Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

01 вересня 2021 року до Приморського районного суду міста Одеси надійшла заява [PERSON] , заінтересовані особи: Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області, про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме постійного проживання на території України (в порядку ст. 315 ЦПК України). Мотивує вимоги тим, що він [INFO] народився в м. Одесі, Україна, що було зареєстровано рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 12.12.2011 року по справі № 2-о-150/11. Його батьки в 1988 приїхали з Вірменії, винаймали квартиру, тому не зареєстрували місце проживання. Разом з тим, він, [PERSON] знаходився відповідно до рішення суду, під патронажним та медичним наглядом Крижанівського ФАП з травня 1990 року до лютого 1996 року, що підтверджує фактичне проживання станом на 1991 рік на території України. Також, з першого по третій клас навчався у Загальноосвітній школі №24 м. Одеси, з п`ятого по дев`ятий клас у Одеському навчально-виховному комплексі №13 «Загальноосвітня школа І-ІП ступенів-гімназія», яку закінчив 18 червня 2005 року. Через неоформлення батьками свідоцтва про народження у 2011 році йому довелося через суд встановлювати факт народження в окремому провадженні. На момент здобуття Україною незалежності, а саме 24 серпня 1991 року, також як і станом на 13 листопада 1991 року, він знаходився (проживав) разом із батьками на території України у с. Крижанівка Лиманського району Одеської області. Громадянство інших держав не набував, але і паспорт громадянина України ніколи не отримував. Підставою для звернення до суду, стала необхідність подальшого оформлення паспорту громадянина України у територіальному підрозділі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області. Ухвалою суду від 06 вересня 2021 року відкрито провадження у справі за заявою [PERSON] 18 жовтня 2021 року Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області надало відзив на заяву в якому зазначають про наявність спору про право, оскільки встановлення факту необхідно для оформлення громадянства України, а тому просили заяву залишити без розгляду. ГУ ДМС в Одеській області також наголошувало на тому, що заявник не звертався до територіальних підрозділів ГУ ДМС в Одеській області з заявою встановленого зразка про набуття, прийняття чи встановлення належності до громадянства України, не надав до ГУ ДМС в Одеській області жодних документів, зазначених у Порядку № 215, отже заявник не використав всі передбачені законодавством можливості для отримання статусу громадянина України та звернення до суду із заявою про встановлення факту є передчасним. В судовому засіданні позивач та його представник підтримав подану заяву, наполягаючи на її задоволенні. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що [PERSON] , [INFO] народився у м. Одесі, Одеська область, Україна, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24.06.2015 року з відміткою «Запис поновлено повторно». Батьками вказано [PERSON] (особа без громадянства) та [PERSON] (особа без громадянства). На підтвердження проживання на території України позивачем надано копію довідки, а саме історії розвитку дитини за якою [PERSON] , [INFO] зареєстрований в [ADDRESS] . З даної довідки також вбачається, що [PERSON] було призначено гімнастику та масаж, на певні дати, а саме 23.01.1990 року, 26.03.1990 року, 25.09.1990 року та 18.01.1991 року та вони виконані, про що маються відповідні відмітки, а також відмітки з датами про проведення медичних оглядів. В подальшому, [PERSON] закінчив у 2005 році Одеський навчально-виховний комплекс № 13 «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - гімназія», про що свідчить копія свідоцтва [NUMBER] від 18.06.2005 року. Згідно рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 12.12.2011 року у справі № 2-о-150/11 задоволено заяву [PERSON] , за участю зацікавлених осіб: відділу державної реєстрації актів цивільного стану Комінтернівського районного управління юстиції в Одеській області, сектору у справах громадянства міграції та реєстрації фізичних осіб Комінтернівського РВ ГУ МВС України в Одеській області про встановлення факту народження. Встановлено факт народження [PERSON] , [INFO] в місті Одеса від батьків: [PERSON] , 1963 року народження, уродженця Тюменської області Сладківського району ст. Маслянська, особи без громадянства, проживаючого в [ADDRESS] , та [PERSON] , уродженки Алтайського краю, Петропавлівського району, с. Зелений Дол, особи без громадянства, проживаючої в [ADDRESS] . 23 липня 2009 року рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області задоволено заяву [PERSON] та встановлено факт проживання [PERSON] , [INFO] на території України з 1988 року, в тому числі станом на 24 серпня 1991 року, тобто на момент проголошення незалежності України по теперішній час. Як вбачається з копії посвідчення про взяття на облік № 3532/1 від 05.03.2019 року, [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Одеси взятий на облік як особа, яка не має постійного місця проживання, і місце проживання якої може бути зареєстроване за юридичною адресою КУ «Одеський міський центр обліку бездомних громадян» 65023, м. Одеса, вул. Льва Толстого, 7. З листа начальника Приморського РВ Головного управління ДМС України в Одеській області № 5115-867/5115.1-19 від 08.05.2019 року слідує, що заява [PERSON] про оформлення паспорта громадянина України вперше від 11.04.2019 року уважно розглянута. В ході перевірки було встановлено особу. В зв`язку з тим, що не встановлено факт проживання в Україні громадянина [PERSON] , на момент 24 серпня 1991 або па момент 13 листопада 1991 року , тому в оформленні паспорта громадянина України відмовлено. Також рекомендовано звернутися до Приморського РВ у м. Одесі ГУ ДМС України в Одеській області для вирішення питання щодо підтвердження належності громадянства України. Довідкою начальника Приморського РВ Головного управління ДМС України в Одеській області виданою [PERSON] підтверджено, що він справді звертався до Приморського РВ Головного управління ДМС України із заявою щодо видачі паспорта громадянина України вперше. Проведеною за заявою перевіркою встановлено особу заявника, але не встановлено належності до громадянства України. Таким чином, вказаними документами спростовується в частині теза відповідача про те, що заявник ( [PERSON] ) не звертався до територіальних підрозділів ГУ ДМС в Одеській області з заявою встановленого зразка про набуття, прийняття чи встановлення належності до громадянства України, не надав до ГУ ДМС в Одеській області жодних документів, зазначених у Порядку № 215, отже заявник не використав всі передбачені законодавством можливості для отримання статусу громадянина України та звернення до суду із заявою про встановлення факту є передчасним. Також, така позиція також підтверджується постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду по справі № 496/818/19, провадження № 61-8190 св 20 від 19 травня 2021 року, який вказав, що посилання в касаційній скарзі на недотримання заявником порядку досудового врегулювання спору (звернення з відповідною заявою до органів ДМС України) також не заслуговують на увагу, оскільки пунктом 3 Рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2002 року № 15-рп/20002 встановлено, що обов`язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист. Можливість використання суб`єктами правовідносин досудового врегулювання спорів може бути додатковим засобом правового захисту, який держава надає учасникам певних правовідносин, що не суперечить принципу здійснення правосуддя виключно судом. Виходячи з необхідності підвищення рівня правового захисту держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту. Право на судовий захист не позбавляє суб`єктів правовідносин можливості досудового врегулювання спорів. Це може бути передбачено цивільно-правовим договором, коли суб`єкти правовідносин добровільно обирають засіб захисту їхніх прав. Досудове врегулювання спору може мати місце також за волевиявленням кожного з учасників правовідносин і за відсутності у договорі застереження щодо такого врегулювання спору. Таким чином, обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов`язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист. Подібні правові висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 522/20494/18 (провадження № 61-6498св20), від 05 квітня 2021 року у справі № 523/14707/19 (провадження № 61-16116св20). Також суд не приймає до уваги посилання відповідача на наявність спору між позивачем та відповідачем, оскільки у відзиві не зазначено жодної обставини чи довода щодо непроживання позивача на території України станом на 1991 рік та відмови йому у видачі пасопрта громадянина України з цих підстав. Позиція відповідача викладена у відзиві грунтується на тому, що існує законодавчо встанолвена процедура щодо ідентифікації, встановлення належності, прийняття або набуття громадянства, яку позивач намагається уникнути шляхом звернен до суду. Жодного спору між сторонами суд не вбачає. Окрім того, в обґрунтування обставин викладених в заяві, [PERSON] надав довідку, відповідно до якої 15 вересня 2019 року центром надання адміністративних послуг Крижанівської сільської ради [PERSON] видана довідка № 521, згідно якої [PERSON] - [INFO] , був зареєстрований в [ADDRESS] , з 03.07.1993 року. Згідно запису по господарській книзі Крижанівської сільської ради Лиманського району Одеської області № 16 (роки обліку 2006-2010), сторінка 49, особовий рахунок [NUMBER] , [PERSON] - [INFO] , був зареєстрований в [ADDRESS] . На даний час в Крижанівській сільській раді відсутня інформація стосовно громадянина [PERSON] . Отже, факт постійного проживання [PERSON] на території України станом на 24 серпня 1991 року та станом на час набрання чинності Законом України «Про громадянство України» від 08 жовтня 1991 року № 1636-XII року з 13 листопада 1991 року підтверджується вищевказаними доказами, так як заявник спостерігався в медичному закладі, в подальшому навчався у навчальному закладі в Одеській області та відповідно постійно проживав у даній місцевості в с. Крижанівка, доказів протилежного матеріали справи не містять. При цьому, вирішуючи вимогу заявника про встановлення факту проживання на території України, суд виходить із наступного. Відповідно до Конституції України правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб визначає Закон України «Про громадянство України». За змістом ст. 6 Закону України «Про громадянство України», громадянство України набувається: 1) за народженням; 2) за територіальним походженням; 3) внаслідок прийняття до громадянства; 4) внаслідок поновлення у громадянстві; 5) внаслідок усиновлення; 6) внаслідок встановлення над дитиною опіки чи піклування, влаштування дитини в дитячий заклад чи заклад охорони здоров`я, в дитячий будинок сімейного типу чи прийомну сім`ю або передачі на виховання в сім`ю патронатного вихователя; 7) внаслідок встановлення над особою, визнаною судом недієздатною, опіки; 8) у зв`язку з перебуванням у громадянстві України одного чи обох батьків дитини; 9) внаслідок визнання батьківства чи материнства або встановлення факту батьківства чи материнства; 10) за іншими підставами, передбаченими міжнародними договорами України. Листом Верховного Суду України від 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, який має юридичне значення. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до положень ст. 8 Закону України «Про громадянство України», особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону. В судовому засіданні 27.10.2021 року було допитано в якості свідка [PERSON] , яка показала, що сім`я [PERSON] проживала в 90-х роках разом з ними в їх будинку. В складі сімї був і заявник [PERSON] , який народився та проживав з ними й в подальшому пішов до школи. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року за № 5 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Отже, від встановлення факту проживання заявника на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року та набрання чинності Законом України «Про громадянство України» 13 листопада 1991 року залежить можливість реалізувати передбачене Законом його право звернутись до міграційної служби з заявою про набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до ст. 8 Закону України «Про громадянство України». Суд сприймає досліджені у судовому засіданні докази як носії конкретної інформації факту постійного проживання [PERSON] на території України як у період до, так і на встановлені дати - 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року, і вказані докази ніким не спростовані. За таких обставин, проаналізувавши надані заявником документи, що містяться в матеріалах справи, суд доходить висновку, що в ході судового розгляду знайшов підтвердження факт, що має юридичне значення заявником, який останньому необхідний для оформлення громадянства України за територіальним походженням, тому суд вважає, що вимоги заявника є обґрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved