Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

У січні 2014 року ПАТ КБ ПриватБанк звернулося до суду з вказаним позовом, який в подальшому уточнили? та просили в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № NKK0GK04040009 від 21.11.2006 року в розмірі 85185,30 доларів США, що еквівалентно 680630,55 гривень, звернути стягнення на квартиру [ADDRESS] шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ ПриватБанк з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з можливістю здійснення всіх передбачених нормативно-правовими актами дій, необхідних для продажу предмету іпотеки; виселити [PERSON] та [PERSON], які зареєстровані та проживають в спірній квартирі та стягнути судові витрати. В обґрунтування позову позивач вказує на те, що 21.11.2006 року між ПАТ КБ ПриватБанк та [PERSON] було укладено Договір № NKK0GK04040009, відповідно до умов якого остання отримала кредит в сумі 32155,0 дол.США зі сплатою 12,0% річних за користування кредитом з кінцевим терміном повернення - 18.11.2016р. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором [PERSON] передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 42,10кв.м, житловою площею 17,10кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS], про що між ПАТ КБ ПриватБанк та [PERSON] було укладено Договір іпотеки № б/н від 21.11.2006 року. Відповідач [PERSON] умови договору не виконує і станом на 04.12.2013 року перед банком в неї виник борг в сумі 85185,30 доларів США, що згідно з курсом НБУ становить 680630,55 гривень. Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником свого основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється, зокрема, на підставі рішення суду. Крім того мешканці спірного будинку чинять перешкоди у доступі до предмету іпотеки, а тому просять їх виселити. Пославшись на викладене, просили позов задовольнити. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили в їх задоволенні відмовити в силу закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, переданого у якості забезпечення кредитів в іноземній валюті». Крім того повідомили, що ще у 2007р. «Приватбанк» відступив право вимоги компанії «Юкрейн Мотгедж Лоу Фінанс» №1пі-ел-си. У звязку з відступленням права вимоги ЮМЛ є єдиним власником усіх прав вимоги за кредитним договором на 30 років. Ніяких повідомлень про те, що предмет іпотеки повернувся до позивача, вона не отримала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'являвся, був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомляв. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що 21.11.2006 року між ПАТ КБ ПриватБанк та [PERSON] було укладено Договір № NKK0GK04040009, відповідно до умов якого остання отримала кредит в сумі 32155,0дол.США зі сплатою 12,0% річних за користування кредитом з кінцевим терміном повернення - 18.11.2016р. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором [PERSON] передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 42,10кв.м, житловою площею 17,10кв.м, яка розташована за адресою: м. Миколаїв, вул. Айвазовського,11-В,кв.№11, про що між ПАТ КБ ПриватБанк та [PERSON] було укладено Договір іпотеки №б/н від 21.11.2006 року. Предмет іпотеки належить іпотекодавцю [PERSON] на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] від 21.11.2006 року за р.№ 3346, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів за р.№ 1730012. Номер в ЄРПВНМ: 14875791. Договір іпотеки посвідчений нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] Обтяження нерухомого майна іпотекою було зареєстровано Банком у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та у Державному реєстрі іпотек. 19.02.2007р. за договором купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за договорами про іпотечний кредит між ЗАО Комерційним банком «Приватбанк», який змінив назву на ПАТ КБ «Приватбанк», та «Юкрейн Мортгедж Лоун Файненс» №1ПІ-ЕЛ-СІ, останній купив основні іпотечні активи, але чи входив іпотечний договір, який уклала [PERSON], позивач доказів не надав. ( а. с. 79-87 ) 13.10.2011р. «Юкрейн Мортгедж Лоун Файненс» №1ПІ-ЕЛ-СІ та ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» уклали договір викупу (відступлення) прав вимоги і згідно з додатком 1 є перелік основних іпотечних активів, які увійшли у цей договір, під №46 зазначений іпотечний договір № NKK0GK04040010, який [PERSON] укладала з ПАТ КБ «Приватбанком». Станом на 04.12.2013 року, у відповідачки перед банком утворився борг в сумі 85185,30 доларів США, що еквівалентно 680630,55 гривень. Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до положень статей 589, 590 ЦК України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, у встановлений строк (термін). Частиною першою статті 33 та статті 39 Закону України Про іпотеку передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Враховуючи той факт, що [PERSON] на праві власності належить квартира загальною площею 42,10кв.м, іншого нерухомого житлового майна відповідачка немає, суд вважає, що до спірних правовідносин може бути застосовано мораторій, встановлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». В той же час суд зазначає, що встановлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій на стягнення нерухомого житлового майна громадян України, наданого як забезпечення зобов'язань за кредитами в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Така правова позиція викладена Верховним Судом України у справі за № 6-46цс15. Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення позову. Оскільки основна позовна вимога про звернення стягнення судом не задоволена, то суд не немає підстав і для задоволення похідних від неї позовних вимог про виселення відповідачів з предмету іпотеки. Відповідно до ст.88 ЦПК України суд залишає понесені судові витрати на позивачеві, оскільки в задоволенні позову було відмовлено.

Outcome: dismissed