Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-03 00:00:00

01.07.2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, що була завдана йому ухиленням відповідачки від виконання судового рішення по справі 336/7590/16-ц, шляхом стягнення з [PERSON] ста тисяч гривень на його користь. За змістом позову [PERSON] зазначив, що з 04.08.2006 року до 09.07.2015 року перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Від шлюбу у сторін народились діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . До березня 2014 року сторони проживали за адресою [ADDRESS] , у будинку належному батьку позивача, а в подальшому - за різними адресами. Малолітні діти [PERSON] та [PERSON] фактично проживають разом з відповідачкою [PERSON] . Позивач зазначає, що є працевлаштованим з 2004 року на ДП «Івченко-Прогрес» та має добрі характеристики, не позбавлений батьківських прав відносно дітей, не має заборгованості зі сплати аліментів, намагається допомогати матеріально, оформлює договори медичного страхування для дітей та хоче спілкуватись з ними, зокрема, з малолітнім [PERSON] 2014 р.н., для чого вживає усі можливі заходи, зокрема відвідує дитячий садок сина, приїздить за місцем проживання дитини. 06.06.2017 року рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя, що набуло законної сили 16.01.2018 року, визначено час спілкування та участь позивача у вихованні сина [PERSON] . Встановлено періодичні побачення з дитиною кожні 1 та 3 суботи, 2 та 4 неділю місяця за місцем проживання [PERSON] , а також встановлено час для спільного відпочинку позивача з сином [PERSON] протягом 20 календарних днів в період з 01 червня по 30 серпня кожного року за попереднім погодженням з [PERSON] 28.01.2019 року постановою державного виконавця Шевченківського відділу ДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області було відкрито виконавче провадження ВП № 58198486 з примусового виконання судового рішення у справі № 336/7590/16-ц. Як зазначає позивач [PERSON] , протягом значного періоду часу починаючи з 2016 року, відповідачка [PERSON] перешкоджала його спілкуванню з дітьми, порушувала його права. Після ухвалення рішення № 336/7590/16-ц від 06.06.2017 року, подавала апеляційну та касаційну скарги на вказане рішення, намагаючись його скасувати, проте рішення набрало законної сили, а касаційна скарга [PERSON] постановою ВС від 11.04.2019 року залишена без задоволення. Водночас, це не змінило ставлення відповідачки до позивача, як вказує [PERSON] , мати дітей при вихованні синів формує, зокрема у сина [PERSON] , негативне ставлення до батька, ображаючи його у присутності дітей. Відповідачка, на думку позивача, умисно не виконує рішення суду № 336/7590/16-ц та встановлений рішенням графік побачення з сином [PERSON] , не відчиняє двері, коли позивач приходить відвідати дитину, з приводу чого він неодноразово звертався для вжиття заходів реагування до органів поліції. Неможливість спілкування з сином [PERSON] з вини [PERSON] , систематичне невиконання нею рішення суду № 336/7590/16-ц, як зазначає позивач, завдає йому моральних страждань та шкоди, що полягає у сильних душевних хвилюваннях, втраті апетиту, поганому самопочутті та тривожному сні у ночі. Визначає розмір завданої матеріальної шкоди на рівні ста тисяч гривень, із розрахунку по одній тисячі гривень за кожен день ухиляння відповідачки від виконання рішення суду. Вказана позовна заява ухвалою суду від 11.07.2019 року була залишена без руху. Недоліки позовної заяви, в подальшому позивачем [PERSON] були усунуті. Ухвалою суду від 13.11.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження, постановлено розглядати справу у порядку загального позовного провадження, визначено дату, час та місце проведення підготовчого засідання з повідомленням (викликом) сторін (учасників справи). Ухвалою суду від 10.12.2019 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті, визначено дату, час та місце проведення судового засідання з розгляду справи по суті, з повідомленням (викликом) сторін (учасників справи). 04.12.2019 відповідачка надала до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. У відзиві зазначила, що у позивача існує неприязне відношення до неї та членів її сім`ї, внаслідок чого [PERSON] вчиняє відносно неї неправомірні дії, станом на 2018 рік в органах поліції зареєстровано 37 заяв позивачки на дії [PERSON] . Водночас вона, як мати дітей з якими вони і проживають, не перешкоджає позивачу у виконанні рішень суду, а саме поведінка позивача унеможливлює налагодження його стосунків з синами. Вказує, що позивач не виконує своїх обов`язків та сам ухиляється від піклування про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, негативно впливає на їх психоемоційний стан, що призводить до того, що діти не відчувають потреби у батьку, не мають бажання з ним спілкуватись внаслідок його дій та негативного до них відношення. А таке ставлення до дітей є для нього зручним та сприятливим і надає можливість для подання необґрунтованих позовів, підтверджуючи зацікавленість позивача [PERSON] у стягненні грошових коштів, а не в спілкуванні з дитиною. Також відповідач зазначила, що факт завдання [PERSON] моральної шкоди, як і її провина у цьому, не підтверджені доказами. 29.01.2020 до матеріалів справи від [PERSON] надійшла відповідь на відзив, в якому позивач наголошує, що документи, додані до відзиву, є неналежними доказами, крім того, датовані в часі раніше, ніж 16.01.2018 (дата набрання чинності судовим рішенням у справі №336/7590/16-ц). Виконання відповідачкою рішення суду жодними доказами не підтверджено, водночас він як позивач долучає докази невиконання рішення суду. Наполягає на задоволенні позову. 03.02.2020 року представником відповідача адвокатом Мельніковою А.А. до суду подано заяву про відкладення розгляду справи призначеного на 04.02.2020 року у зв`язку з її зайнятістю у призначений час в іншій справі в Запорізькому апеляційному суді. У судовому засіданні 04.02.2020 року позивач заперечував проти задоволення клопотання представника відповідача, зазначив, що позов пред`явлено саме до [PERSON] , яка будучи обізнаною про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилась, про причини неявки не повідомила. Також позивач заявлені позовні вимоги підтримав, пояснив, що відповідачка перешкоджає його спілкуванню із молодшим сином, рішення суду, яким встановлено графік спілкування з сином [PERSON] , не виконує, чим спричиняє йому моральні страждання та завдає моральної шкоди. Позивач [PERSON] в судовому засіданні наполягав на дослідженні наявних матеріалів справи, дослідженні письмових доказів та наданих відеозаписів. Вказав, що заявлені ним свідки не прибули в судове засідання, проте не заперечував проти переходу до судових дебатів та закінчення розгляду справи без дослідження показів свідків. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась про причини неявки не повідомила. Відповідно до змісту ст.. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; Приймаючи до уваги вищенаведене, неявку відповідача в судове засідання без повідомлення причин неявки, а також враховуючи позицію позивача, суд не вбачає підстав для відкладення судового засідання. Суд, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного Судом встановлено, що сторони у справі перебували у шлюбі, зареєстрованому 04.08.2006 Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького обласного управління юстиції. Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя №336/4059/15-ц, від 09.07.2015, яке набрало законної сили 21.07.2015, шлюб між сторонами у справі розірвано. Сторони від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Вказані обставини неодноразово перевірялись судами при ухваленні рішень, а також визнаються сторонами. Також встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя у справі №336/7590/16-ц, пр.2/336/586/17 від 06.06.2017 позов [PERSON] до [PERSON] , орган опіки та піклування - районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, про визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною - задоволено частково. Визначено спосіб участі батька, [PERSON] , у вихованні сина, [PERSON] , [INFO] , та спілкуванні з ним шляхом встановлення систематичних зустрічей батька із сином за наступним графіком: - періодичні побачення з дитиною кожні першу та третю суботи, другу та четверту неділі місяця з 10.00 години до 11.00 години за місцем проживання [PERSON] з правом відвідування культурних та розважальних закладів під час побачень; у вказаний час батько має право особисто забирати сина з дитячого навчального закладу; - час для спільного відпочинку [PERSON] з неповнолітнім [PERSON] , [INFO] , а саме протягом двадцяти календарних днів в період з 01 червня по 30 серпня кожного року за попереднім погодженням з [PERSON] . В іншій частині заявлених позовних вимог - відмовлено. Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 16.01.2018 апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції від 06.06.2017 - без змін. Постановою Верховного Суду від 11.04.2019 касаційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06.06.2017 та постанову апеляційного суду Запорізької області від 16.01.2018 залишено без змін. 28.01.2019 постановою державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м.Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Кіорпе А.О. ВП №58198486 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №336/7590/16-ц, виданого 06.02.2018 Шевченківським районним судом м.Запоріжжя, про визначення участі батька [PERSON] у вихованні сина [PERSON] , [INFO] , та спілкуванні з ним шляхом встановлення систематичних зустрічей батька з сином за графіком, провадження на час розгляду справи має статус відкрите, що встановлено судом з пояснень відповідача та інформації з єдиного реєстру виконавчих проваджень. Як передбачено ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 82 ЦПК визначає, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Факти встановлені відносно сторін рішеннями суду приймаються судом при розгляді справи та визнаються такими що повторному доказуванню не підлягають. Згідно ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення При дослідженні матеріалів справи встановлено, що письмові матеріали долучені до позовної заяви позивачем [PERSON] та письмові матеріали долучені відповідачкою [PERSON] до матеріалів відзиву не відповідають вимогам ст. 95 та 77 ЦПК України і судом не приймаються з підстав їх неналежності до предмета доказування, а також у зв`язку з їх неналежним посвідченням, а саме: відсутністю на копіях письмових доказів, підпису, прізвища особи що їх посвідчила, а також дати посвідчення таких копій. Відповідно до ст. 23 ЦПК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Як передбачено ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Особа, яка ухиляється від виконання рішення суду, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. За змістом Постанови пленуму ВСУ № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»: Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Таким чином позивач [PERSON] має право на звернення до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди. Водночас позивачем повинно бути доведено, факт завдання шкоди, наявність протиправної поведінки відповідача [PERSON] , взаємозв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою. Щодо наявності моральної шкоди, яка полягає у сильних душевних хвилюваннях, втраті апетиту, поганому самопочутті та тривожному сні у ночі позивача [PERSON] , слід зазначити наступне. Про існування факту завдання моральної шкоди та моральних страждань позивач [PERSON] зазначає у своїй позовній заяві та усних поясненнях наданих в судових засіданнях. Водночас, будь-якими доказами наявність факт завдання моральної шкоди не підтверджується, в тому числі не підтверджено факту душевних хвилювань, втрати апетиту, поганого самопочуття позивача, зокрема, медичними довідками, висновками експертів, показами свідків чи іншими засобами доказування. Також заслуговує на увагу той факт, що з приводу виховання та спілкування з дітьми, вирішенням питань їх матеріального забезпечення, можливої протиправної поведінки сторін відносно одне одного, між сторонами виникли стійкі неприязні відносини. Вказані суперечки вирішуються сторонами, з залученням органів опіки та піклування, органів державної виконавчої служби та шляхом направлення до відділів поліції та прокуратури заяв та повідомлень, пред`явлення позовів до суду, тощо. За таких обставин, суд позбавлений можливості встановити, які з саме наведених несприятливих обставин призвели до завдання моральної шкоди, про існування якої зазначає в своєму позові [PERSON] . З інформації, наявної на дисках, що долучені позивачем до матеріалів справи, та дослідженої судом за його клопотанням, вбачається, що відповідачка не чинила перешкод у спілкуванні дитини [PERSON] із батьком, мала намір передати дитину для спілкування [PERSON] , втім, дитина прихильності до батька не виявила та не висловила жодним чином бажання спілкуватися із ним наодинці. Відеозаписами зафіксовані факти сварок [PERSON] та [PERSON] , факти взаємної незгоди сторін, щодо того хто з батьків має забирати малолітнього [PERSON] , спори щодо місця передачі сина Кирила [PERSON] для спілкування, невдоволення позивача фактом його не допуску до квартири [PERSON] , претензії матері малолітнього [PERSON] , щодо невчасної явки батька на побачення, а також факти повідомлення поліцейських, в присутності яких позивач прибув до помешкання відповідачки, що [PERSON] хворіє. Загалом 15 фрагментів відеозаписів. Як встановлено з матеріалів справи, в провадженні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя перебувала цивільна справа № 336/2621/18 пр. 2/336/155/2019 за позовом [PERSON] до [PERSON] про зобов`язання припинити перешкоджати у спілкуванні з дитиною. В межах вказаної цивільної справи [PERSON] заявляв вимоги щодо зобов`язання [PERSON] припинити перешкоджати у спілкуванні з сином, [PERSON] , [INFO] , у час, який зазначено у рішенні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06.06.2017 року по справі № 336/7690/16-ц, а саме - припинити переховувати дитину у квартирі за зачиненими дверима чи у будь-якому іншому недоступному або невідомому для позивача місці. При розгляді справи судом не встановлено, що відповідачка ухиляється від виконання судового рішення, зокрема, умисно, систематично та незважаючи на всі заходи попередження та впливу, оскільки такі обставини не підтверджені належними і допустимими доказами у справі. Разом із тим, у вказаному рішенні встановлено, що відповідачка опікується інтересами спільних із позивачем дітей, займається їх вихованням та розвитком, піклується про моральний стан. Конфлікти, що відбуваються між сторонами безпосередньо перед зустрічами дитини із батьком відповідно до встановленого судовим рішенням графіку, систематично спричиняють вагомий, негативний вплив на психоемоційний стан дитини, що є неприпустимим. Рішенням від 12.07.2019 року по цивільній справі № 336/2621/18 пр. 2/336/155/2019 позивачу відмовлено у задоволенні позову. Постановою Запорізького апеляційного суду від 15.10.2019 року рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12.07.2019 року № 336/2621/18 залишено без змін. Таким чином факт умисного невиконання відповідачкою [PERSON] рішення суду від 06.06.2017 року у справі № 336/7690/16-ц спростовується змістом рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12.07.2019 року по цивільній справі № 336/2621/18, що набрало законної сили 15.10.2019 року. Частиною 1 ст. 431 ЦПК України передбачено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Розділом VII ЦПК України визначено порядок судового контролю за виконанням судових рішень, як заключної стадії судового процесу, захисту чи відновлення порушених прав. Встановлено, що з приводу виконання судового рішення відкрито виконавче провадження. В обґрунтування протиправної поведінки відповідачки [PERSON] що полягає у невиконанні рішення суду, позивач надав копії актів державного виконавця Кіорпе А.О. від 08.12.2019 року та від 21.12.2019 року, що були досліджені в судовому засіданні. Вказані акти мають аналогічний одне одному зміст, складені в присутності стягувача [PERSON] та понятих. Так державним виконавцем встановлено, що з метою перевірки виконання рішення суду, а саме встановлення систематичних зустрічей [PERSON] з сином [PERSON] , було здійснено виїзд за адресою [ADDRESS] . Встановлено, що у визначений судом час, а саме з 10-00 до 11-00 [PERSON] не надала можливості побачення з дитиною - [PERSON] за місцем визначеним судом, а саме, місцем проживання батька - [PERSON] [ADDRESS] . На телефонні дзвінки [PERSON] не відповідала. Статтею 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено порядок виконання рішення про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною. Так, виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням. Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт, виносить постанову про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі, надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, … та вживає інші заходи примусового виконання рішення, передбачені цим Законом. Враховуючи, що в разі невиконання боржником без поважних причин рішення на державного виконавця покладено обов`язок винесення постанови про накладення на боржника штрафу, самі по собі акти державного виконавця без складання постанови про накладення на боржника [PERSON] штрафу, не свідчать про невиконання рішення останньою без поважних причин. Так державним виконавцем на боржника [PERSON] не накладались штрафи за невиконання рішення суду, а на підставі двох актів державного виконавця про невиконання рішення, не надіслано до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення. Вказане, в свою чергу. свідчить про наявність поважних причин невиконання такого рішення та про відсутність протиправної поведінки [PERSON] в межах виконавчого провадження 58198486. Звертаючись до суду з вимогами про відшкодування моральної шкоди позивач [PERSON] вказує, що рішення суду від 06.06.2017 року у справі № 336/7690/16-ц з дня набрання рішенням чинності не було виконане жодного разу у зв`язку з умисними, спланованими, обізнаними і неправомірними діями відповідача [PERSON] . Водночас ст. 382 КК України передбачає кримінальну відповідальність за умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню. Стаття 124. Конституції України визначає, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Статтею 62 Конституції України передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Стаття 79 ЦПК України передбачає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Таким чином, враховуючи, що Законом України «Про виконавче провадження» передбачено порядок виконання рішення суду про встановлення побачень з дитиною, а також певну процедуру притягнення особи винної у невиконанні рішення суду, зокрема боржника, до кримінальної відповідальності за ст. 382 КК України, лише обвинувальний вироку суду у кримінальному провадженні відносно боржника [PERSON] може беззаперечно свідчити про умисне невиконання нею, чи перешкоджання виконанню рішення суду від 06.06.2017 року у справі № 336/7690/16-ц і бути підставою для стягнення моральної шкоди за умови доведення факту її завдання. Виходячи з обов`язку доказування за нормою ст. 81 ЦПК України, належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів умисного невиконання рішення суду від 06.06.2017 року у справі № 336/7690/16-ц відповідачкою, неправомірності її поведінки, що стала причиною завдання моральної шкоди позивачу [PERSON] , так само як і факту завдання такої шкоди суду не надано. Із врахуванням змісту ст. 141 ЦПК України, судові витрати у вигляді сплаченого за пред`явлення позову до суду судового збору, слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed