Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-07 00:00:00

У червні 2017 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, прокуратури Київської області, Бориспільського міськрайонного суду Київської області, Державної казначейської служби України, у якому просить стягнути за рахунок державного бюджету на її користь завдану матеріальну шкоду у розмірі 270 000 грн. 00 коп. та моральну шкоду у розмірі 10 000 000 грн. 00 коп. У подальшому [PERSON] та [PERSON], як законні представники малолітніх: [PERSON] й [PERSON], від їх імені подали до суду позовну заяву до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, прокуратури Київської області, Бориспільського міськрайонного суду Київської області, Державної казначейської служби України, у якому просять стягнути із держави на їхню користь моральну шкоду по 500 000 грн. 00 коп. на кожного. В обґрунтування позовних вимог зазначали, що у провадженні Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області перебуває незареєстрована кримінальна справа № 05-8298 (справа № 1/359/10/2015, 1005/8761/2012) з незатвердженим обвинувальним висновком від 04 вересня 2012 року, складеним після закінчення строків досудового розслідування та до виконання вимог статей 217-222 КПК України (в редакції 1960 року), протокол пред'явлення обвинуваченому матеріалів справи складено 31 серпня 2012 року, а обвинувальний висновок - 29 серпня 2012 року, що суперечить вимогам статті 223 КПК України, по обвинуваченню [PERSON] у скоєнні необлікованих злочинів, передбачених частиною третьою статті 27, частиною другою статті 205, частиною третьою статті 27, частиною другою статті 205, частиною третьою статті 212, частиною третьою статті 212, частиною п'ятою статті 27, частиною третьою статті 212, частиною другою статті 366 Кримінального кодексу України (далі - КК України); по обвинуваченню [PERSON] у скоєнні не облікованих злочинів, передбачених частиною третьою статті 212, частиною другою статті 366 КК України; по обвинуваченню [PERSON] у скоєнні необлікованого злочину, передбаченого частиною другою статті 205 КК України. Кримінальна справа № 05-8298 незаконно порушена 15 лютого 2011 року старшим слідчим СВ ПМ ДПА в Київській області [PERSON] за фактом вчинення невстановленими слідством особами фіктивного підприємництва, тобто створення ПП «Тумор» з метою прикриття незаконної діяльності за ознаками злочину, передбаченого частиною другою статті 205 КК України, є штучною та сфальсифікованою з метою зупинення підприємницької діяльності підприємств, а саме: ТОВ «Суперпак» та ПП «Креаре», власниками і директорами яких є вони, а також заволодіння їхнім майном (виробничі потужності, обладнання в місті Дніпродзержинську, вулиця Широка, 182) і майном цих підприємств. У матеріалах справи № 05-8298 міститься постанова від 18 травня 2012 року про порушення кримінальної справи прокурором Київської області Витязем М.І. щодо [PERSON] за ознаками злочинів, передбачених частинами третьою, п'ятою статті 27, частиною другою статті 205; частиною третьою статті 212; частиною другою статті 366; частиною першою статті 358 КК України. 05 червня 2012 року старший слідчий СВ ПМ ДПА в Київській області [PERSON] в рамках порушеної кримінальної справи щодо [PERSON], ФОП [PERSON] та ПП «Юнітекс Трейд» виніс постанову про порушення кримінальної справи щодо [PERSON] й об'єднання кримінальних справ в одне провадження з кримінальною справою № 05-8298. Крім того, відповідно до постанови від 15 лютого 2011 року про порушення кримінальної справи й прийняття її до провадження, кримінальна справа № 05-8298 порушена старшим слідчим СВ ПМ ДПА в Київській області [PERSON], хоча у цей період він працював не в СВ ПМ ДПА в Київській області, а в СВ ПМ Бориспільської ОДПІ. З матеріалів кримінальної справи № 05-8298 відомо, що Генеральною прокуратурою України порушено кримінальну справу щодо ТОВ «Юнітекс Трейд». Разом із тим, в цій кримінальній справі відсутня копія постанови Генеральної прокуратури України про порушення кримінальної справи щодо ТОВ «Юнітекс Трейд». Також відсутні постанови слідчого [PERSON] про прийняття постанови Генеральної прокуратури України до свого провадження, об'єднання в одне провадження з цією кримінальною справою та виділення її з цієї справи. Також відомо, що кримінальна справа відносно ФОП [PERSON] порушена 26 квітня 2012 року. Однак в матеріалах кримінальної справи № 05-8298 відсутня копія постанови про порушення кримінальної справи щодо ФОП [PERSON] Крім того, відсутні постанови слідчого [PERSON] про прийняття постанови про порушення кримінальної справи щодо ФОП [PERSON] до свого провадження та об'єднання в одне провадження з цією кримінальною справою. Відповідно до інформації, наданої ДІАЗ МВС України, станом на 23 жовтня 2012 року злочини, за якими [PERSON] та [PERSON] пред'явлено обвинувачення, не обліковано, а кримінальна справа № 05-8298 не зареєстрована, статистичні картки відповідних форм, всупереч вимогам Інструкції про єдиний облік злочинів, не заповнювалися повноважними особами, а саме прокурором Київської області Витязем М.І. Згідно із інформацією Броварського МВ ГУ МВС України в Київській області, станом на 21 листопада 2013 року відповідно до бази АІПС АРМОР щодо [PERSON] проводилося досудове слідство у рамках кримінальної справи № 05-8298 по обвинуваченню у скоєнні злочину, передбаченого частиною першою статті 205 КК України. 22 травня 2012 року зібрані матеріали направлені за належністю до УПМ ДПС в Київській області. Інформація щодо [PERSON] в базі АІПС АРМОР взагалі відсутня. Ці факти та звіт прокурора Київської області Витязя М.І. на офіційному сайті прокуратури Київської області за перше півріччя 2012 року свідчать про те, що 18 травня 2012 року кримінальна справа щодо [PERSON] не порушувалася прокурором Київської області Витязем М.І. і саме тому її копію не зміг надати [PERSON] - [PERSON] на офіційному прийомі, а на численні усні та письмові звернення до прокуратури Київської області, Генеральної прокуратури України, Броварської прокуратури Київської області 14 червня 2012 року перший заступник прокурора Київської області Клюге Г. відправив [PERSON] поштою ксерокопію ксерокопії постанови про порушення кримінальної справи від 18 травня 2012 року відносно нього, завірену старшим слідчим СВ ПМ ДПА в Київській області [PERSON] й скріплену печаткою слідчого управління ДПС України податкової міліції в Київській області, що суперечить положенням Інструкції з діловодства в органах прокуратури України та статті 98-2 КПК України в редакції 1960 року. Досудове слідство провадиться лише після порушення кримінальної справи і в порядку, встановленому КПК України (частина перша статті 113 КПК України). У разі прийняття до свого провадження раніше порушеної справи слідчий виносить окрему постанову про прийняття справи до свого провадження з послідуючим повідомленням прокурора (частини друга, третя статті 113 КПК України). Органи виконавчої влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією України межах і відповідно до законів України (частина друга статті 6 Конституції України). У матеріалах справи № 05-8298 відсутнє розпорядження прокурора про передачу справи № 05-8298 іншому слідчому органу, а саме від ВПМ Бориспільської ОДПІ до СУ ДПС в Київській області та відсутня постанова старшого слідчого з ОВС СУ ДПС у Київській області про прийняття справи № 05-8298 до свого провадження (пункт 9 частини першої статті 227, частина друга статті 113, стаття 114-1 КПК України в редакції 1960 року. У матеріалах справи № 05-8298 відсутня постанова слідчого про прийняття кримінальної справи щодо [PERSON] до свого провадження відповідно до частини другої статті 113 КПК України з наступним повідомленням прокурора (частина третя статті 113 КПК України), що відповідно до частин першої, третьої статті 66 КПК України унеможливлює збирання доказів та надання доручень. Про те, що ця кримінальна справа не була внесена до автоматизованої системи документообігу суду і відповідно не була й не могла бути автоматично розподілена судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області [PERSON] свідчить наступне. Відповідно до частин другої, третьої статті 16-2 КПК України в редакції 1960 року кримінальна справа, що подана до суду і може бути предметом судового розгляду, в порядку її надходження підлягає обов'язковій реєстрації в автоматизованій системі документообігу суду, яка здійснюється працівниками апарату суду в день її надходження. Визначення судді для розгляду конкретної справи здійснюється автоматизованою системою документообігу суду під час реєстрації справи. Після визначення судді, внесення змін до реєстраційних даних щодо цієї справи, а також видалення цих даних з автоматизованої системи документообігу суду не допускається. Згідно із підпунктом 2.8.4 пункту 2.8 «Положення про автоматизовану систему документообігу суду», кожній судовій справі надається єдиний унікальний номер, який формується автоматизованою системою автоматично в суді першої інстанції та залишається незмінним незалежно від проходження справи в інстанціях. У місцевих загальних судах структура єдиного унікального номера справи є такою: код суду першої інстанції (три цифри)/номер справи за порядком у поточному році/рік реєстрації (дві цифри) - вид судочинства. Справи кримінального судочинства позначаються літерою - к. Разом із тим, у матеріалах кримінальної справи міститься супровідний лист прокуратури Київської області, на якому голова Бориспільського міськрайонного суду Київської області власноручно написав кому і коли провести попередній розгляд справи, а саме судді [PERSON] до 16 вересня 2012 року. До того їй 13 листопада 2013 року надійшла відповідь від Бориспільського міськрайонного суду Київської області у якій повідомлялося, що кримінальна справа не була автоматично розподілена, а розписана на суддю [PERSON] Також зазначено, що резолюція голови суду проставлена з метою недопущення порушення строків розгляду кримінальної справи в суді, що також підтверджує те, що кримінальна справа не внесена до автоматизованої системи докуметообігу суду, оскільки відповідно до пункту 1.6 Положення про автоматизовану систему документообігу суду зазначену функцію виконує сама ця система, користувачем якої є і суддя [PERSON] Безперечним доказом того, що ця кримінальна справа не внесена до автоматизованої системи документообігу суду і відповідно не була і не могла бути автоматично розподілена судді [PERSON] свідчить і той факт, що номер цієї кримінальної справи не відповідає вимогам підпункту 2.8.4 пункту 2.8 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п. 3.10 Інструкції з діловодства в місцевому загальному суді, зареєстрованої в Міністерстві юстиції 24 липня 2006 року № 860/12734. Так, у супровідному листі судді [PERSON] зазначено, що 14 вересня 2012 року відбудеться попередній розгляд кримінальної справи № 1/1005/381/2012, 1005/8761/2012. Така ж нумерація кримінальної справи зазначена і в постанові від 14 вересня 2012 року про призначення справи до судового розгляду та на обкладинках томів 1 - 14 цієї кримінальної справи. На обкладинці тому № 15 кримінальної справи вже зазначено, що за № 1/359/70/2013, 1005/8761/2012. Така ж нумерація кримінальної справи зазначена і в постанові від 08 квітня 2013 року про відмову змінити запобіжний захід [PERSON] та [PERSON], а також в постановах про застосування приводу до свідків. 01 та 06 листопада 2013 року у судових засіданнях нею та [PERSON] заявлялися відводи судді [PERSON] та прокурору [PERSON] за результатом розгляду яких суддею постановлено ухвали від 01 та 06 листопада 2013 року про відмову у задоволенні відводів, у яких зазначено, що їх постановлено за результатом розгляду кримінальної справи № 2/359/500/2013, 359/38/13 за обвинуваченням [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Однак індекс 2 взагалі вказує, що ці ухвали постановлені в цивільній справі позовного провадження. На її інформаційний запит від 11 листопада 2013 року голова Бориспільського міськрайонного суду Київської області повідомив, що учасниками процесу у кримінальній справі по обвинуваченню [PERSON], [PERSON] та [PERSON] відповідно до пункту 8 статті 32 КПК України є [PERSON], [PERSON], [PERSON], державний обвинувач та іншій учасники процесу. Також 19 листопада 2013 року головою Бориспільського міськрайонного суду Київської області їй повідомлено, що номер 1005/8761/2012 - номер справи, а номери 1/1005/381/2012, 1/359/70/2013 - номер провадження. Факт грубої систематичної плутанини судді [PERSON] й голови суду беззаперечно свідчить про те, що кримінальна справа № 05-8298 по обвинуваченню [PERSON] у скоєнні злочинів, передбачених частиною третьою статті 27, частиною другою статті 205; частиною третьою статті 27, частиною другою статті 205; частиною третьою статті 212; частиною п'ятою статті 27, частиною третьою статті 212; частиною другою статті 366 КК України; [PERSON] у скоєнні злочинів, передбачених частиною третьою статті 212 та частиною другою статті 366 КК України; [PERSON] у скоєнні злочину, передбаченого частиною другою статті 205 КК України, не зареєстрована в автоматизованій системі документообігу Бориспільського міськрайонного суду Київської області. Наступним беззаперечним фактом того, що кримінальна справа не реєструвалася в автоматизованій системі документообігу суду в день її надходження та не приймалася судом для розгляду є той факт, що талон-повідомлення про прийняття для розгляду кримінальної справи № 05-8298 форми 5 (додаток 8 до Інструкції про єдиний облік злочинів) не заповнювався та не надсилався судом до органу, що проводив досудове слідство у встановлений дводенний строк і містився на початку першого тому цієї справи. Саме в талоні працівнику апарату суду необхідно було зазначити, зокрема, дату прийняття для розгляду справи, номер кримінальної справи суду та засвідчити це підписом, а зробити це не було можливо через відсутність такої інформації, талон-повідомлення про прийняття для розгляду кримінальної справи № 05-8298 форми 5 не був надісланий у встановлені строки до органу, що проводив досудове слідство. Лише тільки після третього звернення від 11 листопада 2013 року з цього питання їй повідомлено було головою суду, що проведено перевірку по факту порушення строку направлення судом талону-повідомлення про прийняття для розгляду кримінальної справи № 05-8298 і для усунення вказаних порушень канцелярією суду його направлено на адресу слідчого управління ДПС у Київській області. Ще одним фактом того, що кримінальна справа не реєструвалася в автоматизованій системі документообігу суду та не облікована у відповідних обліково-статистичних картках, алфавітному покажчику кримінальних справ Бориспільським міськрайонним судом Київської області є те, що відповідно до пункту 2.9 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та підпункту 3.10.2 пункту 3.10 Інструкції з діловодства в місцевому загальному суді усе листування, що стосується судових справ і матеріалів не ведеться за єдиним унікальним номером із зазначенням через дріб номера за порядком і через дріб - поточного року. Так, 11 червня 2013 року судом відправлено свідкам повідомлення про їх виклик до суду без дотримання зазначених вимог і навіть без зазначення номера кримінальної справи, в якій їх викликають до суду. Свідки в цій кримінальній справі викликалися у такий спосіб, а не повістками, всупереч вимогам статті 254 КПК України в редакції 1960 року. І саме тому їй та [PERSON] за весь час перебування кримінальної справи у Бориспільському міськрайонному суді Київської області, всупереч вимогам статті 254, частини четвертої статті 286 КПК України в редакції 1960 року, не враховуючи їх численні письмові клопотання, не вручено жодної повістки про виклик до суду у цій кримінальній справі. Натомість 12 грудня 2013 року о 08 год. 15 хв. її та її чоловіка [PERSON] із малолітніми дітьми було незаконно затримано біля будинку працівниками Бориспільської міліції, зокрема, оперативним працівником СДСБЕЗ Бориспільського МВ ГУ МВС України в Київській області [PERSON], на підставі незаконної постанови судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області [PERSON] від 25 листопада 2013 року про зміну запобіжного заходу, обраного відносно неї та [PERSON] постановою Солом'янського районного суду м.Києва від 13 липня 2012 року у вигляді застави у розмірі 40 001 грн. 00 коп. щодо кожного, на тримання під вартою на підставі завідомо неправдивих й сфальсифікованих відомостей, викладених у рапорті оперативного працівника СДСБЕЗ Бориспільського МВ ГУ МВС України в Київській області [PERSON] від 25 листопада 2013 року про відсутність будинку [ADDRESS], що унеможливлює вручення їм повісток. Лише 27 грудня 2013 року після втручання громадськості та релігійної громади Української православної церкви Святомихайлівської парафії міста Переяслав-Хмельницький її з чоловіком звільнили з під варти. Очевидно, що законних підстав для скасування запобіжного заходу у вигляді застави не існувало. Грошові кошти, які були внесені в якості застави їм не повернуті. Розмір застави станом на листопад 2013 року становив 80 000 грн. 00 коп., що у співвідношенні національної грошової одиниці до долара США складало 10 000 доларів США. Спричинена шкода з невиплати позивачу та її чоловіку застави у розмірі 10 000 доларів США становить на травень 2017 року грошову суму в розмірі 270 000 грн. 00 коп., що для них складає значні збитки. Продовжуючи зухвалі та незаконні дії, 12 грудня 2013 року суддя [PERSON] й прокурор [PERSON] провели ганебне та незаконне судове засідання, у зв'язку із чим позбавили їхніх малолітніх дітей [PERSON], 2010 року народження, та [PERSON], 2005 року народження, права на сім'ю, права батьків та повноцінне виховання, передавши їх до органів опіки. Цими діями позивачам та дітям спричинено тяжкі страждання наслідки яких їхня сім'я буде відчувати ще багато років. Незаконними та необґрунтовано жорстокими діями працівник СДСБЕЗ Бориспільського МВ ГУ МВС України в Київській області [PERSON], суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області [PERSON] та прокурор [PERSON] скоїли відносно неї, її чоловіка та їхніх дітей ряд кримінальних злочинів, а саме: зловживання владою (стаття 364 КК України), перевищення службових повноважень (стаття 365 КК України), службове підроблення (стаття 366 КК України), службова недбалість (стаття 367 КК України), завідомо незаконне затримання (стаття 371 КК України), притягнення завідомо невинного до кримінальної відповідальності (стаття 372 КК України), постановлення суддею завідомо неправосудної постанови (стаття 375 КК України). Відповідно до положень кримінального закону об'єктом злочинів, які скоїли зазначені вище посадові особи, є особиста свобода, честь та гідність людини. Особиста (фізична) свобода людини є найважливішим невід'ємним правом особистості та суспільства. У статті 9 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, а також у статті 3 Загальної декларації прав людини проголошено, що кожна людина має право на свободу і особисту недоторканість. Положення даних міжнародно-правових актів проголошують, що ніхто не повинен утримуватися в невільному стані, піддаватися неправомірному арештові, затриманню та триманню під вартою. Відповідно до статті 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності. Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність поводженню чи покаранню. Поняття честі та гідності як моральних категорій суспільства визначені у виданнях енциклопедичного характеру. Стосовно честі і гідності окремої людини члена суспільства можна виходити з того, що у кожному випадку з урахуванням принципів та моралі суспільства честь є насамперед оцінкою особи з боку суспільства. Гідність полягає в самооцінці особи. З урахуванням цього очевидним є те, що будь-яке злочинне посягання на волю особи принижує її честь або гідність. Суб'єктивна сторона злочинів проти волі, честі та гідності особи характеризується умисною формою вини. Те, що відбулося з позивачем та її родиною не є випадковістю чи помилкою судової системи, - це результат умисних, спланованих та скоординованих незаконних дій посадових осіб. Реалізуючи своє право на захист, вона та її чоловік неодноразово зверталися з відповідними скаргами на незаконні дії та бездіяльність посадових осіб: працівника СДСБЕЗ Бориспільського МВ ГУ МВС України в Київській області [PERSON], судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області [PERSON] та прокурора [PERSON] Відповідно до ухвали Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 лютого 2014 року визнано незаконною бездіяльність старшого прокурора Бориспільської міжрайонної прокуратури [PERSON] у частині внесення завідомо неправдивих даних в документи, на підставі яких її було незаконно позбавлено волі. Згідно із ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 05 червня 2014 року суд зобов'язав відповідних компетентних осіб розпочати досудове розслідування відносно прокурора Бориспільської міжрайонної прокуратури [PERSON] та інших посадовців з приводу незаконних дій відносно неї та членів її родини, які призвели до тяжких наслідків. Ухвалю Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 січня 2015 року визнано незаконною бездіяльність працівників Бориспільської міжрайонної прокуратури з приводу позивача та її родини, які призвели до тяжких наслідків. Важливою обставиною є той факт, що 09 вересня 2015 року чоловік позивача [PERSON] звертався із заявою до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про передачу неіснуючої кримінальної справи з Апеляційного суду Київської області до Апеляційного суду міста Києва та 01 жовтня 2015 року заступник голови цього суду Кравченко С.І. у постанові визнав його правовий статус як «обвинувачений», що чітко вказує на те, що матеріали неіснуючої кримінальної справи не є предметом розгляду судових органів. 03 березня 2014 року вона звернулася до Печерського районного суду м.Києва із скаргою на постанову про відмову у визнанні потерпілим слідчого ОВС Першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Київської області від 17 лютого 2014 року [PERSON] та 11 березня 2014 року Печерським районним судом м.Києва винесено ухвалу про скасування цієї постанови. Оскільки суд прийшов до висновку, що на момент винесення оскаржуваної постанови немає очевидних даних та достатніх підстав вважати, що їй не завдано шкоди, вказаної у частині першій статті 55 КПК України. Постанова слідчого про відмову у визнанні потерпілим від 17 лютого 2014 року підлягає скасуванню. Фактично вона визнана судом потерпілою від незаконних дій представників правоохоронних органів. Позивач [PERSON] категорично вказує на той факт, що саме оперативний працівник СДСБЕЗ Бориспільського МВ ГУ МВС України в Київській області [PERSON], виконуючи свої посадові обов'язки оперативного уповноваженого СДСБЕЗ Бориспільського МВ ГУ МВС України в Київській області умисно вніс завідомо неправдиві дані у свій рапорт, що призвело до тяжких наслідків. Цей факт підтверджено судовими рішеннями, а саме: ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 лютого 2014 року, ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 05 червня 2014 року, ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 січня 2015 року, ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 січня 2015 року, ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 11 березня 2014 року. Відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 13 квітня 2012 року, - відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Незаконними діями та бездіяльністю органів дізнання, слідства, прокуратури і суду їй завдано моральну шкоду. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку із ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної) інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних явищ. Завдану їй моральну шкоду позивач оцінює у розмірі 10 000 000 грн. 00 коп. Просить стягнути за рахунок державного бюджету (Державна казначейська служба України) на її користь завдану головним управлінням МВС України в Київській області, прокуратурою Київської області, Бориспільським міськрайонним судом Київської області майнову (матеріальну) шкоду у розмірі 270 000 грн. 00 коп. та моральну шкоду у розмірі 10 000 000 грн. 00 коп. У позовній заяві [PERSON] й [PERSON], поданої від їх імені законними представниками [PERSON] й [PERSON], зазначається, що 12 грудня 2013 року о 08 год. 15 хв. їх було затримано біля будинку працівниками Бориспільської міліції у той час коли вони збиралися везти дітей до школи та дитячого садочка. Їм було роз'яснено, що затримання відбулося на підставі постанови судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області [PERSON] від 25 листопада 2013 року. 19 листопада 2013 року суддя [PERSON] в рамках матеріалів, які він та старший прокурор Бориспільської міжрайонної прокуратури Київської області [PERSON], називали кримінальною справою № 05-8298 (судова справа № 1/359/10/2014, 1005/8761/2012) постановив незаконну постанову про привід [PERSON] та [PERSON] (про час, місце слухання справи повідомлені належним чином не були) у судове засідання 25 листопада 2013 року на 10 год. 30 хв., вказавши у рішенні суду їхнє фактичне місце проживання: [ADDRESS]. 25 листопада 2013 року під час виконання приводу оперуповноважений СДСБЕЗ Бориспільського МВ ГУ МВС України в Київській області [PERSON] склав рапорт, у якому виклав завідомо неправдиву інформацію про відсутність будинку [ADDRESS] й неможливість вручення їм повісток. 25 листопада 2013 року у судовому засіданні старший прокурор Бориспільської міжрайонної прокуратури Київської області [PERSON], суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області [PERSON] створили та використали цю обставину як спосіб ухилення [PERSON] й [PERSON] від суду і на задоволення клопотання старшого прокурора [PERSON] суддя [PERSON] виніс постанову про зміну запобіжного заходу, обраного щодо [PERSON] та [PERSON] постановою Солом'янського районного суду м.Києва від 13 липня 2012 року у вигляді застави у розмірі 40 001 грн. 00 коп. щодо кожного на тримання під вартою. Хоча старшому прокурору Бориспільської міжрайонної прокуратури Київської області [PERSON] та судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області [PERSON] було достеменно відомо, по-перше про те, що вони не є належним чином повідомленими про час та місце слухання справи, а по-друге про те, що в рапорті оперуповноважений СДСБЕЗ Бориспільського МВ ГУ МВС України в Київській області [PERSON] викладено завідомо неправдиву інформацію. [PERSON], [INFO], на час затримання навчався у третьому класі Броварської гімназії ім. С.І.Олійника та Броварській музичній школі. [PERSON], [INFO], на час затримання навчалася у дошкільному навчальному закладі «Барвінок» у місті Броварах Київської області. У завезенні дітей до школи та дитячого садочка [PERSON] було в категоричній формі відмовлено. Натомість їх всіх у примусовому порядку було доставлено до судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області [PERSON] При цьому [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], не є учасниками у цьому процесі. Відповідно до частин першої, другої статті 33 Закону України «Про охорону дитинства» право дитини на особисту свободу охороняється законом. Затримання та арешт неповнолітніх застосовується як винятковий захід і тільки у випадках та порядку, встановлених законом. Статтею 16 Конвенції про права дитини передбачено, що жодна дитина не може бути об'єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканість житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Згідно із статтею 37 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують, щоб: жодна дитина не піддавалася катуванням та іншим жорстоким, нелюдським або принижуючим гідність видам поводження чи покарання; жодна дитина не була позбавлена волі незаконним або свавільним чином. Арешт, затримання чи тюремне ув'язнення дитини здійснюється згідно із законом та використовується лише як крайній захід і протягом якомога більш короткого відповідного періоду часу; кожна позбавлена волі дитина мала право на негайний доступ до правової та іншої відповідної допомоги, а також право оспорювати законність позбавлення її волі перед судом чи іншим компетентним, незалежним і безстороннім органом та право на невідкладне прийняття ними рішень щодо будь-якої такої процесуальної дії. Частиною четвертою статті 271 КПК України в редакції 1960 року передбачено, що особи молодші за шістнадцять років, коли вони не є підсудними, потерпілими або свідками у справі, не допускаються до зали суду. У судовому засіданні у присутності дітей суддя проголосив незаконну постанову щодо передачі малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] органу опіки та піклування Бориспільської міської ради Київської області для подальшого їх влаштування. У цьому ж судовому засіданні у присутності дітей, прокурора [PERSON], представників органу опіки та піклування, працівників Бориспільської міліції, конвою, за вказівкою судді [PERSON] заспокоїти [PERSON] та закрити йому рот, працівники Бориспільської міліції надягли [PERSON] кайданки й почали його бити. Ударили у вухо, головою об лавку та підлогу, а потім один із працівників міліції почав душити [PERSON] Коли обличчя [PERSON] стало синього кольору й з рота пішла піна, на крики та звернення [PERSON] до судді [PERSON] й прокурора [PERSON] зупинити все те, що відбувалося у залі судового засідання, суддя вказав їй заспокоїтися й присісти, а прокурор усміхався й з іронією додав «… і злочинів ви не вчиняли». Під час звернень [PERSON] до судді та прокурора працівник органу опіки та піклування вивела дітей із зали суду та забрала. У момент відібрання у [PERSON] та [PERSON] їхніх малолітніх дітей не було складено жодного документа, окрім постанови судді від 12 грудня 2013 року. Розмір моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями або бездіяльністю органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури та суду [PERSON], [INFO], оцінюється у розмірі 500 000 грн. 00 коп., [PERSON], [INFO], також у розмірі 500 000 грн. 00 коп. Виходячи із викладеного й відповідно до Закону України «Про охорону дитинства», Конвенції про права дитини, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», просять суд: - стягнути із держави (Державна казначейська служба України) на користь [PERSON] моральну (немайнову) шкоду у розмірі 500 000 грн. 00 коп.; - стягнути із держави (Державна казначейська служба України) на користь [PERSON] моральну (немайнову) шкоду у розмірі 500 000 грн. 00 коп. У судовому засіданні позивач [PERSON], яка також є законним представником малолітніх дітей [PERSON] й [PERSON], а також представник малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] - [PERSON], підтримали заявлені позовні вимоги й просили їх задовольнити. Надали пояснення аналогічні викладеним у позовних заявах обставинам. Крім того, позивач [PERSON] в обґрунтування позовних вимог про відшкодування моральної шкоди зазначила, що незаконною зміною їй та її чоловіку [PERSON] запобіжного заходу у вигляді застави на тримання під вартою, примусовим відібранням малолітніх дітей їй завдано значні душевні страждання, які важко навіть оцінити. Їх з дітьми примусово доставили до суду, на їхніх очах застосовувалася сила до чоловіка. Це все порушило їхній звичайний спосіб життя, призвело до невідворотних змін у життєвих стосунках. У судовому засіданні представник відповідача прокуратури Київської області - Шайтанова М.Г. не визнала позовні заяви й просила у їх задоволенні відмовити через їх необґрунтованість та безпідставність. Інші учасники справи представників у судові засідання не направили. До суду надійшли письмові клопотання про розгляд справи у відсутність представників відповідачів. Заслухавши пояснення учасників справи, які з'явилися у судове засідання, дослідивши зібрані по справі докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що постановою прокурора Київської області від 18 травня 2012 року порушено кримінальну справу щодо [PERSON] за ознаками злочинів, передбачених частиною третьою статті 27, частиною другою статті 205; частиною третьою статті 212; частиною п'ятою статті 27, частиною третьою статті 212; частиною другою статті 366; частиною першою статті 358 КК України. Кримінальну справу для організації провадження досудового слідства та виконання вимог статті 98-2 КПК України направлено начальнику СУ ДПС в Київській області (т.2, а.с.8). Постановою судді Солом'янського районного суду міста Києва від 29 травня 2012 року в справі № 4-2609/776/2012 року прийнято рішення про проведення обшуку в приміщеннях житлового будинку за адресою: [ADDRESS], який зареєстрований на праві власності за [PERSON] (т.2, а.с.29). Постановою старшого слідчого з ОВС СУ ДПС у Київській області від 05 червня 2012 року порушено кримінальну справу щодо [PERSON] за фактом вчинення за попередньою змовою групою осіб умисного ухилення від сплати податків в особливо великих розмірах та службового підроблення, що спричинило тяжкі наслідки за ознаками злочинів, передбачених частиною третьою статті 212 та частиною другою статті 366 КК України(т.2, а.с.4). Постановою старшого слідчого з ОВС СУ ДПС у Київській області від 12 червня 2012 року пред'явлено [PERSON] обвинувачення у скоєнні злочинів, передбачених частиною третьою статті 212, частиною другою статті 366 КК України (т.2, а.с.10). Згідно із копіями довідок департаменту інформаційних технологій серій МВС №№ 2132795, 2132804 станом на 15 червня 2012 року [PERSON] й [PERSON] на території України засудженими (за кримінальними справами) не значаться та в розшуку не перебувають (т.1, а.с.64). Постановою Солом'янського районного суду міста Києва від 13 липня 2012 року в справі № 4/2609/959/12 обрано [PERSON], [INFO], зареєстрованій та проживаючій за адресою: [ADDRESS], запобіжний захід у виді застави у розмірі 2 353 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 001 грн. 00 коп., зобов'язавши заставодавця внести заставу на депозитний рахунок суду. Покладено на [PERSON] такі обов'язки: з'являтися на виклик до органу дізнання, досудового слідства, прокурора або суду, а в разі неможливості з'явитися через поважні причини - завчасно повідомляти про це посадову особу або орган, що здійснив виклик; не відлучатися із населеного пункту, в якому вона зареєстрована, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого або органу, у провадженні якого знаходиться кримінальна справа; повідомляти службову особу або орган, у провадженні якого знаходиться кримінальна справа, про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування із визначеними особами, а саме: обвинуваченими по справі: [PERSON], [PERSON]; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в'їзд в Україну, які повертаються негайно після скасування відповідного запобіжного заходу або покладеного обов'язку (т.1, а.с.19). Постановою Солом'янського районного суду міста Києва від 13 липня 2012 року в справі № 4/2609/897/12 обрано [PERSON], [INFO], зареєстрованому за адресою: [ADDRESS], проживаючому за адресою: [ADDRESS], запобіжний захід у виді застави у розмірі 2 353 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 001 грн. 00 коп., зобов'язавши заставодавця внести заставу на депозитний рахунок суду. Покладено на [PERSON] такі обов'язки: з'являтися на виклик до органу дізнання, досудового слідства, прокурора або суду, а в разі неможливості з'явитися через поважні причини - завчасно повідомляти про це посадову особу або орган, що здійснив виклик (т.1, а.с.22). На запити [PERSON] й [PERSON] від 03 серпня 2012 року щодо наявності зареєстрованих відносно них кримінальних справ Департаментом інформаційно-аналітичного забезпечення МВС України надано відповіді від 09 серпня 2012 року №№16/1К-134зі, 16/1К-135зі про те, що запитувана інформація відсутня у ДІАЗ МВС України (т.1, а.с. 65-68). На заяву [PERSON] від 11 листопада 2013 року Броварським МВ Головного управління МВС України в Київській області надано відповідь від 21 листопада 2013 року № 07/16549 про те, що за наслідками звірки з базою АІПС АРМОР встановлено обставини проведення відносно [PERSON] досудового розслідування вих.№ 2012-005042 в межах кримінальної справи № 05-8298 за частиною першою статті 205 КК України. Зібрані матеріали направлені за належністю (вих.№ 07/10059 від 22 травня 2012 року) до УПМ ДПС в Київській області (т.1, а.с. 69-73). Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 жовтня 2014 року відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] й [PERSON] у задоволенні заяви про встановлення факту відсутності реєстрації кримінальної справи (т.1, а.с.76). 06 листопада 2013 року [PERSON] й [PERSON] зверталися до Бориспільського міськрайонного суду Київської області із клопотаннями про вручення їм судових повісток за встановленою формою щодо виклику у судові засідання (т.1, а.с. 82, 83). Також [PERSON] і [PERSON] зверталися із заявою про надання публічної інформації й до голови Бориспільського міськрайонного суду Київської області (т.1, а.с.84). Із копії постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 листопада 2013 року в справі 1/359/70/2013, 1005/8761/2012 видно, що за наслідками розгляду кримінальної справи за обвинуваченням: - [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених частиною третьою статті 27, частиною другою статті 205; частиною третьою статті 27, частиною другою статті 205; частиною п'ятою статті 27, частиною третьою статті 212, частиною третьою статті 212; частиною другою статті 366; частиною третьою статті 212 КК України; - [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених частиною третьою статті 212; частиною другою статті 366 КК України; - [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 205 КК України, прийнято рішення про застосування до підсудних [PERSON] та [PERSON], які проживають у [ADDRESS], приводу на 10 год. 30 хв. 25 листопада 2013 року (т.1, а.с.78). Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2013 року в справі 1/359/70/2013, 1005/8761/2012 змінено запобіжний захід, обраний щодо [PERSON] та [PERSON] постановою Солом'янського районного суду міста Києва від 13 липня 2012 року у виді застави на тримання під вартою у Київському слідчому ізоляторі № 13 УДД України з питання виконання покарань в місті Києві та Київській області. Судом встановлено, що до підсудних [PERSON] й [PERSON] було застосовано привід на 10 год. 30 хв. 25 листопада 2013 року. 25 листопада 2013 року на адресу суду надійшли матеріали по виконанню приводу. Згідно із рапортом о/у СДСБЕЗ Бориспільського МВ ГУ МВС України в Київській області [PERSON] будинок за адресою: [ADDRESS], відсутній. У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про зміну підсудним запобіжного заходу на взяття під варту, оскільки останні ухиляються від суду. Враховуючи те, що підсудні [PERSON] й [PERSON] у судове засідання не з'явилися, за вказаною ними адресою місця проживання відсутній житловий будинок, суд прийшов до висновку про необхідність зміни запобіжного заходу із застави на тримання під вартою, оскільки ці обставини свідчать про їхнє ухилення від суду (т.1, а.с.79). Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2013 року в справі 1/359/70/2013, 1005/8761/2012 передано органу опіки та піклування Бориспільської міської ради Київської області [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], для подальшого їх влаштування (т.1, а.с.80). Із копії медичної довідки Київського слідчого ізолятора від 13 грудня 2013 року видно, що [PERSON] був оглянутий. Діагноз: синець лоба, садна шиї, кисті справа. Стан здоров'я: задовільний (т.1,а.с.81). 12 грудня 2013 року до начальника служби у справах дітей Бориспільської міської ради Київської області із заявою звернулася [PERSON], у якій просила залишити їй на правах підопічних [PERSON] та [PERSON] (т.2, а.с.31). Згідно із копією Акта про факт передачі дітей від 12 грудня 2013 року видно, що орган опіки та піклування виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області відповідно до постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2013 року (справа 1/359/70/2013; 1005/8761/2012) передав дітей, які залишилися без батьківського піклування, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], бабусі по матері [PERSON], [INFO], мешканці [ADDRESS], на підставі її заяви на тимчасове проживання та подальшого їх влаштування, поклавши на заявника відповідальність за життя та здоров'я дітей (т.2, а.с.33). Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 грудня 2013 року в справі 1/359/70/2013, 1005/8761/2012 змінено запобіжний захід, обраний щодо [PERSON] та [PERSON] постановою суду від 25 листопада 2013 року, у виді тримання під вартою на поруку релігійної громади Української православної церкви Святомихайлівська парафія м.Переяслав-Хмельницький Київської області й звільнено підсудних під-варти в залі суду (т.1, а.с.87). Ухвалою слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 лютого 2014 року в справі № 359/819/14-к скаргу [PERSON] й [PERSON] на бездіяльність прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань та передачі матеріалів до органу досудового розслідування задоволено частково. Визнано незаконною бездіяльність старшого прокурора Бориспільської міжрайонної прокуратури [PERSON], яка полягає у невнесенні ним відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Зобов'язано старшого прокурора Бориспільської міжрайонної прокуратури [PERSON] невідкладно внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про те, що 25 листопада 2013 року оперуповноважений СДСБЕЗ Бориспільського МВ ГУ МВС України в Київській області [PERSON] склав рапорт, в який вніс недостовірну інформацію про відсутність будинку по [ADDRESS] (т.1, а.с.16). Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 11 березня 2014 року в справі № 757/4365/14-к скасовано постанову слідчого в ОВС першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Київської області від 17 лютого 2014 року про відмову у визнанні їх потерпілими (т.1, а.с.7). Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 лютого 2014 року частково задоволено скаргу [PERSON] та [PERSON], визнано незаконною бездіяльність старшого прокурора Бориспільської міськрайонної прокуратури [PERSON], яка полягає у невнесенні ним відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР; зобов'язано старшого прокурора Бориспільської міжрайонної прокуратури [PERSON] невідкладно внести до ЄРДР відомості про те, що 25 листопада 2013 року оперуповноважений СДСБЕЗ Бориспільського МВ ГУ МВС України в Київській області [PERSON] склав рапорт, у який вніс недостовірну інформацію про відсутність будинку по [ADDRESS]. На підставі даної ухвали слідчого судді від 07 лютого 2014 року Бориспільською міжрайонною прокуратурою 08 лютого 2014 року внесені відомості до ЄРДР про те, що 25 листопада 2013 року оперуповноважений СДСБЕЗ Бориспільського МВ ГУ МВС України в Київській області [PERSON] склав рапорт, у якому може міститися недостовірна інформація про відсутність будинку по [ADDRESS]. У рядку «заявник або потерпілий» значиться «інші (код)»; реєстратор: міжрайонний прокурор Ульмер М.М. Виходячи з викладеного слідчий суддя прийшов до висновку, що відсутність у матеріалах кримінального провадження заяв [PERSON] та [PERSON] від 13 лютого 2014 року, які були адресовані прокурору Бориспільської міжрайонної прокуратури Київської області Ульмеру М.М. (додані до матеріалів скарги від 27 лютого 2014 року), як свідчить штамп на даних заявах, вони були прийняті та зареєстровані Бориспільською міжрайонною прокуратурою Київської області та повинні були бути долучені до матеріалів кримінального провадження № 42014110100000003, не вчинення даних дій з боку органу досудового слідства не може мати наслідком винесення постанови про відмову у визнанні потерпілим з підстав відсутності відповідних заяв. Також слідчий суддя дійшов висновку, що на момент винесення оскаржуваних постанов немає очевидних та достатніх підстав вважати, що [PERSON] та [PERSON] не завдано шкоди, зазначеної частиною першою статті 55 КПК України, у зв'язку із чим постанови слідчого про відмову у визнанні потерпілим від 17 лютого 2014 року підлягають скасуванню. Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 05 червня 2014 року за скаргою [PERSON] зобов'язано компетентних посадових осіб прокуратури Київської області внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за її заявою від 24 березня 2014 року про вчинення кримінального правопорушення старшим прокурором Бориспільської міжрайонної прокуратури Київської області [PERSON], працівниками Бориспільської міліції [PERSON], [PERSON], [PERSON] та розпочати досудове розслідування, про що проінформувати заявника. Судовим розглядом було встановлено, що [PERSON] звернулася до прокуратури Київської області з клопотанням про проведення слідчих дій та внесення відомостей про кримінальні правопорушення, вчиненими суддею Бориспільського міськрайонного суду Київської області [PERSON], старшого прокурора Бориспільської міжрайонної прокуратури Київської області [PERSON], працівників Бориспільської міліції [PERSON], [PERSON], [PERSON] до ЄРДР. Постановою від 07 квітня 2014 року відмовлено у задоволенні клопотання. Копія зазначеної постанови була надіслана прокуратурою Київської області [PERSON], [PERSON] - 07 квітня 2014 року. 08 лютого 2014 року внесено відомості до ЄРДР про вчинення оперуповноваженим СДЗБЕЗ Бориспільського МВ ГУ МВС України в Київській області [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 366 КК України. Стосовно вимог скарги про зобов'язання прокуратури Київської області внести відомості в ЄРДР відносно судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області [PERSON], то суд дійшов до висновку, що підстави для внесення відомостей у ЄРДР відсутні. Відповідно до статті 126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантуються Конституцією і законами України. Вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється. Згідно із частиною першою статті 47 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Системний аналіз вищезазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що лише одна незгода скаржника із судовими рішеннями чи діяльністю судді щодо здійснення правосуддя, не є підставою для порушення кримінальної справи відносно суддів. Суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Виходячи зі змісту частини першої статті 214 КПК України бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР - є невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР не пізніше 24 годин після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення. Відповідно до положень статті 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладено, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов'язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається незалежно від того, чи відносяться розслідування фактів про повідомлені кримінальні правопорушення до територіальної юрисдикції або процесуальної компетенції органу до якого надійшла заява чи повідомлення. За таких обставин, слідчий суддя дійшов висновку, що скарга в частині вимог про внесення відомостей до ЄРДР за заявою заявника щодо старшого прокурора Бориспільської міжрайонної прокуратури Київської області [PERSON], працівників Бориспільської міліції [PERSON], [PERSON], [PERSON] підлягає задоволенню (т.1, а.с.13). 17 лютого 2014 року суддею Бориспільського міськрайонного суду Київської області [PERSON] повідомлено [PERSON] про те, що 06 вересня 2012 року до суду надійшла кримінальна справа по обвинуваченню [PERSON] в чиненні злочинів, передбачених частиною третьою статті 27, частиною другою статті 205; частиною третьою статті 27, частиною другою статті 205; частиною п'ятою статті 27, частиною третьою статті 212; частиною третьою статті 212, частиною другою статті 366, частиною третьою статті 212 КК України, [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених частиною третьою статті 212, частиною другою статті 366 КК України, [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 205 КК України. Оскільки його було повідомлено про час та місце судових засідань по даній справі, то виклик у судове засідання за допомогою судових повісток не здійснювався (т1, а.с.86). Ухвалою слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 січня 2015 року визнано незаконною бездіяльність посадових осіб Бориспільської міжрайонної прокуратури Київської області, яка полягає у невнесенні на підставі заяви [PERSON] та [PERSON] від 11 грудня 2014 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальне правопорушення. Зобов'язано посадових осіб Бориспільської міжрайонної прокуратури Київської області внести на підставі заяви [PERSON] та [PERSON] від 11 грудня 2014 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення (т.1, а.с.11). Постановою виконуючого обов'язки голови Апеляційного суду Київської області від 06 липня 2017 року направлено кримінальну справу про обвинувачення [PERSON] за частиною третьою статті 27, частиною другою статті 205; частиною третьою статті 27, частиною другою статті 205; частиною третьою статті 212; частиною третьою статті 212; частиною п'ятою статті 27, частиною третьою статті 212; частиною другою статті 366 КК України, [PERSON] за частиною третьою статті 212; частиною другою статті 366 КК України, [PERSON] за частиною другою статті 205 КК України до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області для розгляду по суті (т.1, а.с.111). Постановою судді Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 31 жовтня 2017 року кримінальну справу про обвинувачення [PERSON] за частиною третьою статті 27, частиною другою статті 205; частиною третьою статті 27, частиною другою статті 205; частиною п'ятою статті 27, частиною третьою статті 212; частиною третьою статті 212; частиною п'ятою статті 27, частиною третьою статті 212; частиною другою статті 366 КК України, [PERSON] за частиною третьою статті 212, частиною другою статті 366 КК України, [PERSON] за частиною другою статті 205 КК України повернуто прокурору Київської області на додаткове розслідування (т.2, а.с.18). Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 15 лютого 2018 року залишено без зміни постанову судді Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 31 жовтня 2017 року (т.2, а.с.90). Відповідно до частин першої, четвертої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Згідно із статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, які фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Згідно із статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Пунктами 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 передбачається, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. За змістом статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Якщо кримінальне провадження закрито на підставі закону про амністію або акта про помилування, право на відшкодування шкоди не виникає. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Згідно із статтями 1, 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР, відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення. Право на відшкодування шкоди, завданої зазначеними у статті 1 цього Закону оперативно-розшуковими заходами, виникає у випадках, передбачених пунктом 1-1 частини першої цієї статті, або за умови, що протягом шести місяців після проведення таких заходів не було розпочате кримінальне провадження за результатами цих заходів. Статтями 4, 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). Частиною сьомою статті 81 ЦПК України визначено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Суд приходить до висновку, що позов [PERSON] в частині позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди задоволенню не підлягає, оскільки позивачем до суду не було надано жодних доказів заподіяння їй відповідачами цієї шкоди. Що стосується позовної заяви [PERSON] в частині вимог про відшкодування моральної шкоди, то суд приходить до наступного. Судом встановлено, що підстави, які покладені в основу судового рішення (постанова Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2013 року) про зміну їй із чоловіком [PERSON] запобіжного заходу у вигляді застави на тримання під вартою фактично були відсутні. Це призвело до безпідставного затримання, відібрання у них малолітніх дітей. Як вбачається із Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 133565551 від 08 серпня 2018 року [PERSON] на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS]. Підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу, р.№ 8186, 09.07.2007, п.н. Броварського нотаріального округу Авраменко Н.А. (т.2, а.с.168). Питання встановлення вини та притягнення службових осіб правоохоронних органів до відповідальності по фактах надання недостовірної інформації, яка була покладена в основу судового рішення від 25 листопада 2013 року про зміну запобіжного заходу [PERSON], [PERSON], на час розгляду цієї справи не вирішені. Суд вважає доведеним, що позивачу [PERSON] завдано моральну шкоду безпідставною зміною щодо неї та її чоловіка [PERSON] запобіжного заходу, примусовим відібранням дітей [PERSON], [INFO], й [PERSON], [INFO]. Суд вважає за необхідне позов [PERSON] про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково й із урахуванням характеру завданих їй душевних і психічних страждань, тяжкості вимушених змін у її житті, стягнути за рахунок коштів державного бюджету із Державної казначейської служби України на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури, а саме: зміна запобіжного заходу що неї у вигляді застави, обраного постановою Солом'янського районного суду міста Києва від 13 липня 2012 року (справа № 4/2609/959/12) на тримання під вартою у Київському слідчому ізоляторі № 13 УДД України з питань виконання покарань в м.Києві та Київській області (постанова Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2013 року (справа № 1/359/70/2013, провадження № 1005/8761/2012), у розмірі - 25 000 грн. 00 коп. В іншій частині позов [PERSON] задоволенню не підлягає через недоведеність позовних вимог. Викладені у заяві обставини незаконності дій відповідачів не підтверджені зібраними у справі доказами. Також під час всього розгляду справи позивачем [PERSON] не було надано безспірних доказів застосування працівниками правоохоронних органів до її чоловіка [PERSON] фізичної сили за обставин, викладених у позовній заяві. Позов [PERSON] й [PERSON] до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, прокуратури Київської області, Бориспільського міськрайонного суду Київської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями та бездіяльністю правоохоронних й судовим органами задоволенню не підлягає через його недоведеність. Викладені обставини незаконності дій відповідачів та фактів заподіяння моральної шкоди позивачам не підтверджені зібраними у справі доказами.

Outcome: partial