Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-03 00:00:00

У листопаді 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на частину житлового будинку. У позові зазначила, що з 21 січня 1978 року перебувала у зареєстрованому шлюбі до його розірвання 14 вересня 1997 року з [PERSON], який помер [INFO]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою [ADDRESS], який побудований в період шлюбних відносин. У вказаному будинку позивачка проживає з моменту його побудови по теперішній час. Спадкоємцем вказаного нерухомого майна є відповідач у справі [PERSON], син померлого та позивачки відповідно. Позивач вважає, що вказаний житловий будинок є спільною сумісною власністю подружжя, тому звернулася до нотаріальної контори для посвідчення спадкових прав. Однак, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки на момент відкриття спадщини шлюб зі спадкодавцем був розірваний. Враховуючи наведене, просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого в [ADDRESS]. В судове засідання сторони не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та своєчасно. Позивач подала суду заяву, в якій просила справу слухати у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач надав суду заяву, згідно якої позовні вимоги позивача визнав повністю. На підставі ч.1,3 ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наявних у справі доказів. У з"язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що 21 січня 1973 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Снігурівського районного управління юстиції у Миколаївській області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що вчинено актовий запис №10. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу "[PERSON]" (а.с.7). Даний шлюб було розірвано 24 вересня 1997 року, про що зроблено відповідний актовий запис №116 та 20 вересня 2013 року видано повторно свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с.8). [INFO] в с.Ясна Поляна Снігурівського району Миколаївської області помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 07 грудня 2010 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Снігурівського районного управління юстиції Миколаївської області, актовий запис №311 (а.с.6). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованого в [ADDRESS], належний померлому згідно свідоцтва про право особистої власності, виданого Снігурівською міською радою 20 жовтня 1993 року на підставі рішення Снігурівської міської ради народних депутатів від 18 вересня 1993 року, зареєстрованого у Снігурівському БТІ 20.10.1993 року (а.с.9). Спадкоємцем після смерті [PERSON] є його син [PERSON] відповідач у справі, який спадщину прийняв відповідно до поданої заяви на підставі рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 02.10.2012 року про визначення додаткового строку для подачі заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини, що підтверджується матеріалами спадкової справи №361/2012 до майна померлого [INFO] [PERSON], заведеної у Снігурівській державній нотаріальній конторі 26 листопада 2012 року. Свідоцтво про право на спадщину у нотаріальній конторі [PERSON] не отримував (а.с.43-47). Позивач у справі зареєстрована у вказаному житловому будинку з 09.08.2002 року по теперішній час, що підтверджується записом у будинковій книзі та у її паспорті громадянина України (а.с.10-13, 15). На звернення позивачки до Снігурівської державної нотаріальної контори з приводу видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя після смерті [PERSON], їй 15 серпня 2017 року завідуючої нотаріальною конторю Коваль Ю.В. надано роз"яснення про те, що видати свідоцтво неможливо, оскільки на момент смерті шлюб між подружжям було розірвано (а.с.5). Згідно ст..22 КпШС України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі,якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до ст..24 КпШС, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Згідно до 28 КпШС, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них. Аналогічне положення закону закріплено й у ст.70 СК України, згідно якої у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Отже, враховуючи вищезазначене, виходячи з того, що спірне майно придбане у період шлюбу, частки позивача та колишнього чоловіка [PERSON] у спільному майні є рівними, а тому позивач має право на належну їй частку у спільному майні подружжя, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про визнання за нею право власності на 1/2 частину будинку обґрунтовані та підлягають задоволенню. Судові витрати позивач просила з відповідача не стягувати.

Outcome: approved