Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-15 00:00:00

01.09.2020 позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності та просить припинити право власності [PERSON] на 1/30 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , яка належить останній на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12 листопада 2019 року реєстровий №1-2325; визнати за [PERSON] , [INFO] право власності на 1/30 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , яке належало [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12 листопада 2019 року реєстровий №1-2325; виплатити [PERSON] в якості компенсації вартості 1/30 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] з депозитного рахунку Деснянського районного суду міста Чернігова грошові кошти в сумі 13127 грн. Представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує та просить задовольнити. Представник відповідача подав заяву про розгляд справи без його участі, позов визнав. Треті особи [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи сповіщались в установленному законом порядку. Фіксування судового засідання технічним записом не здійснювалося відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. [PERSON] є співвласником 17/30 частин житлового будинку [ADDRESS] , а саме: 1/5 частина житлового будинку їй належить на підставі рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 30 серпня 1996 року у справі №2-4515/1996 (а.с. 14-15); 1/5 частина житлового будинку їй належить на підставі договору дарування частини житлового будинку, посвідченого 04 березня 2011 року державним нотаріусом Чернігівської районної державної нотаріальної контори за реєстровим №682 (а.с. 16); 1/6 частина житлового будинку їй належить на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 07 січня 2018 року державним нотаріусом Чернігівської районної державної нотаріальної контори за реєстровим №1-98 (а.с. 18). Також, власниками на підставі рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 30 серпня 1996 року у справі №2-4515/1996 по 1/5 частині кожна вказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами є дочки позивача, треті особи по справі - [PERSON] та [PERSON] . Позивачу та її дочкам, третім особам по справі належить 29/30 житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Власником іншої 1/30 частини вказаного спірного житлового будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом реєстраційний №1-2325, виданого 20 листопада 2019 року державним нотаріусом Чернігівської районної державної нотаріальної контори є відповідач по справі - [PERSON] . Вказане в повній мірі підтверджується копіями правовстановлюючих документів на спірний житловий будинок та зокрема, Інформаціями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №192851852 від 13.12.2019 та №217041436 від 20.07.2020. Відповідач у спірному житловому будинку ніколи не був зареєстрований і в ньому не проживав, будинком не користувався і не користується, комунальні витрати за користування вказаним житловим будинком несе позивач по справі - [PERSON] . Відповідач фактично проживає та зареєстрований разом із своїм чоловіком та членами своєї сім`ї за адресою: [ADDRESS] , за даною адресою вони проживають однією сім`єю, ведуть спільне господарство, побут. Спірний житловий будинок має наступні технічні характеристики: 3 житлові кімнати, загальна площа 50,9 кв.м, житлова площа 31,6 кв.м., 1-а кімната площею 10.6 кв.м., 2-а кімната площею 7,7 кв.м., 3-а кімната 13,3 кв.м., що підтверджується технічним паспортом на спірний житловий будинок. Таким чином, на 1/30 частину права власності відповідача у спірному будинку припадає 1,69 кв.м. загальної площі та 1,05 кв.м. житлової площі спірного будинку та свідчить про відсутність технічної можливості виділити відповідачу у окреме користування однієї найменшої у будинку кімнати. Виділ 1/30 частки спірного будинку, яка належить відповідачу, технічно неможливий з врахуванням планування та розташування квартири в житловому будинку, та згідно вимог 2.2-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення», зокрема п.2.21, п.2.22 та п.2.24. Як вбачається із виготовленого судовим експертом ФОП [PERSON] висновку експерта за результатами проведення експертного дослідження №10-20 від 01 липня 2020 року, вартість 1/30 частини спірного житлового будинку становить 13127 грн. 00 коп. (а.с. 35-73). Вартість витрат за проведення експертного дослідження та виготовлення висновку експерта складає 3140 грн. 00 коп., тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню. Позивачем внесено на депозитний рахунок Деснянського районного суду міста Чернігова № UA128201720355289002000005960 грошові кошти в сумі 13127 грн. 00 коп. в якості компенсації вартості 1/30 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується квитанцією № 0.0.1835131422.1 від 15.09.2020 року (а.с. 84). Відповідно до вимог ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Виходячи з аналізу зазначеної норми права у взаємозв`язку з положеннями ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 316, 317, 319, 361 ЦК України слід дійти висновку, що право співвласника на виділ частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки майна не може бути обмежене іншими співвласниками і такому його праву співвласника, що виділяється, кореспондується обов`язок інших співвласників сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається з дійсної вартості майна на час розгляду судом справи. Відповідно до ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. У відповідності до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Відповідно до ст. 365 Цивільного кодексу України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Згідно пункту 12 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у правах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року при визначенні грошової компенсації, суд повинен виходити з того, що вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутності - за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Під час розгляду справи № 6-68цс14, Верховний Суд України 02.07.2014 також сформулював правову позицію, якою роз`яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зі змісту практики Верховного Суду України випливає, що для ухвалення рішення про припинення права на частку в спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбаченої п. 1-3 ч.І ст. 365 ЦК України, яка обов`язково повинна бути в сукупності з обставиною, передбаченою п. 4 ч. 1 цієї статті. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у абз. З п. 6 постанови від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди - судом за дійсною вартістю будинку на час розгляду справи. В силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Виходячи з аналізу вищезазначених норм, з врахуванням закріплених в п. 6 ст. 3 ЦПК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Так, згідно із ст. ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Таким чином, суд дійшов висновк, що наявними матеріалами справи та правовими нормами достеменно підтверджена обставина того, що частка відповідача є незначною і не може бути виділена в натурі, розподілити вказану частку в будинку неможливо, спільне володіння і користування сторонами спірним будинком є неможливим в зв`язку з неприязними відносинами відповідача із позивачем, втратою відповідачем інтересу до будинку та його фактичного не проживання в ньому та його не використання, ухилення відповідачем від обов`язку у утриманні будинку та оплаті житлово - комунальних витрат, а саме припинення права власності на частку не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача [PERSON] , оскільки відповідач проживає в іншому місці та має не одне власне інше житло, позивачем на депозит суду сплачено ринкову вартість належної останньому частини спірного майна, а тому з врахуванням всієї сукупності обставин, є всі підстави для задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до ч.1\~ст. 137 ЦПК\~України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч.8\~ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Аналізуючи викладені вище норми права, слід зазначити, що підставою для відшкодування відповідних судових витрат - в даному випадку витрат на професійну правничу допомогу - є детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також відповідні докази на підтвердження таких витрат. При цьому, суд вважає, що відповідно до ч. 4\~ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на складання позову та подання його до суду, участі в судових засідання, ознайомлення з матеріалами справи та значенням справи для сторони. Відповідно до договору про надання правової допомоги від 18.07.2020 року надана правова допомога з приводу підготовки правової позиції щодо пред`явлення і підготовки позову, складання та оформлення позовної заяви [PERSON] , а також забезпечення представництва інтересів позивача в суді першої інстанції здійснено адвокатом Кравченком В.В. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу було надано розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та квитанція до прибуткового касового ордеру на суму 6400 грн. 00 коп. Проте з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3200 грн.\~ витрат на професійну правничу допомогу (складання, виготовлення та подання позовної заяви 2200 грн. 00 коп., представництво в інтересів позивача в суді 1000 грн. 00 коп.). У відповідності до приписів ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та роз`яснень, які викладені у Постанові Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» позивач звільнений від сплати судового збору, як дружина померлого ліквідатора наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, що підтверджується копією відповідного посвідчення (а.с.13). Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, то з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп.

Outcome: approved