Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

У квітні 2014 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька. Позовні вимоги, які були уточнені під час розгляду справи, обґрунтовані тим, що позивач є матір'ю неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], а відповідач - батьком цієї дитини. У шлюбі з відповідачем позивач не перебувала. З моменту народження дитини відповідач не проживає разом з позивачкою та дитиною до теперішнього часу. Виходячи з інтересів дитини на оздоровлення, відпочинок, та розвиток, позивач має намір поїхати із дитиною на відпочинок за межі України в Республіку Болгарія, де проживає мати позивача. Відповідач в добровільному порядку відмовляється надавати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за кордон, чим фактично позбавляє дитину на оздоровлення, відпочинок, що не відповідає інтересам дитини. Тому позивач просила суд надати їй дозвіл на оформлення проїзного документу для виїзду за кордон її синові [PERSON], [INFO], без згоди його батька [PERSON], а також надати їй дозвіл на вивезення її неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в період з 05.07.2014 року по 31.08.2014 року за межі території України до Республіки Болгарія без згоди його батька [PERSON]. Позивач та представник позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Суд вислухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до наступного. Судом встановлено, що позивач і відповідач мають сина [PERSON], [INFO]. З пояснень позивач вбачається, що позивач неодноразово зверталась до відповідача за отриманням дозволу на виїзд дитини, проте, відповідач відмовляє надавати такий дозвіл. Відповідно до п.3 ч.3 ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і порядок розв'язання спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України" від 21 січня 1994 року №3857-ХІІ. Згідно ст.3 зазначеного Закону перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється при пред'явленні одного з документів, вказаних в ст. 2 цього Закону. Відповідно до ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України" оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п.3, п.4 "Правил перетинання державного кордону громадянами України", затверджених постановою КМ України від 27.01.1995 року №57 - виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; Відповідно до ч.2 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, ї фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані поважати дитину. У відповідності до ст.9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року - держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки, виїзд дитини за кордон відповідає інтересам дитини, за своєю метою має сприяти загальному розвитку дитини, в той же час відповідач безпідставно відмовляється від нотаріального посвідчення оформлення проїзних документів та не бажає надати згоду на виїзд дитини за кордон, що в розрізі даних правовідносин порушує права та інтереси неповнолітньої дитини. На підставі викладеного та

Outcome: approved