Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

У липні 2014 року ПАТ УкрСиббанк звернулось до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 23.08.2005 між Акціонерним комерційним інноваційним банком УкрСиббанк та [PERSON] був укладений кредитний договір № 1316-К/Р (в системі обліку банку № 10400233000), відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 267 750 грн., а відповідач зобовязався щомісячно повертати кредит у повному обсязі в термінах та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно додатку №1 до договору, але у будь-якому випадку повернути кредит та проценти у повному обсязі не пізніше 22.08.2011, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов договору. На забезпечення виконання кредитних зобов'язань відповідача на умовах договору застави транспортного засобу №1316-К/Р/3 від 23.08.2005 у заставу банку передано автомобіль транспортний засіб: автомобіль HONDA ODISSEY EX, 2005 року випуску, тип легковий універсал, держ. номер [NUMBER], шасі 5FNRL38805B002799, що на праві власності належить відповідачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 20.08.2005. Обтяження заставою вказаного майна зареєстровано у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 18.01.2006 за № 2799391. На виконання вимог законодавства назва банку АКІБ "УкрСиббанк" змінена в 2009 році на ПАТ "УкрСиббанк". Всупереч умовам кредитного договору відповідач не здійснив своєчасного повернення кредиту та не сплатив проценти за кредит у повному обсязі, чим порушив права позивача. Станом на 14.07.2014 заборгованість за кредитним договором №1316-К/Р (в системі обліку банку №10400233000) складає 142 739 грн. 97 коп., з яких: 67 726,38 грн. - заборгованість за кредитом, 74 749,11 грн. - заборгованість за процентами, 137,71 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, нарахована з 14.07.2013 по 14.07.2014, 126,77 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами, нарахована з 14.07.2013 по 14.07.2014. Враховуючи вищевикладене ПАТ «УкрСиббанк» просило суд звернути стягнення на предмет застави транспортний засіб: автомобіль HONDA ODISSEY EX, 2005 року випуску, тип легковий універсал, держ. номер [NUMBER], шасі 5FNRL38805B002799, що на праві власності належить [PERSON] для задоволення вимог ПАТ УкрСиббанк, що виникли внаслідок невиконання умов кредитного договору № 1316-К/Р (в системі обліку банку № 10400233000) у розмірі 142 739,97 грн.; встановити спосіб реалізації автомобіля шляхом проведення прилюдних торгів предмета застави, у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, визначеною на підставі оцінки майна, здійсненої субєктом оціночної діяльності відповідно до законодавства; стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 1 427,40 грн. Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07.10.2014 позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» задоволені у повному обсязі (том № 1 арк. справи 7879). Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17.06.2015 вищезазначене заочне рішення скасовано, а справа призначена до розгляду в загальному порядку (том № 1 арк. справи 102103). В процесі розгляду справи, ухвалою суду від 19.02.2016 до участі у справі залучено правонаступника позивача ПАТ «УкрСиббанк» товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» (том № 2 арк. справи 13), яке уточнило позовні вимоги, зазначивши, що 20.04.2015 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» та ПАТ «УкрСиббанк» укладено договір факторингу № 17, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором № 1316-К/Р від 23.08.2005, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] перейшло до ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ». Просило звернути стягнення на вищевказаний предмет застави для задоволення вимог ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ», що виникли внаслідок невиконання умов кредитного договору № 1316-К/Р (в системі обліку банку № 10400233000) у розмірі 161\~216,89 гривень та судовий збір у розмірі 1\~427,40 гривень (том № 2 арк. справи 20). Представник позивача ПАТ «УкрСиббанк» у судове засідання не зявився, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності. У заяві вказав, що на задоволенні позову наполягає, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (том № 1 арк. справи 138). У судове засідання представник правонаступника позивача ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. У судове засідання відповідач та його представник не зявились, від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, в якій вказала, що не заперечує проти ухвалення судом рішення. Також представником відповідача через канцелярію суду були подані письмові заперечення проти позову та додаткові пояснення, за змістом яких наполягає на застосуванні строку позовної давності, оскільки останній платіж за кредитним договором було вчинено 11.06.2010, а ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до суду 30.07.2014. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог суд встановив наступне. 23.08.2005 між Акціонерним комерційним інноваційним банком УкрСиббанк (з 21.12.2009 року Публічне акціонерне товариство УкрСиббанк) та [PERSON], укладено кредитний договір №1316-К/Р (в системі обліку банку №10400233000), відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит (грошові кошти) в сумі 267 750,00 грн., а Відповідач зобов'язався щомісячно повертати кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно додатку №1 до договору, але у будь - якому випадку повернути кредит та проценти у повному обсязі не пізніше 22.08.2011 р., якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов договору (п. 1.2.2. кредитного договору) (том № 1 арк. справи 49). За користування кредитними коштами відповідач повинен з 01 по 10 число кожного місяця сплачувати проценти у розмірі 17 % річних в порядку, встановленому п.1.3 кредитного договору. Проценти нараховуються на суму кредитних коштів, що фактично надані банком позичальнику, і які ще не повернуті останнім у власність банку (п.1.3. кредитного договору). За порушення термінів сплати процентів та повернення кредиту відповідач сплачує банку пеню в розмірі 0,2% від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення, рахуючи з дати порушення терміну виконання грошового зобов'язання (розділ 7 кредитного договору). Графіком погашення кредиту, що є додатком № 1 до вищевказаного кредитного договору, встановлені строки та розміри внесення чергових платежів по погашенню кредиту у період з 10.08.2005 по 22.08.2011 (том № 1 арк. справи 9). На забезпечення виконання кредитних зобов'язань відповідача на умовах договору застави транспортного засобу №1316-К/Р/3 від 23.08.2005, у заставу банку передано автомобіль транспортний засіб: автомобіль HONDA ODISSEY EX, 2005 року випуску, тип легковий універсал, держ. номер [NUMBER], шасі 5FNRL38805B002799, що на праві власності належить відповідачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 20.08.2005 року (том № 1 арк. справи 1015). Обтяження заставою вказаного майна зареєстровано у Державному реєстрі обтяжень рухомі майна 18.01.2006 року за №2799391 (том № 1 арк. справи 1618). Відповідно до п.п. 1.4, 2.1.1. договору застави у випадку невиконання заставодавцем положень кредитного договору заставодержатель (позивач) має право отримувати задоволення своїх вимог рахунок предмету застави переважно перед іншими кредиторами в повному обсязі вимог, включай основну суму боргу, відсотки за користування кредитом, відшкодування збитків, завданих простроченням виконання, включаючи пеню та інші штрафні санкції, а також видатки по зверненню стягнення на предмет застави та його реалізацію. Згідно з положеннями статей 526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Статтею 589 ЦК України передбачено право заставодержателя звернути стягнення на предмет застави у разі невиконання зобов'язання, що нею забезпечено. Частина 2 ст. 589 ЦК України, передбачає право заставодержателя задовольнити за рахунок предмета застави в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. В силу ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. В силу ст. 19 Закону України Про заставу, за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрат на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Відповідно до ст. 20 Закону України Про заставу заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором, звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. В обґрунтування позову (з урахуванням уточнень) позивач та його правонаступник посилались на те, що відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, в результаті чого в нього виникла заборгованість за кредитом, процентами та пенею. Згідно із довідкою-розрахунком, доданою до позовної заяви (том № 1 арк. справи 1928) заборгованість за кредитним договором станом на 14.07.2014 складає 142 739 грн. 97 коп., з яких: 67726,38 грн. - заборгованість за кредитом, 74749,11 грн. - заборгованість за процентами, 137,71 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, нарахована з 14.07.2013 року по 14.07.2014 року, 126,77 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами, нарахована з 14.07.2013 року по 14.07.2014 року. В цей же час, уточнюючи позовні вимоги ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» просить стягнути з відповідача суму у розмірі 161\~216,89 гривень, розмір якої обґрунтовує договором факторингу № 17 від 20.04.2015, актом приймання-передачі права вимоги від 20.04.2015, та витягом з Реєстру боржників до цього договору, з якого випливає, що ПАТ «УкрСиббанк» передав ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» право вимоги за договором, укладеним із [PERSON], в розмірі 161\~216,89 гривень (том № 1 арк. справи 150152). Враховуючі надані суду документи, суд дійшов висновку, що за договором факторингу № 17 від 20.04.2015 відбулось відступлення прав вимоги за кредитним договором від ПАТ «УкрСиббанк» до ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ». Зазначений висновок суду також узгоджується зі змістом акта приймання-передачі прав вимоги від 20.04.2015, за яким було передано саме право вимоги за кредитами Фактору за переліком, наведеним у додатку 1.1. (Реєстр боржників) до договору, а Фактор прийняв права вимоги за кредитами. Проте, ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» в межах розгляду даної цивільної справи не доведено факт набуття ним прав вимоги за договором застави транспортного засобу №1316-К/Р/3 від 23.08.2005. Так, відповідно до частини другої статті 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобовязанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч. 3 ст. 24 Закону України Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень, обтяжувач ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження. Договір застави транспортного засобу №1316-К/Р/3 від 23.08.2005 було посвідчено нотаріально. При цьому, ПАТ «УкрСиббанк» було зареєстровано обтяження заставою вказаного майна у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 18.01.2006 року за №2799391 (том № 1 арк. справи 1618). ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» не надало суду доказів стосовно державної реєстрації ними застави у встановленому вищевказаним законом порядку. Також, суду не було надано будь-якого договору, який би підтверджував набуття ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» прав вимоги за вказаним договором застави. В цей же час, оскільки договором застави були забезпечені кредитні зобовязання [PERSON] перед ПАТ «УкрСиббанк», який відступив своє право вимоги за кредитом ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ», суд також позбавлений можливості звернути стягнення на предмет застави на користь ПАТ «УкрСиббанк». Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частинами першоютретьою статті 10 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. При цьому, рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях. Також суд звертає увагу на те, що представником ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» було подано суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, в якій він зазначив про можливість надання необхідних доказів на вимогу суду. Проте, суд позбавлений такого процесуального права як надіслання будь-яких вимог учасникам процесу щодо надання суду доказів. Більше того, принцип змагальності цивільного судочинства передбачає надання таких доказів безпосередньо сторонами, на яких покладено обовязок у доведенні переконливості перед судом своїх вимог і заперечень. З наведених підстав, суд дійшов висновку, що ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» (з урахуванням принципу змагальності) не довів в цій частині обґрунтованості заявленого позову. Крім того, суд, надаючи оцінку наданим сторонами доказам в межах спірних правовідносин, вважає за необхідне звернути увагу на таке. Відповідно до положень статті 25 Закону України Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються: 1) загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження; 2) опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача; 3) заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; 4) спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону; 5) пріоритет та розмір вимог інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, які підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження; 6) початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження. Якщо інше не передбачено рішенням суду, реалізація предмета забезпечувального обтяження проводиться шляхом його продажу на публічних торгах у порядку, встановленому законом. Аналізуючи вищевказані приписи статті 25 Закону України Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень у взаємозвязку з положеннями статті 19 Закону України «Про заставу», суд дійшов висновку, що обраний як позивачем так і його правонаступником спосіб захисту порушеного права не відповідає положенням закону в частині визначення початкової ціни предмету застави під час здійснення виконавчого провадження. Крім того, позивачем та його правонаступником не додано до позовної заяви відповідної оцінки предмета застави, з якої мав би виходити суд при розгляді даної справи. Також суд зауважує на тому, що договір застави у пункті 5.3.1 містить застереження про добровільну передачу. Так, відповідно до цього пункту договору, сторони погодили, що у випадку невиконання (або часткового невиконання) заставодавцем своїх зобовязань перед заставодержателем за кредитним договором та/або цим договором застави, предмет застави переходить у власність заставодержателя. Зазначена згода сторін є угодою про перехід права власності, що набуває чинності з моменту зазначеного в п. 5.3.3 цього договору. Перехід права власності не потребує додаткового оформлення і сторони погоджуються про те, що «Застереження про добровільну передачу» відображає усі питання по переходу права власності від заставодавця до заставодержателя, щодо яких сторони мали намір домовитися. Отже, договором установлено згоду сторін на позасудовий спосіб врегулювання спору. В цей же час, позивачем не надано суду доказів про застосування позасудового способу врегулювання спору на виконання умов договору, що може свідчити про передчасність звернення до суду в даному випадку. Крім того, оцінюючи доводи заперечень представника відповідача проти позову з підстав пропуску позивачем строку позовної давності, суд дійшов висновку, що ці заперечення є частково обґрунтованими та такими, що заслуговують на увагу, проте не можуть бути покладені в основу рішення суду з огляду на таке. Так, за змістом статей\~261,\~530,\~631 ЦК України\~у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2\~ст. 1050 ЦК України\~кредитор протягом всього часу - до закінчення строку виконання останнього зобов'язання (у даному випадку до 22 серпня 2011 року) вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом, щомісячні платежі (з процентами) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. В останньому випадку, перебіг позовної давності буде починатись в залежності від закінчення строку сплати кожного із щомісячних платежів. Зазначена правова позиція відображена у правових висновках Верховного Суду України (постанови від 12 грудня 2012 р., 7 березня 2013 р., 6 листопада 2013 р., 19 березня 2014 р. № 6-20цс14). Позовна заява була надіслана позивачем до суду 29 липня 2014 р. відповідно до поштового штампу на конверті, в якому надійшла позовна заява. Графіком погашення кредиту було встановлено порядок та строки погашення чергових платежів за кредитом з 10 серпня 2005 р. по 22 серпня 2011 р. При цьому, останній платіж відповідно до наданого розрахунку суми позову, було здійснено відповідачем 11 червня 2010 р. Відтак, позивачем пропущено строк позовної давності у три роки з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом за період з 10 серпня 2005 р. по 29 липня 2011 р. Таким чином, розмір заборгованості, за якою можливо було б розглядати вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором дорівнює розміру платежу за кредитом за останній місяць, а саме за серпень 2011 р. Проте, виходячи з того, що визначення змісту позовних вимог, як і способу захисту порушеного права у позовній заяві є диспозитивним правом позивача, який не заявляв вимог про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, а також враховуючи, що судом не було встановлено порушення права як позивача, так і його правонаступника, в межах розгляду предявлених до суду вимог, суд не вбачає підстав в даному випадку для застосування наслідків пропуску позовної давності. Також, надаючи оцінку доводам позовної заяви, уточнень до неї та запереченням відповідача, суд вважає за необхідне зауважити на тому, що позов ПАТ «УкрСиббанк» предявлявся про звернення стягнення на предмет застави в межах суми заборгованості 142\~739,97 гривень, яка була підтверджена відповідним розрахунком. В цей же час правонаступником позивача ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» позовні вимоги заявлялись в межах суми 161\~216,89 гривень, які не були підтверджені відповідним розрахунком. У судовому засіданні, яке відбулось 11 квітня 2016 р. представника ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» було зобовязано надати такий розрахунок за клопотанням представника відповідача. Проте, розрахунок вказаної суми так і не було надано в судове засідання, що свідчить про невиконання представником процесуального обовязку щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості. Підсумовуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed