Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-29 00:00:00

01 липня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом. В обґрунтування позову вказала, що 05.03.2008 року між ВАТ «КБ «Актив-банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 0305/02, за умовами якого банк відкрив позичальнику невідновлювальну кредитну лінію і надав йому кредити, заборгованість за якими в сумі не перевищує 178200,00 доларів США, на поточні потреби із сплатою 15% річних. 05 березня 2008 року між ВАТ «КБ «Актив-банк», [PERSON] та [PERSON] з метою забезпечення виконання боржником всіх його зобов'язань за кредитним договором № 0305/02 та додатковими угодами до нього, було укладено договір поруки. Також 05.03.2008 року такі самі договори поруки було укладено між банком та третіми особами - [PERSON], [PERSON] У подальшому до кредитного договору були внесені зміни: 08.05.2008 року між банком та [PERSON] було підписано додаткову угоду № 1 до Кредитного договору № 0305/02, згідно якої суму кредитів було збільшено до 248200,00 доларів США, зі сплатою за користування кредитом 16% річних. Крім того, 13.08.2008 року між банком та [PERSON] було підписано додаткову угоду № 2 до Кредитного договору № 0305/02, згідно якої суму кредитів було збільшено до 298200,00 доларів США, зі сплатою за користування кредитом 16% річних. Згоди позивача, а також інших поручителів на укладення додаткових угод з'ясовано не було. Зазначене, на думку позивача, є підставою для припинення договору поруки, оскільки без згоди поручителя змінено зобов'язання, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності поручителя. З урахуванням викладеного, позивач просить суд визнати договір поруки від 05.03.2008 року, укладений між ВАТ «КБ «Актив-банк» та [PERSON], припиненим з моменту укладення додаткової угоди № 1 до Кредитного договору № 0305/02 від 08.05.2008 року . В судове засідання позивач надав суду заяву, в якій просив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження. 12 жовтня 2015 року від відповідача надійшла заява про застосування строку позовної давності, де відповідач зазначив, що позивач була повідомлена про укладення додаткових угод до кредитного договору, повідомлена про всі умови кредитування та отримала екземпляри додаткових угод в день їх підписання, що засвідчено її особистим підписом на зворотній стороні додаткових угод. З огляду на зазначене, вважає, що строк позовної давності у спорі щодо визнання договору поруки недійсним сплинув 14.08.2011 року. Просить у задоволенні позову відмовити. Також, відповідачем надано заперечення проти позову, в яких відповідач зазначив, що Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська розглянута справа № 201/10833/15-ц за позовом ПАТ «КБ «Актив-банк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов судом задоволено, судом також розглядалось питання дії договорів поруки, в судовому засіданні брав участь представник [PERSON] Ухвалою суду від 31 січня 2018 року визначено здійснювати судовий розгляд справи за позовом [PERSON] до Відкритого акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-банк», треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання договору поруки припиненим, за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, встановлено відповідачу строк до 09 лютого 2018 року для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач не надав суду заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено наступне. Відповідно до укладеного між ВАТ КБ «Актив Банк» та [PERSON] кредитного договору № 0305/02 від 05 березня 2008 року банк відкрив позичальнику не відновлювальну кредитну лінію на поточні потреби й надав йому кредити, ліміт заборгованості за якими в сумі не перевищує 178200 доларів США, зі сплатою 15.00% річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту до 02 березня 2012 року. В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між банком та [PERSON] 05 березня 2008 року було укладено договір поруки, згідно умов якого [PERSON] взяла на себе зобов'язання відповідати перед кредитором солідарно по зобов'язанням [PERSON] за кредитним договором № 0305/02, як існуючими на момент укладення договору, так і тими, що виникнуть на його підставі в майбутньому. У подальшому до кредитного договору були внесені зміни. Так, 08.05.2008 року між банком та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 1 до Кредитного договору № 0305/02, згідно якої суму кредитів було збільшено до 248200,00 доларів США, зі сплатою за користування кредитом 16% річних. Відповідачем надано суду копію зазначеної додаткової угоди № 1 від 08.05.2008 року на одному аркуші. На зворотній стороні зазначеної додаткової угоди міститься запис, здійснений власноручно поручителем [PERSON] (згідно тексту запису), в якому вказано (мовою оригіналу): «[PERSON], подтверждаю, что до момента подписания дополнительного соглашения уведомлена в письменной форме про все условия кредитования, предусмотренные п.2 ст.11 Закона о защите прав потребителя. Один оригинал договора получила 08.05.08». Даний запис містить також особистий підпис [PERSON] Крім того, 13.08.2008 року між банком та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 2 до Кредитного договору № 0305/02, згідно якої суму кредитів було збільшено до 298200,00 доларів США, зі сплатою за користування кредитом 16% річних. Відповідачем надано суду копію зазначеної додаткової угоди № 2 від 13.08.2008 року на одному аркуші. На зворотній стороні зазначеної додаткової угоди міститься запис, здійснений власноручно поручителем [PERSON] (згідно тексту запису), в якому вказано (мовою оригіналу): «[PERSON], подтверждаю, что к моменту подписания доп. соглашения в письменной форме уведомл. о всех условиях кредитования, предусм. п.2 ст.11 Закона Украины о защите прав... Один оригин. экз. доп. согл. к кредитн. договору получила 13.08.08». Даний запис містить також особистий підпис [PERSON] Відповідно до ст.. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. За своєю правою природою порука є зобов'язанням, у зв'язку з чим до таких правовідносин застосовуються загальні правила про припинення зобов'язання, визначені главою 50 розділу 1 книги 5 ЦК України, а саме: в результаті виконання поручителем договору поруки; за домовленістю сторін тощо. Крім того, ст.559 ЦК України передбачає спеціальні підстави припинення поруки. Припинення поруки у разі відсутності спору відбувається відповідно до закону і не потребує звернення до суду. За наявності спору, коли кредитор не визнає або заперечує факт припинення поруки на підставі закону, поручитель вправі звернутися до суду за захистом свого оспорюваного права. Відповідно до ст.3 ЦПК України (2004 р.), що діяла на час звернення позивача до суду, кожна особа має право у встановленому Кодексом порядку звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. За змістом ч.1 ст.559 ЦК України, якою позивач обґрунтовує свої вимоги, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Разом з тим, відповідачем надано докази, що поручитель [PERSON] була обізнана зі зміною забезпеченого порукою зобов'язання - кредитного договору № 0305/02 від 05.03.2008 року шляхом укладення додаткових угод, та дала на це згоду, про що безперечно свідчить її власноручний підпис на зворотній стороні вищеназваних додаткових угод. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.43 ЦПК України учасники справи мають право: 1) ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень; 2) подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; 3) подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб; 4) ознайомлюватися з протоколом судового засідання, записом фіксування судового засідання технічними засобами, робити з них копії, подавати письмові зауваження з приводу їх неправильності чи неповноти; 5) оскаржувати судові рішення у визначених законом випадках; 6) користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Разом з тим, позивач не скористався наданим йому законом правом для захисту своїх інтересів в суді, та не спростував належними та допустимими доказами доводи відповідача про те, що [PERSON] надала згоду на зміну забезпеченого порукою зобов'язання, зокрема, не заявив клопотання щодо призначення почеркознавчої експертизи з метою з'ясування питання, чи ним виконано запис щодо надання згоди на зворотній стороні додаткових угод тощо. Відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Таким чином, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити в зв'язку з їх необґрунтованістю. Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності суд зазначає наступне. Загальні правила про позовну давність передбачені ЦК України. Зокрема, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч.1 ст. 256 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З урахуванням наявних у матеріалах справи доказів, суд погоджується з твердженням відповідача, що позивачем пропущено строк позовної давності на звернення з зазначеним позовом до суду, оскільки з матеріалів справи вбачається, що про існування додаткових угод № 1 та № 1 до кредитного договору № 0305/02 від 05 березня 2008 року позивачка дізналась в день їх підписання, тобто 08.05.2008 року та 13.08.2008 року відповідно, в той час як позовна заява подана до суду лише 01 липня 2015 року, тобто майже через сім років. Разом з тим, за змістом ч. 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права або охоронюваного законом інтересу особи. Тобто, правила про позовну давність мають застосовуватись лише тоді, коли буде доведено існування самого суб'єктивного права, а відтак і обґрунтованості позовних вимог. Як роз'яснено п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», суд з'ясовує не лише причини пропуску зазначеного строку, а усі обставини справи, права та обов'язки сторін. При необґрунтованості вимог суд відмовляє в позові з цих підстав без посилання на строки звернення до суду, оскільки вони стосуються порушеного права. При обґрунтованості вимог і поважності причин пропуску строку звернення до суду, суд поновлює пропущений строк на звернення за вирішенням трудового спору і вирішує його по суті. При пропуску строку без поважних причин суд наводить у рішенні мотиви, чому він вважає неможливим його поновити, та зазначає, що відмовляє в позові саме з цих підстав. З огляду на зазначене, оскільки судом встановлено необгрунтованість позовних вимог, суд відмовляє у задоволенні позову саме з цієї підстави, а не з підстави пропуску позивачем строку позовної давності на звернення з позовом до суду. Враховуючи наведене,

Outcome: dismissed