Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-21 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» звернулось з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 76299,88 грн. та судовий збір у розмірі 1921,00 грн.. Обгрунтовуючи підстави звернення з цим позовом до суду позивач посилається на наступне, що відповідач є винним у ДТП, яка мала місце 28.07.2017 року в м. Києві за участю автомобіля «Опель», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Шкода» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , на момент вчинення ДТП між ПрАТ СК «ПЗУ Україна» та власником наземного транспорту «Шкода», д.н.з. [NUMBER] ТОВ «Ол-Лізинг» було укладено Договір обов`язково страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформленого як Поліс №АК/7059943. Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 17 серпня 2018 року, [PERSON] визнано винною у вчиненні вищезазначеної ДТП. Власник транспортного засобу «Опель» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] звернулась до страхової компанії із заявою від 21.06.2018 року про настання страхового випадку по договору страхування, яка мала місце 28.07.2017 року. Зхілно зі звітом №199100 ринкова вартість транспортного засобу «Опель» д.н.з. [NUMBER] , до пошкодження становить 153893,39 грн., а вартість відновлювального ремонту складає 221197,02 грн.. Відповідно до звіту №583/09/18 від 24.09.2018 року вартість пошкодженого транспортного засобу автомобіля «Опель» д.н.з. [NUMBER] , складає 77593,51 грн. Таким чином, різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП складає 76299,88 грн., яку ПрАт «СК» ПЗУ Україна» сплатила на користь потерпілої особи. Оскільки відповідач у встановлений законом термін не звернувся до страхової компанія з повідомленням про настання страхового випадку, позивач набув право регресної вимоги, як особи винної у вчиненні ДТП, та просить стягнути на свою користь страхове відшкодування в порядку регресу в сумі 76299,88 грн. 03 грудня 2019 року Дніпровським районним судом міста Києва відкрите провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження, та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву у відповідності до ст.274 ЦПК України. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Судом встановлено, що на підставі постанови Шевченківського районного суду міста Києва від 17 серпня 2018 року, [PERSON] визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень в дохід держави. (а. с. 10-11) Як зазначено у мотивувальній частині постанови: «Із протоколу про адміністративне правопорушення від 21 червня 2018р. вбачається, що того ж дня о 07 год. 30 хв. водій [PERSON] керуючи автомобілем марки «Skoda», д.н. [NUMBER] , на перехресті вул. М. Берлінського та вул. М. Подвойського в м. Києві, не виконала вимогу дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», внаслідок чого скоїла зіткнення з автомобілем марки «Opel», д.н. [NUMBER] , що призвело до пошкодження зазначених транспортних засобів, чим порушила п. 33.2.1 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність згідно зі ст. 124 КУпАП.» Відповідно до частини третьої ч. 6 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як вбачається з матеріалів справи, 29 червня 2017 року, між ПрАТ «ПЗУ «Україна» та ТОВ «Ол-Лізинг» укладено Договір обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформленого як Поліс №АК/7059943, строк дії якого з 03.07.2017 року по 02.07.2018 року включно. Об`єктом страхування відповідно до даного договору є транспортний засіб - автомобіль «Шкода», державний номерний знак [NUMBER] . (а.с. 5) 21 червня 2018 року [PERSON] звернулась до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» із заявою про відшкодування шкоди завданої внаслідок пошкодження транспортного засобу автомобіля «Опель», державний номерний знак [NUMBER] , яка заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 28 липня 2017 року з вини водія [PERSON] , яка керувала забезпеченим транспортним засобом - «Шкода», державний номерний знак [NUMBER] . (а.с. 7) Відповідно до п.п. 34.2, 34.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, -МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). 21 червня 2018 року ТОВ «СОС Сервис Україна», складено Звіт №199100 про оцінку вартості (розміру) збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу, яким встановлено, що вартість відновлювального ремонту легкового автомобіля «Опель», номерний знак [NUMBER] , в результаті його пошкодження при ДТП, складає 221197,02 грн., при цьому ринкова вартість автомобіля становить 153893,39 грн. (а.с.10-14) Також, 24 вересня 2018 року ФОП [PERSON] , складено Звіт про розрахунок ринкової вартості пошкодженого колісного транспортного засобу №583/09/018, яким встановлено, що ринкова вартість пошкодженого автомобіля «Опель», номерний знак [NUMBER] , в результаті його пошкодження при ДТП, складає 77593,51 грн.. Відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно статті 30 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. 01 жовтня 2018 року складено Страховий акт №UA2018062200010/L01/04, згідно якого, розмір страхового відшкодування пошкодженого транспортного засобу «Опель» д.н.з. [NUMBER] становить 76299,88 грн., яка сплачена на рахунок потерпілої особи. (а.с. 24, 26) За вимог Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно частини другої ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За нормою ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо іншій розмір не встановлено законом. Відповідно до підпункту 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Такий обов`язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. Згідно з частиною першою статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Підпунктом «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону № 1961-ІV встановлено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Факт неповідомлення страховика про ДТП є підставою для відшкодування страхувальником у порядку регресу сплаченого страховиком страхового відшкодування. Проте в разі, якщо факт настання страхового випадку зафіксований правоохоронними органами; відповідач як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності; страховик сплатив страхове відшкодування, то сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може братися за основу ухвалення рішення, яке повинно ґрунтуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов`язаннях, адже регресні зобов`язання входять до групи позадоговірних, тому спори з таких зобов`язань повинні вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків. Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 6-284цс15 та від 22 березня 2017 року у справі № 6-2011цс16. Аналізуючи у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до [PERSON] про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу є необґрунтованим, та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки, в даному випадку, факт настання страхового випадку ніким не оспорювався, він зафіксований правоохоронними органами, відповідач як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності; сама страхова компанія відповідача його визнала, добровільно сплативши страхове відшкодування, за таких обставин, неповідомлення страховика про настання страхового випадку не є підставою для пред`явлення регресного позову. Відповідно до ч. 1, 2 ст.. 4 Цивільного - процесуального кодексу України Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. В порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, відшкодування судових витрат не здійснюється. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed