Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-03 00:00:00

01.06.2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача, до якого 15.08.2017 року надала заяву про збільшення позовних вимог та просить розірвати шлюб, укладений між сторонами 17.11.2012 року, актовий запис № 331, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області; та відповідно до заяви про збільшення розміру позовних вимог від 19.01.2018 року просить стягнути аліменти на утримання дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у розмірі однієї третини заробітку (доходу) [PERSON] щомісячно, починаючи із дня пред'явлення позову та до досягнення дітьми повноліття. При цьому позивач посилається на те, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 17.11.2012 року, від якого мають спільних дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. У зв'язку із тим, що відповідач добровільно не надає кошти на утримання малолітніх дітей, та оскільки примирення подружжя неможливе, позивач змушена звернутися до суду із позовом. 14.06.2017 року провадження у справі відкрито. Ухвалою суду від 01.11.2017 року задоволено клопотання представника позивача та витребувано з Управління патрульної поліції у м. Одесі Департаменту патрульної поліції відомості про посаду, яку обіймає відповідач [PERSON] 15.12.2017 року набрав чинності Закон України від 03.10.2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Згідно з п.п. 9 п. 1 Розділу ХІІ «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Позивач [PERSON] до судових засідань не з'явилась, її представники [PERSON] та [PERSON] в судових засіданнях підтримували позовні вимоги, 04.04.2018 року представником позивача [PERSON] до суду подано заяву про розгляд справи за відсутності позивача та її представника, в якій зазначено, що позовні вимоги з урахуванням уточнень сторона позивача підтримує та просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 15.08.2017 року зазначив, що згоден на розірвання шлюбу, але не згоден з сумою аліментів, визначеною в позові. В подальшому до судових засідань не з'явився, повідомлявся належним чином. 04.04.2018 року в телефонному режимі повідомив, що не може прибути в судове засідання в зв'язку з травмою ноги, однак доказів на підтвердження цієї інформації до суду не надіслав. За таких обставин з урахуванням того, що відповідач систематично не з'являється до судових засідань, та в зв'язку з відсутністю доказів на підтвердження поважності причини неявки в судове засідання 04.04.2018 року, суд на підставі положень ст. 223 ЦПК України вважає можливим продовжити розгляд справи по суті за відсутності відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 17.11.2012 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 331, що вбачається із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] /а.с.5/. [INFO] народився [PERSON], актовий запис № 3460, що слідує із свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції. Батьками у свідоцтві вказані сторони у справі /а.с.7/. [INFO] народився [PERSON], актовий запис № 3461, що слідує із свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції. Батьками у свідоцтві вказані сторони у справі /а.с.6/. Шлюб у сторін носить формальний характер, подружні стосунки між ними не підтримуються, спільного господарства сторони на теперішній час не ведуть, проживають окремо, спорів стосовно поділу спільного майна та визначення місця проживання дітей на теперішній час сторони не заявляють. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Таким чином, з урахуванням визнання відповідачем позовних вимог щодо розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню в даному судовому провадженні, так як суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Оскільки, шлюб у сторін носить формальний характер, то суд приходить до висновку, що права, свободи та інтереси позивача порушені, що призвело до звернення позивача до суду за захистом. Суд зазначає, що спірні правовідносини є сімейними та регламентуються положеннями ст. 112 СК України. Згідно з ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, проаналізувавши встановлені обставини, враховуючи визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про розірвання шлюбу підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. Стосовно позовних вимог [PERSON] про стягнення аліментів, суд зазначає наступне. З довідки про склад сім'ї та реєстрацію №426-2017/с від 04.09.2017 року вбачається, що позивач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], де разом з нею проживають також: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] /а.с.37/. Таким чином, судом встановлено, що діти сторін проживають разом із матір'ю та знаходиться на її утриманні. На підтвердження матеріального стану позивача, судом досліджено Довідку №2109 від 21.09.2017 року, видану [PERSON]з місця роботи: ТОВ «Коламбія Шипменеджмент Україна» у тому, що вона працює в ТОВ «Коламбія Шипменеджмент Україна» з 01.12.2011 року. Займає посаду Інспектор з кадрів. З 08.06.2015 року знаходиться у соціальній відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. На підтвердження працевлаштування та матеріального стану відповідача, судом досліджено: - Витяг з наказу №439 о/с від 24.10.2017 року, з якого вбачається, що [PERSON] прийнято на службу в поліцію та призначено поліцейським роти №3 батальйону №3 Управління патрульної поліції у м. Одесі Депатаменту патрульної поліції /а.с.61/; - Довідку про доходи №2316 від 18.12.2017 року, з якої вбачається, що за листопад 2017 року відповідачу нараховано заробітну плату в розмірі 10830,70 грн. /а.с.62/. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] офіційно працевлаштований та має постійний дохід. Матеріали справи не містять доказів, які були б відхилені судом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, оскільки, відповідач добровільно не надає кошти на утримання дітей, то суд приходить до висновку, що права, свободи та інтереси позивача порушені, що призвело до звернення позивача до суду за захистом. Суд зазначає, що спірні правовідносини є сімейними та регламентуються положеннями ст. ст. 180-182 СК України. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями ч. 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування та найважливішим обов'язком батьків. Статтею 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, регламентовано, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Суд враховує встановлений ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» , прожитковий мінімум у 2018 році на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. Тому сума аліментів на дітей сторін має узгоджуватись з вказаною сумою. Вивчивши матеріали справи, проаналізувавши встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved