Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-12 00:00:00

01.02.2017 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 18.11.1990 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від спільного подружнього життя у сторін народилось троє дітей, двоє з яких на сьогоднішній день є повнолітніми, а син [PERSON], [INFO], є неповнолітнім, який в даний час проживає з позивачем. 17.03.2014 року рішенням Луцького міськрайонного суду шлюб між сторонами був розірваний. Відповідач впродовж останнього часу не надає матеріальної допомоги в добровільному порядку та регулярно. У звязку з чим просить суд стягувати з [PERSON] в її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/3 частини від усіх видів його доходів, щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач збільшила позовну вимогу та просила також стягнути з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] додаткові витрати в розмірі 520 гривень. Представник позивача позов підтримала та просила задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково та не заперечував проти стягнення з нього на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] аліментів в розмірі близько 2000 гривень, щомісячно, та додаткових витрат в розмірі 520 гривень. Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що згідно копії рішення Луцького міськрайонного суду від 17.03.2014 року шлюб між сторонами, зареєстрований 18.11.1990 року, був розірваний (а.с. 4). Від спільного подружнього життя у сторін народилось троє дітей, двоє з яких на сьогоднішній день є повнолітніми, а син [PERSON], [INFO], є неповнолітнім, що підтверджується копією свідоцтва про його народження (а.с. 5). В судовому засіданні встановлено, що відповідач надає матеріальну допомогу на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який знаходиться на утриманні та вихованні матері, однак така допомога є нерегулярною, не стабільною. Згідно довідки з місця роботи позивача вбачається, що [PERSON] працює лікарем отоларингологом в КЗ Луцька міська дитяча поліклініка та отримує дохід в середньому близько 3700 гривень на місяць (а.с. 11). Згідно довідки з місця роботи відповідача та письмових його пояснень вбачається, що [PERSON] працює лікарем-хірургом та його середньомісячний дохід за 2016 рік становить близько 8200 гривень (а.с. ). Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує стан здоровя, матеріальне становище сторін та неповнолітньої дитини, а також прожитковий мінімум для дітей відповідного віку, наявність на утриманні у відповідача непрацездатних батьків [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Суд вважає, що [PERSON] спроможний сплачувати аліменти на утримання свого неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, а тому позов слід задовольнити частково. Підлягає до стягнення сума додаткових витрат на утримання неповнолітнього [PERSON] в розмірі 520 гривень, яку відповідач визнає. Відповідно до ст.ст. 81, 88 ЦПК України з відповідача в користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 640 грн. Згідно п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі наведеного та

Outcome: partial