Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

01.07.2021 [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просить: - визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Харківської області Остапенко Євгена Михайловича №5354 від 14.02.2021 року, за яким пропонується стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Фінпром маркет» заборгованість в розмірі 16902,50 грн; - стягнути з відповідача судові витрати. Позовна заява обґрунтована тим, що позивач вказує, що в неї дійсно були фінансові зобов`язання з різними банками, кредити по яким вона повністю сплатила, а тому вважала, що навіть якщо залишилась якась заборгованість, то сплив строк для її повернення. Вважала, що виконавчий напис вчинений з порушенням норм законодавства, оскільки він вчинений на підставі документів, які не свідчать про безспірність заборгованості, документи не відповідають Переліку, позивач не погоджується з розміром заборгованості та вказує, що сплили строки позовної давності по вказаному договору, у зв`язку з чим просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №5354 від 14.02.2021 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Харківської області Остапенко Є.М. про стягнення з [PERSON] коштів та стягнути з позивача понесені судові витрати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала заяву згідно якої позовні вимоги підтримала, розгляд справи просила проводити без її участі, про що надали відповідну письмову заяву. Представник відповідача - «Фінпром маркет`в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином, у встановленому законом порядку, надав на адресу суду листа у відповідності до якого позовні вимоги визнали у повному обсязі, просили вирішити питання про повернення судового збору в порядку ч. 1 ст. 142 ЦПК України ( а.с. 52). Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Харківської області Остапенко Є.М. у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що в справі є відповідні докази; ніяких заяв на адресу суду не надсилав. Третя особа - Роздільнянський міжрайонний відділ державної виконавчої служби південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Одеса, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, в судове засідання не з`явилась, про причини не явки суд не повідомила. На виконання ухвали суду про витребування доказів надали до суду належним чином завірену копію виконавчого провадження по виконанню оспорюваного виконавчого напису. В порядку ч.2 ст.247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Згідно до ст. 43 та ч. 6 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов повністю або частково, при цьому суд не приймає визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Підстави не приймати визнання позову представником відповідача, судом не встановлено. У ході розгляду справи проведено наступні процесуальні дії. Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 01.07.2021 року відкрито провадження по справі. Розгляд справи проводиться в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 01.07.2021 року зупинено стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого 14.02.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харківської області Остапенко Євгеном Михайловичем, зареєстрованого в реєстрі за №5354, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» заборгованість в розмірі 16902,50 грн, до ухвалення рішення у справі та набрання ним законної сили. Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 01.07.2021 року витребувано в порядку ст. 84 ЦПК України у виконавчій службі належним чином завірену копію виконавчого провадження. Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 26.07.2021 року закрито підготовче судове засідання та справа призначена до судового розгляду. Судом по справі встановлені наступні фактичні обставини справи. ТОВ «Фінпром маркет» звернулось до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Харківської області Остапенко Є.М. із заявою на вчинення виконавчого напису на кредитному договору № 0994078655 від 27.04.2018 року про стягнення боргу з [PERSON] на їх користь. До заяви нотаріусу надано наступні документи: - виписка з особового рахунку за кредитним договором № 0994078655 від 27.04.2018 року [PERSON] , згідно якої заборгованість складає 16852,50 грн, з яких: - прострочена заборгованість за телом кредиту - 3500 грн, прострочена заборгованість за процентами - 13352,50грн. (а.с.32) 08.09.2020 року на підставі вище перерахованих документів приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харківської області Остапенко Є.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №5354 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінпром маркет» заборгованості за кредитним договором № 0994078655 від 27.04.2018 року в розмірі 16902,50грн. (а.с.33). З вказаного виконавчого напису нотаріуса також вбачається, що ТОВ «Фінпром маркет» набуло права вимоги про стягнення з [PERSON] у зв`язку з чисельними договорами факторингу та відступлення права вимоги за кредитним договором № 0994078655 від 27.04.2018р., укладеного між ТОВ «Інфінанс» та [PERSON] . За вчинення виконавчого надпису стягнуто з [PERSON] 50,00 грн. Постановою Роздільнянського міжрайонного відділу державної виконавчої служби південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Одеса від 02.06.2021р. було відкрито виконавче провадження № 65654257. (а.с.35) та постановою від 03.06.2021 року було накладено арешт на майно [PERSON] (а.с.38) Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами встановлюються Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України, зокрема Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених наказом Мінюсту від 22.02.2012 року №296/5. (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій) За п.19 ст.34 Закону України «По нотаріат» вчинення нотаріусом виконавчого напису є нотаріальною дією. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій №296/5 для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Крім того відповідно до п.п. 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій , безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). Згідно з пунктом 2 Переліку документів для одержання виконавчого напису з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: - оригінал кредитного договору; - засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Відтак, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. В свою чергу, з огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Так статтею 50 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт, який оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Суд в свою чергу при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити і зазначити у рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. За результатами аналізу вищенаведених норм можна прийти до наступних висновків. Так, з наданих на вимогу суду копій документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис від 04.02.2021р. за реєстровим №5354, убачається, що для підтвердження права вимоги ТОВ «Фінпром маркет» до [PERSON] за кредитним договором, який вона укладала з ТОВ «Інфінанс» нотаріусу було надано не весь пакет необхідних документів. До даних документів не надано кредитного договору № 0994078655 від 27.04.2018р., укладеного між ТОВ «Інфінанс» та [PERSON] , не надано додатків з переліком кредитних справ та Реєстру вимог, які повинні бути підписані обома сторонами і є невід`ємними частинами цих договорів і які б могли безспірно свідчити про перехід прав первісного кредитора [PERSON] - ТОВ «Інфінанс» до його чисельних правонаступників. Оскільки даних про те, що [PERSON] повідомлялася у будь-який спосіб про заміну кредитора ТОВ «Інфінанс» по вказаному кредитному договору не надано, то відповідно право стягувача ТОВ «Фінпром маркет» з неї коштів за цим договором є спірним і недоведеним, а нотаріус в зв`язку з відсутністю цих документів був позбавлений можливості належним чином перевірити право вимоги ТОВ «Фінпром маркет» до [PERSON] . Далі, нотаріус при вчиненні виконавчого напису керувався - випискою з особового рахунку по кредитному договору, підготовленою працівниками банку, яка на думку суду не може бути доказом безспірності грошових вимог відповідача до позивача з огляду на таке. Оскільки предметом вказаного судового розгляду є питання правомірності винесення нотаріусом виконавчого напису, при цьому суд по вказаній категорії справ не вирішує питання про стягнення заборгованості, тому судом і не вирішується питання про застосування строків позовної давності . У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Так належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Пунктом 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Між тим надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису - виписка з особового рахунку по кредитному договору станом на 04.02.2021 року (а.с.32) не містить даних по банківських операціях по особовому рахунку відповідача, не відображає рух коштів та наявність заборгованості, як і не відображено в ній даних по розрахунку стягуваних процентів та комісії, що на думку суду повинно бути відображено в виписці з особового рахунку відповідно до вимог законодавства, яке регулює діяльність Банків. Крім цього, з наданих на вимогу суду копій документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис, не вбачається, що позивач надав нотаріусу реєстр поштових рекомендованих відправлень боржникам з письмовими вимогами про погашення боргу, в тому числі і на адресу боржника [PERSON] . Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Тому суд, дослідивши ретельно всі наявні докази по справі, приходить до висновку, що з наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник [PERSON] мала безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, приймаючи до уваги те, що судом не встановлено факту отримання позивачем повідомлення-вимоги про наявність такої заборгованості, не підтверджено наявність права вимоги до [PERSON] у ТОВ «Фінпром маркет», заборгованість є не безспірною. В свою чергу, відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача, а натомість позовні вимоги позивача ними визнано у повному обсязі, що також вказує на порушення порядку та процедури винесення виконавчого напису нотаріусом. З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача слід задовольнити та визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Суд вважає, що встановлені судом обставини вказують на те, що між стягувачем та позивачем існує спір про право, обставини, на які вказує позивач є спірними і можуть бути перевірені лише при їх дослідженні в суді під час розгляду справи про стягненні боргу з відповідача в позовному провадженні. При цьому, надіслана на як адресу суду так і позивача відповідачем пропозиція про можливість укладення мирової угоди також повинна розглядатись під час розгляду справи про стягненні боргу з відповідача в позовному провадженні або вирішена в позасудовому порядку. Оскільки вказана справа була розглянута без участі позивача, тому вказане питання судом і не вирішувалося. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, понесених сторонами в зв`язку з розглядом справи, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу, витребування доказів тощо. Позивачем при поданні позову сплачено судовий збір за подання позовної заяви в сумі 908,00 грн, щодо забезпечення позову 454,00 грн, щодо витребування доказів в розмірі 454,00грн, загальна сума понесених витрат складає 1816,00 грн. (а.с.6а,6б,15а, 36,72). Згідно ч. 1 і ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач позов визнав, позовні вимоги судом задоволені повністю, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в сумі 1362грн (908,00 грн.:2=454грн+454грн+454грн), при цьому позивачу підлягає поверненню з держбюджету 454грн сплаченого судового збору. Згідно ч.7 ст.158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Оскільки від учасників справи жодних клопотань щодо заходів забезпечення позову не надходило, а тому заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання даним рішенням законної сили. На підставі ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат»,

Outcome: approved