Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-28 00:00:00

У березні\~2021\~року до\~Добропільського міськрайонного\~суду Донецької\~області надійшла\~позовна заява\~ [PERSON] \~до [PERSON] \~про розірвання\~шлюбу між позивачем, [PERSON] , та [PERSON] , зареєстрований [PERSON] м. Анкара Відділом реєстрації одружень 16 листопада 2013 року, витяг з реєстру одружень № 6677. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що 16 листопада 2013 року між сторонами було укладено вищевказаний шлюб. Від шлюбу мають спільних малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя між сторонами не склалося, оскільки вони мають різні погляди на сімейне життя та обов`язки, через несумісність характерів та поглядів на життя, вони не проживають разом та не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільного господарства вже тривалий час. Вважає, що сім`я фактично розпалася, шлюбні відносини припинено, примирення між ними неможливе. Просила розірвати шлюб. Ухвалою від 29 березня 2021 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу -\~ залишено без руху і надано позивачу термін для усунення недоліків, вказаних в ухвалі, які позивачем було усунуто 02 квітня 2021 року. Ухвалою суду від 09 квітня 2021 року судом було постановлено ухвалу про прийняття до розгляду та відкриття провадження у справі. Позивач та її представник в судове засідання не з`явились. Проте, в позовній заяві просили розглядати справу у відсутності позивача та у відсутності її представника. Позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач\~ в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в тому числі шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. З заявою\~про відкладення\~розгляду справи\~та з\~повідомленням причин\~неявки до\~суду не\~звертався.\~Відзиву на\~позовну заяву\~до суду\~не надавав. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. З урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстрований [PERSON] м. Анкара Відділом реєстрації одружень 16 листопада 2013 року, витяг з реєстру одружень № 6677, що підтверджується міжнародним свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим 16 листопада 2013 року. (а.с. 18-33) Від шлюбу сторони мають малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 11 січня 2018 року Виконкомом Білозерської міської ради міста Добропілля Донецької області (а.с. 16); [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 17 серпня 2017 року Добропільським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (а.с. 17). Розірвання шлюбу, укладеного між громадянином України та іноземцем, має ряд особливостей. Основним у цьому питанні є визначення закону, відповідно до якого буде проводитися розірвання шлюбу. Статтею 63 Закону України "Про міжнародне приватне право"\~передбачено, що припинення шлюбу та правові наслідки його припинення визначаються правом, яке діє в даний час щодо правових наслідків шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 60 вищевказаного Закону, правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а при його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання (за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання в цій державі). При відсутності спільного місця проживання - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Таким чином, якщо подружжя є громадянами різних держав, спільно проживали на території України, і на час розірвання шлюбу хоча б один з них продовжує проживати на її території, то розірвання шлюбу провадиться за законодавством України. Особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої він є (стаття 16 Закону України «Про міжнародне приватне право»).\~\~ Відповідно до\~ст. 110 СК України,\~розірвання шлюбу можливе за заявою одного з подружжя. Згідно з ч. 2 і 3\~ст. 60 Закону України "Про міжнародне приватне право"\~подружжя, будучи громадянами різних держав, можуть обрати право, яке буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу. Таке можливо, тільки якщо вони не мають спільного місця проживання або якщо особистий закон кожного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є громадянкою України, зареєстрованим місцем проживання якої є [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] (а.с. 8-11), а як вбачається з долученої до позовної заяви копії посвідки на постійне проживання відповідача [NUMBER] , виданої 04 грудня 2017 року органом 1401), [PERSON] , [INFO] , є громадянином Іраку, зареєстрованим місцем проживання якого є [ADDRESS] (а.с. 13-14). Таким чином, враховуючи, що зареєстровані місця проживання подружжя значаться на території України, діти народжені в шлюбі, народились [PERSON] у м. Білозерське, а [PERSON] у м. Донецьку України, тобто подружжя проживало на території України та залишаються проживати і на даний час, тому справа має розглядатись саме за законодавством України. Проголошена\~ст. 51 Конституції України\~охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На цьому ж наголошує Верховний Суд України в п. 10 Постанови Пленуму за № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя», в якому роз`яснено, що проголошена\~Конституцією України\~охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. За вказаних обставин, суд вважає що сім`я сторін фактично розпалася, між ними втрачені почуття любові та взаємоповаги і шлюб носить формальний характер, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є таким, що суперечить інтересам сторін. Заяв про надання строку на примирення від сторін спору до суду не надходило, відзив з запереченнями проти позовних вимог відповідач не надавала. Таким чином, судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є таким, що суперечить інтересам сторін. Врахувавши, що одна із основних засад шлюбу є його добровільність, тому відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, шлюб підлягає до розірвання. Згідно ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З урахуванням того, що позивач із клопотанням про зміну прізвища на дошлюбне не клопотала, тому суд вважає за доцільне після розірвання шлюбу позивачу залишити прізвище [PERSON] . На підставі викладеного та

Outcome: approved