Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-05 00:00:00

У червні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] , в якому з урахуванням уточнених вимог просив визнати дійсним та виконаним договір купівлі-продажу приватного підприємства "ОСКАР", та визнати за собою право власності на це приватне підприємство, зазначаючи, що згідно договору від 20.04.2007 року, укладеного у простій письмовій формі, він придбав у [PERSON] (батько відповідачів за первісним позовом) приватне підприємство "ОСКАР" за 20000 гривень. При цьому він домовився з продавцем про купівлю підприємства, уклав з ним письмовий договір та здійснив розрахунок за це майно, сплативши обумовлену ціну, проте продавець від нотаріального оформлення договору ухилився. У подальшому [PERSON] помер [INFO] ; його спадкоємці відповідачі у справі також ухиляються від нотаріального посвідчення угоди. Зустрічний позивач зазначав, що в матеріалах справи позивачем окрім договору і акту приймання передачі не надані такі докази, як проведення розрахунку за придбання підприємства, що належало [PERSON] , будь-які докази у вигляді квитанцій, платіжних доручень інших розрахункових документів, що можуть свідчити про сплату коштів колишньому власнику підприємства у разі його придбання позивачем не надані до матеріалів справи, вважав, що позовні вимоги, заявлені у первісному позові необґрунтовані, так як позивач не надав суду разом із первісним позовом доказів виконання умов договору купівлі-продажу, також вважав за необхідність заявити похідну вимогу про скасування записів в ЄДР, у судовому засіданні представник зустрічного позивача вимоги підтримав, клопотань від інших учасників не надходило, суд розглядає справу за наявними матеріалами. Судом встановлено, що за змістом спірного договору купівлі-продажу від 20.04.2007 року, останній має просту письмову форму, при цьому продавець [PERSON] передає у власність покупця [PERSON] належне йому Приватне підприємство ОСКАР, а покупець приймає це підприємство та зобов`язується сплатити за нього певну грошову суму. За змістом Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Також вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов`язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін. Таким чином , оскільки договір який вимагається визнати дійсним підписано у простій письмовій формі, а за змістом ст. 657 ЦК України в редакції чинного на час дати цього договору договір купівлі-продажу єдиного майнового комплексу або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, то у первісних позовних вимогах та зустрічної першої вимоги необхідно відмовити. Щодо зустрічних вимог про скасування записів державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців громадських формувань від 14.06.2019р. номер запису 10831050001015174 та номер запису 10831070002015174, відповідно до яких внесені зміни до установчих документів, то доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для висновку про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 у справі № 904/5857/17 викладено правову позицію, згідно з якою особа, яка вважає своє право чи інтерес порушеними через подання та внесення до ЄДР недостовірних відомостей може вимагати їх захисту через корегування відомостей ЄДР та відображенні в ЄДР відповідних дійсних відомостей у спосіб, що забезпечить ефективне відновлення та захист її порушених прав та інтересів, зокрема, шляхом скасування запису в ЄДР. У такому випадку, якщо суд встановить, що суб`єкт державної реєстрації вчинив запис в ЄДР за зверненням належного заявника, на підставі всіх необхідних для реєстрації документів відповідно до закону та відсутності встановлених законом підстав для відмови в державній реєстрації, це не є перешкодою для скасування в судовому порядку недостовірного запису в ЄДР, наявність якого порушує корпоративні права чи законні інтереси позивача. Разом з тим, спосіб захисту, насамперед, повинен слугувати поновленню реальних порушених прав позивача або захисту його охоронюваного законом інтересу, при цьому кожна особа повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень , зазначаючи у зустрічному позові про захист порушених та оспорюваних прав [PERSON] як спадкоємця власника ПП «ОСКАР» , суд враховує, що вимог про визнання права власності в порядку спадкування зустрічний позивач не заявляв, крім того за загальним правилом успадковуються права та обов`язки, які належали конкретній фізичній особі, а не юридичній особі, що була створена цією фізичною особою й підприємство припиняє свою діяльність у випадку смерті власника у випадку, коли статут не передбачає перехід права власності на майно підприємства, будь-які дані які б свідчили, що спірне майно увійшло до спадкової маси після смерті [PERSON] у суду відсутні, у зустрічного ж позивача правовстановлюючі документи відсутні. За таких обставин у первісних та зустрічних позовних вимогах необхідно відмовити,

Outcome: dismissed