Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-31 00:00:00

02.04.2014 року позивач звернулася до Волноваського районного суду Донецької області із вищезазначеним позовом. 10.07.2014 року цивільна справа надійшла до Докучаєвського міського суду Донецької області в порядку п.3 ч.1 ст. 116 ЦПК України. В обґрунтування позовних вимог позивач, посилаючись на положення статей 1167, 1187-1188, 1200-1201 ЦК України зазначив, що відповідач є власником транспортного засобу - автомобіля Москвич-412, державний номерний знак [NUMBER]. 28.10.2007 року на 177 км автошляху Донецьк-Маріуполь відбулося ДТП за участі зазначеного транспортного засобу, внаслідок чого [PERSON], який є сином позивачки, отримав тілесні ушкодження, від яких [INFO] настала смерть [PERSON] Відповідач, яка є власником транспортного засобу, надала довіреність на право керування належним їй автомобілем [PERSON], який визнаний винним у скоєнні ДТП, що мало місце 28.10.2007 року. Діями відповідача, як власника транспортного засобу, завдано моральної шкоди позивачу, яка виразилася у душевних стражданнях, пов'язаних зі смертю сина, погіршенням стану здоров'я та необхідністю участі у чисельних судових засіданнях, яки тривали з 2007 року. Розмір завданої моральної шкоди визначений позивачем у сумі 1000000,00 грн. Крім того, позивачу завдано матеріальної шкоди на загальну суму 100000,00 грн., яка полягає у витратах на надання медичної допомоги сину, організації поховання, транспортні витрати, поміни, встановлення пам'ятника та витрати пов'язані з переоформленням правовстановлюючих документів на майно сина. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала на електронну адресу суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, раніше під час судового засідання висловлювала свою позицію з приводу заявленого позову, який підтримала у повному обсязі, на позовних вимогах наполягала, надавши пояснення, аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала письмову заяву про розгляд справи без її участі за участі її представника - адвоката [PERSON] Проти позову заперечувала, у його задоволенні просила відмовити. Представник відповідача адвокат [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, та пояснив, що вироком Волноваського районного суду Донецької області від 20.06.2013 року [PERSON], який є онуком відповідача, було визнано винним у вчиненні ДТП, яке мало місце 28.10.2007 року. Судом встановлено, що [PERSON] керував транспортним засобом на підставі довіреності, яка була видана відповідачем, тому вона як володілець транспортного засобу, в силу положень ст. 1187 ЦК України, не несе відповідальність за завдану позивачеві як матеріальну так і моральну шкоду. Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. За змістом ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. ст. 27, 31 ЦПК України, позивач самостійно визначає предмет й підстави позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Частиною 1 статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ч.2 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Відповідач [PERSON] є власником транспортного засобу автомобіля «Москвич - М-412 ИЭ 028», реєстраційний номер [NUMBER], що підтверджується копією технічного паспорту серії [NUMBER], виданого МРЕВ Волноваського РВ Донецької області (а.с. 67-68). 29 грудня 2006 року [PERSON] видана довіреність, яка посвідчена секретарем виконкому Бугаської сільської раду Волноваського району Донецької області Ходжиновою В.Ф. реєстровий № 139, згідно якої [PERSON] надала доручення [PERSON] на експлуатацію за цільовим призначенням належного їй автомобіля «Москвич - М-412 ИЭ 028», реєстраційний номер [NUMBER] строком на три роки, а саме: до 29.12.2009 року (а.с. 108). Вироком Волноваського районного суду Донецької області від 20 червня 2014 року [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та засуджено до 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 2 роки (а.с. 51-59). Вироком Апеляційного суду Донецької області від 14 листопада 2013 року частково скасовано Вирок Волноваського районного суду Донецької області від 20 червня 2014 року, зокрема в частині призначеного покарання та [PERSON] визнано винним та засуджено за ч.2 ст.286 КК України до 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] в рахунок погашення спричиненої матеріальної шкоди - 23444, 00 грн., який в цій частині набув законної сили (а.с. 60-64). Зазначеними судовими рішеннями встановлено, що 28 жовтня 2007 року близько о 01.00 годин, у темний час доби, [PERSON], керуючи на підставі довіреності від 29.12.2006 року технічно справним автомобілем «Москвич - М-412 ИЭ 028», реєстраційний номер [NUMBER], який належить [PERSON], та рухаючись на ділянці 176км. + 900м. автодороги «Слов'янськ - Донецьк - Маріуполь» в сторону міста Маріуполя з пасажирами [PERSON] і [PERSON], порушивши пункти 2.9 «а», 2.3 «в», 12.1 Правил дорожнього руху України, здійснив наїзд на напівпричіп ОДАЗ 9370, реєстраційний номер [NUMBER] автомобіля «КамАЗ» 5410, реєстраційний номер [NUMBER], який стояв на узбіччі вищевказаної автодороги. Внаслідок зіткнення [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження, які знаходяться у прямому причинному зв'язку з настанням його смерті 31 жовтня 2007 року у Волноваській центральній районній лікарні. Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Суд не приймає доводи позивача щодо обов'язку відповідача, як власника транспортного засобу, на відшкодування завданої внаслідок ДТП шкоди, оскільки судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 28 жовтня 2007 року [PERSON] керував автомобілем «Москвіч - М-412 ИЭ 028», реєстраційний номер [NUMBER], належний відповідачці [PERSON] на відповідній правовій підставі, а саме: довіреності, яка посвідчена секретарем виконкому Бугаської сільської раду Волноваського району Донецької області Ходжиновою В.Ф., порушив ПДР України та скоїв ДТП, в результаті чого [PERSON] отримав тілесні ушкодження і саме його дії знаходяться у прямому причинному зв'язку з настанням смерті [PERSON] Виходячи зі змісту положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивачем [PERSON] у даній справі не подано до суду належних та допустимих доказів, які б відповідно до закону підтверджували обставини щодо наявності протиправності діяння у заподіянні матеріальної та моральної шкоди з боку відповідача [PERSON] та наявності причинного зв'язку між завданою шкодою і протиправним діями відповідача та вини останньої в її заподіянні. Відповідно до статті 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами докази, в їх сукупності, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed