Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-18 00:00:00

У травні 2018 року позивач звернувся в суд з позовом до державного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Василевської О.П., [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Свої вимоги мотивує тим, що він є власником нежитлового приміщення літ. «В» за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 12 вересня 1996 року. 05 квітня 2018 року він звернувся до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з заявою про державну реєстрацію права власності на зазначене приміщення. 12 квітня 2018 року державним реєстратором Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу КМР (КМДА) було винесено рішення про відмову у державній реєстрації права власності у зв`язку з наявністю реєстрації права власності на частину нежитлового приміщення. З витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , вбачається, що зазначене приміщення на праві власності належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 грудня 2017 року. Підстава внесення запису - рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 38504763 від 04 грудня 2017 року. Вважає рішення державного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Василевської О.П. щодо видачі свідоцтва про право на спадщину на ім`я [PERSON] та щодо реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна протиправними та такими, що підлягають скасуванню з огляду на наступне. [PERSON] не мала права на спадкування, оскільки у її спадкодавця не було права власності на нерухоме майно. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 06 червня 2007 року відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 02 грудня 2008 року задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю, зобов`язано відповідача звільнити нежитлове приміщення та заборонено ним користуватися. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 17 квітня 2009 року відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності за померлим чоловіком. Зазначені рішення не оскаржувались та набрали законної сили. Державний нотаріус відомості про державну реєстрацію нежитлового приміщення в установленого законом порядку до 01 січня 2013 року не перевірила, будь-яких запитів до БТІ чи органів влади не зробила. Просить суд ухвалити рішення, яким: - визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 04 грудня 2017 року, видане на ім`я [PERSON] ; - визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно № 38504763 від 04 грудня 2017 року, прийняте державним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Василевською О.П. щодо реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 29 травня 2018 року відкрито загальне позовне провадження у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2018 року вирішено питання про витребування доказів у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 23 листопада 2020 року вирішено питання про витребування доказів у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 23 листопада 2020 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просить розглядати справу у його відсутність. Відповідач - державний нотаріус Київського міського нотаріального округу Василевська О.П. у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с. 160). У матеріалах справи міститься заява завідувача Першої Київської державної нотаріальної контори, з якої вбачається, що він просить розглядати справу у відсутність представника нотаріальної контори. Відповідач - [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась. У матеріалах справи міститься відзив на позовну заяву представника [PERSON] , з якого вбачається, що він просить відмовити в задоволенні позову. Зазначено, що ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 26 червня 2002 року затверджено мирову угоду, укладену між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Пунктом 8 цієї мирової угоди визначено, що [PERSON] передає у власність [PERSON] 1/6 частину нежитлового приміщення загальною площею 28,90 кв.м. за адресою: [ADDRESS] та передає ключі від зазначеного приміщення в понеділок 01 липня 2002 року. 28 листопада 2017 року приватним нотаріусом Незнайко Н.М. було зроблено відповідну реєстрацію на [PERSON] після цього 04 грудня 2017 року в порядку спадкування державним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Василевською О.П. було видано на ім`я [PERSON] свідоцтво про право власності в порядку спадкування. Зазначені позивачем рішення суду не є належними доказами, оскільки можуть говорили лише про той факт, що [PERSON] на той час обрала невірний спосіб захисту своїх прав. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником нежитлового приміщення літ. «В» за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 12 вересня 1996 року (а.с. 8-9). Згідно інформаційної довідки КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 05 травня 2017 року продовольчий магазин № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , на праві власності зареєстровано: літ. «В» загальною площею 28,90 кв.м. за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 12 вересня 1996 року (а.с. 10). З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19 квітня 2018 року щодо нежитлового приміщення загальною площею 28,90 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , вбачається, що 1/6 частина зазначеного приміщення на праві власності належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 грудня 2017 року. Підстава внесення запису - рішення державного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Василевської О.П. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 38504763 від 04 грудня 2017 року (а.с. 11). Позивач вважає рішення державного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Василевської О.П. щодо видачі свідоцтва про право на спадщину на ім`я [PERSON] та щодо реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна протиправними та такими, що підлягають скасуванню. Встановлено, що 14 березня 2001 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с. 45). [PERSON] [INFO] помер (а.с. 41). Після смерті [PERSON] була заведена спадкова справа № 590 від 04 липня 2005 року (а.с. 37-95). У матеріалах спадкової справи міститься відповідь Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна від 28 липня 2005 року, з якої вбачається, що нежилі приміщення (в літ. «В») по [ADDRESS] на праві власності за [PERSON] не реєструвались (а.с. 52). 04 грудня 2017 року державним нотаріусом видано на ім`я [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/6 частину приміщення (гр. прим № 1), розташованого за адресою: [ADDRESS] , яка належала померлому на підставі мирової угоди від 26 червня 2002 року, затвердженої ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 26 червня 2002 року (а.с. 91). З позову вбачається, що [PERSON] не мала права на спадкування, оскільки у її спадкодавця не було права власності на нерухоме майно. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 06 червня 2007 року відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування на 1/6 частину нежитлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12-13). Заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 02 грудня 2008 року задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю, зобов`язано [PERSON] звільнити нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] від майна та особистих речей, забезпечити [PERSON] вільний доступ до зазначеного приміщення та заборонено відповідачу користуватися цим приміщенням (а.с. 14-16). Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 17 квітня 2009 року відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на 1/6 частину нежитлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] , за померлим чоловіком (а.с. 17-18). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Встановлено, що у спадкодавця [PERSON] було відсутнє право власності на 1/6 частину нежитлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] , а тому [PERSON] не мала права на спадкування зазначеного нерухомого майна. Таким чином, вимога про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 грудня 2017 року, видане на ім`я [PERSON] , підлягає задоволенню. Позивач також просить суд ухвалити рішення, яким визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно № 38504763 від 04 грудня 2017 року, прийняте державним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Василевською О.П. щодо реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, а порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість і підстави відмови в ній установлюються законом. Згідно з ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Частиною 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Вбачається, що [PERSON] є власником нежитлового приміщення літ. «В» за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 12 вересня 1996 року. Частинами 2, 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. На момент укладення [PERSON] договору купівлі-продажу - 12 вересня 1996 року діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. З позову вбачається, що [PERSON] 05 квітня 2018 року звернувся з заявою про державну реєстрацію права власності на спірне приміщення, проте 12 квітня 2018 року державним реєстратором Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу КМР (КМДА) було винесено рішення про відмову у державній реєстрації права власності у зв`язку з наявністю реєстрації права власності на частину нежитлового приміщення. Таким чином, дії державного нотаріуса щодо прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 38504763 від 04 грудня 2017 року на 1/6 частину нежитлового приміщення загальною площею 28,90 кв.м. за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] не відповідали вимогам чинного законодавства України. За таких обставин, суд вважає, що рішення державного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Василевської О.П. від 04 грудня 2017 року про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на спірну частину нежитлового приміщення було протиправним та підлягає скасуванню. Разом з тим, при скасуванні зазначеного рішення державного нотаріуса питання про визнання, зміну чи припинення речових прав судом не вирішується, оскільки чинним законодавством передбачена процедура проведення державної реєстрації прав. Позивач таку процедуру розпочав, проте не зміг завершити в зв`язку з неправомірною видачею відповідачу свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 грудня 2017 року та рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно № 38504763 від 04 грудня 2017 року. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, стягненню з кожного відповідача на користь держави підлягає 704 гривні 80 копійок судового збору.

Outcome: approved