, служба вважає недоцільним на теперішній час позбавлення відповідача батьківських прав відносно його доньки [PERSON], [INFO]. Проте, зазначений висновок органу опіки, суд вважає не вмотивованим та таким, що спростовуються матеріалами справи. Зокрема, в матеріалах справи наявна заява неповнолітньої [PERSON], [INFO], в якій вона зазначає, що, починаючи з 2008 року не бачила свого біологічного батька, не пам'ятає, як він виглядає, а весь цей час виховував її [PERSON], якого вона вважає своїм батьком. Дані обставини також підтверджуються актом комісії КСН «Таганрозький» від 12.07.2018р., а також характеристикою класного керівника та директора спеціалізованої школи №40 ім.Є.М.Миська, в якій зазначено, що [PERSON] виховується матір'ю [PERSON] та батьком [PERSON] Згідно з ч. 4 ст.19 Сімейного Кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 Закону України "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування", органами опіки та піклування є районні, районні у містах Києві та Севастополі місцеві державні адміністрації, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад. За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна з яких відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У даному випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один з батьків) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. В свою чергу батьки (один з батьків) повинні довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов'язки. Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 5 Сімейного кодексу України, держава охороняє сім'ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім'ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини. Згідно зі статтею 9 Конвенції ООН Про права дитини, держава має забезпечити, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли за рішенням суду буде встановлено, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Згідно зі ст.150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Проте, згідно до матеріалів справи, відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, діє всупереч інтересам та потребам своєї неповнолітньої доньки [PERSON], що на думку суду є неприпустимим. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п.15, 16 постанови від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Разом з тим, відповідач [PERSON], не бажаючи приймати участь в судовому розгляді справи і реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову і доказування належного виконання ним батьківських обов'язків, тим самим не оспорює наявних підстав для позбавлення його батьківських прав. Жодного доказу на підтвердження виконання відповідачем [PERSON] своїх батьківських обов'язків щодо неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], в матеріалах справи не має. Будь які відомості, які б свідчили про те, що відповідач піклується про фізичний та духовний розвиток доньки, забезпечує необхідне харчування, спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, чи взагалі виявляє інтерес до її внутрішнього світу, в матеріалах справи відсутні. Суд приймає до уваги і думку неповнолітньоньої [PERSON], яка стверджує, що починаючи з 2008 року не бачила свого біологічного батька, не пам'ятає, як він виглядає, а весь цей час виховував її [PERSON], якого вона вважає своїм батьком. Виходячи з інтересів дитини, обставин, що були встановлені в судовому засіданні, приймаючи до уваги, що дитина тривалий час не проживає з батьком і він не опікується її долею, з дитиною не спілкується, не цікавиться її життям, неповнолітня дитина не отримує від нього тепла та батьківської турботи, суд вважає за можливе позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивачки судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved