Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-13 00:00:00

У липні 2014 року [PERSON] (Позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві (Відповідач, ВДВС Шевченківського РУЮ м.Києва), про припинення арешту, накладеного на усе нерухоме майно, в якому просив припинити арешт, накладений постановою Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві АА №746679 від 09.04.2003 року на усе нерухоме майно, яке належить [PERSON] Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 03.07.2014р. він звернувся до приватного нотаріуса з метою отримання консультацій щодо укладення договору про відчуження належного йому на праві власності нерухомого майна. При перевірці відповідних документів, нотаріусом було повідомлено Позивачу про наявність перешкод щодо укладення будь-яких правочинів щодо належного йому нерухомого майна, оскільки в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна є запис щодо обтяження, а саме - про накладення арешту на усе нерухоме майно, що належить Позивачу на праві власності. Відповідно до витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 03.07.2014р. вбачається, що арешт був накладений на підставі постанови АА № 746679 від 09.04.2003р., винесеної ВДВС Шевченківського РУЮ у м.Києві. З метою з'ясування питання про накладений у 2003 році арешт, Позивач звернувся з відповідною заявою до Відповідача, який своїм листом повідомив Позивача, що станом на 07.07.2014р. виконавчі провадження завершені по 2010 рік знищені у зв'язку із закінченням терміну зберігання, при цьому ВДВС повідомив, що згідно журналу обліку виконавчих документів, переданих на виконання державному виконавцеві та Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень виконавчі документи про стягнення з Позивача грошових коштів на виконанні у відділі не перебувають. Таким чином, враховуючи зазначене та відсутність незавершеного виконавчого провадження де б Позивач був боржником, а також відсутність необхідності визнання права власності на належне Позивачу нерухоме майно, останній вважає, що арешт, накладений постановою державного виконавця АА № 746679 від 09.04.2003р., повинен бути скасований. В судовому засіданні Позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності Відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що Позивач є власником 67/100 частки квартири [ADDRESS], що підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав № 34868354 від 18.07.2012р., виданим Комунальним підприємством Київським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна (а.с.7). Постановою ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві АА № 746679 від 09.04.2003р. накладено арешт на все нерухоме майно, що належить [PERSON], що підтверджується Витягом з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна у порядку доступу нотаріусів № 62261374 від 03.07.2014р., сформований приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] (а.с.6). З Листа ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві № ДВ/19 від 07.07.2014р. вбачається, що станом на 07.07.2014р. виконавчі провадження завершені по 2010 рік, знищені, у зв'язку із закінченням терміну зберігання. Згідно журналу обліку виконавчих документів, переданих на виконання державному виконавцеві та Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень виконавчі документи про стягнення з Позивача грошових коштів на виконанні у відділі не перебувають та рекомендовано Позивачу звернутись до суду з питанням звільнення з-під арешту, належного йому майна (а.с.5). З наведеного, суд дійшов висновку, що виконавче провадження в рамках, якого була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 09.04.2003р. було закінчено, що підтверджується матеріалами справи, а тому арешт накладений на майно боржника підлягав скасуванню. Статтею 124 Конституції України передбачено, що судове рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Стаття 14 ЦПК України передбачає, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження" (далі Закону) примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу". Згідно ч. 1 ст. 11 Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Так, державний виконавець: - здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; - надає сторонам виконавчого провадження та їх представникам можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; - розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження і їхні клопотання; - заявляє в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; - роз'яснює сторонам їхні права і обов'язки. Положеннями ч 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Згідно ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції чинній на час винесення постанови про арешт майна боржника від 09.04.2003р., виконавче провадження підлягає закінченню у випадках: 1) прийняття судом відмови стягувача від стягнення; 2) затвердження судом мирової угоди між стягувачем і боржником про закінчення виконавчого провадження; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, якщо виконання їх обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа; 5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника при виконанні рішення про передачу їх стягувачеві, або знищення речі, яка мала бути передана стягувачеві в натурі; 6) закінчення передбаченого законом строку для даного виду стягнення; 7) передачі виконавчого документа ліквідаційній комісії у разі ліквідації боржника - юридичної особи, в тому числі внаслідок визнання боржника банкрутом; 8) фактичного повного виконання рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), які видали виконавчий документ, або на письмову вимогу стягувача; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу Державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), які видали виконавчий документ, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 76 цього Закону. Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного відділу Державної виконавчої служби. Копія постанови у 3-денний строк надсилається сторонам та суду або іншому органу (посадовій особі), які видали виконавчий документ. Відповідно до ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку з завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що при закінченні виконавчого провадження, в рамках якого було накладено арешт на все нерухоме майно [PERSON], державним виконавцем було порушено вимоги ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження», та в постанові про закінчення виконавчого провадження, не було зазначено про скасування арешту, накладеного на майно боржника у виконавчому провадженні, а тому права Позивача підлягають поновленню шляхом припинення арешту, накладеного постановою Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві АА № 746679 від 09.04.2003 року. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 2,6,11,37,38 Закону України «Про виконавче провадження», та

Outcome: approved