Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

01 серпня 2016 року позивач [PERSON] акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (надалі ПАТ КБ «Приватбанк») звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» зазначив, що відповідно до укладеного кредитного договору № MRXRRX02040182 від 05.09.2008 року відповідач отримав кредит у розмірі 1140 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом останнього у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісії, а також інших витрат згідно умов договору. Умови погашення кредиту відповідачем належним чином не виконувалися, внаслідок чого утворилася заборгованість перед ПАТ КБ «Приватбанк», яка станом на 25.07.2016 року становить 48103,32 грн. Від цієї суми заборгованості віднімається сума в розмірі 306672,04 гривень, яка була задоволена рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя від 26.11.2013 року, різниця становить 17431,28 гривень. Посилаючись на діюче законодавство позивач просить стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості за кредитним договором та судовий збір. У відкрите судове засідання представник позивача не зявився, надав заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у відкрите судове засідання не зявився за невідомих суду причин, про час та місце слухання справи повідомлялася своєчасно та належним чином за адресою його реєстрації, тому суд за наявності письмової згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до укладеного кредитного договору № MRXRRX02040182 від 05.09.2008 року відповідач отримав кредит у розмірі 1140 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом останнього у заяві. Умови погашення кредиту відповідачем належним чином не виконувалися, внаслідок чого утворилася заборгованість перед ПАТ КБ «Приватбанк», яка станом на 25.07.2016 року становить 48103,32 гривень, яка складається з наступного: 1140,00 гривень заборгованість за кредитом, 41,27 гривень заборгованість за відсотками за користування кредитом, 167,58 гривень заборгованість по комісії за користування кредитом, 46754,47 гривень пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя від 26 листопада 2013 року з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість станом на 26.09.2013 року за кредитним договором № MRXRRX02040182 від 05.09.2008 року в розмірі 30672,04 гривень, яка складається з наступного: 1140,00 гривень заборгованість за кредитом, 41,27 гривень заборгованість за відсотками за користування кредитом, 167,58 гривень заборгованість по комісії за користування кредитом, 29323,19 гривень пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, штраф в розмірі 500 гривень та 1533,60 гривень. Різниця заборгованості становить 17431,28 гривень. Як вбачається з листа та розрахунку, наданих позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк», сума 17431,28 гривень пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором за період з 26 вересня 2013 року по 25 липня 2016 року. Відповідно до п.5.1 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту позичальник сплачує банку пеню у розмірі 1,25% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прос рочки, але не менше 1 гривні. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно п.1 ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). 14 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», в статті 2 якого зазначено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. У п. 5 ст. 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону передбачено, що Кабінет Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону зобов'язаний, зокрема: затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення. На виконання цього Закону 30 жовтня 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження № 1053-р, яким було затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з п. 20 ч. 1 цього Розпорядження м. Маріуполь Донецької області входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Проте 05 листопада 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження №1079-р про зупинення дії Розпорядження від 30 жовтня 2014 року № 1053-р, яке в подальшому постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 09 лютого 2015 року було визнано нечинним (справа № 826/18330/14). Згідно зі ст. 1 Закону України «Про боротьбу із тероризмом», район проведення антитерористичної операції - це визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція. За наказом керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07 жовтня 2014 року №33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» районами проведення АТО визначені всі населені пункти Донецької та Луганської області (без виключень). Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визначення такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція і до цього переліку включено м. Маріуполь Маріупольської міської ради. Згідно даних Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO]. Відповідно до статті 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Оскільки на теперішній час м. Маріуполь згідно затвердженого переліку є територією, де проводилася антитерористична операція, то визначені Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» тимчасові заходи для забезпечення підтримки осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції, розповсюджуються на відповідача [PERSON] і звільняє його від обов'язку по оплаті пені на користь ПАТ «Приват Банк», з урахуванням положень ст.5 ЦК України та ст. 58 Конституції України. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення з відповідача пені за несвоєчасне виконання зобовязань не підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed