Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-01 00:00:00

Прокурор Костопілсьького району Рівненської області звернувся до суду в інтересах держави в особі Костопільської районної ради Рівненської області з позовом до [PERSON] про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілих від кримінального правопорушення в розмірі 2266 грн. 71 коп. В судовому засіданні прокурор прокуратури Костопільського району Оніщук С.П. позовні вимоги підтримав із підстав викладених у позовній заяві та просив позов задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав в повному обсязі. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення сторін, повно, об'єктивно та всебічно дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 27.06.2014 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності у зв'язку із примиренням сторін на підставі ст. 46 КК України, а кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 12014180150000174 по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України - закрито (а.с.9). Згідно вищевказаної ухвали, [PERSON] 12 березня 2014 року близько 06 години перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, керуючи мотоциклом марки "VIPER ZS 200" без реєстраційних номерних знаків із пасажиром [PERSON] рухався по автодорозі Бережниця-Степань-Деражне-Клевань в напрямку із с. Звіздівка до с. Ставок Костопільського району Рівненської області, в порушення вимог ПДР, не впевнившись в безпечності здійснення маневру, виїхав на смугу зустрічного руху де допустив контактування лівою стороною свого мотоцикла із лівою стороною мотоцикла марки "МТ" без реєстраційних номерних знаків під керуванням [PERSON], який по своїй смузі руху рухався назустріч [PERSON]. Після зіткнення відбулось падіння транспортних засобів, в результаті якого, потерпілі [PERSON] та [PERSON] отримали середньої тяжкості тілесні ушкодження. Згідно зі змістом ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до п. 6, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 07.07.1995 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв'язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікування. У кримінальному судочинстві відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого може покладатися тільки на особу, вина якої у вчиненні злочину встановлена обвинувальним вироком суду (у тому числі без призначення покарання, із звільненням від покарання, про умовне засудження чи засудження з відстрочкою виконання вироку). Оскільки ухвалою суду встановлена вина [PERSON] у завданні тілесних ушкоджень середньої тяжкості потерпілим [PERSON] та [PERSON], тому існує причинний зв'язок між її злочинними діями та перебування [PERSON] та [PERSON] на стаціонарному лікуванні. Згідно довідки Костопільської центральної районної лікарні Костопільської районної ради Рівненської області від 19.06.2014 року № 516/01-14/14, [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні 12.03.2014 року, що складає 01 ліжко-день, сума витрат лікарні становить 140, 31 грн. (а.с.5). Відповідно до довідки Костопільської центральної районної лікарні Костопільської районної ради Рівненської області від 19.06.2014 рокуw896/01-14/47, [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні з 12.03.2014 року по 27.03.2014 року, що складає 15 ліжко-днів, сума витрат лікарні становить 2126, 40 грн.(а.с.8). Оскільки вказаний розрахунок проведено у відповідності до «Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх виконання», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року, він приймається судом до уваги. Відповідно до ч.1 ст.1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину. Згідно з ч.3 ст.1206 ЦК України вказаної норми, якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності або у власності територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Враховуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, а також ті обставини, що внаслідок вчинення відповідачем злочину, закладом охорони здоров'я пронесено витрати на лікування осіб, потерпілих від злочину за рахунок бюджетних коштів, вимоги позивача про стягнення коштів є обґрунтованими відповідно до чинного законодавства та доведеними доказами в справі, та такими, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно ч.3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Проте, як вбачається з наданої відповідачем довідки МСЕК серія АВ № 0314527 від 15.09.2014 року, [PERSON] є інвалідом другої групи, а отже згідно з п.9 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору. За таких обставин, суд вважає за вірне понесені судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп. компенсувати за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved