Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

01 квітня 2014 року позивач звернувся до відповідача із вищезазначеним позовом, в якому просив суд визначити місце проживання [PERSON], [INFO], з матір`ю - [PERSON]. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 22 листопада 2010 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], прізвище позивача змінено з «[PERSON]» на «[PERSON]» згідно свідоцтва про зміну імені серія [NUMBER]. Від шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу батьків залишилась проживати разом з матір`ю. Згоди стосовно місця проживання дитини батьками не досягнуто, а тому позивач звернулася з відповідним позовом до суду. Позивач в судове засідання з`явився, позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити, з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з`явився, не адресу суду надіслав пояснення по справі, в яких визнав позовні вимоги. Представник третьої особи в судовому засіданні позовну заяву підтримав та просив її задовольнити. Вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов є таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебували у шлюбі з 09 червня 2001 року, про що свідчить Свідоцтво про шлюб серія [NUMBER]. У шлюбі народила дитина - [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER]). Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22 листопада 2010 року шлюб між сторонами розірвано. 12 квітня 2012 року позивачем змінено своє прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]», що підтверджується свідоцтвом про зміну імені серія [NUMBER]. Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати разом з позивачем в квартирі [ADDRESS], за місцем реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Як пояснив позивач у судовому засіданні, дитина хворіє на дитячий церебральний параліч, обслуговує себе лише частково, самостійно не ходить та потребує постійної уваги та догляду. Позивач з донькою проживають у [ADDRESS], що підтверджується Довідкою форми №3. Як зазначив позивач, донька має окрему кімнату, забезпечена одягом, іграшками та повноцінним харчуванням. Відповідно до ч.ч. 4,5 ст.19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно висновку, що був складений Шевченківською районною в м. Києві державною адміністрацією 20 травня 2014 року за № 109/04/40-3103, орган опіки та піклування Шевченківської районної державної в м. Києві адміністрації підтримує позовну заяву [PERSON] та вважає, що місце проживання дитини [PERSON], [INFO], повинно бути з матір`ю. Встановлено, що умови проживання дитини хороші, а матір має постійний та відповідний для забезпечення відповідного догляду дохід. Також, зазначено, що при бесіді з громадянином [PERSON] було встановлено, що останній не заперечує проти проживання його доньки з матір`ю. Відповідно до Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН, а саме Принципу 6, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, малолітня дитина не повинна, за винятком тих випадків, коли існують виняткові обставини, бути розлученою зі своєю матір'ю. Приписами Сімейного кодексу України, зокрема, ст. 150 СК України, встановлено що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний розвиток, духовний та моральний розвиток. Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1989 року і яка набула чинності для України з 27 вересня 1991 року передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. За таких обставин, приймаючи рішення в даній цивільній справі, суд має керуватися виключно інтересами дитини. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько (- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Таким чином, суд прийшов до висновку, що [PERSON] належним чином виконує свої батьківські обов'язки по відношенню до доньки, забезпечує належний розвиток дитини. Враховуючи стан здоров`я дитини, позивач здійснює всі необхідні заходи з забезпечення відповідного лікування та навчання. Крім того, як вбачається з пояснень, направлених відповідачем на адресу суду, останній визнає позов, а тому відповідно до приписів ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позовної заяви. Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість та законність позовних вимог.

Outcome: approved