Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

У вересні 2018 року АТ КБ «Приватбанк», через представника Савіхіну А.М., звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 116206 грн. 96 коп. та судових витрат у справі, мотивуючи свої вимоги тим, що та відповідач [PERSON] з метою отримання банківських послуг підписав заяву №б/н від 11.12.2013, згідно якої отримав кредит у розмірі 24000 грн. 00 коп., відповідно підтвердив, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами банку», які викладенні на банківському сайті www.privatbank.ua. , складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Позивач вказує на те, що відповідач порушив взяті на себе зобов`язання, кредит у визначені договором строки не повертає і станом на 26.07.2018 року має заборгованість за кредитом в розмірі 620643 грн. 60 коп., яка включає в себе: заборгованість за кредитом 22937 грн. 16 коп., заборгованість по процентах за користування кредитом 593239 грн. 85 коп., заборгованість за пенею та комісією 4466 грн. 59 коп., від цієї суми віднімається сума, яка була задоволена рішенням Теплицького районного суду Вінницької області від 10.11.2014 року з [PERSON] на користь позивача, яка складала 33669 грн. 16 коп., різниця становить 589053 грн. 92 коп., однак АТ КБ «Приватбанк» вимагає від божника повернення лише частини суми заборгованості, що становить 116202 грн. 96 коп., яка складається з наступного: 116202 грн. 96 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 03.04.2018 по 26.07.2018. Від представника позивача Савіхіної А.М. надійшла заява про розгляд справи без участі представника АТ КБ «Приватбанк», позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Хоча повідомлялася належним чином про час та місце розгляду справи. Заяви про розгляд справи за її відсутності не надходило, тому суд ухвалив винести по даній справі заочне рішення і позивач проти цього не заперечує. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст.247ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд відмовляє в задоволенні позову із наступних підстав. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В судовому засіданні встановлено, що 11.12.2013 року АТ КБ "ПриватБанк" та відповідач уклали кредитний договір у виді заяви №б/н разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг». У відповідності до договору відповідач отримала кредит 24000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач порушив умови кредитного договору у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з відповідним позовом та за рішенням Теплицького районного суду Вінницької області від 10.11.2014 року за невиконання позичальником [PERSON] зобов`язань за кредитним договором стягнено з нього виниклу станом на 25.09.2014 року заборгованість у розмірі 33669 грн. 16 коп., яка складалася з наступного: заборгованість за кредитом 22937 грн. 16 коп.; заборгованість по процентам за користування кредитом 8452 грн. 52 коп; заборгованість з пені та комісії за користування кредитом 200.00 грн.; штраф (фіксована частина) 500 грн.; штраф (процентна складова 1579 грн. 48 коп. Рішення суду вступило в законну силу 21.11.2014 року. Відповідно до розрахунку заборгованості, надану позивачем, заборгованість [PERSON] перед АТ КБ "ПриватБанк" станом на 26.07.2018 року становить 620643 грн. 60 коп., яка включає в себе: заборгованість за кредитом 22937 грн. 16 коп., заборгованість по процентах за користування кредитом 593239 грн. 85 коп., заборгованість за пенею та комісією 4466 грн. 59 коп., від цієї суми віднімається сума, яка була задоволена рішенням Теплицького районного суду Вінницької області від 10.11.2014 року з [PERSON] на користь позивача , яка складала 33669 грн. 16 коп., різниця становить 589053 грн. 92 коп., однак АТ КБ «Приватбанк» вимагає від божника повернення лише частини суми заборгованості, що становить 116202 грн. 96 коп., яка складається з наступного: 116202 грн. 96 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 03.04.2018 по 26.07.2018. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.ч.1,2ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав (не виконав, чи виконав не в повному обсязі), не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено у судовому рішенні, оскільки строк дії договору змінився. У такому випадку кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. Судом встановлено, що позивач скористався своїм правом на пред`явлення вимоги до відповідача про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором, а також отримав судовий захист своїх прав. Таким чином, положення абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики та нарахування процентів поза межами строку дії договору. У постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18) висловлено правову позицію про те, що за наявності судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, відсутня підстава для нарахування процентів за кредитним договором, оскільки строк дії договору змінений кредитором, що засвідчено у судовому рішенні. Отже, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним. Виходячи із вищенаведеного, суд приходить до висновку, що при зверненні позивача з позовом до Теплицького районного суду Вінницької області та за результатами розгляду справи отримання відповідного рішення від 10.11.2014 року про стягнення з відповідача боргу у вигляді тіла кредиту, відсотків за користування ним пені, штрафних санкцій, позивач втратив право на стягнення відсотків за користування кредитом, визначених умовами кредитного договору, так як кредитодовець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним, та після того, як кредитор направив боржнику вимогу про дострокове погашення кредиту, він змінив терміни повернення кредиту, які були передбачені кредитним договором, а сам кредитний договір припинив свою дію з дати направлення вимоги про дострокове погашення кредиту, що свідчить про відсутність підстав для стягнення після дати направлення вимоги про дострокове повернення кредиту. За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed