Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-20 00:00:00

02.06.2015 року представник позивача ПАТ «Дельта Банк» звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що 17.01.2008 року ТОВ «Укрпромбанк» уклав з [PERSON] , кредитний договір № 02-0111005/ФК-08, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 7 000,00 грн., зі сплатою 19,5 % річних, 1,5% одноразово від суми кредиту, на строк з 17.01.2008 року до 16.01.2010 року. 30.06.2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Укрпромбанку» на користь АТ «Дельта Банку». ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги за кредитним договором №02-0111005/ФК-08 від 17.01.2008 року. В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, 17.01.2008 року між ТОВ «Укрпромбанк» та [PERSON] , укладено договір поруки, згідно якого він зобов`язався відповідати за виконання боржником [PERSON] кредитного договору. [PERSON] , встановлених кредитним договором термінів повернення наданого йому кредиту не дотримався, станом на 06.04.2015 року, заборгованість за кредитним договором № 02-0111005/ФК-08 від 17.01.2008 року складає: 13 710 грн. 18 коп., з яких: заборгованість за кредитом: 5\~833,32 грн.; заборгованість за відсотками 7\~876,86 грн. Враховуючи викладене, представник позивача просив солідарно стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 13 710,18 грн. Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08.09.2015 року позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено. 27.11.2020 року ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя, замінено стягувача Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» за виконавчим листом, виданим на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя по справі № 335/5208/15-ц, за позовом АТ «Дельта Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 02-0111005/ФК-08 від 17.01.2008 на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів. 07.05.2021 року до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя надійшла заява [PERSON] в особі представника адвоката Борисенкова В.С. про перегляд заочного рішення суду від 08.09.2015 року по справі №335/5208/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до автоматизованої системи документообігу заяву про перегляд заочного рішення було розподілено судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Рибалко Н.І. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16.06.2021 року заяву [PERSON] в особі представника адвоката Борисенкова В.С. про перегляд заочного рішення суду від 08.09.2015 року по справі №335/5208/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08.09.2015 року по справі №335/5208/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - скасовано та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 17.06.2021 року ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про видачу дублікату виконавчого листа по справі №335/5208/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19.08.2021 року залучено правонаступника позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». 01.07.2021 року, на адресу суду від представника [PERSON] адвоката Борисенкова В.С. надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування заперечень посилався на те, що матеріали справи не містять доказів щодо отримання кредиту відповідачем, наявності та розміру заборгованості, не надано доказів перерахування грошових коштів. Крім цього, представник відповідача просить застосувати строк позовної давності, оскільки відповідно до умов кредитного договору кінцевим строком повернення кредиту є 16.01.2010 року, а з позовною заявою позивач звернувся 02.06.2015 року, тобто після спливу строку позовної давності. 12.07.2021 року на адресу суду від представника позивача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої, останній заперечував проти доводів представника відповідача щодо спливу строків позовної давності. Посилаючись на норми ч. 1 ст. 261 ЦК України, зазначив, що строк позовної давності починає відраховуватися з моменту отримання права вимоги, а саме після підписання Договору про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Укрпромбанку» на користь АТ «Дельта Банку», де АТ «Дельта Банк» довідалося про порушення відповідачем кредитних зобов`язань. Крім того, зазначив, що відповідно до п. 7.3 кредитного договору №02-0111005/ФК-08 цей договір набуває чинності із моменту підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами взаємних зобов`язань. Таким чином, оскільки відповідач і до сьогодні не виконав взятих на себе зобов`язань передбачених кредитним договором, цей договір є дійсним та строк позовної давності не сплив. Також в обґрунтування заперечень, щодо відсутності у позовній заяві доказів про отримання [PERSON] кредиту, зазначив, що сам кредитний договір є належним доказом того, що зобов`язання банком, як кредитором, виконанні належним чином, в тому числі, підтверджує факт отримання відповідачем коштів відповідно до умов договору. \~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» в судове засідання не з`явився, просив розглянути справу без його участі, позов підтримав. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, від його представника адвоката Борисенкова В.С. до початку судового засідання надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та за відсутності відповідача [PERSON] , у задоволенні позовних вимог просить відмовити з підстав зазначених у запереченнях. \~\~ \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, відзиву суду щодо позову не надав, з заявою про розгляд справи за його відсутності до суду не звертався, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.\~\~ Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, дійшов наступного. Згідно з ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 17.01.2008 року між ТОВ «Укрпромбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 02-0111005/ФК-08. Відповідно до умов договору банк надав відповідачу [PERSON] кредит в розмірі 7 000,00 грн., зі сплатою 19,5 % річних, 1,5% одноразово від суми кредиту, на строк з 17.01.2008 року до 16.01.2010 року. Згідно до п. 2.4. вищевказаного кредитного договору повернення кредиту здійснюється щомісячно частинами в розмірі не менш як 291,67 грн. по 20 число включно кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту. Відповідно до п. 2.6. вищевказаного кредитного договору проценти за користування кредитом нараховуються у валюті кредиту за період з дня його надання до дня його повернення. Проценти нараховуються щомісячно на фактичну заборгованість по кредиту за період з першого по останній день кожного календарного місяця. При розрахунку процентів за користування кредитом використовується метод факт/факт, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та році. Згідно з п.5.2. вищевказаного договору у випадку порушення строків повернення кредиту та/або сплати нарахованих процентів за користування ним, комісій та інших платежів, передбачених цим договором банк має право вимагати, а відповідач зобов`язаний сплатити банку пеню в розмірі подвійної облікованої ставки НБУ, що діяла в період прострочення за кожний день прострочення від суми простроченої заборгованості. 17.01.2008 року в забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між ТОВ «Укрпромбанк» та [PERSON] , укладено договір поруки №02-0111005/ФКпор-08. Згідно з п. 1 вищевказаного договору поруки відповідач [PERSON] , поручається перед банком за виконання відповідачем [PERSON] зобов`язання за кредитним договором №02-0111005/ФК-08 від 17.01.2008 року, за яким останній зобов`язаний до 16.01.2010 року повернути кредит у розмірі 7\~000,00 грн., сплатити проценти 19,5% річних, сплатити комісію банку за надання кредиту одноразово у розмірі 1,5% від суми кредиту та штрафні санкції у розмірі і у випадку, передбачених кредитним договором. Відповідно до п. 2 вищевказаного договору поруки відповідальність відповідача [PERSON] настає у випадку невиконання (неналежного виконання) відповідачем [PERSON] зобов`язань за кредитним договором. 30.06.2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним Банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь АТ «Дельта Банк». Відповідно до п. 4.1. вищевказаного договору в порядку, в обсязі та на умовах, визначених цим договором, Укрпромбанк цим передає (відступає) Дельта Банку права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов`язань перед Національним Банком України, внаслідок чого, Дельта Банк замінює Укрпромбанк, як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов`язаннях. 24.07.2020 між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір про відступлення прававимоги №2295/К. Таким чином, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» стало правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ «Дельта Банк» за кредитним договором № 02-0111005/ФК-08 від 17.01.2008 року Оскільки відповідач [PERSON] належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання, в нього виникла заборгованість, яка відповідно розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 06.04.2015 року становить 13 710,18 грн., з яких: заборгованість за кредитом: 5\~833,32 грн.; заборгованість за відсотками 7\~876,86 грн., яка до теперішнього часу не погашена. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За приписами ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За приписами статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати належних йому процентів. Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення права вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. За умовами кредитного договору (пункт 2.4 Договору) повернення кредиту здійснюється щомісячними частками у розмірі не менш як 291,67 грн. по 20 число включно кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, а останній платіж боржник повинен був здійснити не пізніше 16 січня 2010 року. Так, кредитним договором визначено кінцевий термін погашення заборгованості 16 січня 2010 року. Таким чином, вже починаючи з 16.01.2010 року позивач фактично знав про своє порушене право, проте і після спливу кінцевого терміну погашення заборгованості не заявляв про нього, відтак саме з 17.01.2010 року починається перебіг позовної давності щодо будь-яких вимог позивача, що виникають за кредитним договором № 02-0111005/ФК-08 від 17.01.2008 року. При цьому, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав лише 02 червня 2015 року, тобто після спливу позовної давності за вимогами по Договору кредиту. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про припинення поруки у зв`язку з пропуском банком шестимісячного строку звернення до поручителя [PERSON] . Оскільки порука відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України є припиненою у зв`язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя, відтак відсутні підстави для стягнення з поручителя [PERSON] кредитної заборгованості. Відповідно до частин третьої та четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно зі ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Таким чином, вже починаючи з 17.01.2010 позивач фактично знав про своє порушене право, проте і після спливу кінцевого терміну погашення заборгованості 16.01.2010 року не заявляв про нього, відтак саме з 17.01.2010 року починається перебіг позовної давності щодо будь-яких вимог позивача, що виникають за кредитним договором № 02-0111005/ФК-08 від 17.01.2008 року. Так як строк виконання відповідно до Кредитного договору № 02-0111005/ФК-08 від 17.01.2008 року встановлений 16.01.2010 року то 17.01.2013 року цей строк сплив. Отже, кінцевий строк позовної давності для звернення до суду з позовом - 17.01.2013 року, однак позивач звернувся до суду за захистом своїх прав лише 02.06.2015 року, тобто після спливу позовної давності за вимогами по Договору кредиту. Позивач мав можливість протягом встановленого законом строку подати до суду позов, перешкод для цього не мав, доказів щодо поважності причин своєчасного звернення до суду не надав. Однак цим правом позивач не скористався, без поважних причин пропустив позовну давність, встановлену ст. 257 ЦК України. Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Борисенков В.С., подав заяву про застосування позовної давності. З огляду на викладені обставини, суд дійшов висновку про наявність підстав для застосування позовної давності та відмови з цих підстав у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Суд відхиляє доводи правонаступника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» у відповіді на відзив про те, що строк позовної давності починає відраховуватися з моменту підписання Договору про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Укрпромбанку» на користь АТ «Дельта Банку», де АТ «Дельта Банк» довідалося про порушення відповідачем кредитних зобов`язань, оскільки початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати право в примусовому порядку. При цьому, застосування строку позовної давності залежить не лише від строку, коли особа дізналася про порушене право, а й від обставин чи могла особа дізнатися про своє порушене право. Доказів про те, що АТ «Дельта Банк» не могло дізнатися про порушене право саме починаючи з дати повернення кредиту 16.01.2010 року та до дати укладення договору про передачу активів та кредитних зобов`язань Укрпромбанку 30.06.2010 матеріали справи не містять. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, не можна тлумачити як таке, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, а може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року, SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача. За таких обставин, враховуючи, що у задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено, тому судові витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed