Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-28 00:00:00

01 березня 2021 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач із позовом до [PERSON] , в якому просив припинити стягнення з нього аліментів в розмірі 1/3 частини заробітку, щомісячно, на користь відповідача на утримання сина сторін, які (аліменти) стягуються з позивача на підставі рішення Амур-Нижньодніпровського районного суд м. Дніпропетровська від 07 червня 2021 року. Також просив стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання вказаної дитини в розмірі ј частки від усіх видів доходу відповідача. (а.с.1-6) Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 березня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, яку призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження з викликом сторін. Цією ж ухвалою суду залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Амур-Нижньодніпровський ВДВС у м. Дніпрі ПСМУМЮ (м. Дніпро). (а.с.20) 23 квітня 2021 року представником відповідача подано відзив на позов, в якому представник просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі з тих підстав, що син сторін проживає з позивачем тимчасово, сторони домовились, що із позивачем проживатиме син, а із відповідачем\~ донька сторін, кожен утримує ту дитину, яка із ним проживає, відповідач не має претензій щодо сплати аліментів позивачем на сина за рішенням суду. Послалась представник відповідача і на нерелевантність норм законодавства, на яких ґрунтує свої позовні вимог позивач, а також на наявність у відповідача третьої групи інвалідності, що виключає можливість задоволення позову про стягнення з неї аліментів на користь позивача на утримання сина сторін. 05 травня 2021 року позивачем подано відповідь на відзив, в якій позивач просить задовольнити позов в повному обсязі, посилається на необґрунтованість тверджень сторони відповідача про відсутність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання сина через наявність у відповідача третьої групи інвалідності, вказує на необґрунтованість та недоведеність заявленого відповідачем до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу. Також 05 травня 2021 року позивачем подано заяву про зменшення розміру позовних вимог та зміну підстави позову, в якій позивач виклав прохальну частину свого позову, а отже і заявлені позовні вимоги, в новій редакції, вказавши, що просить суд зменшити розмір стягуваних з нього аліментів на користь відповідача до ј частини заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, шляхом припинення стягнення аліментів на утримання дитини сина сторін, яке проводиться на підставі рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2021 року, з дати набрання рішення суду законної сили. Також просить стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина сторін в розмірі ј частини всіх видів доходу платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду та до досягнення сином повноліття. 28 травня та 02 червня 2021 року позивачем подано до суду ідентичні уточнені позовні заяви, в яких він просив суд зменшити розмір стягуваних з нього на підставі рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2021 року на користь відповідача аліментів з 1/3 на ј частину заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання дочки сторін з дня набрання рішенням суду законної сили. Також позивач просив стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання дитини сина сторін, в розмірі ј частини всіх видів доходу платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня подання позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. В підготовчому засіданні на питання суду щодо остаточного визначення позивачем редакції його позовної заяви та формулювання позовних вимог, які він підтримує та просить суд розглядати по суті, позивач вказав, що просить суд розглядати позовні вимоги в другій редакції, тобто в редакції заяви від 05 травня 2021 року про зменшення розміру позовних вимог та зміну підстави позову. За своєю ініціативою суд з огляду на суб`єктний склад учасників розгляду справи, вказаний позивачем у заяві від 05 травня 2021 року, своєю ухвалою без виходу до нарадчої кімнати залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ту ж особу, яка вже судом залучалась та приймала участь у розгляді справи, а саме Амур-Нижньодніпровський ВДВС у м. Дніпрі ПСМУМЮ (м. Дніпро). В обґрунтування своїх позовних вимог позивач, з урахуванням їх остаточного уточнення в редакції заяви від 05 травня 2021 року, послався на те, що сторони від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей сина [PERSON] , [INFO] , та дочку [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.\~Дніпропетровська від 31 серпня 2021 року діти залишились проживати із відповідачем. Рішенням того ж суду від 07 червня 2012 року з позивача стягуються аліменти на утримання обох дітей в розмірі єдиної частки 1/3 частки від усіх видів доходу позивача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 28 березня 2012 року і досягнення дітьми повноліття. На теперішній час здійснюється примусове виконання вказаного рішення суд про стягнення аліментів Амур-Нижньодніпровським ВДВС у м. Дніпрі ПСМУМЮ (м.\~Дніпро) в рамках виконавчого провадження №33660333. На даний час змінились обставини, і сторони дійшли згоди, що син сторін буде проживати із позивачем, а дочка із відповідачем, в зв`язку із чим син сторін у березні 2021 року переїхав жити до позивача. За таких обставин, вказуючи, що син сторін перебуває на повному утриманні позивача, однак відповідач утримує від позивача аліменти на утримання сина, позивач просив суд зменшити розмір стягуваних з нього аліментів на користь відповідача до ј частини заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімум для дитини відповідного віку, шляхом припинення стягнення аліментів на утримання сина сторін, яке проводиться на підставі рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2012 року, з дати набрання рішенням суду законної сили. Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина сторін в розмірі ј частини всіх видів доходу відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 червня 2021 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, закрито підготовче провадження, а справу призначено до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні в повному обсязі. При цьому в останньому судовому засіданні після переходу до розгляду справи вже по суті позивач намагався знову уточнити позовні вимоги, змінивши їх, однак судом своєю ухвалою без виходу до нарадчої кімнати на підставі ст.49 ЦПК України було відмовлено позивачу у здійсненні такого уточнення та зміни з огляду на стадію розгляду справи (розгляд справи по суті), в рамках якої збільшення або зменшення розміру позовних вимог, зміна предмету або підстав позову не допускається. Відповідач в останнє судове засідання не з`явилась, свого представника не направила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Натомість, від представника відповідача до суду надійшла заява про часткове визнання позовних вимог, в якій представник визнала позовні вимог в частині припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання сина сторін в розмірі 1/6 частки усіх видів доходу платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дати набрання судового рішення законної сили і до досягнення дитиною повноліття. У своїй заяві в обґрунтування часткового визнання позову представник відповідача послалась на те, що відповідач не заперечує проти проживання сина сторін із позивачем, відповідач є інвалідом 3 групи довічно, а також здійснила сплату аліментів на рахунок сина сторін за квітень та травень 2021 року у загальному розмірі 3000 гривень. Третя особа в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила. За таких обставин суд у відповідності до ст.ст.211, 223, 240, 280 ЦПК України вважає за можливе провести судове засідання та здійснити розгляд справи за відсутності сторони відповідача та третьої особи. Вислухавши позивача та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що сторони з 25 липня 2003 року по 10 вересня 2012 року включено перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох спільних дітей неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та малолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Викладене підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей, копіями паспортів сторін, копією рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2012 року про розірвання шлюбу. Також судом встановлено, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.\~Дніпропетровська від 07 червня 2012 року (справа №401/3595/12, провадження №2/401/2751/12) задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей та вирішено стягувати щомісяця з [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Дніпропетровська, що проживає за адресою: [ADDRESS] , аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , на користь матері [PERSON] , в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття, починаючи стягнення з 28 березня 2012 року. На момент ухвалення вказаного рішення суду обидві спільні дитини сторін мешкали та перебували на утриманні їх матері. Дані обставини підтверджуються копією відповідного рішення суду. 19 червня 2012 року на вищевказане рішення суду після набрання ним законної сили Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська видано виконавчий лист, примусове виконання якого наразі здійснюється Амур-Нижньодніпровським ВДВС у м. Дніпрі ПСМУМЮ (м.\~Дніпро) в рамках виконавчого провадження №33660333, що встановлено судом у відповідності до ст.82 ч.1 ЦПК України, підтверджується копією виконавчого листа в матеріалах справи, а також загальнодоступними відомостями Автоматизованої системи виконавчого провадження (https://asvpweb.minjust.gov.ua/). Відповідач з 2018 року має третю групу інвалідності за загальним захворюванням та отримує у зв`язку із чим відповідну пенсію, що підтверджується копією пенсійного посвідчення відповідача. Окрім того, судом встановлено, що з лютого 2021 року спільна дитина сторін неповнолітній син [PERSON] , [INFO] , фактично мешкає разом із позивачем по даній справі, перебуваючи на його утриманні, за адресою [ADDRESS] . За адресою вказаного домоволодіння зареєстроване також місце проживання відповідача та спільної малолітньої дитини сторін дочки [PERSON] , [INFO] , однак останні у вказаному домоволодіння фактично не проживають ще з 2013 року. Викладені обставини встановлені судом у відповідності до ст.82 ч.1 ЦПК України, а також підтверджуються наявними в матеріалах справи копіями актів від 05 лютого 2021 року, копією довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб. 01 та 03 червня 2021 року на банківський рахунок, відкритий на ім`я неповнолітнього сина сторін [PERSON] , відповідачем було перераховано кошти у вигляді двох платежів по 1500 гривень кожний в якості аліментів на утримання цієї дитини, на підтвердження чого стороною відповідача надано суду копії відповідних квитанцій. Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами ЦК України, ЦПК України, СК України, Закону України «Про охорону дитинства», Конвенції про прав дитини. Так, відповідно до ст.18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Аналогічні положення містить ст.27 Конвенції про права дитини, якою також визначено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст.ст.141, 180 СК України, ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, такий обов`язок є рівним для обох батьків, а розірвання шлюбу між ними, проживання батьків окремо від дитини не звільняє від даного обов`язку щодо дитини. Згідно ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Положеннями ст.179 СК України передбачено, що той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Відповідно до ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Нормою ст.182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)\~стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно норми ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Положеннями ст.7 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Схожі за змістом положенням містить ст.3 Конвенція про прав дитини. Нормою ст.10 СК України передбачено, якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону). Якщо до регулювання сімейних відносин неможливо застосувати аналогію закону, вони регулюються відповідно до загальних засад сімейного законодавства (аналогія права). В свою чергу, відповідно до ст.273 ч.4 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Згідно ст.18 СК України способами захисту сімейних прав та інтересів, зокрема, є примусове виконання добровільно не виконаного обв`язку, а також припинення правовідношення, його анулювання. Аналогічне положення щодо способів захисту прав міститься в нормі ст.16 ЦК України. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені судом на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті наведених вище норм законодавства, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного. Так, за своєю суттю аліменти це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Викладене означає, що проживання одного із батьків з дитиною та здійснення її утримання і виховання є не разовою обов`язковою умовою лише для первинного призначення рішенням суду аліментів на утримання дитини з їх виплатою на ім`я такого із батьків. Напроти, така умова є обов`язковою постійною умовою, яка має виконуватись тим із батьків, на ім`я якого вже призначено виплату за рішенням суду аліментів на утримання дитини, протягом всього періоду часу, на який призначено виплату аліментів. В свою чергу, припинення виконання такої умови, наприклад у випадку припинення проживання дитини разом із тим із батьків, на ім`я якого стягуються аліменти за рішенням суду, зумовлює втрату таким із батьків права на отримання на своє ім`я аліментів на дитину та розпорядження ними. І хоча чинний СК України прямо не визначає порядку і підстав припинення стягнення аліментів на ім`я одного із батьків з наведеної вище причини, разом з тим вказаний кодифікований нормативно-правовий акт містить способи захисту сімейний прав, одним із яких є припинення правовідношення, а також його анулювання. Даний спосіб захисту у вигляді припинення стягнення з одного із батьків (платника) аліментів на утримання дитини через припинення проживання дитини з другим із батьків, на ім`я якого такі аліменти стягуються за рішенням суду, є належним, ефективним способом захисту та підлягає застосуванню за аналогією права на підставі ст.10 СК України та згідно ст.273 ч.4 ЦПК України за позовом платника аліментів. Наведений правовий висновок суду узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 04 вересня 2019 року по справі №711/8561/16-ц, від 15 квітня 2020 року по справі №583/5413/18, від 03 лютого 2021 року по справі №520/21069/18, від 10 лютого 2021 року по справі №523/18199/16-ц. Стосовно спірних правовідносин у даній цивільній справі, то в ході її розгляду судом встановлено, що на підставі рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.\~Дніпропетровська від 07 червня 2012 року (справа №401/3595/12, провадження №2/401/2751/12) з позивача на ім`я відповідача стягують аліменти на утримання двох спільних дітей сторін сина [PERSON] , [INFO] , та дочки [PERSON] , [INFO] . Разом з тим, судом встановлено, що з лютого 2021 року згідно відповідних актів син сторін проживає та перебуває на утриманні свого батька\~ позивача по справі, а тому подальше стягнення з останнього аліментів на утримання цієї дитини на ім`я відповідача є безпідставним та неправомірним, порушує майнові права позивача, а також самої дитини, оскільки доказів витрачання коштів відповідачем на утримання сина сторонами суду не подано. За таких обставин позовні вимоги в частині припинення стягнення аліментів є обґрунтованими та доведеними, а отже підлягають задоволенню, однак частково. Частковість задоволення цих позовних вимог зумовлена тим, що позивач при обранні способу захисту своїх прав поєднує одночасно два взаємовиключні способи захисту просить зменшити розмір стягуваних з нього аліментів на сина та припинити їх стягнення. Приймаючи до уваги зміст та характер спірних правовідносин, наведені вище правові висновки суду, а також норму ст.5 ЦПК України,

Outcome: partial