Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

\~ \~ \~ \~Уточнивши позовні вимоги, [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], треті особи, без самостійних вимог щодо предмету спору Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛ-ТРАНС», Реєстраційна служба Вишгородського районного управління юстиції Київської області, Вишгородський районний ВДВС ГТУЮ у Київській області, [PERSON] про визнання правочину недійсним та скасування реєстраційної дії, в якій просив визнати недійсним правочин про відступлення частки, яка належала [PERSON] у статутному капіталі ТОВ «ВЕЛ-ТРАНС» (код ЄДРПОУ 30684363), що оцінена у 91000 грн. та складає 50% загального розміру статутного капіталу безоплатно на користь [PERSON]; скасувати реєстраційні дії, здійснені державним реєстратором юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців реєстраційної служби Вишгородського районного управління юстиції 21.10.2013 року щодо реєстрації нової редакції Статуту ТОВ «ВЕЛ-ТРАНС» (код ЄДРПОУ 30684363). В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області\~від 26.07.2011 року стягнуто з відповідача [PERSON] на його користь у відшкодування матеріальної шкоди в сумі 26518,86 грн. та моральної шкоди в сумі 210 000 грн. Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції від 17.01.2012 року відкрито виконавче провадження щодо примусового стягнення рішення суду від 26.07.2011 року. Вказаною постановою накладено арешт на все майно боржника [PERSON] в межах суми боргу та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику. Зазначав, що постанова державного виконавця отримана боржником [PERSON], однак з часу набрання чинності рішення суду останній добровільно та самостійно не здійснив жодних дій на відшкодування шкоди, а навпаки почав ухилятись від виконання рішення суду. Вважав, що з метою ухилитись від виконання рішення суду, [PERSON] подав заяву до загальних зборів ТОВ «Вел-Транс»\~про свій вихід зі складу учасників ТОВ «Вел-Транс» та передачу своєї частки у статутному капіталі товариства безоплатно [PERSON] - своєму сину. 21.10.2013 року здійснено реєстрацію змін до статутних документів ТОВ «Вел-Транс». Рішення про відчуження своїх корпоративних прав на частку у майні ТОВ «Вел-Транс» відповідно до розміру частки у статутному капіталі товариства та проведення реєстраційних дій державним реєстратором було вчинено під час заборони на відчуження майна. Постановою державного виконавця від 02.07.2013 року накладено арешт на частку у статутному фонді товариства «Вел-Транс», що належить засновнику [PERSON] в межах його внеску до статутного фонду в розмірі 91000 грн. Таким чином дії відповідача, позбавляють його отримати відшкодування шкоди за рахунок вартості майна ТОВ «Вел-Транс» , на яке може бути звернено стягнення пропорційно частці [PERSON] у статутному капіталі товариства. Вважав, що вчинений [PERSON] правочин щодо відчуження частки у статутному капіталі ТОВ «Вел-Транс» у розмірі 50% на користь свого сина [PERSON] на підставі ст.203,\~215\~,\~717 ЦК України, оскільки укладений під час дії публічного обтяження, всупереч\~ст. 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»\~та ст.11,\~57 Закону України «Про виконавче провадження». Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 29 жовтня 2015 року у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], треті особи, без самостійних вимог щодо предмету спору Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛ-ТРАНС», Реєстраційна служба Вишгородського районного управління юстиції Київської області про визнання правочину недійсним відмовлено в повному обсязі. Ухвалою апеляційного суду Київської області від 16 лютого 2016 року рішення Вишгородського районного суду Київської області від 29 жовтня 2015 року залишено без змін. 21 грудня 2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, рішення Вишгородського районного суду Київської області від 29 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 16 лютого 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Протоколом авторизованого розподілу судової справи № 363/4091/14-ц між суддями Вишгородського районного суду Київської області від 03.02.2017 року головуючим суддею обрано суддю Рудюка О.Д. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 06 лютого 2017 року суддею Рудюком О.Д. прийнято до провадження вказану цивільну справу та призначено до судового розгляду. Ухвалою Вишгородського\~районного суду\~Київської області\~від 05\~липня 2017\~року суддею\~Рудюком О.Д. заяву представника позивача [PERSON] про відвід головуючого судді задоволено та передано вказану цивільну справу до канцелярії цього ж суду для визначення іншого судді в порядку встановленому ст.\~11-1 ЦПК України. Протоколом повторного авторизованого розподілу судової справи № 363/4091/14-ц між суддями Вишгородського районного суду Київської області від 07.07.2017 року головуючим суддею обрано суддю Баличеву М.Б. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 10 липня 2017 року суддею Баличевою М.Б. прийнято до провадження вказану цивільну справу та призначено до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] уточнені позовні вимоги повністю підтримав та проси їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві, долучив до матеріалів справи письмову промову в судових дебатах. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - [PERSON] заперечувала проти задоволення уточнених позовних вимог, вважала їх необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Представник Реєстраційної служби Вишгородського районного управління юстиції Київської області в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] та треті особи, без самостійних вимог щодо предмету спору Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛ-ТРАНС», Вишгородський районний ВДВС ГТУЮ у Київській області та [PERSON] в судове засідання не зявилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що уточнені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, \~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.1, ч. 2, ч. 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Учасники\~справи мають\~рівні права\~щодо здійснення\~всіх процесуальних\~прав та\~обовязків,\~передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 26 липня 2011 року позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної злочином задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 26 518, 86 грн., моральну шкоду в розмірі 210 000 грн. Дане рішення набрало законної сили 01 листопада 2011 року. На підставі вказаного рішення суду Словянським міськрайонним судом Донецької області 23 грудня 2011 року видано виконавчий лист щодо примусового стягнення коштів з [PERSON] 17 січня 2012 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції Київської області відкрито виконавче провадження ВП № 30666719 щодо примусового виконання рішення суду від 26.07.2011 року. Вказаною постановою накладено арешт на все майно боржника [PERSON] в межах суми боргу 236 518, 86 грн. та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику. В рамках вказаного виконавчого провадження 02 липня 2013 року постановою заступника начальника відділу державної виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції Київської області накладено арешт на частку у статутному фонді підприємства ТОВ «Вел-Транс» , що належить засновнику [PERSON] в межах його внеску до статутного фонду в розмірі 91000 грн., що належить ТОВ «Вел-Транс» в межах суми звернення стягнення - 91000 грн. та заборонено здійснювати відчуження майна, згідно п.1, яке належить боржнику та ТОВ «Вел-Транс» лише в межах суми боргу. Згідно витягу єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 25 травня 2013 року [PERSON] був засновником (учасником) ТОВ «Вел-Транс», розмір його внеску до статутного фонду підприємства\~91000 грн. 10 жовтня 2013 року [PERSON] подав заяву до загальних зборів ТОВ «Вел-Транс»\~про свій вихід зі складу учасників ТОВ «Вел-Транс» та передачу безкоштовно належної йому частки в статутному фонді в розмірі 91000 грн., що складає 50% статутного капіталу та корпоративні права на неї [PERSON] Згідно протоколу №1 загальних зборів учасників ТОВ «Вел-Транс» від 14.10.2013 року виключено [PERSON] зі складу учасників ТОВ «Вел-Транс» , частку [PERSON] передано учаснику товариства [PERSON] 21.10.2013 року проведено реєстрацію змін до статутних документів ТОВ «Вел-Транс», згідно статті 2 Статуту ТОВ «Вел-Транс» учасниками Товариства є : [PERSON] та [PERSON] Згідно протоколу № 1\\04\\15 загальних зборів учасників ТОВ «Вел-Транс» від 28.04.2015 року виведено зі складу учасників ТОВ «Вел-Транс» [PERSON], його частку в статутному капіталі товариства відступлено та передано на користь [PERSON], так як [PERSON], учасник Товариства, відмовився від переважного права придбання частки та прийнято до складу учасників Товариства [PERSON] 04 червня 2015 року проведено реєстрацію змін до статутних документів ТОВ «Вел-Транс», згідно п.1.2 Статуту ТОВ «Вел-Транс» засновниками Товариства є : [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією документів реєстраційної справи. \~ \~ \~ \~Статтею 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»\~передбачено, що предмет обтяження, право власності на який належить боржнику, може бути відчужений останнім, якщо інше не встановлено законом або договором. Статтею 52 Закону України «Про виконавче провадження»\~передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів. Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються. На кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця. У разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує десяти розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване це житло, не здійснюється. У такому разі державний виконавець зобов'язаний вжити всіх заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника. Відповідно до\~ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження»\~арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.\~\~Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті, та органам, що ведуть Державний реєстр обтяжень рухомого майна. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмежити права користування майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешту. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Порушення заборони державного виконавця розпоряджатися або користуватися майном, на яке накладено арешт, тягне за собою передбачену законом відповідальність зберігача майна. За змістом ч. 1\~ст. 147 ЦК України, учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право продати чи іншим чином відступити свою частку (її частину) у статутному капіталі одному або кільком учасникам цього товариства. Відповідно до приписів частин 1, 2\~статті 148 ЦК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право вийти з товариства, повідомивши товариство про свій вихід не пізніше ніж за три місяці до виходу, якщо інший строк не встановлений статутом. Учасник, який виходить із товариства з обмеженою відповідальністю, має право одержати вартість частини майна, пропорційну його частці у статутному капіталі товариства. За домовленістю між учасником та товариством виплата вартості частини майна товариства може бути замінена переданням майна в натурі. Якщо вклад до статутного капіталу був здійснений шляхом передання права користування майном, відповідне майно повертається учасникові без виплати винагороди. Порядок і спосіб визначення вартості частини майна, що пропорційна частці учасника у статутному капіталі, а також порядок і строки її виплати встановлюються статутом і законом. Звернення стягнення на частину майна товариства з обмеженою відповідальністю, пропорційну частці учасника товариства у статутному капіталі, за його особистими боргами допускається лише у разі недостатності у нього іншого майна для задоволення вимог кредиторів. Кредитори такого учасника мають право вимагати від товариства виплати вартості частини майна товариства, пропорційної частці боржника у статутному капіталі товариства, або виділу відповідної частини майна для звернення на нього стягнення. Частина майна, що підлягає виділу, або обсяг коштів, що становлять її вартість, встановлюється згідно з балансом, який складається на дату пред'явлення вимог кредиторами (ч. 1\~ст. 149 ЦК України). Відповідно до положень\~ст. 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Частинами 1, 3\~ст. 215 ЦК України\~передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу.\~\~Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Судом встановлені фактичі обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, зокрема те, що постановою заступника начальника ВДВС Вишгородського РУЮ Київської області від 02 липня 2013 року накладено арешт на частку у статутному фонді підприємства ТОВ «ВЕЛ-ТРАНС», що належить засновникові [PERSON] в межах його внеску до статутного фонду в розмірі 91 000 грн, тобто до моменту укладення оспорюваного правочину. Крім того, відповідно до змісту заяви\~\~[PERSON] про виведення його зі складу учасників товариства, особисто зазначав про безкоштовну передачу належної саме йому частки у статутному фонді цього товариства в розмірі 91 000 грн. Правочин щодо відчуження [PERSON] його частки у статутному капіталі товариства є недійним на підставі ч. 1 ст. 203, ч. 1 та ч. 3 ст. 215 ЦК України, оскільки цей правочин був укладений під час дії публічного обтяження, всупереч вимогам ст. 9 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" та ч. 1 ст. 5, ч. 3 ст. 11, ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження", які збороняють таке відчуження під час дії постанови державного виконавця. При вирішенні спору судом враховується, що на предмет відчуження у вигляді частки у статутному фонді за оспорюваним правочином за заявою [PERSON] було накладено арешт в порядку виконання судового рішення за іншою справою, а укладення оспорюваного правочину між відповідачами [PERSON] та [PERSON] та перехід до іншої особи права власності на це майно унеможливлює звернення стягнення на нього при виконанні рішення, чим порушені права позивача. Суд також звертає увагу на те, що оспорюваним\~\~правочином порушено публічний порядок, оскільки за ним проведено відчуження майна, обіг якого був обмежений у зв'язку із накладенням арешту на нього. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позивачем обґрунтовані уточнені позовні вимоги, у звязку з чим суд вважає за необхідним задовольнити уточнені позовні вимоги.

Outcome: approved