Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-11 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» звернулося в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Мотивуючи свої позовні вимоги, позивач вказує на те, що 25.05.2007 року між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» правонаступником якого є ТОВ "Кредитні ініціативи" та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 744, згідно якого банк надав Відповідачу, а останній отримав суму кредиту в розмірі - 17 029,00 доларів США, зі сплатою за користування кредитом 9,5% річних, з кінцевим терміном повернення кредиту та відсотків за ним не пізніше 24.05.2014 року, з погашенням суми кредиту та сплати процентів у терміни передбачені умовами кредитного договору, згідно з графіком повернення кредиту та сплати відсотків, який є невід`ємною частиною договору. Відповідно до умов кредитного договору [PERSON] зобов`язався вносити щомісячні платежі на погашення заборгованості за тілом кредиту, відсотками згідно з умовами кредитного договору. Однак, взяті на себе зобов`язання щодо погашення суми отриманого кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами, у розмірі та строки визначені умовами кредитного договору відповідач [PERSON] належним чином не виконує, порушувала терміни погашення суми кредиту і сплати відсотків за користування кредитом. У зв`язку з наведеним, ТОВ «Кредитні ініціативи» зверталося з позовом до суду та рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.04.2014 року по справі № 308/11721/13-ц стягнуто з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором №744 від 25.05.2007 року в розмірі - 113 763,09 грн. з яких: 87 573,95 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 26 189,14 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом. Позивач зазначає, що відповідач [PERSON] не виконує належним чином своїх зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 21.08.2016 року перед позивачем по кредитному договору рахується заборгованість в розмірі: 275 780,80 гривень - заборгованість за кредитом; 230 463,59 гривні - заборгованість по відсотках; 534 456,45 гривень - заборгованість по пені. Позивач в позові зазначає, що з урахуванням рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.04.2014 року по справі № 308/11721/13-ц, яким стягнуто з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором №744 від 25.05.2007 року в розмірі - 113 763,09 грн., заборгованість відповідача [PERSON] перед позивачем станом на 28.07.2016 року, різниця заборгованості, становить - 206 930,04 гривень - нарахованих відсотків , яку ТОВ «Кредитні ініціативи» просило стягнути на його користь із відповідача [PERSON] , а також стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в сумі 3103,95 грн. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові. Надав пояснення аналогічні викладеним у позові, зокрема наголосив на тому, що заборгованість в сумі 206 930,04 гривень становить нараховані відсотки за період з 01.04.2013 року по 28.07.2016 рік. Вказав на те, що до 24.05.2014 року нараховано проценти за відсотковою ставкою відповідно до умов договору , а після 24.05.2014 року нараховано відсотки в розмірі 30% річних згідно ч.2 ст.625 ЦК України відповідно до п. 6.3 кредитного договору. Після оголошеної в судовому засідані перерви представник позивача в судове засідання не з`явився. Відповідач у судове засідання повторно не зявилася, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином шляхом надіслання судових повісток рекомендованими поштовими відправленнями, про причини неявки суд не повідомлено. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Після оголошеної в судовому засідані перерви представник відповідача в судове засідання не з`явився.Надіслав на адресу суду заяву в якій просив відмовити у задоволенні позову застосувавши строк позовної давності. Окрім того, надіслав на адресу суду письмові заперечення , згідно яких просив суд відмовити в задоволенні позову та застосувати до даних правовідносин строки позовної давності. 21.12.2016 року представником відповідача через канцелярію суду подано заяву про відкладення розгляду справи; 21.12.2016 року представником відповідача через канцелярію суду подано заяву про видачу справи для ознайомлення; 10.04.2017 року представником відповідача через канцелярію суду подано заяву про відкладення розгляду справи; 12.06.2017 року представником відповідача через канцелярію суду подано заяву про застосування строку позовної давності; 25.09.2017 року представником позивача через канцелярію суду подано заяву про відкладення розгляду справи; 16.02.2018 року представником відповідача через канцелярію суду подано письмові заперечення; 12.08.2019 року представником позивача через канцелярію суду подано заяву про розгляд справи без участі представника позивача. В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії: 21.02.2017 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду в задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] про витребування доказів у справі за вказаним позовом відмовлено . Заслухавши пояснення учасників судового процесу, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного. Згідно ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Згідно з ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Судом встановлено, що 25.05.2007 року між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» правонаступником якого є ТОВ "Кредитні ініціативи" та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 744, згідно якого банк надав [PERSON] , а остання отримала суму кредиту в розмірі - 17 029,00 доларів США, зі сплатою за користування кредитом 9,5% річних, з кінцевим терміном повернення кредиту та відсотків за ним не пізніше 24.05.2014 року, з погашенням суми кредиту та процентів у терміни передбачені умовами кредитного договору, згідно з графіком повернення кредиту та сплати відсотків, що стверджується кредитним договором № 744 від 25.05.2007 року, копія якого приєднана до матеріалів справи. Згідно п.2.4. кредитного договору встановлено, що погашення кредиту та процентів за ним здійснюється позичальником щомісячно у відповідності до графіку, який є невід`ємною частиною цього договору. Як вбачається з кредитного договору [PERSON] отримала кошти від ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» на умовах строковості, зворотності, забезпеченості, платності. Сторони погодили всі істотні умови кредитного договору. 17.12.2012 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було укладено договір відступлення прав вимоги, згідно з яким ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (первісний кредитор) передало (відступило) ТОВ «Кредитні ініціативи» (новий кредитор) кредитний портфель, а саме: сукупність усіх прав вимоги (прав вимоги за кредитами, включаючи основні права вимоги за кредитами та додаткові права вимоги за кредитами, а також права вимоги за забезпечення, існуючих та майбутніх, наявних та умовних), які передаються (відступаються) первісним кредитором новому кредитору, за умови підписання реєстру позичальників. Доданим до матеріалів справи витягом з реєстру позичальників (додаток № 1) до договору відступлення прав вимоги від 17.12.2012 року підтверджується, що до переліку кредитних договорів, які включені до додатку № 1, увійшов кредитний договір від 25.05.2007 року № 744, укладений з відповідачем [PERSON] . Враховуючи положення ст. ст. 514, 516 ЦК України, згідно з якими до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом, а заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом, відповідно до Договору про відступлення прав вимоги та чинного законодавства України ТОВ «Кредитні ініціативи» набув усі права вимоги по відступленим кредитним договорам, включаючи сплату суми основного боргу, відсотків, комісій, нарахованих штрафних санкцій. Про заміну кредитора у зобов`язаннях (відступлення права вимоги), що діють на підставі кредитного договору №744 від 25.05.2007 року, ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відповідачу було надіслано повідомлення про відступлення №0094001 від 20.12.2012 року, що встановлено рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.04.2014 року по справі № 308/11721/13-ц, яке набуло законної сили. Отже, встановлено, що між сторонами діють цивільні правовідносини, засновані на договорі. Однак, як стверджує позивач, у порушення умов кредитного договору [PERSON] належним чином не виконує взятих на себе зобов`язань по погашенню кредиту та відсотків, в зв`язку з чим позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача суми заборгованості за кредитним договором. Як встановлено судом, рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.04.2014 року (справа № 308/11721/13-ц), що набрало законної сили, стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість станом на 31.03.2013 року за кредитним договором № 744 від 25.05.2007 р. в розмірі 113 763,09 грн., з яких: 87573,95 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 26189,14 грн. - заборговність по відсотках за користування кредитом. Як встановлено судом, виконавче провадження № 46253482 з примусового виконання виконавчого листа № 308/11721/13-ц видане 16.06.2014 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість закінчено у зв`язку із погашенням суми боргу, що стверджується постановою заступника начальника відділу Ужгородського МВДВС ГТУЮ у Закарпатській області від 29.03.2017 року про закінчення виконавчого провадження. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України. Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільногозаконодавства. Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Визначення поняття зобовязання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно вимог п.1 ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Тож, в силу положень Цивільного кодексу України договірні зобов`язання є обов`язковими для виконання сторонами у порядку та у строк, визначений відповідним договором, або законом. За приписами ст. ст. 3, 629 Цивільного кодексу України цивільне законодавство ґрунтується на принципах справедливості, добросовісності та розумності та передбачає обов`язковість виконання договірних зобов`язань. Відповідно до статті 1048 ЦК України (в редакції чинній на момент укладення кредитного договору), позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Стосовно позовних вимог, щодо стягнення процентів за користування кредитом суд зазначає наступне. Представник позивача вказує, що станом на 28.07.2016 року [PERSON] має заборгованість за кредитним договором № 744 від 25.05.2007 року в розмірі 206 930,04 грн., а саме: заборгованість по відсотках в сумі 206930,04 грн., що стверджується даними розрахунку заборгованості , долученим до матеріалів справи. Оцінюючи заяву представника відповідача [PERSON] про застосування строків позовної давності, суд прийшов до висновку , що за приписами ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку. На вимоги про стягнення відсотків поширюється загальна позовна давність, яка згідно ст.257 ЦК України встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Згідно зі ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Пунктом 6.8 Кредитного договору №744 від 25.05.2007 року передбачено, що строк позовної давності встановлюється тривалістю у 10 років, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 259 ЦК України і свідчить про дотримання банком строків позовної давності. Вказане узгоджується із висновками викладеними у постанові Верховного Суду України у справі № 6-144цс14 від 24.09.2014 року. З урахуванням установлених під час розгляду справи обставин суд дійшов висновку про додержання письмової форми договору щодо збільшення позовної давності. Оскільки сторони досягли згоди та уклали договір, в якому передбачили, що позовна давність, установлена законом, збільшена за домовленістю сторін до десяти років відповідно до п. 6.8 кредитного договору № 744 від 25.05.2007 року, це відповідає вимогам ч. 1 ст. 259 ЦК України та свідчить про дотримання банком строків позовної давності. Отже, доводи представника відповідача про те, що позивач звернувся до суду з порушенням строку позовної давності ,на думку суду, не заслуговують на увагу виходячи з викладеного. В силу приписів ст. 204 ЦК України діє презумпція дійсності правочину. Як вбачається з матеріалів справи, сторонами було досягнуто домовленості з усіх істотних умов договору шляхом підписання тексту договору укладеного в простій письмовій формі, що відповідає вимогам законодавства. Кредитний договір був підписаний позичальником власноруч, що підтверджує обізнаність та згоду з його умовами. Отже, в судовому засіданні не виявлено підстав для застосування строків позовної давності за заявою представника відповідача. Сторони погодили між собою умови договору, відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України, про що свідчать їх підписи на договорі. Тож, в силу положень Цивільного кодексу України договірні зобов`язання є обов`язковими для виконання сторонами у порядку та у строк, визначений відповідним договором, або законом. За приписами ст.ст.3, 629 Цивільного кодексу України цивільне законодавство ґрунтується на принципах справедливості, добросовісності та розумності та передбачає обов`язковість виконання договірних зобов`язань. Оскільки судом встановлено, що відповідач [PERSON] не виконала зобов`язання, передбачені вищезазначеним кредитним договором №744 від 25.05.2007 року у строк, встановлений цим договором, суд вважає, що у відповідності до ч.1 ст. 612, ст. 610 ЦК України його слід вважати таким, що прострочив виконання зобов`язання. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Статтею 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до вимог ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до вимог ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Так, як своїх зобов`язань за кредитним договором [PERSON] добровільно не виконує належним чином, але як боржник вона не звільняється від відповідальності за неможливість виконання нею грошового зобов`язання, то у позивача виникло право вимагати від боржника сплати процентів. У відповідності до частини 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно п.6.3 кредитного договору, у випадку порушення позичальником строку погашення одержаного ним кредиту, він сплачує проценти в розмірі 30% річних від простроченої суми , згідно ч.2 ст. 625 ЦК України . Вирішуючи позовні вимоги про стягнення процентів за кредитним договором , суд враховує правову позицію, яка викладена у пунктах 48-55 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, яка полягає в тому, що з дня закінчення строку дії кредитного договору відносини між банком та відповідачем за своєю суттю перейшли з кредитних правовідносин, які передбачають правомірне користування чужими грошовими коштами зі сплатою відповідних процентів визначених у договорі, у відносини незаконного користування чужими грошовими коштами, тобто перейшли в охоронні правовідносини, права та інтереси позивача за якими забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Тобто, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що право кредитодавця нараховува-ти передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Позивач нарахував проценти на підставі ст.625 ЦК України, розмір яких встановлений договором. Отже, доводи представника відповідача про те, що позивач неправомірно здійснив нарахування відсотків за користування кредитом після спливу терміну повернення кредиту та процентів за ним, на думку суду, не заслуговують на увагу з підстав викладених вище. Різниця заборгованості по відсотках, яку просить стягнути позивач становить - 206 930,04 гривень. Згідно розрахунку заборгованості станом на 21.08.2016 року за кредитним договором №744 від 25.05.2007 року, що міститься в матеріалах справи, вбачається, що розмір відсотків за користування кредитом за період із 25.05.2007 року по 21.08.2016 року становить - 9 155,95 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 21.08.2016 року становить - 230 463,59 гривень. Натомість рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.04.2014 року ухваленому по справі № 308/11721/13-ц стягнуто з відповідача [PERSON] заборгованість станом на 31.03.2013 року. Таким чином, розмір нарахованих відсотків, згідно п.6.3 кредитного договору №744 від 25.05.2007 року з врахуванням різниці, що стягнута рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 28.04.2014 року становить - 5 634,53 долари США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 21.08.2016 року становить - 141 826,25 гривень. Отже, доводи представника відповідача про те, що позивач повторно нарахував проценти за користування кредитом за період за який заборгованість з відповідача стягнута згідно рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.04.2014 року, заслуговують на увагу, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог. У відповідності до ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості підлягають до часткового задоволення, а саме до стягнення підлягають відсотки з врахуванням різниці, що стягнута станом на 31.03.2013 року рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 28.04.2014 року, розмір яких становить - 5 634,53 долари США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 21.08.2016 року становить - 141 826,25 гривень, які нараховані за період із 01.04.2013 року по 21.08.2016 року, згідно п. 6.3 кредитного договору №744 від 25.05.2007 року. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову, судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог . Як вбачається з матеріалів справи, позивач ТОВ «Кредитні ініціативи» сплатив судовий збір в розмірі 3103,95 грн. (за подання позовної заяви). Предметом позову ТОВ «Кредитні ініціативи» є стягнення з відповідача суми заборгованості за кредитом, яка у загальному розмірі складає 206 930,04 грн. Разом з тим, суд дійшов висновку про обгрутнованість стягнення з відповідача заборгованості за кредитом у загальному розмірі 141 826,25 гривень. За таких обставин, з урахуванням принципу пропорційності при розподілі судових витрат між сторонами, суд вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума у розмірі 2127,39 грн. (141 826,25 гривень * 3103,95 / 206 930,04 грн.).

Outcome: partial