Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-09 00:00:00

У січні 2015 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що з вересня 2001 року він перебуває з відповідачкою в шлюбі від якого у сторін [INFO] року народилася дочка [PERSON] та [INFO] року - син [PERSON]. Проте подружнє життя сторін не склалося, подружніх стосунків не підтримують, у них різні погляди на життя, вони перестали розуміти один одного, проживають окремо, тому збереження їх шлюбу неможливе і суперечить його інтересам. В зв"язку з цим просить розірвати їх з відповідачкою шлюб, зареєстрований 30 вересня 2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Томашпільського РУЮ Вінницької області, актовий запис за № 43. Після розірвання шлюбу просить малолітню дочку [PERSON], [INFO] залишити на його утриманні та вихованні за адресою [ADDRESS], малолітнього сина [PERSON], [INFO] - на утриманні та вихованні відповідачки за адресою [ADDRESS] В судовому засіданні [PERSON] позов підтримав із наведених в позовній заяві підстав. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов визнала, не заперечує в його задоволенні. Після розірвання шлюбу просить присвоїти їй прізвище у шлюбі - [PERSON]. Представник служби в справах дітей Томашпільської районної державної адміністрації, начальник відділу Мокрак Л. В. позовні вимоги в частині визначення порядку проживання та виховання дітей визнала, не заперечує в його задоволенні. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд уважає позов обгрунтованим, який підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.110, ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На обгрунтування позову [PERSON] зазначив, що з відповідачкою у них різні погляди на життя, вони перестали розуміти один одного, подружніх стосунків не підтримують, проживають окремо, тому збереження їх шлюбу неможливе і суперечить його інтересам. З урахуванням установлених обставин суд не знаходить підстав для надання сторонам строку на примирення, а подальше перебування їх у шлюбі суперечать інтересам кожного. Згідно з свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 05 червня 2003 року та свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 27 березня 2012 року у позивача та відповідачки є малолітні діти, дочка [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Згідно з п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007 року № 11у випадку коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, про порядок та розмір виплати коштів на утримання дітей, дружини (чоловіка), а також про поділ спільного майна подружжя, або буде встановлено, що такої згоди досягнуто, але вона порушує інтереси дітей чи одного з подружжя, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини. Сторони дійшли згоди, що після розірвання шлюбу малолітня дочка [PERSON], буде проживати разом з батьком і перебувати на його утриманні, а малолітній син [PERSON] буде проживати і перебувати на утриманні матері. У силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 141 СК Українимати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. У висновку Томашпільської районної державної адміністрації як органу опіки та піклування від 06.03.2015 року зазначено, що остання вважає можливим визначення місця проживання малолітньої дитини, [PERSON], [INFO], з батьком [PERSON], за адресою: [ADDRESS] малолітньої дитини - [PERSON],[INFO] ,з матір"ю [PERSON], за адресою [ADDRESS] На підставі викладеного і

Outcome: approved