Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-30 00:00:00

01.11.2017 року до суду звернулася позивач [PERSON], з позовом про стягнення грошових коштів до відповідача [PERSON] 14.11.2017 року до суду надійшла адресна довідка про місце реєстрації проживання відповідача - фізичної оcоби. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 14.11.2017 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду на 10 січня 2018року 10.01.2018 року розгляд справи відкладено в зв'язку з неявкою в судове засідання відповідача. Справу призначено до розгляду на 19.03.2018 року. 19.03.2018 року справа не розглядалась в зв'язку з хворобою судді. Розгляд справи призначений на 31.05.2018 року Учасникам розгляду справи роз'яснені права та обов'язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. 31.05.2018 року в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Згідно заявлених позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 9554 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтовує наступним: у 2009 році відповідачка позичила позивачці грошові кошти, які стали предметом позовних вимог [PERSON], заявлених до позивачки у Тернопільському міськрайонному суду Тернопільської області. У результаті розгляду даної цивільної справи (справа № 607/144/16-ц) було ухвалене рішення стягнути із [PERSON],. на користь [PERSON], 314456 грн., 54 коп., заборгованості за договором позики від 27.14.2014 та 2670 грн 46 коп. судового збору. На даний час рішення перебуває на стадії виконання. Проте слід відзначити, що у позивачки з відповідачкою була інша домовленість, відповідно до якої за дорученням [PERSON], гр. [PERSON], яка отримувала від її імені пенсію, віддавала її відповідачці в рахунок боргу за період з 28.11.2014 року по 05.09.2015 року. Таким чином відповідачка отримала від позивачки грошові кошти в сумі 9554 грн. Однак на даний період відповідачка вказаний факт заперечує. Вказана грошова сума не була взята до уваги судом, який ухвалював рішення про стягнення із [PERSON], коштів за договором позики. Вважає, що діями в відповідачки були порушені її права і відповідачка зобов'язана повернути їй отримані з її пенсії грошові кошти у розмірі 9554 грн., що й стало підставою звернення до суду. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи. Також пояснив суду, що вказану грошову суму він просить стягнути з відповідачки на користь позивача або зарахувати дану суму в рахунок погашення боргу, який стягнений з його довірительки на користь позивачки. Представник відповідача в судовому засідання проти задоволення позовних вимог заперечувала, пояснивши, що рішенням Тернопільському міськрайонному суду Тернопільської області, встановлений факт наявності заборгованості позивачки перед її довірителькою і даним рішенням встановлений факт про те, що факт передачі позивачкою грошей її довірительниці не підтверджується доказами, тому в зарахуванні даної суми в рахунок погашення боргу судом було відмовлено. В свою чергу обставини, які встановленні рішенням суду не підлягають доказуванню при розгляді іншої справи. Її довірителька заперечує факт отримання даних грошових коштів. Наданий до матеріалів справи аркуш паперу з якимись розрахунками не може підтверджувати передачу позивачкою грошових коштів її довірительниці, тому в задоволенні позовних вимог просила відмовити. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред'явлений позов, тобто, законодавець пов'язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб'єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з'ясувавши зміст позовних вимог, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до рішення Тернопільському міськрайонному суду Тернопільської області від 17.01.2017 року по цивільній справі (справа № 607/144/16-ц) було стягнуто із позивача [PERSON],. на користь відповідача [PERSON], 314456 грн., 54 коп., заборгованості за договором позики від 27.14.2014 та 2670 грн., 46 коп., судового збору, що підтверджується рішенням суду. Позивач свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що гр. [PERSON], яка отримувала від імені позивача належну останній пенсію, віддавала її відповідачці в рахунок боргу за період з 28.11.2014 року по 05.09.2015 року, таким чином віддавши 9554 грн. Проте відповідач заперечує факт отримання даних грошових коштів, тому позивач просить стягнути їх з відповідачки, а в судовому засідання представник позивача вказав, що він просить або стягнути вказану грошову суму з відповідачки або зарахувати її в рахунок погашення боргу. Згідно ст. 76 ЦПК України - Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України - Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є , показання свідків, письмові докази, речові, електронні докази і висновки експертів. Відпровідно до ст.ст 77-78 ЦПК України -Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підтверджуся своїх позовних вимог позивачем надана пояснювальна записка гр. [PERSON], про передачу нею [PERSON] грошових коштів в сумі 9554 грн. та аркуш паперу з написом гроші [PERSON], який містить записи про рік 2014-2015, грошові суми та невідомо чиї підписи. Відповідно ні пояснювальна записка ні лист із записами суд не може прийняти як належні та достовірні докази. Так як пояснювальна записка невідомо за яких обставин була написана та на чиє ім'я вона писалась. Лист із записами взагалі не може бути прийнятий як доказ, так як будь-якої конкретизації щодо грошових сум, записаних на ньому не містить. Лише містить запис, що це гроші якоїсь [PERSON]. Свідок [PERSON], в судовому засіданні пояснила, що їй зателефонувала позивачка щоб вона віддавала її пенсію гр. [PERSON] вона збирала гроші і віддавала гр. [PERSON], яка розписувалась за них. Проте, факт передачі грошових коштів не може підтверджуватись показаними свідків в силу положень ст. 1051 ЦК України. Крім того, при спробі суду більш детально з'ясувати у свідка [PERSON], за який період вона віддавала грошові кошти відповідачу, в якій сумі, на підставі чого отримувала пенсію позивачки, свідок взагалі почала вести себе зухвало, відмовилась давати показання та самовільно покинула зал судового засідання. Тому за даних обставин суд не вважає пояснення свідка [PERSON], належними та достовірними доказами, які беззаперечно підтверджували б факт передачі відповідачу [PERSON], грошових коштів в сумі 9554 грн. Будь-яких інших доказів на підтвердження обґрунтувань, викладених в позовній заяві, як то: підтвердження того, що позивачу виплачувалась пенсія у м. Верхньодніпровську, а не в Тернополі. В якій сумі виплачувалась пенсія позивачці, чи уповноважувала вона гр. [PERSON], отримувати її пенсію, шляхом видачі довіреності позивачем суду не надано. Крім того, при з'ясуванні відносин свідка зі сторонами. Остання зазначала, що вона малознайому зі сторонами. За даних обставин сумнівним є факт уповноваження свідка позивачем на отримання її пенсії. Тому, будь-яких доказів того, що позивачкою були передані відповідачці грошові кошти в сумі 9554 грн.. позивачем не надано. В свою чергу дана обставина досліджувалась і при ухваленні рішення Тернопільським міськрайонним судом Тернопільською області при вирішені справи за позовом [PERSON]. до [PERSON], про стягнення боргу за договором позики і не була прийнята судом за її недоведеністю, тому у відповідності із ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. Так як відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України - Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Позивач, в свою чергу, доказів на спростування даних обставин, суду не надала. Виходячи з вищевикладеного, судом не встановлено порушення прав позивача, факт передачі грошових коштів гр. [PERSON], позивачем не доведений. В свою чергу суд розцінює подання позивачкою даного позову як намір зменшити суму боргу на виконання рішення су за яким з позивача стягнено грошову суму на погашення боргу на користь відповідачки. За даних обставин, в задоволенні позовних вимог суд вважає за можливе відмовити в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог, виходячи з того, що судом приймається рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача і за рахунок відповідача не відшкодовуються.

Outcome: dismissed