Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-25 00:00:00

У грудні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором. В обґрунтування позову вказують на те, що [PERSON] звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 16.12.2019 року. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п. 2.1.1.2.5 Договору, на підставі яких Відповідач при укладенні Договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Укладений договір, відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України, є договором приєднання. Крім того, відповідач користувався картковим рахунком, використовував кредитні кошти, тобто, в розумінні ч.2 ст. 642 ЦК України прийняв пропозицію. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту, але відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом відповідно до умов договору, у зв`язку з чим станом на 28.10.2020 року виникла заборгованість у розмірі 238416,06 грн., яка складається з: - 207571,96 грн. - заборгованість за кредиту, у тому числі: 155381,72 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту, 52190,24 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; - 12039,06 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 18805,04 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Звертає увагу, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитор на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Враховуючи зазначене, АТ КБ «ПриватБанк» просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість станом на 28.10.2020 року за кредитним договором № б/н від 16.12.2019 року в розмірі 207571,96 грн., а також судові витрати в розмірі 3113,58 грн. Ухвалою суду від 14.01.2021 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 25.02.2021 року відповідач подав відзив на позов (а.с.90-101), у якому проти задоволення позову заперечує. Вказує на те, що вимоги позивача є необґрунтованими. 16.12.2019 року він дійсно підписав Анкету- заяву про надання йому банківських послуг. Матеріали справи не містять підтверджень, що він був ознайомлений і погодився з Умовами і правилами надання банківських послуг і тарифами, витяг з яких позивач надав суду. Паспорт споживчого кредиту взагалі не є частиною договору про надання банківських послуг. Паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту. Надані суду документи не містять доказів про те, що сторони обумовили у письмовому вигляді умови щодо сплати відсотків за користування кредитом. На погашення заборгованості ним було сплачено банку 297734,49 грн., що значно перевищує встановлений банком кредитний ліміт. Просив відмовити у задоволенні позову. 07.04.2021 року представником позивач подано до суду відповідь на відзив (а.с.106-115). Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» Сєріков А.Ю. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просить їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Суду пояснив, що між Банком та Відповідачем було укладено Договір про надання банківських послуг, який складається із Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, особисто підписаною Позичальником за допомогою стілусу на планшеті, а також Умов та Правил надання банківських послуг, Тарифів банку. Підписавши Анкету-заяву, Клієнт погодився на використання електронного підпису стілусом для завірення копій документів. Банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, що підтверджується випискою по особовому рахунку, та свідчить про укладення між сторонами кредитного договору, який не оспорений, не визнаний недійсним чи неукладеним. Дії відповідача з користування кредитними коштами та погашення заборгованості свідчать про визнання заборгованості за кредитом та згоду з умовами кредитування. Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі кредитної картки відповідача № [NUMBER] , яка була отримана ним 21.12.2020 року. Відповідачу 13.01.2021 року на картці був встановлений кредитний ліміт 150000,00 грн., який 21.01.2021 року був збільшений до 20000,00 грн. Згідно із розрахунком заборгованості позичальник має заборгованість за тілом кредиту у розмірі 207571,96 грн. Представник відповідача [PERSON] проти задоволення позову заперечує з підстав, зазначених позивачем у відзиві. Вислухавши пояснення представників позивача і відповідача, дослідивши надані суду письмові докази, суд встановив наступне. 16.12.2019 року [PERSON] підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, за змістом якої він погодився, що вказана Анкета-заява разом з Умовами і Правилами надання банківських послуг складають договір про надання банківських послуг (а.с. 12-13). Своїм підписом [PERSON] підтвердив, що ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також довідкою про систему гарантування вкладів фізичних осіб, що розміщені на офіційному сайті банку www.privatbank.ua, пам`яткою клієнта, тарифами та отримав їх примірники шляхом самостійного роздрукування. До заяви позивач додав паспорт споживчого кредиту від 21.12.2019 року, витяг з Тарифів обслуговування преміальних кредитних карток та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 14- 41). Відповідно до наданого банком розрахунку, розмір заборгованості [PERSON] за договором № б/н від 19.12.2019 року станом на 28.10.2020 року виникла заборгованість у розмірі 238416,06 грн., яка складається з: - 207571,96 грн. - заборгованість за кредиту, у тому числі: 155381,72 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту, 52190,24 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; - 12039,06 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 18805,04 грн. - заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 7-9). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Аналіз зазначених норм дає підстави дійти до висновку про те, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений, при цьому умови договору повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Саме такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі №342/180/17. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У позовній заяві АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з [PERSON] заборгованість за тілом кредитного договору в розмірі 207571,96 грн. Судом встановлено, що видана відповідачу 21.12.2019 року кредитна картка № [NUMBER] була активована 13.01.2021 року. На картці був встановлений кредитний ліміт 150000,00 грн., який 21.01.2021 року був збільшений до 200000,00 грн. Проаналізував довідку про заборгованість за кредитом (а.с.7-9) і виписку по особовому рахунку відповідача (а.с. 129-182), яка є первинним документом, судом встановлено, що [PERSON] активно користувався кредитними грошовими коштами, в тому числі, здійснював платежі на повернення кредитних коштів. За підрахунком представника відповідача відповідач у період з 01.01.2020р. по 28.10.2020р. скористався грошовими коштами банку у розмірі близько 486958,00 грн. З довідки про заборгованість встановлено, що позивачем була погашена заборгованість у розмірі 297088,94 грн., що не заперечується обома сторонами справи. Також судом встановлено, що за рахунок кредитних коштів банком було списано на погашення відсотків (4 стовпчик розрахунку заборгованості) 26474,63 грн. Вказана сума була зарахована банком до тіла кредиту. Анкета-заява від 16.12.2019 року, підписана [PERSON] , не містить відомостей стосовно визначеної процентної ставки. Також позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором №б/н від 16.12.2019 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг. Однак. матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, а також те, що вказані документи станом на 16.12.2019 року містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків, неустойки та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, зауважила на тому, що роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена щодо укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. За таких підстав, в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України. Колегія суддів вважає, що вказані Тарифи з обслуговування кредитних карт "Універсальна", Умови та правила надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 16.12.2019 року. Представник позивача також посилається на те, що у Паспорті споживчого кредиту (а.с. 14-17) були погоджені істотні умови договору. Проте, анкета-заява, підписана [PERSON] не містить умов про те, що складовою невід`ємною частиною Договору про надання банківських послуг є Паспорт споживчого кредиту. Паспорт споживчого кредиту містить інформацію щодо типу кредитного продукту за різними видами карток, за якими вказані різні умови. Також зазначено, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів, тощо. Реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит. Окрім того, зі змісту Паспорту вбачається, що інформація зазначена у ньому зберігає чинність та є актуальною лише в період з 21.12.2019 року до 05.01.2020 року, що є значно меншим періодом, ніж той, за який банк здійснює розрахунок заборгованості. Отже, зазначений паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту за різними видами кредитних продуктів та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача. Відповідно до ч.1, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Позивачем не було надано ні до позовної заяви, ані під час розгляду справи судом належних та допустимих доказів на підтвердження сторонами умов щодо нарахування відсотків. Ураховуючи викладене, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків. Проте, із наданого банком розрахунку та виписки по особовому рахунку вбачається, що заборгованість за тілом кредиту утворювалась, у тому числі, у зв`язку із списанням банком з рахунку відсотків в загальному розмірі 26474,63 грн. Таким чином, з суми загальної заборгованості за тілом кредиту у розмірі 207571,96 грн. необхідно вирахувати списані банком за рахунок тіла кредиту відсотки у сумі 26474,63 грн. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. З відповідача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту у розмірі 181097,33 грн. (207571,96 - 26474,63 =181097,33). В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ураховуючи, що позовні вимоги задоволені на 87 %, тому розмір сплаченого банком судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідача на його користь пропорційно задоволеним вимогам, а саме в розмірі 2708,81 грн.

Outcome: partial