Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

01.02.2017р. [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом про розірвання шлюбу. Позивачка у позовній заяві в обґрунтування вимог посилалася на те, що 14.04.2007р. у Жовтневому відділі РАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровській області під актовим записом № 188, вона зареєструвала шлюб з [PERSON], актовий запис № 188, в зв'язку з чим своє прізвище [PERSON] змінила на прізвище чоловіка [PERSON]. Від спільного шлюбу сторони мають малолітнього сина, [PERSON], [INFO] Спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя та обов'язки, відсутність взаєморозуміння, через що в сім'ї відбувалися сварки, які поступово призвели до руйнування останньої. Можливості зберегти сім'ю немає. Подружні відносини між сторонами припинилися з лютого 2014 року, коли відповідач пішов проживати до батьків. Сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету. Позивачка вважає, що родина розпалася остаточно і не може бути відновлена. В наданій суду заяві від 14.03.2017р. позивачка просила строк на примирення не надавати, шлюб розірвати та винести рішення в судовому засіданні за її відсутності та без фіксування процесу технічними засобами, після розірвання шлюбу прізвище змінювати не просила (а.с. № 18). Відповідач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, завірену 31.01.2017р. нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мамонова Г.М., відповідно до якої відповідач проти задоволення позову не заперечував, період (лютий 2014р.) та причину припинення шлюбних відносин визнав в повному обсязі. Крім того, відповідач зазначає, що він не потребує час на примирення та наполягає на розірванні шлюбу з позивачем (а.с. 9). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 169, ч. 2 ст. 197 ЦПК України ухвалити рішення в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксації судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтею 24 Сімейного кодексу України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3 ст. 105 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 14.04.2007р. у Жовтневому відділі РАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровській області під актовим записом № 188 (а.с. № 5). Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Судом встановлено, що спільне життя сторін не склалося через різні погляди на життя, відсутність в родині взаєморозуміння з питань ведення господарства, втрату почуття любові та поваги. Сторони проживають окремо, мають роздільний бюджет, спільне господарство не ведуть, не підтримують подружніх відносин. З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі остаточно припинені з лютого 2014р., тобто більше трьох років тому і з цього часу більше не відновлювалися, позивачка від позову не відмовилася, а відповідач визнав позовні вимоги та не заперечував проти розірвання шлюбу, суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, відновлення бути не може, і шлюб підлягає розірванню. При винесенні рішення суд також приймає до уваги положення ст. 61 ЦПК України, оскільки відповідач визнав позовні вимоги та погодився на розірвання шлюбу. Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України, у зв'язку із задоволенням позову, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки понесені при подачі позову судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн. (а.с. №2). На підставі викладеного,

Outcome: approved