Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», в особі уповноваженого Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Дельта Банк», звернулось до суду із позовом до [PERSON] про звернення стягнення на належний їй предмет іпотеки, а саме домоволодіння, що складається з житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що знаходяться по вул. Коцюбинського, 2 в с. Романівка Тернопільського району Тернопільської області та земельну ділянку загальною площею 0,14 га за цією ж адресою, шляхом визнання права власності за позивачем на предмет іпотеки, з метою погашення заборгованості відповідача в сумі 1899220,17 грн., з яких тіло кредиту 1498328,97 грн., відсотки 286260,45 грн., пеня 107721,49 грн., сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу кредиту 2135,49 грн., сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по процентах 4773,77 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 25.02.2008р. між ВАТ «Сведбанк» та відповідачем укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 91000,00 доларів США під 11,9% річних з кінцевим терміном повернення (з врахуванням внесених до кредитного договору змін) 25.02.2023р. З метою забезпечення виконання позичальником грошових зобовязань, між цими ж сторонами 25.02.2008р. укладено договір іпотеки, згідно якого іпотекодавець (позичальник, відповідач) надала банку в іпотеку вищевказане нерухоме майно. 25.05.2012р. АТ «Сведбанк» відступило ПАТ «Дельта Банк» свої права вимоги до відповідача за кредитним договором та договором іпотеки, уклавши відповідний договір про відступлення цих прав. Відповідач умов кредитного договору не виконує, кредитні кошти та проценти своєчасно не повертає, у звязку із чим станом на 07.07.2015р. утворилась заборгованість в сумі 1899220,17 грн., з яких тіло кредиту 1498328,97 грн., відсотки 286260,45 грн., пеня 107721,49 грн., сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу кредиту 2135,49 грн., сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по процентах 4773,77 грн. На письмові вимоги банку до позичальника усунути порушення, позичальник належним чином не реагував, заборгованість не погасив. У звязку із тим, що в договорі іпотеки існує застереження щодо права іпотекодержателя, з метою погашення заборгованості, звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття (передачі) предмета іпотеки у власність іпотекодержателя, позивач просить задовольнити його вимоги саме таким чином. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов заперечив, подав суду письмові та усні пояснення, суть яких зводиться до наступного. Пунктом 1.4. кредитного договору передбачено, що кредитні кошти призначені на споживчі цілі. Також договором передбачено порядок сплати ануїтетних платежів (п. 3.1.2), який викладено наступним чином: «У будь-якому випадку, в т.ч. у випадку порушення позичальником термінів здійснення ануїтетного платежу, часткового дострокового погашення кредиту, сума наступних ануїтетних платежів залишається незмінною, крім суми останнього (кінцевого) платежу - платежу в останній день строку користування кредитом, визначеного п 1.3. договору, розмір якого визначається як сума процентів, нарахованих/непогашених, в т.ч. прострочених, відповідно до умов цього договору, та залишок суми непогашеного кредиту. Далі у цьому договорі під терміном «ануїтетний платіж», «ануїтетні платежі» сторони розуміють у тому числі останній (кінцевий) платіж». Окрім цього, кредитний договір містить положення (п. 9.1.) про те, що у разі невиконання позичальником будь-яких своїх зобовязань за договором та/або умов договору іпотеки, зазначеного в п. 2.1. цього договору, та/або у випадку порушення позичальником строків платежів, встановлених п. 3.1., 3.3. цього договору, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів за користування ним, а позичальник зобовязаний виконати зазначені зобовязання в порядку, передбаченому п. 9.2., 9.3. цього договору. Відповідач вказує на те, що хоча вимога про дострокове повернення всіх сум за кредитним договором є одним із способів цивільно-правової відповідальності боржника, однак у випадку проблем із споживчими кредитними договорами, держава захищає права споживачів, що відображено в ч. 4 статті 42 Конституції України та офіційних тлумаченнях Конституційного Суду України. Так як відповідач є споживачем фінансової послуги, він є субєктом Закону України «Про захист прав споживачів» і слабкою стороною у кредитному договорі. Вважає, що є суперечності в змісті пунктів 3.1.2., 5.1., 9.1., а також нечіткості і двозначності пункту 3.1.2. кредитного договору. Відповідач стверджує, що розуміє свій обовязок сплачувати 10 числа кожного місяця в повному або неповному розмірі ануїтетний платіж, а недоплачені суми платежів зобовязана внести в лютому 2023 року при кінцевому розрахунку, оскільки вказані недоплачені суми додаються до кінцевого ануїтетного платежу. При цьому посилається на статтю 18 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно якої нечіткі та двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Враховуючи, що згідно п. 3.1.2. кредитного договору недоплачені суми ануїтетних платежів обраховуються при визначенні кінцевого ануїтетного платежу, відсутні підстави для стягнення всієї простроченої заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне. 25 лютого 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №1908/0208/55-003, за умовами якого банк надає відповідачу кредит у розмірі 91000,00 доларів США терміном до 25.02.2018р. під 11,9% річних (п. 1.1., 1.3.). Кредитні кошти призначені на споживчі потреби (п. 1.4.). Пунктом 3.1.1. кредитного договору встановлено, що починаючи з 10.04.2008р. позичальник здійснює погашення кредиту та сплату процентів, шляхом здійснення фіксованих платежів (далі Ануїтетні платежі або Ануїтетний платіж) в сумі 1300,33 доларів США у чітко встановлений цим договором термін 10 числа кожного місяця та в день закінчення кредитного договору. Згідно п. 3.1.2. кредитного договору, у будь-якому випадку, в т.ч. у випадку порушення позичальником термінів здійснення ануїтетного платежу, часткового дострокового погашення кредиту, сума наступних ануїтетних платежів залишається незмінною, крім суми останнього (кінцевого) платежу - платежу в останній день строку користування кредитом, визначеного п 1.3. договору, розмір якого визначається як сума процентів, нарахованих/непогашених, в т.ч. прострочених, відповідно до умов цього договору, та залишок суми непогашеного кредиту. Далі у цьому договорі під термінами «ануїтетний платіж», «ануїтетні платежі» сторони розуміють у тому числі останній (кінцевий) платіж. Пунктом 5.1. кредитного договору встановлено обовязок позичальника забезпечити своєчасну оплату Ануїтетних платежів, передбачених даним договором шляхом забезпечення наявності на рахунку грошових коштів у сумі, достатній для здійснення таких платежів, до настання терміну їх сплати. За порушення терміну сплати Ануїтетних платежів позичальник сплачує пеню за кожний день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу. У випадку часткової сплати Ануїтетного платежу пеня нараховується на його несплачену частину (п. 8.1. кредитного договору). Розділ 9 кредитного договору регулює дострокове повернення кредиту. Так згідно п. 9.1. договору, у разі невиконання позичальником будь-яких своїх зобовязань за договором та/або умов договору іпотеки, зазначеного в п. 2.1. цього договору, та/або у випадку порушення позичальником строків платежів, встановлених п. 3.1., 3.3. цього договору, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів за користування ним, а позичальник зобовязаний виконати зазначені зобовязання в порядку, передбаченому п. 9.2., 9.3. цього договору. Пункт 9.2. кредитного договору передбачає, що вимога про дострокове повернення кредиту, сплату процентів направляється позичальникові у письмовому вигляді та підлягає виконанню у повному обсязі протягом 30 календарних днів з моменту її надіслання банком за адресою позичальника, зазначеною в реквізитах цього договору або адресою, повідомленою позичальником. Сторони досягли згоди, що датою, з якої починається відлік зазначеного вище 30-денного строку вважається дата, зазначена на квитанції, яка надається банку відділенням звязку при відправці позичальнику листа з вимогою про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування кредитом з повідомленням про вручення. При цьому, відповідно до п. 9.3. кредитного договору, у випадку невиконання позичальником зазначеної у п. 9.2. цього договору письмової вимоги банку про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним у строк, визначений в п. 9.2. договору, банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки будь-яким способом за вибором банку, у тому числі на підстав виконавчого напису нотаріуса, відповідно до вимог чинного законодавства України та умов договору іпотеки чи скористатися іншими видами забезпечення виконання зобовязань за цим договором та/або предявити позов у відношенні позичальника та задовольнити вимоги, що випливають з цього договору, з будь-якого майна позичальника. ВАТ «Сведбанк» виконав свої зобовязання щодо надання відповідачу кредитних коштів в розмірі 91000,00 доларів США, що підтверджується заявою на видачу готівки від 25.02.2008р., копія якої міститься в матеріалах справи. 17 березня 2009 року між цими ж сторонами укладено договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору від 25.02.2008р., яким п.1.1. кредитного договору викладено в іншій редакції, а саме змінений термін повернення кредиту до 25.02.2023р., а також в пункті 3.1.1. змінено розмір ануїтетних платежів на 1055,32 долари США. 15 грудня 2009 року між цими ж сторонами укладено договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору від 25.02.2008р., яким п. 1.3. кредитного договору викладено в наступній редакції: Позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 11,9% річних за період від дати укладення договору по 15.12.2009р. включно, 7% річних у період з 16.12.2009р. по 09.11.2010р., 10% річних у період з 10.11.2010р. по 09.11.2011р., 13,69% річних у період з 10.11.2011р. по 25.02.2023р. Також даним договором внесені зміни до п. 3.1.1. кредитного договору, яким встановлені розміри ануїтетних платежів, зокрема починаючи з 10.02.2010р. 817,81 доларів США 10 числа кожного місяця, починаючи з 10.12.2010р. 953,54 доларів США 10 числа кожного місяця, починаючи з 10.12.2011р. 1123,29 доларів США 10 числа кожного місяця та в день закінчення кредитного договору. 10 березня 2010 року між цими ж сторонами укладено ще один договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору від 25.02.2008р., яким встановлено, що Позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 7% річних у період з 05.03.2010р. по 09.11.2010р., 10% річних у період з 10.11.2010р. по 09.11.2011р., 13,69% річних у період з 10.11.2011р. по 25.02.2023р. З метою забезпечення виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, 25.02.2008р. між цими ж сторонами укладено іпотечний договір, згідно якого [PERSON] (позичальник, іпотекодавець, відповідач) передала в іпотеку ВАТ «Сведбанк» (іпотекодержатель, позивач) належне їй домоволодіння, що складається із житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться в с. Романівка по вул. Коцюбинського, 2, Тернопільського району Тернопільської області та земельну ділянку загальною площею 0,14 га за цією ж адресою. Іпотечний договір посвідчено 25.02.2008р. приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №1584. Пунктом 12.3.1. іпотечного договору передбачено, що задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». При цьому, згідно пунктів 12, 12.1. за вибором іпотекодержателя звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя може відбутись за рішенням суду. Також пунктом 11 іпотечного договору встановлено, що іпотекодержатель набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання іпотекодавцем основного зобовязання повністю або частково, у т.ч. якщо іпотекодавець не поверне іпотекодержателю суму кредиту, проценти за користування кредитом, пеню, іншу заборгованість, не сплатить платежі та штрафи, що передбачені та/або випливають з основного зобовязання, а також в інших випадках передбачених основним зобовязанням та цим договором, у тому числі у випадку одноразового прострочення основного зобовязання. При настанні зазначених випадків іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення основного зобовязання та зобовязань, передбачених цим договором, у строк, що не перевищує тридцяти календарних днів, та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов цього договору. Сторони за взаємною згодою встановили, що визначений тридцятиденний строк починає підліковуватись з дати, що зазначена на квитанції, яка надається іпотекодержателю відділенням звязку при відправленні іпотекодавцю листа з вимогою про усунення порушення основного зобовязання з повідомленням про вручення, або дата, зазначена на такому листі, що отриманий іпотекодавцем особисто у іпотекодержателя. 17 березня 2009 року між цими ж сторонами укладено договір про внесення змін та доповнень до іпотечного договору від 25.02.2008р., яким встановлено інший термін виконання основного зобовязання, а саме до 25.02.2023р., а також змінено вартість (оцінку) предмета іпотеки. 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, згідно якого ПАТ «Сведбанк» відступило ПАТ «Дельта Банк» усі права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами до позичальників (поручителів, заставо(іпотеко)давців), у тому числі до відповідача (іпотекодавця) [PERSON] Листом від 07.06.2012р. ПАТ «Сведбанк» повідомило відповідача про відступлення новому кредитору ПАТ «Дельта Банк» усіх прав вимоги за кредитним та іпотечним договорами. Лист направлено 09.06.2012р. рекомендованою кореспонденцією за адресою відповідача, однак доказів вручення даного листа адресату позивачем не надано. Постановою Правління НБУ №150 від 02.03.2015р. віднесено ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №51 від 02.03.2015р. запроваджено тимчасову адміністрацію у ПАТ «Дельта Банк» та призначено уповноваженою особою Фонду [PERSON]. Згідно розрахунку позивача, станом на 07.07.2015р. заборгованість відповідача за кредитним договором складає 83917,90 доларів США та 114630,75 грн., а всього 1899220,17 грн., з яких тіло кредиту 70456,89 доларів США або еквівалент 1498328,97 грн., відсотки 13461,01 доларів США або еквівалент 286260,45 грн., пеня 107721,49 грн., сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу кредиту 2135,49 грн., сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по процентах 4773,77 грн. Листом від 16.07.2015р. за №31.4-08/3026/15 уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Дельта Банк» [PERSON] повідомив відповідача про те, що 25.05.2012р. між АТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги до боржників за кредитними та забезпечувальними договорами, зокрема ПАТ «Дельта Банк» замінило первісного кредитора та іпотекодержателя АТ «Сведбанк» по кредитному та іпотечному договорах з укладених з відповідачем. АТ «Дельта Банк» даним листом довело до відома відповідача, що за нею наявна прострочена заборгованість за кредитним договором, яка станом на 07.07.2015р. становить 18671,76 доларів США. Позивач вимагав у відповідача погасити наявну заборгованість, а в разі незадоволення даної вимоги попередив, що буде захищати свої права в позасудовому чи судовому порядку на загальну суму заборгованості за кредитним договором, яка станом на 07.07.2015р. складала 83917,90 доларів США. На підставі статті 35 Закону України «Про іпотеку» позивач також цим листом вимагає у відповідача в тридцятиденний строк виконати на користь АТ «Дельта Банк» вищевказані зобовязання за кредитним договором та попереджає, що в разі невиконання цієї вимоги розпочне процедуру звернення стягнення на передане в іпотеку нерухоме майно. Лист направлено відповідачу 17.07.2015р. рекомендованою кореспонденцією за адресою відповідача зазначеною в кредитному та іпотечному договорах (Тернопільський р-н, с. Романівка, вул. Коцюбинського, 2), про що свідчить штамп УДППЗ «Укрпошта» на списку згрупованого відправлення. Проте, судом не встановлено чи направлено цей лист із повідомленням про вручення його адресату, так як безпосередніх доказів цього в матеріалах справи немає, а представник відповідача заперечив факт отримання такого листа. Згідно висновку оцінювача ТзОВ Експертна компанія «Професіонал» [PERSON], вартість житлового будинку загальною площею 267,1 кв.м. із земельною ділянкою площею 0,14 га за адресою Тернопільська обл., Тернопільський р-н., с. Романівка, вул. Коцюбинського, 2 станом на 29.09.2015р. складала 1369493,00 грн. Станом на день розгляду справи відповідач зареєстрована в [INFO], що зокрема підтверджується штампом у паспорті, а також не заперечується сторонами. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості по кредитному договору, останнє погашення заборгованості відповідач здійснив 09.08.2014р. (сплачено 235,8 доларів США кредиту і 414,20 доларів США процентів). Розглянувши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання про необхідність відмовити у задоволенні позову. При цьому, суд виходив із наступного. Згідно із статтею 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд не погоджується із позивачем щодо підставності вимог про дострокове стягнення сум заборгованості за кредитним договором з наступних підстав. Згідно статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно статей 627, 628 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (п. 6 ч. 1 статті 3, ч. 3 статті 509 ЦК України). Згідно п. 9.1. кредитного договору, у разі невиконання Позичальником будь-яких своїх зобов'язань за цим Договором та\\або умов договору іпотеки, зазначеного в п. 2.1. цього Договору, та\\або у випадку порушення Позичальником строків платежів, встановлених п. 3.1., 3.3., цього Договору, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів за користування ним, а Позичальник зобов'язаний виконати зазначені зобов'язання в порядку, передбаченому п. 9.2., 9.3 цього Договору. Згідно пункту 3.1.2. кредитного договору «У будь-якому випадку, в т.ч. у випадку порушення Позичальником термінів здійснення Ануїтетного платежу, часткового дострокового погашення кредиту, сума наступних Ануїтетних платежів залишається незмінною, крім суми останнього (кінцевого) платежу - платежу в останній день строку користування Кредитом, визначеного п.1.3 Договору, розмір якого визначається як сума процентів, нарахованих /непогашених, в т.ч. прострочених, відповідно до умов цього Договору, та залишок суми непогашеного Кредиту». Таким чином, сторони в договорі обумовили підставу дострокового повернення кредиту, а також передбачили порядок, умови оплати платежів за договором у формі ануїтетних платежів у конкретну дату внесення таких платежів та наслідки неповної оплати цих платежів. Хоча вимога про дострокове повернення всіх сум за кредитним договором є одним із способів цивільно-правової відповідальності боржника, однак у випадку проблем зі споживчими кредитними договорами, держава захищає права споживачів, що відображено в ч.4 ст.42 Конституції України та дано офіційні тлумачення рішеннями Конституційного Суду України від 10.11.2011 р №15-рп/2011 в справі №1-26/2011 та від 11.07.2013р №7-рп/2013 р. в справі 1-12/2013. З матеріалів справи вбачається, що відповідач є споживачем фінансових послуг Банку і є стороною споживчого кредитного договору. Відповідно вона є суб'єктом Закону України «Про захист прав споживачів» і згідно рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 року у справі №1-12/2013 є слабкою стороною у договорі, яка підлягає державному захисту, що відображено в статтях 11, 18 Закону «Про захист прав споживачів» та статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Згідно статей 4, 5, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі мають право на захист своїх прав державою. Захист прав споживачів здійснюють, зокрема, суди. Згідно п. 3.1.2. кредитного договору, у будь-якому випадку, в т.ч. у випадку порушення позичальником термінів здійснення ануїтетного платежу, часткового дострокового погашення кредиту, сума наступних ануїтетних платежів залишається незмінною, крім суми останнього (кінцевого) платежу - платежу в останній день строку користування кредитом, визначеного п 1.3. договору, розмір якого визначається як сума процентів, нарахованих/непогашених, в т.ч. прострочених, відповідно до умов цього договору, та залишок суми непогашеного кредиту. Далі у цьому договорі під термінами «ануїтетний платіж», «ануїтетні платежі» сторони розуміють у тому числі останній (кінцевий) платіж. З пояснень представника відповідача, а також розрахунку заборгованості, у якому вказані дати та суми погашень відповідачем заборгованості, вбачається, що сторона відповідача розуміє свій обовязок сплачувати 10 числа кожного місяця в повному або неповному розмірі ануїтетний платіж, а недоплачені суми платежів зобовязана внести в лютому 2023 року при кінцевому розрахунку, оскільки вказані недоплачені суми додаються до кінцевого ануїтетного платежу. Сторона позивача тлумачить цей пункт договору таким чином, що позичальник зобовязаний вносити ануїтетні платежі в розмірах визначених кредитним договором. Не внесення ануїтетного платежу в повному розмірі, є підставою для дострокового стягнення заборгованості за кредитним договором. В силу ч. 8 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. З аналізу умов кредитного договору вбачається, що зміст пункту 3.1.2. не є чітким, носить двозначний характер, виходячи з його стилістичного і семантичного викладу. Так, перше речення п.3.1.2. починається зі слів " У будь-якому випадку..." потім йде вставка "в т.ч. у випадку порушення позичальником термінів здійснення ануїтетного платежу" сума наступних платежів залишається незмінною, що дає можливість двозначно його трактувати. Тому, суд вважає, що обґрунтованим є довод відповідача щодо суперечностей змісту пунктів 3.1.2.,5.1., 9.1 кредитного договору, а також нечіткості та двозначності пункту 3.1.2. і в силу вказаних обставин, вона як споживач є слабкою стороною у вказаному споживчому кредитному договорі та підлягає державному захисту. Враховуючи, що згідно п.3.1.2. кредитного договору недоплачені суми ануїтетних платежів обраховуються при визначенні кінцевого ануїтетного платежу, тому відсутні підстави для стягнення простроченої заборгованості. Окрім того, пунктом 9.2. кредитного договору передбачено, що вимога про дострокове повернення кредиту, сплату процентів направляється позичальникові у письмовому вигляді та підлягає виконанню у повному обсязі протягом 30 календарних днів з моменту її надіслання банком за адресою позичальника, зазначеною в реквізитах цього договору або адресою, повідомленою позичальником. Сторони досягли згоди, що датою, з якої починається відлік зазначеного вище 30-денного строку вважається дата, зазначена на квитанції, яка надається банку відділенням звязку при відправці позичальнику листа з вимогою про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування кредитом з повідомленням про вручення. Згідно п. 11 іпотечного договору, в разі невиконання іпотекодавцем основного зобовязання повністю або частково, іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення основного зобовязання та зобовязань, передбачених цим договором, у строк, що не перевищує тридцяти календарних днів, та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов цього договору. Сторони за взаємною згодою встановили, що визначений тридцятиденний строк починає підліковуватись з дати, що зазначена на квитанції, яка надається іпотекодержателю відділенням звязку при відправленні іпотекодавцю листа з вимогою про усунення порушення основного зобовязання з повідомленням про вручення, або дата, зазначена на такому листі, що отриманий іпотекодавцем особисто у іпотекодержателя. Листом від 16.07.2015р. уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Дельта Банк» повідомив відповідача, що за нею наявна прострочена заборгованість за кредитним договором, яка станом на 07.07.2015р. становить 18671,76 доларів США. Позивач вимагав у відповідача погасити наявну заборгованість, а в разі незадоволення даної вимоги попередив, що буде захищати свої права в позасудовому чи судовому порядку на загальну суму заборгованості за кредитним договором, яка станом на 07.07.2015р. складала 83917,90 доларів США. На підставі статті 35 Закону України «Про іпотеку» позивач також цим листом вимагає у відповідача в тридцятиденний строк виконати на користь АТ «Дельта Банк» вищевказані зобовязання за кредитним договором та попереджає, що в разі невиконання цієї вимоги розпочне процедуру звернення стягнення на передане в іпотеку нерухоме майно. Лист направлено відповідачу 17.07.2015р. рекомендованою кореспонденцією за адресою відповідача зазначеною в кредитному та іпотечному договорах (Тернопільський р-н, с. Романівка, вул. Коцюбинського, 2), про що свідчить штамп УДППЗ «Укрпошта» на списку згрупованого відправлення. Відповідно до абз.6 ч. 10 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність. Позивач подав позовну заяву до суду 28.07.2015р. (штамп на конверті), тобто через 11 днів після направлення відповідачу вимоги про усунення порушення. Тобто, таку дію позивач вчинив всупереч пункту 11 іпотечного договору та статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а відтак на момент звернення до суду із позовом не набув права звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за собою права власності на цей предмет іпотеки. Згідно статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Також судом не встановлено чи направлено вимогу із повідомленням про вручення її адресату, так як безпосередніх доказів цього в матеріалах справи немає, а представник відповідача заперечив факт отримання такого листа. Так як у задоволенні позову відмовлено, відповідно до статті 88 ЦПК України, судові витрати позивачу не відшкодовуються. Однак, з позивача на користь відповідача слід стягнути 243,60 грн. судового збору сплаченого за заяву про перегляд заочного рішення.

Outcome: dismissed