Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

01.12.2015 року до суду надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах позивач з врахуванням заяви від 22.09.2016 року просить: стягнути з КНДІСЕ матеріальну шкоду в сумі 997,80 грн., судові витрати в сумі 48,00 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що в цивільній справі він просив призначити судову експертизу для визначення розміру моральної шкоди. Як зазначає позивач, він 20.04.2014 року перерахував на вказані рахунки КНДІСЕ 2 000,00 грн. та сплатив 3 відсотки ставки банку. З поданням заяви про продовження строку на сплату сплатив ще 2 070,00 грн., бо держава не перераховувала пенсію. 06.03.2014 року позивача було повідомлено, що так як всі кошти за експертизу не перераховані, експертиза не може бути проведена, а кошти в сумі 1 920,00 грн. повернуто. Як зазначає позивач, повернуто не всю суму коштів, оскільки вираховано за банківські послуги. Також, оскільки у позивача були відсутні кошти для сплати за експертизу він вимушений був отримати кошти в банківській установі (кредит) в розмірі 3 908,07 грн. з відсотками. З позивача банк стягнув 152,00 грн. відсотків та 400,00 грн. відсотків позивач сплатив за розпискою. В судове засідання позивач не з'явився, звернувся до суду із заявою про слухання справи в його відсутність, зазначає, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення заявлених вимог на тій підставі, що відсутня вина відповідача у понесених позивачем витратах. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Вислухавши представника відповідача, вивчивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані суду докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог за наступних підстав. Частина 1 статті 1166 ЦК України визначає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Отже для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК необхідно довести такі факти: а) Неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії. б) Наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров'я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов'язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом завдана шкода відшкодовується в повному обсязі. в) Причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. г) Вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. Як встановлено в судовому засіданні та не заперечувалось представником відповідача, за ухвалами Христинівського районного суду Черкаської області надійшли до КНДІСЕ матеріали цивільних справ №2319/1665/12-ц та №2319/1666/12-ц для проведення експертиз. З метою забезпечення оплати попередньої вартості експертизи позивачу були направлені рахунки на їх оплату. Позивач сплатив кошти за проведення експертиз. Проте експертиза не була проведена. З копій квитанцій, які містяться в матеріалах справи вбачається, що 20.02.2014 року [PERSON] перерахував на рахунок КНДІСЕ 2 000,00 грн. за експертизу №15/14-23. При цьому Банку була сплачена комісія в розмірі 20,00 грн. 12.02.2015 року [PERSON] перерахував на рахунок КНДІСЕ 4 070,00 грн. за проведення експертизи №80.15-23 та 4 070,00 грн. за проведення експертизи №79/15-23. При цьому Банком була отримана комісія за зазначені платежі в розмірі 40,70 грн. та 40,70 грн. Листом від 06.08.2015 року директор КНДІСЕ О.Г.Рувін повідомив позивача, що сплачені ним кошти за фактично невиконані судово-психологічні експертизи у цивільних справах №2319/1665/12-ц та №2319/1666/12-ц повернуті на зазначені рахунки. Також в листі зазначено, що відсутні підстави для компенсації Інститутом додаткових витрат у зв'язку з позичкою позивачем коштів. Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що дійсно кошти в тому розмірі, який надійшов на рахунок КНДІСЕ були повернуті на рахунок, який зазначив позивач. Будь-яких комісій вони не отримували. Позивач зазначав, що йому доводилось позичати кошти для оплати за експертизи. На підтвердження зазначеного позивач надав дві розписки від 12.02.2015 року та 24.02.2015 року за якими [PERSON] отримав від [PERSON] по 4000,00 грн. для сплати за судові експертизи в справах 2319/1665/13-ц та №2319/1666/13-ц. За однією розпискою він зобов'язувався сплатити 2% в місяць за користування коштами і сплачувати в кінці місяця 80,00 грн. до повернення позики, за іншою зобов'язувався щомісячно сплачувати 80,00 грн. відсотків. Отже, оскільки в судовому засіданні встановлено, що позивач мав намір оплатити експертизу, яка була призначена за ухвалою суду та в зв'язку з відсутністю коштів вимушений був їх позичати (проте суду не надано доказів, що він їх отримував у кредит та сплачував відповідно відсотки за користування коштами) та при здійсненні платежів сплачувати комісію банківським установам. Проте в судовому засіданні не надано доказів, що завдана шкода спричинена внаслідок протиправних дій відповідача, тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed