Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

Публічне акціонерне товариство "Укрзалізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" (надалі - Позивач) звернувся в суд з позовом до [PERSON] (надалі - Відповідач) про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. Свої позовні вимоги Позивач мотивує тим, що 17.11.2015 року комісією в складі працівників Залізниці головного інженера, інженера землевпорядника та старшого шляхового майстра відокремленого підрозділу «Кам'янка-Бузька дистанція колії» під час обстеження земельної ділянки Залізниці в межах Малехівської сільської ради було виявлено, що на 19 км + 874 м - 19 км + 890 м дільниці Рудно - Підбірці з правої сторони за ходом кілометрів, ширина смуги відведення Залізниці становить 20 м від осі головної колії. Однак, на 19 км + 874 м - 19 км + 890 м з правої сторони за ходом кілометрів цієї дільниці на відстані 5 м від осі головної колії знаходиться сітчаста огорожа, яка належить [PERSON]. Адреса ділянки: [ADDRESS]. Вважає, що Відповідач самовільно без будь - яких правових підстав розмістила сітчасту огорожу на земельній ділянці смуги відведення залізниці, чим порушила право Позивача на користування належною йому земельною ділянкою за її цільовим призначенням, а саме для забезпечення функціонування залізничного транспорту. Тому Позивач просив зобов'язати Відповідача усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою смуги відведення ПАТ «Укрзалізниця», а саме звільнити самовільно зайнято земельну ділянку в межах Малехівської сільської ради Жовківського району Львівської області на 19 км + 874 м - 19 км + 890 м залізничного напряму Рудно-Підбірці з правої сторони за ходом кілометрів шляхом демонтажу сітчастої огорожі, яка розміщені на цій земельній ділянці. Відповідач подала до суду заперечення проти позову, в якому просила у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Свої заперечення обгрунтувала тим, що на момент будівництва залізниці, спірна земельна ділянка перебувала в користуванні та була закріплена за домогосподарством по [ADDRESS].Земельна ділянка за адресою: [ADDRESS], площею 0,0756 га, кадастровий номер [NUMBER], належить їй на праві приватної власності. Житловий будинок на цій ділянці належить їй на праві приватної власності.Вважає, що позовні вимоги є необгрунтованими та безпідставними. Представник Позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві, просив позов задовольнити повністю. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги заперечила в повному обсязі, вважає такі необгрунтованими та безпідставними, просила в задоволенні позову відмовити повністю. Представник Відповідача в судовому засіданні позовні вимоги заперечив в повному обсязі, вважає такі необгрунтованими та безпідставними, просив в задоволенні позову відмовити повністю з підстав, викладених в запереченні проти позову. Представник Малехівської сільської ради Жовківського району в судовому засіданні позовні вимоги заперечив в повному обсязі, вважає такі необгрунтованими та безпідставними, просив в задоволенні позову відмовити повністю. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрзалізниця» слід відмовити у повному обсязі. Судом встановлено наступні обставини. Постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 № 735 затверджено Статут публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», відповідно до якого Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» є юридичною особою, що утворене відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 №200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». Згідно із п. 2 зазначеного статуту Товариство утворено як публічне акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Укрзалізниці, а також підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, які реорганізовано шляхом злиття, згідно з додатком 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - підприємства залізничного транспорту). Відповідно до п. 2 статуту Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» є правонаступником усіх прав і обов'язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту. Згідно довідки Малехівської сільської ради від 21.11.2016 року №1604/02-19, за домогосподарством по [ADDRESS], (колгосп «Гігант») відповідно до погосподарського обліку 1958 - 1960 року, обліковувалось 0,25 га землі та жилий будинок 1919 року забудови. У 1962 році було розроблено план смуги відведення лінії Рудно-Підбірці Львівської залізниці від 11 кілометру +106 метрів до 20 кілометру + 534 метрів, що підтверджується копією документу «План границ полосы отвода линии Рудно-Подборцы Львовской железной дороги». Відповідно до свідоцтва про право особистої власності від 25.03.1997 року, житловий будинок по вул. Лесі Українки, 9, с. Малехів, належить Відповідачу на праві приватної власності. Земельна ділянка за адресою: [ADDRESS], площею 0,0756 га, кадастровий номер [NUMBER], належить Відповідачу на праві приватної власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 16.07.2015 року, індексний номер 40698170. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, - кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. ст. 10, 60, 61 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Частиною 1 ст.6 Закону України «Про залізничний транспорт» встановлено, що землі, які надаються в користування для потреб залізничного транспорту, визначаються відповідно до Земельного кодексу України та Закону України «Про транспорт». Відповідно до ч.1, 2 ст.11 Закону України «Про транспорт» землями транспорту визнаються землі, надані в користування підприємствам і організаціям транспорту згідно із Земельним кодексом України, для виконання покладених на них завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення і розвитку об'єктів транспорту. Розміри земельних ділянок, що надаються для зазначених цілей, визначаються відповідно до затверджених у встановленому порядку норм або проектно-технічної документації. Згідно ст.68 Земельного кодексу України та ч.2 ст.6 Закону України «Про залізничний транспорт» до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту. Відповідно до норм законодавства, яке існувало при облаштуванні залізничного полотна та смуги відведення («Инструкция о нормах и порядке отвода земель для железных дорог и использовании полосы отвода», затверджена Міністерством шляхів сполучення СРСР 30.01.1963 року; «Положение о землях предоставленных транспорту», затверджена Постановою СНК СССР 07.02.1933 року; «Об упорядочении отвода земель для железных дорог», затверджена Постановою Ради Міністрів СРСР 27.01.1962 №83, інші нормативні акти та будівельні норми), вимоги щодо виготовлення та отримання державного акту не передбачалося, а землі транспорту вважалися землями спеціального призначення, які використовувалися на підставі особливих положень про ці землі, відповідно до п.п.54,55 «Общих начал землепользования и землеустройства». Згідно висновку Верховного суду України, який викладений у постанові від 07.10.2015 року у справі №3-590гс15, наявність чи відсутність у землекористувача документів на користування земельною ділянкою не змінює її правового статусу, оскільки його вже визначено Законом. Відповідно до ч. 5 ст. 20 Земельного кодексу УРСР (в редакції 1970 року), право землекористування громадян, які проживають в сільській місцевості, засвідчується записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та погосподарських книгах сільських Рад, а в містах і селищах міського типу - в реєстрових книгах виконавчих комітетів міських, селищних Рад народних депутатів. Згідно до ст. 120 ЦК УРСР колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Твердження Позивача про те, що Відповідач самовільно без будь - яких правових підстав розмістила сітчасту огорожу на земельній ділянці смуги відведення залізниці не підтверджено достатніми належними та допустимими доказами, та спростовується тим, що земельна ділянка за теперішньою адресою: [ADDRESS], перебувала в законному користуванні як присадибна ділянка землі, що знаходиться в користуванні колгоспного двору, до облаштування залізничного полотна та смуги відведення. На підтвердження своїх позовних вимог Позивач надав суду, зокрема копію схеми накладки земельної ділянки земельної ділянки гр.[PERSON] на землі ДТГО «Львівська залізниця» на ділянці «Рудно-Підбірці» в адміністративних межах с.Малехів Малехівської селищної ради Жовківського району Львівської області, Акт обстеження земельної ділянки від 17.11.2015 року, Довідку про сплату земельного податку від 20.11.2015 року №669. Суд критично оцінює вказані докази та не бере такі до уваги з огляду на наступне. Відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Схема накладки земельної ділянки гр.[PERSON] на землі ДТГО «Львівська залізниця» на ділянці «Рудно-Підбірці» в адміністративних межах с. Малехів Малехівської селищної ради Жовківського району Львівської області містить печатку «для документів» Науково впроваджувальна фірма «Нові технології», однак відсутня дата складення такої схеми, відсутнє прізвище, ім'я, по-батькові особи, яка підписала цю схему. Акт обстеження земельної ділянки від 17.11.2015 року складено за участі представників лише однієї організації ВП «Кам'янка-Бузька дистанція колії», що відноситься до державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця». Достатніх належних та допустимих доказів накладки земельної ділянки земельної ділянки гр.[PERSON] на землі ДТГО «Львівська залізниця» суду не надано, про проведення судової будівельно-технічної експертизи сторони не клопотали. Досліджуючи Довідку про сплату земельного податку від 20.11.2015 року № 669 суд дійшов до висновку, що така не підтверджує позовні вимоги Позивача, оскільки з такої неможливо встановити в яких саме межах знаходиться земельна ділянка площею 14,2 га, за котру Позивач сплачує земельний податок. Досліджуючи Постанову виконкому Львівської обласної ради депутатів трудящих від 17 січня 1948 року № 52, рішення виконкому Львівської обласної ради депутатів трудящих від 29 березня 1949 року № 374, суд встановив, що ці докази відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України є неналежними, так як не містять інформацію щодо предмета доказування. Рішення виконкому Львівської обласної ради депутатів трудящих від 03 липня 1962 року № 612 не обгрунтовує обставини, викладені в позовній заяві, оскільки стосується відведення управлінню Львівської залізниці під розширення смуги захисних лісонасаджень напрямку Рудно-Підбірці в постійне користування 24,82 га орних земель із землекористування учгоспу «Дублянський», а не землі, яка відносилась до господарства за теперішньою адресою [ADDRESS]. Окрім цього суду не надано достатніх належих та допустимих доказів того, що саме Відповідач облаштував сітчасту огорожу. Згідно вимог ст. 41 Конституції України Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції, органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Враховуючи вищенаведене, Позивачем належно не обгрунтовано та не доведено порушення його прав Відповідачем. Відтак, суд приходить до переконання, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі. Відповідачем було подано заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності. За змістом частини першої статті 261 ЦК України, ст. 71 ЦК УРСР позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Судом не встановлено порушення права або охоронюваного законом інтересу Позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Тому немає підстав застосовувати наслідки спливу строку позовної давності. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду всі підстави для відмови у задоволенні позовних вимог. Таким чином, суд прийшов до переконання, що в задоволенні позову потрібно відмовити.

Outcome: dismissed