Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

01 грудня 2015 рокуу позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором станом на 28 вересня 2015 року в сумі 1\~018,31 доларів США, що складає 22\~005,68 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 26 лютого 2003 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір №Л0011, відповідно до умов якого [PERSON] отримав кошти в сумі 2\~880 доларів США і зобовязався їх повернути у визначений строк та сплатити відсотки. В забезпечення виконання зобовязання за вказаним кредитним договором 26 лютого 2003 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і [PERSON] був укладений договір поруки С № 3/25. Відповідач [PERSON] належним чином умови кредитного договору не виконав, в звязку з чим, станом на 28 вересня 2015 року у нього виникла заборгованість в сумі 7\~062,30 доларів США, яка складається з наступного: - 1\~458,82 доларів США заборгованість за кредитом; - 1\~994,49 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; - 3\~608,99 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Від цієї суми віднімається сума у розмірі 6\~043,99 доларів США, яка була задоволена судовим наказом Козелецького районного суду Чернігівської області від 04 квітня 2006 року та рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 20 червня 2012 року, тому різниця становить 1\~018,31 доларів США, що складає 22\~005,68 грн. і яку позивач просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку. В судове засідання представник позивача не зявився, надавши до суду письмову заяву про підтримання позову та про розгляд справи за їх відсутності. Відповідачі та їх представник - [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, в його задоволенні просили відмовити та пояснили, що дійсно 26 лютого 2003 року були укладені кредитний договір № Л0011 між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем [PERSON] на суму 2\~880 доларів США на термін до 27 лютого 2007 року і договір поруки С № 3/25 до вказаного кредитного договору між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON], але вважають, що вимоги позивача про стягнення з відповідачів заборгованості у сумі 1\~018,31 доларів США є безпідставними, оскільки відповідачі погасили заборгованість перед позивачем згідно судового наказу Козелецького районного суду Чернігівської області від 04 квітня 2006 року. Відповідно до вказаного судового наказу з відповідача [PERSON] на користь позивача було стягнуто грошові кошти в сумі 318,19 грн. заборгованості за кредитним договором № Л0011 від 26 лютого 2003 року та вказаний кредитний договір між сторонами був розірваний. Вказаний судовий наказ набрав законної сили та був виконаний повністю, про що не заперечує у своїй позовній заяві позивач. Виходячи з вищевикладеного банк не мав і немає будь-яких прав нараховувати відповідачу проценти та збільшувати його кредитну заборгованість після попереднього рішення Козелецького районного суду. Заслухавши пояснення відповідачів та їх представника, дослідивши матеріали цивільних справ: 2-н-11/2006 та 2508/3818/2012, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 26 лютого 2003 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір № Л0011 на суму 2\~880 доларів США терміном до 27 лютого 2007 року та цього ж дня, 26 лютого 2003 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] був укладений договір поруки С № 3/25 у забезпечення виконання зобовязання за договором № Л0011 між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] 21 березня 2006 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] на користь КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за кредитним договором № Л0011 від 26 лютого 2003 року у розмірі 318,19 грн. та розірвання вказаного кредитного договору. Згідно судового наказу Козелецького районного суду від 04 квітня 2006 року про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № Л0011 від 26 лютого 2003 року стягнуто з [PERSON] на користь КБ «ПРИВАТБАНК» 318,19 грн. заборгованості за вказаним кредитним договором і кредитний договір № Л0011 від 26 лютого 2003 року, укладений між КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] розірваний. Судовий наказ набрав законної сили, виконаний повністю відповідачем і на даний час не скасований, що підтверджується матеріалами справи і не заперечується позивачем у позовній заяві. Відповідно до заочного рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 20 червня 2012 року з відповідачів: [PERSON]І, та [PERSON] на користь КБ «ПРИВАТБАНК» було стягнуто заборгованість по кредитному договору № Л0011 від 26 лютого 2003 року в сумі 5\~980,98 доларів США (в еквіваленті 47\~762,31 грн.) та судовий збір в сумі 477,62 грн. Але згідно ухвали Козелецького районного суду від 16 квітня 2014 року заочне рішення Козелецького районного суду від 20 червня 2012 року про стягнення з відповідачів: [PERSON]І, та [PERSON] на користь КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості по кредитному договору № Л0011 від 26 лютого 2003 року в сумі 5\~980,98 доларів США (в еквіваленті 47\~762,31 грн.) та судовий збір в сумі 477,62 грн. скасовано і справу призначено до розгляду в загальному порядку. Згідно ухвали Козелецького районного суду від 16 червня 2014 року справу за позовом ПАТ БК «ПРИВАТБАНК» до [PERSON]І, та [PERSON] про стягнення заборгованості за заявою представника позивача залишено без розгляду. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини ( ст.61 ЦПК України). Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позику у строк та в порядок, що встановлені договором. Згідно ст.ст. 526-527 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання, якщо інше не встановлено договором або законом та не випливає із суті зобовязання. Відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобовязання сторін припиняються, а згідно ч. 3 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобовязання припиняються з моменту розірвання договору. Якщо договір розривається у судовому порядку зобовязання припиняється з моменту набрання рішенням суду про розірвання договору законної сили. Отже, враховуючи вищевикладене та судовий наказ Козелецького районного суду Чернігівської області від 04 квітня 2006 року, який набрав законної сили, згідно якого між сторонами кредитні зобовязання припинені, суд не знаходить підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed