Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-30 00:00:00

У серпні 2020 року позивач в особі голови правління ОК «Житлово-будівелього кооперативу «Суднобудівник-10» Латушка А.М. звернулось до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 16.09.2020 позовну заяву Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельного кооперативу «Суднобудівник-10» до [PERSON] про стягнення заборгованості, переданого на розгляд до Голосіївського районного суду м. Києва. Свої вимоги обґрунтовує тим, що власником квартири [ADDRESS] являється відповідач. Попереднім власником вказаної квартири було АТ «Укрсоцбанк». З моменту придбання квартири [ADDRESS] відповідач несе поточні витрати на її утримання, проте відмовляється погасити заборгованість, що виникла внаслідок несвоєчасної оплати спожитих послуг попередніми власниками. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості по сплаті житлово-комунальних послуг в сумі 26077,64 грн. втрати від інфляції в сумі 860,56 грн, 3% річних в сумі 718,03 грн, а всього 27656,23 грн та відшкодувати понесені судові витрати. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 30.11.2020 відкрито провадження по справі та справа призначена до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст. 174 ЦПК України, визначено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до ст.ст. 174, 178 ЦПК України, відповідач скористався своїм правом та направив до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, з підстав викладених у відзиві. В березні 2021 року позивач надав до суду відповідь на відзив, в якому просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Враховуючи наведене, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Суднобудівельниу-10» відповідно до власного Статуту, копія якого є в матеріалах справи, здійснює обслуговування будинку [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 21.07.2019. Попереднім власником зазначеної квартири було АТ «Укрсоцбанк», яке набуло право власності на квартиру на підставі іпотечного договору № MRTG-000000012659/S, посвідченого Русанюком З.З., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 18.04.2008 за реєстровим № 3527; повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням № 1011, виданого АТ «Укрсоцбанк» 21.03.2018. До того, квартира належала [PERSON] . Відповідно до ч.ч. 2, 3, 4 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Відповідно до положення статті 322 Цивільного кодексу України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання таких послуг, регулюються як нормами Цивільного кодексу України, так і Законом України «Про житлово-комунальні послуги», а також іншими нормативно-правовими актами у галузі цивільного, житлового законодавства та актів, що регулюють відносини у сфері надання житлово-комунальних послуг. Пунктом 1 частиною 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому право прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 3 статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (центральне постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримування, укладення договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Статтями 20, 21 Закону, визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов`язки виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», управитель зобов`язаний забезпечувати експлуатацію будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд та об`єктів благоустрою, розташованих на прибудинкових територіях, згідно з умовами укладених договорів, стандартами, нормативами, нормами і правилами; вимагати своєчасної і в повному обсязі оплати наданих житлово-комунальних послуг від споживачів. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Відповідно до п. 4.2. договору купівлі-продажу квартири від 25.07.2019, покупець зобов`язується самостійно нести всі поточні витрати по утриманню об`єкта нерухомого майна, включаючи витрати, пов`язані з його зберіганням, ремонтом, забезпеченням, збереженням його властивостей, витрати на його утримання, оплаті комунальних та інших платежів, в тому числі зобов`язується оплатити суму всіх заборгованостей, які виникли до укладення цього договору по комунальних та інших платежах (в тому числі за використану електроенергію) та будь-які інші витрати, пов`язані з використанням об`єкта нерухомого майна. Статтею 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Укладаючи договір купівлі-продажу квартири від 25.07.2019 відповідач погодилась із прийняттям на себе обов`язку з оплати усіх заборгованостей, які виникли до укладення цього договору по комунальних та інших платежах (в тому числі за використану електроенергію) та будь-які інші витрати, пов`язані з використанням об`єкта нерухомого майна. Крім того, відповідно до статті 322 ЦК України на власника покладається тягар утримання майна. Частиною другою статті 382 ЦК України встановлено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Таким чином, новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати. Договори про надання послуг не обтяжують майна, тому за відсутності відповідної умови в договорі щодо відчуження нерухомого майна суд повинен відмовляти в задоволенні позовних вимог до нового власника, оскільки належним відповідачем є попередній власник. При цьому договір купівлі-продажу від 03 серпня 2018 року, згідно з яким позивачка стала власником спірної квартири, не містить застережень про переведення боргу попереднього власника й не містить згоди кредитора на таку заміну, що узгоджується з положеннями статті 520 ЦК України (заміна боржника у зобов`язанні). Верховний Суд вважає, що посилання касаційної скарги на Закон України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", а саме на частину третю статті 7, є безпідставним. Згідно із преамбулою цього Закону України він визначає особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, регулює правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління. Стаття 7 Закону Закон України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" присвячена обов`язкам співвласників багатоквартирного будинку. Положеннями цієї статті є встановлення у її частині другій правила, відповідно до якого кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника. Крім того, частина третя цієї ж статті передбачає, що у разі відчуження квартири чи нежитлового приміщення набуття новим власником усіх обов`язків попереднього власника як співвласника. Тлумачення наведеної норми права у системному зв`язку з вищеприведеними нормами надає можливість дійти висновку про те, що у даному випадку йдеться про перехід від попереднього власника до нового власника обов`язків саме як співвласника багатоквартирного будинку, передбачені законом, а не боргів попереднього власника з оплати за житлово-комунальні послуги. Тобто з моменту переходу права власності на квартиру попередній власник втрачає права і обов`язки співвласника багатоквартирного будинку, а новий власник набуває прав і обов`язків співвласника такого будинку. Адже згідно з частиною першою статті 2 Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі реалізації прав та виконання обов`язків власників квартир та нежитлових приміщень як співвласників багатоквартирного будинку. Отже, діючим законодавством не передбачено обов`язку покупця квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не оговорено в договорі купівлі-продажу. Згідно розрахунків, наданих позивачем, заборгованість за відповідачем за житлово-комунальні послуги за період з серпня 2013 по липень 2019 в сумі 26077,64 грн. втрати від інфляції в сумі 860,56 грн, 3% річних в сумі 718,03 грн, а всього 27656,23 грн. Сторонами не заперечується той факт, що Деснянським районним судом м. Києва видано судовий наказ 21.08.2013 у цивільній справі № 754/13723/13, яким з [PERSON] сна користь позивача стягнуто заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги в сумі 12528,26 грн, інфляційні нарахування у розмірі 549,64 грн, 3% річних у розмірі 776,11 грн, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 114,70 грн. Проте позивач зазначає, що зазначене судове рішення фактично не виконано, що не спростовано відповідачем. Розмір заборгованості, що обліковується за квартирою [ADDRESS] станом на 25.07.2019 (дату підписання договору купівлі-продажу квартири, на підставі якого відповідач прийняла на себе обов`язок з оплати заборгованості, що виникла з вини попередніх власників), становить 26077,64 грн. Як вбачається з матеріалів справи, розрахунок 3% річних, а також втрат від інфляції проведено за період з серпня 2019 по червень 2020 включно, тобто за період, коли відповідач набула вже право власності на квартиру і обов`язок зі сплати заборгованості. Враховуючи викладене, суд вважає проведений позивачем розрахунок обґрунтованим. Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності, то суд зазначає наступне. Незалежно від періоду виникнення заборгованості за спожиті послуги у квартирі [ADDRESS] житлово-комунальні послуги, відповідач взяла на себе обов`язок з їх оплати 25.07.2019. Положеннями ч. 1 ст. 264 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Тобто саме 25.07.2019 відповідач вчинила дії, які свідчать про визнання нею обов`язку з оплати заборгованості, а отже і строк позовної давності, відповідно до положень ст. 261 ЦК України, розпочався 25.07.2019. Дана позовна заява подана позивачем до суду 07.08.2020, тому звернення позивача відбулось в межах строку позовної давності. Положеннями ч. 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Як передбачено ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Позивачем не наведено підстав та не надано доказів виникнення у відповідача зобов`язань по погашенню заборгованості за житлово-комунальні послуги, які виникли у попереднього власника. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи наведене, суд дослідивши всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо всі обставини справи та надані в їх обґрунтування докази,

Outcome: approved