Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-10 00:00:00

У грудні 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, зазначивши, що 16 липня 2007 року між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір № 001-24054-160707, відповідно до умов якого, банк відкрив відповідачу кредитну лінію на загальну суму 30000 гривень, встановивши ліміт кредитної лінії - 3000 гривень та надав платіжну картку для здійснення обслуговування держателя на умовах, викладених у тарифному пакеті «Віза Класичний». Відповідач зобов'язаний був щомісяця, у визначені строки здійснювати погашення частини суми заборгованості, яка виникла за попередній звітний місяць, а також здійснювати погашення в повному обсязі заборгованість за Овердрафтом, яка виникла за попередній звітний місяць, сплачувати всю суму процентів, нарахованих за користування кредитною лінією та/або Овердрафтом за попередній звітний місяць та всю суму пені, яка нарахована за попередній звітний місяць у разі порушення строків сплати заборгованості за кредитною лінією та/або Овердрафтом та процентів за користування кредитною лінією та/або Овердрафтом. Умови договору щодо своєчасного внесення вказаних у договорі платежів відповідачем були порушені, внаслідок чого станом на 17.10.2013 року утворилась заборгованість по простроченому тілу кредиту - 12234.82 грн. та відсотках - 216.72 грн., всього - на загальну суму 12451 грн. 54 коп. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість, яка виникла за даним кредитним договором та сплачений ним при подачі позову судовий збір. У судове засідання представник позивача не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про отримання судової повістки, в позовній заяві просить справу розглядати у його відсутність, позов підтримує повністю. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся, про що свідчить поштове повідомлення про отримання судової повістки в матеріалах справи. Представник відповідача - [PERSON] позовні вимоги не визнала в повному обсязі, вважає їх надуманими і просить відмовити в задоволенні позову, оскільки позивачем пропущений строк позовної давності, так як останній платіж [PERSON] здійснив 21.05.2009 року, а позов до суду пред'явлений 03.12.2013 року. Ознайомившись із матеріалами справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з слідуючих підстав. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п. 2.5 кредитного договору держатель картки зобов'язаний щомісячно в строки, визначені Правилами здійснення операцій за картковими рахунками, здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитною лінією, а також здійснювати погашення в повному обсязі заборгованості за овердрафтом та всю суму пені, яка нарахована за попередній звітний місяць у разі порушення строків сплати. Згідно умов надання кредитної картки «Віза Класік» строк кредитування встановлений протягом 364 календарних днів. Таким чином, погашення кредитної заборгованості та строки чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язання це право-відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Згідно із ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася; або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У справі, яка розглядається, судом встановлено, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором, щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а одним із видів порушення зобов'язання є прострочення невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття "як строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (статті 530, 631 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України.Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України). Про правові наслідки порушення зобов'язання боржником йдеться також у частині першій статті 611, частині другій - четвертій статті 612 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника. Перевіряючи доводи представника відповідача в частині застосування норм закону щодо позовної давності, суд виходить із такого. Як зазначалося вище, сторони встановили як строк дії договору до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов'язань, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів. Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд із встановленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлено відповідальність за порушення їх сплати. Умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, а тому право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Умовами договору погашення кредиту та процентів повинно здійснюватися позичальником частинами кожного місяця, а тому початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Як встановлено в письмовому розрахунку заборгованості (а.с. 14-15) [PERSON] здійснив останній платіж за кредитом 21.05.2009 року. У свою чергу банк звернувся до суду з позовом до нього 03.12.2013 року. Отже, аналізуючи умови договору сторін і зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. На виконання ухвали Колегії судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 травня 2014 року ухвалою судді Бахмацького районного суду від 18 червня 2014 року було зобов'язано позивача надати розрахунок заборгованості за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів, процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу, але позивачем такий розрахунок наданий не був. Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Виходячи із розрахунку витрат на правову допомогу, адвокат [PERSON] приймала участь на стороні відповідача [PERSON] в попередньому судовому засіданні 27 червня 2014 року та в судовому засіданні 11 липня 2014 року, що підтверджується журналами судових засідань. Станом на 01.01.2014 року розмір мінімальної заробітної плати становить 1218 грн. Отже, визначена в розрахунку витрат на правову допомогу сума 500 гривень є можливою до стягнення.

Outcome: approved