Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-27 00:00:00

У лютому 2018 року ТОВ "Будівельних обєктів» звернулося до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння шляхом скасування державної реєстрації права власності та виселення. В обґрунтування своїх вимог представник позивача посилався на те, що Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20 травня 2016 року по справі №522/2985/16-ц було визнано право власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] (Бєлінського) в м. Одесі. Після набрання рішенням законної сили, [PERSON] на підставі Договору дарування від 13 жовтня 2017р. відчужив квартиру на користь [PERSON]. Пізніше, Постановою апеляційного суду Одеської області від 25.01.2018р., рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 травня 2016 року по справі №522/2985/16-ц було скасовано, та у задоволенні позовних [PERSON] про визнання за ним права власності було відмовлено. Задовольняючи апеляційну скаргу суд другої інстанції виходив з того, що Позивачем було обраний невірний спосіб захисту та з тих підстав, що право вирішувати питання про передачу квартир у зазначеному будинку у власність інших осіб належить саме ТОВ "Будівельних обєктів». З урахуванням викладених обставин ТОВ "Будівельних обєктів» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння шляхом скасування державної реєстрації права власності та виселення. Представник позивача в судове засідання не зявився, поважності причин неявки до суду не надавав та не заявляв. Представник відповідача, [PERSON], який діяв на підставі довіреності надав суду заяву, згідно якої просив розглядати справу за його відсутності, заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у Відзиві на позовну заяву. З врахуванням тривалості судового розгляду суд прийняв рішення про розгляд позовної заяви по суті за відсутності позивача, яка сповіщалася у відповідності до чинного процесуального законодавства та зловживає своїми процесуальними правами та обовязками. У відповідності до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено,\~що у лютому 2016 року [PERSON] звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСББ «Ніка-2005», Виконкому ОМР про визнання права власності на нерухоме майно посилаючись на те, що у 1999 та 2000 р.р. між позивачем та ТОВ «Будівельних об'єктів» буди укладені договори про дольову участь у будівництві квартири та надземного гаражу, з підсобним приміщенням. Позивачем зазначалося що умови договору виконані ним в повному обсязі. У 2002 році позивач отримав технічну документацію на вказане майно та став відкрито їм користуватися з того ж часу. Позивач посилався на те, що 16.02.2005 року ТОВ «Будівельні об'єкти» незаконно отримало свідоцтво на право приватної власності на 14 поверховий 90 квартирний будинок 9814 кв.м. и 555 кв.м. гаражів. У зв'язку із вищевикладеним та у зв'язку із тим, що позивач посилається, що він добросовісно та відкрито користується майном протягом 10 років просив суд визнати за ним право власності на квартиру та надземний гараж. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20 травня 2016 року по справі №522/2985/16-ц позовні вимоги було задоволено, в повному обсягу та визнано за [PERSON] право власності на квартиру та на надземний гараж. Після набрання рішенням законної сили, [PERSON] зареєстрував право власності на нерухоме майно, а пізніше на підставі Договору дарування від 13 жовтня 2017р. відчужив квартиру на користь [PERSON]. 26.12.2017р. [PERSON] - помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть від 27.12.2017р., виданим Одеськім міським відділом державної реєстрації актів цивільного тану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Згідно із Заповітом від 15.09.2006р. померлий заповів усе своє рухоме та нерухоме майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі те, що на день смерті буде належати - [PERSON]. В свою\~чергу [PERSON]\~прийняв спадщину\~після смерті [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про спадщину за заповітом від 20.08.2018р. Вважаючи рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 травня 2016 року по справі №522/2985/16-ц незаконним представник ТОВ «Будівельних об'єктів» - [PERSON] звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 травня 2016 року та постановити нове рішення яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Постановою апеляційного суду Одеської області від 25.01.2018 р., рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 травня 2016 року по справі № 522/2985/16-ц було скасовано, та у задоволенні позовних [PERSON] про визнання за ним права власності було відмовлено. Після чого ТОВ "Будівельних обєктів» звернулося до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння шляхом скасування державної реєстрації права власності та виселення. Суд відмовляючи у задоволенні позовних вимог виходив з того що на підставі ст. 190 ЦК України, майном вважається не лише окрема річ чи сукупність речей, а також майнові права. Майнові права є неспоживною річчю і визнаються речовими правами. З постанови\~апеляційного суду\~Одеської області\~від 25.01.2018р.\~по справі\~№522/2985/16-ц\~вбачається,\~що підставою\~для звернення\~[PERSON]\~(померлого)\~до суду\~з позовом\~про визнання\~за ним\~права власності\~послугувала та\~обставина,\~що у\~1999\~та 2000\~р.р.\~між ним\~та ТОВ\~«Будівельних об'єктів»\~було укладено\~договори про\~дольову участь у будівництві квартири та надземного гаражу, з підсобним приміщенням другого поверху. Тобто, факт того, що у звязку з укладанням [PERSON] умов договорів про пайову участь у будівництві обєктів нерухомого майна, у нього виникло майнове право на квартиру [ADDRESS] (Бєлінського) в м. Одесі, яке в подальшому має трансформуватися у зареєстроване право власності на квартиру, вже встановлений Постановою від 25.01.2018р. по справі №522/2985/16- ц тому не підлягає доведенню по даній цивільній справі. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі\~ст.\~1217\~ЦК України,\~до складу\~спадщини входять\~усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином, до [PERSON], як правонаступника після смерті [PERSON]М, перейшли (успадкувалися) майнові права на квартиру, які виникли у померлого на підставі договорів на пайову участь. Майном як особливим об'єктом вважаються окремі речі, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки (ч. 1 ст. 190 ЦК України). Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами. З аналізу чинного законодавства (статті 190, 656, 717 ЦК, Закон від 2 жовтня 1992 р. № 2654-ХІІ «Про заставу» (далі Закон № 2654-ХІІ), Закон від 19 червня 2003 р. № 979-ІV «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати», Закон від 05 червня 2003 р. № 898-ІV «Про іпотеку» (далі Закон № 898-ІV)), а також з урахуванням висновків Верховного Суду України за результатами розгляду спорів з приводу майнових прав (справи № 6-29429св09, 6-52295св10, 6-32594св10), вбачається, що майнові права, поряд з будь-якими рухомими, нерухомими речами, грошима, цінними паперами, є обєктами цивільного обороту. До майнових прав належить, зокрема, право вимоги, що виникає з приводу володіння, користування та розпорядження майном (наприклад: спадкові права; права вимоги особи за зобовязаннями, за якими вона є кредитором; виключні права автора і под.), право вчиняти дії щодо оформлення права власності на майно. У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 30 січня 2013 р. у справі № 6-168цс12 зроблено висновок, що майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як обєкта цивільних прав. Майнове право це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Таким чином, майнове право, яке є предметом договору підряду, - це обумовлене право набуття в майбутньому права власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, необхідні й достатні для набуття речового права. Суд доходить висновку, що [PERSON] уклавши Договори про дольову участь у будівництві квартири та надземного гаражу, з підсобним приміщенням, отримав майнові права на вказане нерухоме майно, які в порядку спадкування згідно зі ст.ст. 1216, 1217 ЦК України, перейшли до його правонаступника [PERSON] Таким чином, сам факт отримання ТОВ «Будівельних об'єктів» Свідоцтва про право власності на Житловий будинок від 16.02.2005р., не надає прав Позивачу для витребування вказаного майна, у особи яка має майнові права на вказане нерухоме на підставі Договорів про дольову участь у будівництві. Враховуючи, що інші позовні вимоги, а саме скасування державної реєстрації та виселення є похідними від вимоги про витребування майна, тому в їх задоволенні слід також відмовити. Відповідно до ч.ч.1,5,6 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed