Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-11 00:00:00

У квітні 2012 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 06.06.2013 року позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволений в повному обсязі. Стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість, яка виникла на підставі кредитного договору № 07/КВ-07 від 30.03.2007 року на загальну суму 1 648 061,58 гривень. У березні 2019 року, [PERSON] звернувся із заявою про відстрочення виконання рішення суду. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 27 березня 2019 року заяву [PERSON] про відстрочку виконання рішення у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено. Відстрочено виконання рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24 листопада2014 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, щодо встановленого способу виконання виконавчого листа № 1519/5868/2012 рамках виконавчого провадження, в частині надання державному виконавцю Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції дозволу на реалізацію нерухомого майна - квартири [ADDRESS] , що належить [PERSON] , на період чинності Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Постановою Одеського апеляційного суду від 05 березня 2020 року ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 27 березня 2019 року - апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково, скасовано та цивільну справу за заявою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Згідно з вимогами Положення про автоматизовану систему документообігу суду, що затверджується Радою суддів України за погодженням з Державною судовою адміністрацією України визначення судді щодо розгляду цієї справи було здійснено 23.03.2020 року відповідно до автоматизованої системи документообігу суду, справу передано судді 24.03.2020 року. В судовому засіданні [PERSON] підтримав свою заяву, просив відстрочити виконання відповідного судового рішення на період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого ними як забезпечення кредитів в іноземній валюті». [PERSON] просила в задоволені заяви [PERSON] про встановлення порядку виконання судового рішення відмовити. Представник ПАТ «Дельта Банк» у відкрите судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи, суд приходить до наступного. Згідно із ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Відповідно до ч. 1ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Як роз`яснив Європейський суд з прав людини в пілотному рішенні "Іванов проти України", право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, як би національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалось невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі "Горнсбі проти Греції"). Згідно із ст.435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням. Відстрочка виконання рішення суду - це відтермінування у часі належного строку виконання рішення суду в цілому. Надання відстрочки судом полягає у визначенні нової конкретної, більш пізньої ніж первинна, дати, з настанням якої й після завершення строку відстрочки рішення має бути виконано повністю. При розгляді заяв щодо відстрочки виконання рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому; наявність підстави для відтермінування має бути доведена боржником. Строки такого відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку до повного виконання рішення суду. Надання відстрочки виконання рішення суду не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника. Згідно із роз`ясненнями у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо). З наведених норм вбачається, що суд може відстрочити чи розстрочити виконання рішення лише у виняткових випадках, за наявності обставин, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим. Такі обставини повинні виникнути після ухвалення судового рішення та мають бути об`єктивними, такими що не залежать від волі сторін. Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, що викладена у постанові від 21.02.2019 у справі № 2-54/08. Судом встановлено, що 06 червня 2013 року Малиновський районним судом м. Одеси винесено заочне рішення по цивільній справі за позовом ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ Дельта Банк заборгованість за кредитним договором №07/КВ-07 від 30.03.2007 року на загальну суму 1648061,58 грн. Рішення набрало законної сили, видано виконавчі листи. Вказані виконавчі листи було пред`явлено до примусового виконання до першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, відкрито виконавче провадження. Постановою державного виконавця від 24.02.2014 року до зведеного виконавчого провадження № 41814045 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 127199,70грн., 297947,72 грн, та наказу про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Трефль-Україна» 11235,37 грн., приєднано виконавче провадження №42265496 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ Дельта Банк грошової суми у розмірі 1651280,58грн. Суд не погоджується з доводами заявника про застосування до виниклих правовідносин Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого ними як забезпечення кредитів в іноземній валюті», за яким протягом його дії не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку. Так, за своїм змістом вказаний Закон є процесуальним, оскільки встановлює порядок вирішення спорів по суті щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме: визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться. Вказаним Законом не призупиняється дія будь-яких нормативних актів в сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення у судовому порядку стягнення на відповідні предмети забезпечення, його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Як вбачається з матеріалів справи по ухвалених судових рішеннях на корись ПАТ «Дельта Банк», ТОВ «Трефіль-Україна», [PERSON] предметом спору була грошова заборгованість [PERSON] а не звернення стягнення на предмет іпотеки. Таким чином норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого ними як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не розповсюджуються на ці правовідносини і мораторій до цих правовідносин застосованим бути не може. Щодо усного посилання [PERSON] про наявність неповнолітніх дітей, які зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , та мають право користування вказаним майном, суд виходить з того, що така підстава письмово не заявлена в заяві про відстрочення виконання рішення суду від 18.03.2019 року, тому суд не приймає на даній стадії процесу цей довід, але вважає за необхідне звернути увагу на те, що відповідно до п. 28 розділу VIII інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону. Враховуючи наведене, заявником не доведено наявність жодних виняткових обставин, що виникли в ході виконання рішення суду та мають особливий характер і ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливим, з наявністю яких ст. 435 ЦПК України пов`язує можливість здійснити відстрочення виконання судового рішення. На даний час рішення набрало законної сили та підлягає обов`язковому виконанню. Із врахуванням викладеного суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви слід відмовити.

Outcome: dismissed