Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-06 00:00:00

02.01.2020 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, у якому просить визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з його матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що сторони у справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 24.07.2013 року, який був розірваний рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16.09.2019 року. Від шлюбу колише подружжя має малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Під час перебування у шлюбі відповідач допомагав позивачці та сину фінансово і забезпечував житлом. Після розлучення відповідач відмовився надавати кошти на утримання дитини та виселив позивача з дитиною із квартири, у зв`язку із чим позивачка звернулась до суду із позовом про стягнення аліментів. За твердженням позивача, відповідач зрідка відвідує сина, часто відміняє зустріч, а на прохання позивача про фінансову допомогу реагує вкрай негативно. За період окремого проживання сторін, відповідач багато разів погрожував позивачці забрати дитину до себе, позбавити її батьківських прав та зробити так аби позивачка більше ніколи не побачила дитину, аргументуючи це своїми великими матеріальними можливостями. Позивач вказує, що відповідач неодноразово піддавав життя сина небезпеці, його дії часто згубно впливають на розвиток дитини: катав 4-річну дитину на водному мотоциклі з великою швидкістю; катав сина на найнебезпечніших водних гірках в аквапарку де одного разу [PERSON] мало не втонув; кормить дитину не здоровою їжею після чого його нудить; після відпочинку з сином у Туреччині привіз дитину з гострим запаленням легень. Більшу частину матеріальних витрат на утримання дитини несе позивачка. З метою юридичного визначення місця проживання дитини та уникнення в майбутньому конфліктних ситуацій з відповідачем позивачка вирішила звернутись до суду із цим позовом. Позивачка вказує, що на даний час дитина зареєстрована та проживає разом із нею в кв. [ADDRESS] . Вказане житло належить позивачу на праві приватної власності, квартира облаштована сучасним ремонтом та обладнанням, у ній створені всі необхідні матеріально-побутові умови для проживання та нормального розвитку сина. В кімнаті облаштоване місце для дитини де він може відпочивати, навчатися, гратися, є ліжко, шафа для одягу, комод, письмовий дитячий столик і стільці, тумба для особистих речей. У дитини багато книжок та ігор. Хлопчик відвідує ДНЗ №21 Дарницького району м. Києва та додаткові розвиваючі факультативи (вокал, конструювання, футбол, плавання, логопед і т.і.). Дитина росте позитивна та соціально активна. Позивачка вказує, що має вищу освіту, працевлаштована, має постійний дохід. На роботі позивача цінують як ефективного, дисциплінованого та надійного працівника. Позивачка зазначає, що намагається приділяти сину максимум свого часу, уваги та любові, у неї із сином дуже гарні стосунки, засновані на довірі, взаємній повазі та любові. Позивачка стверджує, що може гарантувати стабільне проживання дитини, забезпечити їй почуття любові та безпеки. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 10.01.2020 року відмовлено у відкриття провадження у справі. Постановою Київського апеляційного суду від 27.02.2020 року ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 10.01.2020 року скасовано та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 16.03.2020 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання. Ухвалою суду від 04.06.2020 року витребувано висновок органу опіки та піклування щодо доцільності визначення місця проживання дитини разом з матір`ю. Ухвалою суду від 04.06.2020 року закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. 22.04.2020 року до суду надійшов відзив сторони відповідача на позовну заяву зі змісту якого вбачається, що відповідач висловлює своє погодження на проживання дитини з матір`ю з можливістю мати рівні права та обов`язки щодо дитини, проводити з сином достатньо часу, брати участь у його вихованні. Відповідач вказує, що сторони дійсно перебували в шлюбі з 24.07.2013 року і від цього шлюбу мають спільного сина [PERSON] , [INFO] . В подальшому шлюбні відносини були припинені через відсутність взаєморозуміння. Шлюб між сторонами розірвано рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16.09.2019 року і з того часу дитина проживає разом з позивачем. Відповідач категорично заперечує наведені позивачем обставини, оскільки відповідач завжди надавав кошти на утримання дитини добровільно, передавав їх особисто, а після погіршення відносин з позивачем став перераховувати кошти на картковий рахунок позивача. Відповідач не виселяв колишню дружину із сином з квартири, а саме позивачка прийняла рішення про проживання зі своїми батьками. Після розірвання шлюбу позивач негативно ставиться до бажання батька брати участь у вихованні сина та спілкуванні з ним, з часом мати безпідставно заборонила батькові відвозити сина на заняття з тенісу (які батько організовував та оплачував самостійно), не допускає до зустрічей тривалістю більше однієї години на тиждень і тільки у своїй присутності. Відповідач ніколи не погрожував забрати дитину, а тим більше позбавити позивача батьківських прав, несе велику частину витрат на утримання дитини, не піддавав життя сина небезпеці. Відповідач відповідально ставиться до здорового харчування дитини, що підтверджується роздруківкою оплати вартості страв для сина. Відповідач в якнайкращих інтересах дитини намагається реалізовувати свої права та виконувати обов`язки щодо дитини, розуміючи, що між тим з батьків хто проживає окремо та дитиною повинен існувати постійний систематичний контакт. Відповідач з самого народження дитини приймав активну участь в спілкуванні з нею та намагався цікаво для дитини проводити з нею час. На даний час батько, враховуючи, що мати перешкоджає йому спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, звернувся до суду і просить встановити час участі у вихованні та спілкуванні з дитиною за графіком, який не буде порушувати режим дня дитини, не буде відривати її від нормального, звичайного для дитини життя. Відповідач не погоджується з правовими підставами позову, адже спір про місце проживання дитини відсутній. Відповідач ніколи не намагався розлучити дитину з матір`ю, погоджувався на проживання дитини з позивачем і лише хоче брати активну участь у вихованні та спілкуванні з дитиною. 23.06.2020 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив відповідача на позовну заяву зі змісту якої вбачається, що позивач підтримує заявлені позовні вимоги та вказує, що з самого народження сина відповідач недуже цікавився диною, не гуляв з візочком, не відвідував з дитиною лікарів, не займався вихованням і розвитком дитини. Коли відповідач проводить час з сином, це в основному ігрові автомати та розважальні кімнати, творчої, виховної та розважальної діяльності відповідач з сином не проводить. Під час зустрічей з сином, відповідач залишає сина самого зі своєю співмешканкою. Відповідач не усвідомлює відповідальності за життя та здоров`я дитини, що дитина потребує персонального спілкування, виховання через особистий приклад, а відповідач це все замінює ігровими кімнатами. Коли відповідач водив сина на теніс, то залишав його там самого, а сам йшов на власне тренування, що сильно ображало дитину. Згодом відповідач перестав водити сина теніс, аргументуючи це тим, що в нього закінчився строк дії картки спортклубу. За твердженням позивача, матеріальна допомога відповідача носить не систематичний характер, що підтверджується і наданою стороною відповідача випискою із зазначенням дат і сум його переказів. Стосовно відсутності предмету спору позивача зазначає, що якби це було дійсно так, то відповідач був би повністю згодним із позовом та написав заяву про визнання позовних вимог, а не надавав суду відзив на позовну заяву. Крім того, відповідач в іншому суді звернувся із позовом про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною, тому, на думку позивача, відсутні підстави для висновку про відсутність спору щодо дитини, її місця проживання та виховання. Згідно судового наказу Дарницького районного суду м. Києва з відповідача стягнуто аліменти у розмірі ј частини від заробітку, але відповідач сплачує аліменти невчасно та не в повному обсязі, у зв`язку із чим виникла заборгованість зі сплати аліментів. Ураховуючи неприязне відношення відповідача до позивача, а також неодноразові усні погрози відібрати дитину, відповідач також міг чинити перешкоди і не надавати згоду на виїзд дитини за кордон. 06.07.2020 року до суду надійшли заперечення зі змісту яких вбачається, що відповідач не погоджується визнавати позов, так як не погоджується з правовими підставами позову, через відсутність спору та заперечує наведені позивачем у позові та відповіді на відзив обставини. Відповідач вказує, що заперечує наведені позивачем у відповіді на відзив обставини та зазначає, що надав письмовий доказ, що проводить час з дитиною та піклується про її здоров`я. Надана роздруківка стосується відвідування дитиною занять і таке відвідування позивачем не заперечується. Натомість позивач не надав доказів того, що відповідач не проводить час з дитиною та не піклується про її здоров`я. Гроші на утримання дитини завжди сплачувались та продовжують сплачуватись відповідачем. При цьому, були ситуації коли відповідач сплачував готівкою та не вимагав підтвердження від позивача. Непрямим підтвердженням належної участі батька в утриманні сина є той факт, що позивачка не зверталась за примусовим виконанням судового рішення і надати довідку про заборгованість відповідача позивачка не може, адже заборгованості не існує. На даний час відповідач оплачує аліменти в значному розмірі, що в декілька разів перевищує той, що може бути стягнутий примусово, а також оплачує орендну плату за житло, яке орендує позивач. Спору з привод проживання дитини з матір`ю не існує, а є спір щодо участі батька у вихованні сина і саме наявність такого спору є підставою для звернення відповідача до Дарницького районного суду м. Києва, про яке згадує позивач у відповіді на відзив. В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній та відповіді на відзив, просить позов задовольнити ураховуючи також наявність висновку органу опіки та піклування стосовно визначення місця проживання дитини та додатково зазначає, що відсутні підстави для висновку про те, що у справі відсутній предмет спору і на думку представника провадження у справі не може бути закрито за відсутністю предмету спору. Представник відповідача в судовому засіданні зазначає, що відповідач не погоджується з можливістю визнання позову, оскільки не визнає підстави та обставини викладені у позові та відповіді на відзив. Відповідач ніколи не намагався розлучити дитину з матір`ю і спір між сторонами про місце проживання дитини відсутній. Виступаючи з промовою у судових дебатах, письмовий виклад яких приєднано до матеріалів справи, представник просить прийняти рішення по даній справі на підставі ст. 255 ЦПК України, а саме закрити провадження у справі за відсутністю предмету спору. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за відсутності представника. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши всі наявні у справі докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно встановивши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16.09.2019 року шлюб між сторонами, який був зареєстрований 24.07.2013 року, розірвано. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Позивачка є власницею квартири [ADDRESS] , загальною площею 57,60 кв.м., що підтверджується копією договору міни від 04.05.2012 року та витягом з державного реєстру правочинів від 04.05.2012 року. Згідно наявних в матеріалах справи копій дипломів позивача про освіту, остання має повну вищу освіту за спеціальністю «Фінанси» та здобула кваліфікацію магістр з економіки. За змістом копії паспорту позивача, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . За змістом довідки про реєстрацію місця проживання особи від 18.11.2019 року, малолітній [PERSON] , також зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до характеристики з місця роботи позивача від 09.12.2019 року у ТОВ «УНІТІ-БАРС», за час роботи фахівцем з управління проектами та програмами позивачка виявила себе як дисциплінований працівник, надійний помічник керівника і кваліфікований фахівець з проектного керівництва, у зв`язку із чим неодноразово була відмічена керівництвом та отримала підвищення заробітної плати. Згідно довідки про доходи позивача у ТОВ «УНІТІ-БАРС» від 29.11.2019 року, сума нарахованого доходу позивачки за період з грудня 2018 року по листопад 2019 року склала 391200,03 грн. За змістом листа вихователів Дошкільного навчального закладу №21 Дарницького району м. Києва від 02.12.2019 року, [PERSON] , [INFO] , відвідує ДНЗ №21 з 25.10.2019 року. Вперше дитину до садочка батьки привели разом. Чи бере участь у вихованні сина батько [PERSON] вихователі повідомити не можуть. Батько за дитиною приходив один раз, [PERSON] із радістю побіг до нього. Дитину до дошкільного закладу приводить мама [PERSON] , а забирає бабуся. Згідно Акту обстеження умов проживання від 22.06.2020 року, проведено обстеження умов проживання в кв. [ADDRESS] та встановлено, що житлове приміщення складається з двох кімнат, квартира з усіма комунальними зручностями, санітарно-гігієнічний стан дотримано. У дитини є окрема кімната та особисте ліжко, шафа для речей, велика кількість іграшок. Квартира технічно обладнана. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: для дитини створено ігровий куточок, велика кількість розвиваючих книжок. За цією адресою проживають та мають постійне місце реєстрації: мати - [PERSON] та дитина - [PERSON] , [INFO] . Стосунки та традиції сім`ї дружні і добрі. Створено належні умови для проживання, розвитку, навчання та виховання. Відповідно висновку Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації №101-6593/02 від 21.08.2020 року, [PERSON] , [INFO] , народився в зареєстрованому шлюбі [PERSON] та [PERSON] . Шлюб між батьками розірвано рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16.09.2019 року. Дитина залишилась проживати з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Працівники служби у справах дітей та сім`ї відвідали помешкання 22.06.2020 року, про що складено відповідний акт. Встановлено, що зазначене житло з усіма комунальними зручностями, повноцінно оснащене меблями та побутовою технікою. У двокімнатній квартирі в дитини є окрема кімната, де створено необхідні умови для проживання, навчання та розвитку дитини. [PERSON] працює в ТОВ «УНІТІ-БАРС», має щомісячний стабільний дохід. Матір дитини виконує свої батьківські обов`язки на належному рівні, за місцем проживання дитини створила належні умови, має самостійний дохід для утримання [PERSON] . Батько дитини, [PERSON] , мешкає за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] під час телефонної розмови з працівниками служби повідомив, що не заперечує щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю, що свідчить про відсутність спору між батьками. Питання визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , 02.07.2020 року було розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації. На засіданні комісії була присутня мати, батько не з`явився. Враховуючи вищезазначене, беручі до уваги рекомендації комісії (протокол від 02.07.2020 №10), з метою забезпечення виключно прав та інтересів дитини Дарницька районна у м. Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . Встановивши обставини справи та оцінивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку про відсутність належних підстав для закриття провадження у справі в зв`язку з відсутністю предмету спору, як на цьому наголошує сторона відповідача, з огляду на наступне. Під предметом спору розуміється певна матеріально/не матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Пороте поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правом розпоряджатися предметом спору наділено лише позивача (ч.ч. 2, 3 ст. 49 ЦПК України), при цьому позивач не заявляв клопотання про відмову від позову чи закриття провадження з підстав відсутності предмета спору, а навпаки наполягав на вирішенні позовних вимог по суті та не визнає відсутності у справі предмету спору. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Отже, при наявності в провадженні суду спору про право, від розгляду якого позивач не відмовився, за результатами його вирішення суд повинен ухвалити рішення по суті спору, натомість закриття провадження у справі призводить до позбавлення позивача права повторного звернення до суду за захистом (ч. 2 ст. 256 ЦПК України). Слід зазначити, що відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. При цьому, прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч.ч. 2 та 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України можна дійти висновку, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. У справі «Bellet v. France», Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним із аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення прав особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Право на справедливий судовий розгляд також закріплено міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (частина 1 статті 6). Право на справедливий судовий розгляд охоплює і право кожного на доступ до правосуддя. Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Відсутність предмету спору не може ставитися в залежність від можливості самостійно врегулювати спір сторонами, а може бути пов`язане виключно з діями, які вже свідчать про врегулювання всіх спірних питань (Постанова Верховного Суду, справа № 404/251/17 від 03 травня 2018 року). З огляду на все вище викладене, діючи в якнайкращих інтересах дитини в умовах розірвання шлюбу між батьками та їх фактичного окремого проживання, а також враховуючи, що докази дійсної відсутності предмету спору в розумінні положень ст. 76 ЦПК України стороною відповідача суду не надано, суд дійшов висновку, що підстави для закриття провадження у справі відсутні, а позов підлягає до задоволення. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до положень ст. 7 СК України, сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Сімейні відносини регулюються лише у тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства. Жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установленими Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Статтею 8 СК України передбачено, що якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Згідно ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства (ст. 9 СК України). За змістом ст. 13 СК України, частиною національного сімейного законодавства України є міжнародні договори, що регулюють сімейні відносини, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо в міжнародному договорі України, укладеному в установленому порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом сімейного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України. Згідно ст.ст. 3, 4 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних та інших заходів для здійснення прав, визнаних у цій Конвенції. Відповідно до положень ст. 18 СК України, кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є: 1) встановлення правовідношення; 2) примусове виконання добровільно не виконаного обов`язку; 3) припинення правовідношення, а також його анулювання; 4) припинення дій, які порушують сімейні права; 5) відновлення правовідношення, яке існувало до порушення права; 6) відшкодування матеріальної та моральної шкоди, якщо це передбачено цим Кодексом або договором; 7) зміна правовідношення; 8) визнання незаконними рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу (ст. 141 СК України). Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків (ст. 160 СК України). Згідно ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Під час розгляду справи судом встановлено, що позивачкою в повній мірі створено для дитини належні умови для виховання та розвитку: позивачка офіційно працевлаштована, має повну вищу освіту та стабільний дохід; позитивно характеризується за місцем роботи; має у власності житло, яке належним чином облаштоване, в тому числі і для проживання, розвитку і виховання дитини; турбується про отримання дитиною дошкільної освіти. Визначаючи місце проживання дитини суд також ураховує відповідний висновок органу опіки та піклування, малолітній вік дитини, той факт, що дитина фактично проживає з позивачкою, бере до уваги інтереси дитини в умовах розірвання шлюбу між батьками та їх фактичного окремого проживання, а також враховує, що відповідач не має заперечень стосовно проживання дитини з матір`ю. Будь-яких даних, які б перешкоджали визначенню місця проживання дитини разом з її матір`ю судом не встановлено і учасниками справи не доводилось. В порядку встановлено ст. 141 ЦПК України суд здійснює розподіл судових витрат у справі шляхом стягнення з відповідача на користь позивача сплаченого при поданні позову судового збору у розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved