Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

У листопаді 2016 року ПАТ «Альфа-Банк» звернувся з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивував тим, що 05 жовтня 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір, за яким останній отримав кредит у розмірі 83 000 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення 05 жовтня 2017 року. У подальшому між сторонами укладались додаткові договори. Банк зобовязання перед відповідачем виконав у повному обсязі. У порушення норм закону та умов договору [PERSON] свої зобовязання належним чином не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановлені договором строки. У звязку з чим [PERSON] станом на 08 листопада 2016 року має заборгованість за кредитом 84\~148,86 дол. США, заборгованості по процентам за користування кредиту 25\~343,40 дол. США. У якості забезпечення виконання умов кредитного договору з [PERSON] та [PERSON] були укладені договори поруки, за якими поручителі несуть солідарну відповідальність за належне виконання умов кредитного договору. Просили суд стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 109\~492,26 дол. США; стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 109\~492,26 дол. США; стягнути з відповідачів солідарно судові витрати. У судове засідання представник позивача не зявився. Надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав. У судове засідання відповідачі [PERSON], [PERSON] не зявились. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справ до суду не надходило. У судове засідання [PERSON] не зявилась. Її представником подано суду письмове заперечення проти позову. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, обґрунтування позовних вимог, поданих заперечень, суд вважає, що позовні вимоги слід задоволити частково з наступних підстав. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При розгляді справи судом встановлено, що 05 жовтня 2007 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» (правонаступник ВАТ «Сведбанк», правонаступник якого Публічне акціонерне товариство «Сведбанк») та [PERSON] укладено кредитний договір № 0050/1007/88-181. За умовами договору банк зобовязується надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредитної лінії у розмірі 83000 доларів США на строк по 05 жовтня 2017 року на умовах, передбачених у цьому договорі, а позичальник зобовязується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобовязання у повному обсязі у терміни, передбачені цим договором. Кредит надається банком у готівковій формі через касу банку на підставі заяви позичальника з урахуванням вартості і ліквідності майна, що передається позичальником в іпотеку банку. Позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 11,9 % річних за весь строк фактичного користування кредитом. Згідно п. 3.3 кредитного договору проценти за користування кредитом підлягають сплаті позичальником щомісяця в період з 01 по 10 число включно за попередній місяць та на момент повернення кредиту через касу банку. Проценти за користування кредитом визнаються простроченими наступного дня після терміну їх сплати, визначеного цим пунктом. У відповідність до умов Кредитного договору, а саме п. 5.1.1., Позичальник зобовязалася забезпечити своєчасне повернення кредиту і сплатити нараховані відсотки. Згідно п. 8 кредитного договору за порушення строків погашення заборгованості за кредитом та/або строків сплати процентів за користування кредитом позичальник сплачує пеню за кожний день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості. За невиконання позичальником своїх зобовязань, передбачених п.п. 5.1.6 5.1.12, 9.4, 9.5 цього договору позичальник сплачує банку штраф у розмірі 2 % від суми, зазначеної в п. 1.1 даного договору, за кожен випадок. Відповідно до умов укладеного 28 березня 2012 року Договору про внесення змін і доповнень № 2 до Кредитного договору 0050/1007/88-181 від 05.10.2007 року, сторони домовились вважати кошти, надані Позичальнику у вигляді кредитної лінії, що не поновлюється, кредитом в розмірі 90 486,01 доларів США. Кредит надається на строк з 05 жовтня 2007 року по 05 жовтня 2027 року включно, на умовах, передбачених Кредитним договором, а Позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у терміни, передбачені кредитним Договором (п. 1.1 Договору про внесення змін і доповнень до кредитного договору 0050/1007/88-181 від 05.10.2007 року.) Відповідно до п.1.2 Договору про внесення змін і доповнень № 2 до Кредитного договору № 0050/1007/88-181 від 05.10.2007 року, Кредит надається Банком у готівковій формі через касу Банку або у безготівковій формі на підставі заяви Позичальника. Відповідно до п.1.3 Договору про внесення змін і доповнень № 2 до Кредитного договору № 0050/1007/88-181 від 05.10.2007 року, Позичальник сплачує Банку проценти за користування кредитом у розмірі 11,9 % річних за весь строк фактичного користування кредитом. Сторони за взаємною згодою, досягнутою при укладанні цього Договору, встановили, що розмір визначеної у цьому пункті процентної ставки може змінюватися без укладання додаткового правочину до цього Договору, у випадку і у порядку, встановленому п.8.4 цього Договору. Відповідно до п.1.3 договору про внесення змін і доповнень № 3 до Кредитного договору № 0050/1007/88-181 від 05.10.2007 року, Позичальник сплачує Банку проценти за користування кредитом у розмірі: 1.3.1 11,9 % річних за період від дати укладання цього Договору по 28 березня 2012 року включно; 1.3.2. 7,00 % річних за період користування кредитом з 29 березня 2012 р. по 09 лютого 2013 року; 1.3.3. 8,00% річних за період користування кредитом з 10 лютого 2013 року по 09 лютого 2014 року; 1.3.4. 10,00 % річних за період користування кредитом з 10 лютого 2014 року по 09 лютого 2015 року; 1.3.5. 11,90 % річних за період користування кредитом з 10 лютого 2015 року по 009 лютого 2016 року; 1.3.6. 13,76 % річних за період користування кредитом з 10 лютого 2016 року по 05 жовтня 2027 року. Відповідно до п 3.2 Договору про внесення змін і доповнень № 2 до Кредитного договору № 0050/1007/88-181 від 05.10.2007 року проценти за користування Кредитом нараховуються, виходячи із розміру процентної ставки, встановленої в п.1.3 або зміненої відповідно до п.8.4. цього Договору, та фактичної кількості днів користування Кредитом, на непогашену суму Кредиту (залишок заборгованості за Кредитом), починаючи з дати видачі Кредиту до дати його повернення. При розрахунку процентів за користування кредитом за кількість днів у місяці приймається 30 днів, у році 360. При розрахунку процентів враховується день надання та не враховується день повернення Кредиту Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), згідно з ст. 514 Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено законом чи договором. 25 травня 2012 року право вимоги за кредитним договором перейшло до ПАТ «Дельта Банк», 15 червня 2012 року внаслідок укладеного договору купівлі-продажу права вимоги за вищевказаним кредитним договором набуло ПАТ «Альфа Банк». Відповідно до вимог ст. ст. 525, 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. У кредитному договорі (п.9 договору від 28 березня 2012 року) вказано, що банк має право вимагати дострокового повернення кредиту у разі істотного порушення позичальником своїх зобовязань за кредитним договором. Згідно копії супровідного листа 16 жовтня 2015 року банком було направлено [PERSON] вимогу про усунення порушень та дострокове повернення кредиту. 22 листопада 2015 року за заявою ПАТ «Альфа-Банк» приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] було вчинено виконавчий напис про стягнення на користь ПАТ «Альфа-Банк» з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №0050/1007/88-181 від 05 жовтня 2007 року за період з 10 квітня 2014 року по 10 вересня 2015 року в розмірі 2\~127\~441,86 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 1\~848\~660,58 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом 275\~781,28 грн. З поданої суду Інформації про виконавче провадження станом на 22 грудня 2016 року встановлено, що державним виконавцем Києво-Святошинського районного ВДВС Головного територіального управління юстиції здійснюється примусове виконання по вищевказаному виконавчому напису нотаріуса (ВП №49979529). З наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 08 листопада 2016 року за [PERSON] рахується заборгованість за кредитом 84\~148,86 дол. США, заборгованості по процентам за користування кредиту 25\~343,40 дол. США. Враховуючи наявність виконавчого напису, наявність відкритого виконавчого провадження щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором, а саме про стягнення тіла кредиту, відсотків станом до 10 вересня 2015 року, тому стягнення даних сум призведе до подвійності стягнення заборгованості по одному і тому ж кредитному договору. Зважаючи на що, в цій частині суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в цій частині. З наданих суду документів, встановлено, що [PERSON] і в подальшому порушив строки погашення заборгованості та сплати відсотків за користування кредитом. Позивачем надано суду достатньо доказів на підтвердження прострочення [PERSON] строків сплати відсотків за користування кредитом з 10 вересня 2015 року по 08 листопада 2016 року та має заборгованість по процентам за користування кредиту 11\~955,76 дол. США (що за курсом НБ України на 26 грудня 2016 року становить 314\~041,77 грн. Тому до стягнення з відповідача [PERSON] підлягає заборгованість по відсоткам за користування кредитним коштами в розмірі 11\~955,76 дол. США. Договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобовязання кредитного договору характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього, а поручитель згідно з частиною першою статті 554 ЦК відповідає перед кредитором, за загальним правилом, солідарно із позичальником, якщо договором поруки не встановлено його додаткову (субсидіарну) відповідальність. Також судом встановлено, що у якості забезпечення виконання зобовязань [PERSON]А, що випливають з кредитного договору від 05 жовтня 2007 року, 28 березня 2012 року ПАТ "Сведбанк" та [PERSON] уклали Договір Поруки №0050/1007/88-181-Р-1. У якості забезпечення виконання зобовязань [PERSON]А, що випливають з кредитного договору від 05 жовтня 2007 року, 28 березня 2012 року ПАТ "Сведбанк" та [PERSON] уклали Договір Поруки № 0050/1007/88-1081-Р-2. Відповідно до п.4 Договорів поруки, у разі невиконання Позичальником умов Основного зобов'язання в строк, Поручитель погашає суму кредиту, нараховані проценти та штрафні санкції за несвоєчасне повернення Позичальником коштів, наданих в межах Основного зобов'язання та процентів за користування кредитом за першою вимогою Банку протягом 3-х (трьох) банківських днів з моменту отримання Поручителем надісланої Банком письмової заяви про невиконання Позичальником своїх зобов'язань, передбачених Основним зобов'язанням, надісланою Банком за адресою, зазначеною у реквізитах Поручителя в цьому Договорі, або повідомлених Поручителем згідно п.9 договору. Відповідно до вимог ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає в тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. У п. 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вказано, що відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки повязується зі зміною забезпеченого зобовязання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобовязання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобовязань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобовязанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а, отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобовязання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на предявлення позову про визнання договору поруки припиненим. П. 24 даної постанови також передбачено, що відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобовязання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором строк предявлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобовязання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобовязання у повному обсязі або у звязку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу. Предявленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і предявлення до нього позову. При цьому в разі предявлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобовязання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобовязань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Крім того, листом Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справи № 10-1393/0/4-12 від 27 вересня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що за положеннями частини першої статті 559 ЦК України припинення поруки в разі зміни основного зобовязання без згоди поручителя, унаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, презюмується. У цьому разі звернення до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору. Виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обовязків сторін (статті 3, 12-15, 20 ЦК України, статті 3-5, 11, 15, 31 ЦПК України) можна зробити висновок про те, що у разі невизнання кредитором права поручителя на припинення зобовязання за договором поруки, передбаченого частиною першою статті 559 ЦК України, таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України (про визнання договору поруки припиненим, про визнання поруки такою, що припинена). Крім того, законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правовою захисту, не заборонений законом. Так, у правовому висновку Верховного суду України у постанові від 17.09.2014 у справі №6-53цс14 про стягнення заборгованості за кредитним договором зазначено, що «виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або із дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем)». Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-2056цс15 «вимогу до поручителя про виконання взятого зобовязання має бути предявлено в межах строку дії поруки (6 місяців). Так, у справі, яка переглядається, договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного виконання позичальником або поручителем своїх обов'язків, передбачених основним зобов'язанням. У зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов кредитного договору використав право достроково вимагати стягнення з позичальника та поручителя заборгованості за кредитним договором, надіславши 9 липня 2009 року повідомлення про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов'язаних із ним платежів, змінивши таким чином строк виконання основного зобов'язання. В разі, якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобов'язання, то передбачений частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячний строк обчислюється від цієї дати. Строк виконання заявником умов кредитного договору щодо повного повернення отриманих кредитних коштів та виконання інших зобов'язань настав 19 липня 2009 року. Перебіг шестимісячного строку для пред'явлення Банком вимог до поручителя розпочався 20 липня 2009 року та закінчився 20 січня 2010 року. У вказаний проміжок часу Банк у будь-якій формі вимог до поручителя не пред'явив. Натомість судами встановлено, а заявником доведено, що позов Банку про стягнення заборгованості із заявника подано наприкінці 2011 року, а провадження у справі відкрито 20 січня 2012 року. Отже, заявником було доведено, а відповідачем не спростовано, що позов до поручителя подано з пропуском встановленого шестимісячного строку». З наявною в справи копії 14 листопада 2016 року на адресу поручителів [PERSON] та [PERSON] направлено вимоги про досудове врегулювання спору та погашення заборгованості в загальному розмірі 125\~791,87 дол. США. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази суд приходить до висновку, що направляючи 16 жовтня 2015 року вимоги про дострокове повернення кредиту та в подальшому вчинення 22 листопада 2015 року виконавчого напису про стягнення всієї заборгованості по кредиту, позивач змінив строки виконання основного зобовязання. Оскільки строк виконання основного зобовязання настав, вимоги до поручителів банк не предявив протягом шести місяців, до суду звернувся з позовом лише у листопаді 2016 року, тому суд приходить до висновку, що договори поруки припинили свою дію, що є в свою чергу підставою для відмови в задоволенні позову в частині солідарного стягнення з [PERSON] та [PERSON] заборгованості. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволеної вимоги. При поданні позову було сплачено судовий збір 43\~269,72грн. На підтвердження своїх витрат представник позивача надав платіжні документи за №134105 від 17 листопада 2016 року. Тому позовні вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] понесених судових витрат підлягають задоволенню частково пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, а саме в сумі 4\~725,05 грн.

Outcome: approved