Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-21 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. Вимоги обґрунтовані тим, що сторони уклали договір купівлі-продажу обладнання від 08.02.2016 року. Згідно договору позивач продав, а відповідач купив сушку аеродинамічну та екструдер для брикетування відходів (далі - «обладнання»). Загальна вартість покупки 296000 грн. З цієї суми 176000 грн. відповідач сплатив позивачу одразу 08.02.2016 року після укладення договору. Обладнання згідно договору мало бути передане протягом 30 календарних днів після сплати зазначеної суми - 176000 грн. Позивач, виконуючи цю умову договору, передав відповідачу обладнання 13.02.2016 року відповідно до акту приймання-передачі. Відповідно до договору, відповідач мав в момент отримання обладнання сплатити ще 20000 грн., однак цього не зробив, порушивши умови договору. Далі, згідно договору, протягом 45 календарних днів з моменту передачі обладнання спеціалістами, наданими позивачем, мали бути здійснені монтаж та пусконалагоджувальні роботи. Позивач неодноразово звертався до відповідача, в тому числі і письмово, з тим щоб той повідомив, коли йому надати спеціалістів, з тим щоб той уклав з ними договір на виконання робіт. Однак, відповідач ці звернення залишив без уваги. Далі, згідно умов договору, з моменту монтажу та пусконалагоджувальних робіт відповідач мав сплатити позивачу за обладнання протягом чотирьох місяців ще 100000 грн., які залишилися, по 25000 грн. щомісяця до 10 числа поточного місяця. Зазначена сума залишилась несплаченою. Позивач просить стягнути з відповідача не сплачені за договором 120000 грн. (20000 грн. + 100000 грн.), передбачену п.5.2 договору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення в сумі 99522,25 грн. та судові витрати. Заперечення відповідача. Відповідач зазначив, що обладнання у позивача він не купував, гроші в сумі 176000 грн. позивачу не платив, підпис від його імені у договорі купівлі-продажу та акті приймання-передачі підроблений шляхом наслідування. Ідентифікуючі ознаки обладнання у договорі та акті не зазначені. Ніяких вимог, пов`язаних з договором, позивач йому не пред`являв. Позивач не може мати у себе оригінал розписки про сплату 176000 грн., з якого зроблена копія. Позивач не задекларував дохід в сумі 176000 грн. у декларації. Позивач пропустив строк позовної давності, оскільки провадження у справі відкрите 14.03.2019 року, тоді як строк позовної давності закінчився 08.02.2019 року. Просить у позові відмовити. Мотивувальна частина рішення. Згідно ч.1 ст.4, ч.1 ст.81 ЦПК: «1. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.» «1. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.» Судом встановлено, що сторони уклали договір купівлі-продажу обладнання від 08.02.2016 року. Згідно договору позивач продав, а відповідач купив сушку аеродинамічну та екструдер для брикетування відходів (далі - «обладнання»). Загальна вартість покупки 296000 грн. З цієї суми 176000 грн. відповідач сплатив позивачу одразу 08.02.2016 року після укладення договору. Обладнання згідно договору мало бути передане протягом 30 календарних днів після сплати зазначеної суми - 176000 грн. Позивач, виконуючи цю умову договору, передав відповідачу обладнання 13.02.2016 року відповідно до акту приймання-передачі. Відповідно до договору, відповідач мав в момент отримання обладнання сплатити ще 20000 грн., однак цього не зробив, порушивши умови договору. Далі, згідно договору, протягом 45 календарних днів з моменту передачі обладнання спеціалістами, наданими позивачем, мали бути здійснені монтаж та пусконалагоджувальні роботи. Позивач неодноразово звертався до відповідача, в тому числі і письмово, з тим щоб той повідомив, коли йому надати спеціалістів, з тим щоб той уклав з ними договір на виконання робіт. Однак, відповідач ці звернення залишив без уваги. Далі, згідно умов договору, з моменту монтажу та пусконалагоджувальних робіт відповідач мав сплатити позивачу за обладнання протягом чотирьох місяців ще 100000 грн., які залишилися, по 25000 грн. щомісяця до 10 числа поточного місяця. Зазначена сума залишилась несплаченою. Зазначені обставини підтверджені укладеним сторонами договором купівлі-продажу обладнання від 08.02.2016 року, наданою позивачем копією його розписки відповідачу про отримання 176000 грн. за обладнання згідно умов договору, актом приймання-передачі за договором купівлі-продажу обладнання від 13.02.2016 року, копією листа позивачу відповідачу від 15.03.2016 року про час надання позивачем спеціалістів для монтажу обладнання та пусконалагоджувальних робіт. Відповідач зазначені обставини не спростував. Зокрема, відповідач не довів, що підписи на договорі купівлі-продажу обладнання від 08.02.2016 року, акті приймання-передачі за договором купівлі-продажу обладнання від 13.02.2016 року належать не йому і що вони підроблені шляхом наслідування, не подавши щодо цього ні висновку експертизи, ні будь-якого іншого доказу. Саме відповідач, який заперечує свої підписи на наданих позивачем документах, мав надати щодо цього докази або ж ініціювати призначення почеркознавчої експертизи, чого не зробив, а отже, не довів свого твердження. Позивач надав зазначені письмові докази: договір купівлі-продажу та акт приймання-передачі, спростовувати їх доказами - обов`язок відповідача, який їх заперечує. Інакше його заперечення є голослівним. Предмет договору - обладнання - переданий відповідачу згідно акту приймання-передачі за договором купівлі-продажу обладнання від 13.02.2016 року без жодних претензій зі сторони останнього. Тобто предмет договору для сторін був достатньо визначений, вони знали, що купується і продається. Відповідач не спростував твердження позивача про направлення йому листа від 15.03.2016 року щодо часу надання позивачем спеціалістів для монтажу обладнання та пусконалагоджувальних робіт. Жодного доказу щодо цього, зокрема, інформації з поштового відділення за місцем його проживання, відповідач не надав. До того ж, відповідач взагалі заперечив існування договору як такого, позбавивши себе, тим самим, можливості доводити і заперечувати обставини його виконання. Крім цього, відповідач, всупереч вимогам п.6 ст.3 ЦК України, заперечуючи існування договору після того як сам його уклав і виконав ряд його умов, діє недобросовісно, що викликає обґрунтовану недовіру до його тверджень щодо обставин виконання договору, в тому числі і до його твердження, що позивач ніяких вимог, пов`язаних з договором, йому не пред`являв. Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в результаті перегляду справи № 390/34/17 (касаційне провадження № 61-22315сво18) у постанові від 10 квітня 2019 року зробив правовий висновок щодо принципу добросовісності, який лежить в основі доктрини заборони суперечливої поведінки сторони правочину: «Добросовісність (п.6 ст.3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. ОП КЦС при розгляді справи застосувала доктрину "venire contra factum proprium" (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці), в основі якої - принцип добросовісності. У статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказано, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.» Очевидно, що дії відповідача, який не визнає існування договору, суперечать його попередній поведінці (укладення з позивачем 08.02.2016 року договору купівлі-продажу обладнання, виконання ряду його умов, зокрема, оплати частини вартості покупки, прийняття придбаного обладнання), а тому є недобросовісними. Тому, зокрема, слід вважати встановленим і доведеним, що позивач зробив усе можливе для виконання умов п.2.5 договору купівлі-продажу обладнання, тобто був готовий надати відповідачу спеціалістів для монтажу і пусконалагоджувальних робіт, однак, відповідач безпідставно запропоноване позивачем виконання договору в цій частині не прийняв. Позивач, діючи добросовісно, визнав ту обставину, що відповідач сплатив йому за обладнання 176000 грн., відповідно до п.3.3.1 договору купівлі-продажу обладнання, і надав копію наданої ним відповідачу розписки про таку сплату, попри те, що відповідач таку сплату, як і сам договір, заперечує. Оскільки факт укладення згаданого договору встановлений і позивач визнав отримання ним за обладнання 176000 грн., питання щодо того, в кого знаходиться оригінал розписки, значення для вирішення справи не має. Так само не має значення для вирішення справи питання, чи задекларував позивач згадані 176000 грн., чи ні. Якщо навіть не задекларував, то це не доводить, що він їх не отримав. Загальна позовна давність в будь-якому випадку не пропущена, оскільки позов до суду надійшов 30.01.2019 року, а три роки з дня укладення договору купівлі-продажу обладнання минули 08.02.2019 року. Дата відкриття провадження судом для позовної давності значення не має, має значення дата надходження позову до суду. Згідно ч.ч.1, 2 ст.11, ч.1 ст.526, ч.1 ст.530, ст.655 ЦК «1. Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. 2. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини;» «1. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.» «1. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).» «1. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.» Отже, позивач довів, що відповідач не виконав умову договору купівлі-продажу обладнання, передбачену п.3.3.2: «20000 грн. Покупець сплачує Продавцеві з моменту отримання Обладнання».» Обладнання отримане 13.02.2016 року відповідно до акту приймання-передачі. Відповідно прострочення виконання відповідачем в цій частині вимог розпочалося 13.02.2016 року і продовжується досі. Згідно п.5.2 договору купівлі-продажу обладнання: «У випадку прострочення оплати за Обладнання пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення. Згідно ч.ч.1,2 ст.258 ЦК «1. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. 2. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: 1) про стягнення неустойки (штрафу, пені);» Позов поданий до суду 30.01.2019 року. Спеціальна позовна давність позивачем пропущена. Відповідач просив застосувати позовну давність, як загальну, так і спеціальну. Отже, пеня може бути стягнута лише за період з 30.01.2018 року по 30.01.2019 року. Сума пені за прострочення відповідачем сплати 20000 грн. згідно умови договору, передбаченої п.3.3.2 договору, складає, в межах строку позовної давності, за період з 30.01.2018 року по 30.01.2019 року, 6975 грн. 34 коп. Позивач також довів, що відповідач не виконав умову договору купівлі-продажу обладнання, передбачену п.3.3.3: «100000 грн. Покупець сплачує Продавцеві протягом чотирьох місяців по 25000 грн. щомісяця до 10 числа поточного місяця з моменту монтажу та пусконалагоджувальних робіт Обладнання».» Як зазначено вище, слід вважати встановленим і доведеним, що позивач зробив усе можливе для виконання умов п.2.5 договору купівлі-продажу обладнання, тобто був готовий надати відповідачу спеціалістів для монтажу і пусконалагоджувальних робіт, однак, відповідач безпідставно запропоноване позивачем виконання договору в цій частині не прийняв. Згідно п.2.5 договору купівлі-продажу обладнання, монтаж та пусконалагоджувальні роботи Обладнання здійснюються спеціалістами, наданими [PERSON] , протягом 45 календарних днів з моменту передачі Обладнання. Обладнання отримане 13.02.2016 року відповідно до акту приймання-передачі. 45 календарних днів з моменту передачі Обладнання спливли 29.03.2016 року. Отже, до 10.04.2016 року відповідач мав сплатити відповідачу 25000 грн. Прострочення відповідача щодо цієї суми розпочалося 11.04.2016 року і продовжується досі. Відповідно, прострочення щодо чергових 25000 грн. розпочалося 11.05.2016 року, далі, щодо чергових 25000 грн. - 11.06.2016 року і, щодо останніх 25000 грн. - 11.07.2016 року. Згідно п.5.2 договору купівлі-продажу обладнання: «У випадку прострочення оплати за Обладнання пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення. Згідно ч.ч.1,2 ст.258 ЦК «1. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. 2. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: 1) про стягнення неустойки (штрафу, пені);» Позов поданий до суду 30.01.2019 року. Спеціальна позовна давність позивачем пропущена. Відповідач просив застосувати позовну давність, як загальну, так і спеціальну. Отже, пеня може бути стягнута лише за період з 30.01.2018 року по 30.01.2019 року. Сума пені за прострочення відповідачем сплати 25000 грн., які мали бути сплачені до 10.04.2016 року, згідно умови договору, передбаченої п.3.3.2 договору, складає, в межах строку позовної давності, за період з 30.01.2018 року по 30.01.2019 року, 8719 грн. 18 коп. Сума пені за прострочення відповідачем сплати 25000 грн., які мали бути сплачені до 10.05.2016 року, згідно умови договору, передбаченої п.3.3.2 договору, складає, в межах строку позовної давності, за період з 30.01.2018 року по 30.01.2019 року, 8719 грн. 18 коп. Сума пені за прострочення відповідачем сплати 25000 грн., які мали бути сплачені до 10.06.2016 року, згідно умови договору, передбаченої п.3.3.2 договору, складає, в межах строку позовної давності, за період з 30.01.2018 року по 30.01.2019 року, 8719 грн. 18 коп. Сума пені за прострочення відповідачем сплати 25000 грн., які мали бути сплачені до 10.07.2016 року, згідно умови договору, передбаченої п.3.3.2 договору, складає, в межах строку позовної давності, за період з 30.01.2018 року по 30.01.2019 року, 8719 грн. 18 коп. Всього сума пені, яка підлягає до стягнення з відповідача, складає 41852 грн. 06 коп. (8719,18 х 4) + 6975,34). Всього з відповідача слід стягнути 161852,06 грн. (20000 + 100000 + 41852,06). При зверненні до суду з позовом позивачем сплачено судовий збір в сумі 2195,22 грн., що підтверджується квитанцією. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.36 постанови від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз`яснив, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом N 3674-VI). Суд вважає доведеним позов на суму 161852,06 грн., отже позов задоволено на 73,73 %. Таким чином з відповідача на користь позивача слід стягнути 1618,54 грн. судового збору, виходячи із наступного розрахунку: 2195,22 грн. х 73,73 % = 1618,54 грн.

Outcome: approved