Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

01 серпня 2016 року [PERSON], яка діє у власних інтересах та в інтересах неповнолітньої [PERSON], звернулась до суду з позовом до [PERSON] і публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа служба у справах дітей Костянтинівської міської ради, про поновлення строку звернення до суду з позовом, визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 30 листопада 2007 року між її батьком [PERSON] та публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» було укладено кредитний договір за умовами якого їх батько отримав кредит у розмірі 25 000 доларів США до 30 листопада 2017 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок за адресою: м. Костянтинівка, вул. Каменувата, буд. 90 та земельна ділянка, на якій цей будинок розташований. На момент укладення договорів кредиту та іпотеки позивачка та її сестра були малолітніми дітьми, постійно проживали з батьком в будинку, який він заставив, укладаючи договір іпотеки. Про факт укладення договорів кредиту та іпотеки позивачка дізналась лише після отримання рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 12 червня 2015 за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON], яким з останнього стягнуто заборгованість за вищезазначеним кредитним договором, станом на 19 березня 2015 року, в розмірі 45 833,39 доларів США, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 654 гривні. В позові також зазначено, що будинок, який є предметом договору іпотеки, є єдиним та основним місцем проживання позивачки та її сестри. Зазначені обставини свідчать про порушення прав і свобод позивачки та її сестри, які на час укладання договору іпотеки були малолітніми дітьми. Підтвердженням цьому є факт виставлення банком на сайті публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на продаж заставного майна. Оскільки договір іпотеки був укладений без попередньої згоди органу опіки, всупереч інтересам малолітніх дітей, з урахуванням уточнення позовних вимог [PERSON] просила визнати кредитний договір №DO0FGA000010855 від 30 листопада 2007 року та договір іпотеки б/н від 30 листопада 2007 року, укладений між її батьком та публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» недійсними та задовольнити її клопотання про поновлення строку на звернення до суду з позовом. Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 30 березня 2017 року позов [PERSON], яка діє у власних інтересах та в інтересах неповнолітньої [PERSON], до [PERSON] і публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа служба у справах дітей Костянтинівської міської ради, про поновлення строку звернення до суду з позовом, визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними, задоволено частково: - поновлено строк звернення до суду із позовною заявою; - визнано недійсним договір іпотеки б/н від 30 листопада 2007 року укладений між [PERSON] та публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк»; - стягнуто з публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь держави судовий збір в сумі 1 378 гривень; - в решті позовних вимог відмовлено. На вказане рішення публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» подано апеляційну скаргу, в якій банк просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі з таких підстав: - суд першої інстанції залишив поза увагою те, що єдиним власником будинку, який передано в іпотеку банку є [PERSON], який володіє будинком на підставі договору дарування, а тому майнові права дітей укладенням договору іпотеки не порушуються; - під час укладення договору іпотеки [PERSON] приховав, що право користування будинком мають двоє малолітніх дітей, а тому не можна вважати договір іпотеки таким, що укладений з порушенням вимог статті 203 ЦК України; - судом не враховано, що звертаючись до суду в 2016 року, позивачка пропустила строк позовної давності з вимогами про визнання недійсним договору іпотеки, який укладено в 2007 році. Під час розгляду справи в апеляційній інстанції сторони не з'явились, повідомлені належними чином про час і місце розгляду справи, про що свідчать телефонограми, направлені на їх адресу і зареєстровані в журналі телефонограм апеляційного суду. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати в частині визнання недійсним договору іпотеки із ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог з таких підстав. З матеріалів справи вбачається. 30 листопада 2007 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] уклали кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 25 000 доларів США на термін до 30 листопада 2017 року, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами (а.с. 11-13, 56-61). 30 листопада 2007 року на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] уклали договір іпотеки б/н, згідно умов якого банк має право в разі невиконання зобов'язань за кредитним договором одержати задоволення вимог за рахунок переданого в іпотеку житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с. 62-68). [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], є рідними доньками відповідача [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про їх народження (а.с. 9-10). Станом на дату підписання їх батьком кредитного договору та договору іпотеки 30 листопада 2007 року, [PERSON] виповнилося 12 років, а [PERSON] виповнилось 6 років. Будинок [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Костянтинівського міського нотаріального округу 03 листопада 2004 року за реєстровим №6001, а також підтверджується Витягами з реєстру прав власності на нерухоме майно від 23 липня 2009 року №23385324 та від 28 лютого 2012 року №33316484 (а.с. 17-19). Відповідно до Домової книги для прописки громадян, які проживають у [ADDRESS], за даною адресою позивачка і неповнолітня [PERSON] були зареєстровані у період з 12 вересня 2006 року по 28 листопада 2007 року з позначкою «виписані разом із батьками», та знов зареєстровані 1 грудня 2007 року з позначкою «прописані разом із батьками» (а.с. 20-26). Тобто, станом на дату укладання договору іпотеки - 30 листопада 2007 року - доньки відповідача [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у спірному будинку не були. Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 12 червня 2015 року стягнуто з [PERSON] на користь публічного акціонерного ториста комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором DO0FGA000010855 від 30 листопада 2007 року, станом на 19 березня 2015 року, 45 833,39 доларів США, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 654 гривні (а.с. 16). Рішенням апеляційного суду Донецької області від 27 серпня 2015 року це рішення суду першої інстанції змінено в частині розміру стягнутої з [PERSON] на користь банка пені та стягнуто пеню в розмірі 367 242 гривні 41 копійку. В іншій частині рішення суду залишено без змін. Рішення суду набрало законної сили 27 серпня 2015 року (а.с. 184-187). Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. За частиною 1 статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмету іпотеки врегулюваний розділом V Закону України «Про іпотеку», а саме: звернення стягнення на предмет іпотеки (ст. 33), передача предмета іпотеки в управління (ст. 34), передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки (ст. 37), право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки (ст. 38). Позивачка просила визнати недійсним правочин на підставі частини 6 статі 203 ЦК України, відповідно до якої правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно із частиною 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно статті 18 ЗУ «Про охорону дитинства» діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Позивачка зазначає як підставу визнання недійсним договору щодо майна, право на яке має дитина, порушення майнових прав дитини в результаті укладення договору, а саме статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», згідно із якою держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Крім того, [PERSON] зазначає, що її права та права її неповнолітньої сестри порушено тим, що рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 12 червня 2015 стягнуто з їх батька заборгованість за кредитним договором, а виконання зобов'язань за цим кредитним договором забезпечене іпотекою на житловий будинок, який є їх єдиним місцем проживання. Договір іпотеки було укладено без дозволу органу опіки та піклування. Згідно частини 1 статті 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Згідно зі статтею 9 ЗУ «Про іпотеку» іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. Таким чином, іпотекодавець лише обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки. Відповідно до статей 11 і 60 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Суд може визнати недійсним (частина шоста статті 203, частина перша статті 215 ЦК України) правочин стосовно нерухомого майна, вчинений батьками (усиновлювачами) право власності на яке чи право користування яким мають діти, без обов'язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування за умови, якщо буде встановлено, що оспорюваний правочин суперечить правам та інтересам дитини: звужує обсяг існуючих майнових прав дитини та/або порушує охоронювані законом інтереси дитини, зменшує або обмежує її права та інтереси щодо жилого приміщення, порушує гарантії збереження прав дитини на житло. Позивачка [PERSON] на момент укладення договору іпотеки була дитиною і не мала права власності на житловий будинок під час укладання її батьком договору іпотеки, оскільки єдиним власником будинку є [PERSON]. Доказів, які б підтверджували, що укладений договір іпотеки порушує право неповнолітньої дитини на користування житловим будинком, позивачкою не надано. Такий правовий висновок висловлено Верховним Судом України у справі №6-1002цс17. Виходячи із встановлених обставин, наданих сторонами доказів та вимог закону, суд першої інстанції неправильно прийшов до висновку про визнання іпотечного договору недійсним, що свідчить про порушення норм матеріального і процесуального права. Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині визнання договору іпотеки недійсним підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] в цій частині з наведених підстав.

Outcome: partial