Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-11 00:00:00

01 лютого 2021 року до суду звернулася [PERSON] із заявою про видачу обмежувального припису, в якій просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , яким визначити заходи тимчасового обмеження його прав, а саме: заборонити йому на строк в шість місяців: - перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою [PERSON] ; усунути перешкоди у користування майном, що є приватною власністю [PERSON] , шляхом виселення [PERSON] з місця спільного проживання(перебування) з постраждалою особою за адресою [ADDRESS] . В обґрунтування вказаних вимог зазначає, що вона, [PERSON] , проживає в квартирі [ADDRESS] , Ѕ частина якої на праві власності належить їй, а власником Ѕ частки є її старший син. За вказаною адресою разом з нею проживають неповнолітні діти: син [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] . Заінтересована особа по справі [PERSON] є її співмешканцем. Впродовж 2019-2020 років систематично вчиняє по відношенню до неї фізичне та психологічне насильство. Лише сім випадків агресивної поведінки [PERSON] зафіксовані, але випадків коли не викликалась поліція та заявниця не зверталась до лікаря через побої набагато більше. Так, 09.06.2019 після сварки [PERSON] жорстоко побив її, [PERSON] , бив руками та кулаками по обличчю, голові та тілу. Через побиття отримала закриту черепно-мозкову травму головного мозку, забій м`яких тканин носу та обличчя, лобної ділянки. 21.08.2019 року ввечері [PERSON] перебуваючи в квартирі заявниці зчинив сварку, кричав та погрожував фізичною розправою. Побоюючись за своє життя та здоров`я вона була вимушена викликати наряд поліції (довідка по зверненню ЄО № 45332 від 21.08.2019, ЄО № 45д- 22.08.2019). 16.11.2019 року [PERSON] вчинив сварку, в ході якої виражався нецензурною лайкою, ображав та принижував, залякував дітей. В результаті поліцією було складено протокол та винесено терміновий заборонний припис строком 10 діб стосовно кривдника. Також, 24.11.2019 року порушуючи вимоги термінового заборонного припису [PERSON] з`явився до її квартири, почав кричати та ображати її старшого сина самостійно вигнати вона його не змогла та змушена була викликати поліцію. Поки їхав наряд поліції [PERSON] втік, але поліцією було викликано його до Придніпровського ВП де ознайомлено з матеріалами справи та складено протокол за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. 04.12.2019 року в магазині Буревісник [PERSON] на ґрунті ревнощів завдав тілесні ушкодження [PERSON] , крім того, в процесі сварки схватив її дитину та не віддавав, вимагаючи щоб вона пішла з ним. Щоб вона не змогла викликати поліцію розбив її мобільний телефон. Через побиття її було госпіталізовано, поліцією складений протокол за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. 09.03.2020 року через насильство з боку [PERSON] поліцією складений ст. 173-2 КУпАП та винесено терміновий заборонний припис терміном 8 діб. 02.05.2020 року [PERSON] через ревнощі побив її, поліцією складений протокол та видано заборонний припис терміном 10 днів. \~Оскільки заявниця відчуває нездатність захистити себе та своїх дітей, а тому потребує захисту в протидії домашнього насильства з боку заінтересованої особи, зазначене стало підставою для звернення до суду із вказаною заявою. В судовому засіданні заявник [PERSON] надала пояснення, аналогічні до викладених у заяві про видачу обмежувального припису та просила заяву задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом надсилання смс повідомлення на мобільний телефон. Причину неявки суду не повідомив. Відповідно до приписів ч. ч. 1, 2 ст. 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду. Суд, вислухавши пояснення заявника, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно, зокрема, для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо який у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частині 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію [про захист прав людини і основоположних свобод] та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтується. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа «Серявін та інші проти України», N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що заявник [PERSON] та заінтересована особа [PERSON] були співмешканцями. Між заявником [PERSON] та заінтересованою особою [PERSON] виникають сварки через ревнощі [PERSON] .. Як вбачається із матеріалів справи, заявниця протягом 2019-2020 р.р. неодноразово зверталась до поліції за фактом вчинення домашнього насильства відносно неї з боку [PERSON] , внаслідок чого відносно останнього складалися адміністративні протоколи за ст.173-2 КУпАП. Так, відповідно до довідки складеною дільничним офіцером поліції Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області Уманець О. від 02.09.2019 року відносно [PERSON] було складені адміністративні матеріали за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та направлено для прийняття рішення до Придніпровського районного суду м.Черкаси.(а.с.7) Згідно з довідкою від 14.12.2019 року про результати розгляду звернення [PERSON] (ЄО №61778 від 16.11.2019 року) відносно [PERSON] складено адміністративний протокол ГР 355459 за ст.173-2 ч.1 КУпАП та винесено терміновий заборонений припис строком 10 діб, серія АА №012547. (а.с.8) Також, відповідно до довідки від 23.12.2019 року про результати розгляду звернення [PERSON] (ЄО №63107 від 24.11.2019 року) відносно [PERSON] складено адміністративний протокол АПР18 №258807 за ст.173-2 ч.1 КУпАП. (а.с.9) Згідно з довідкою від 23.12.2019 року про результати розгляду звернення [PERSON] (ЄО №64757 від 04.12.2019 року; ЄО №64769 від 04.12.2019) відносно [PERSON] , складено адміністративний протокол АПР18 №258808 по факту домашнього насильства. (а.с.10) Відповідно до довідки від 02.04.2020 року про результати розгляду звернення [PERSON] (ЄО №10975 від 09.03.2020 року) відносно [PERSON] складено адміністративний протокол за ст.173-2 ч.2 КУпАП та винесено терміновий заборонений припис строком 8 діб. (а.с.11) Згідно з висновком спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи від 18 червня 2019 року, складеного відносно [PERSON] , встановлено, що в результаті побоїв колишнього співмешканця, [PERSON] завдані тілесні ушкодження, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень . Встановлено, що 02.05.2020 року [PERSON] , зверталася до травматологічного пункту, що підтверджуєтеся довідкою №6 від 02.05.2021 та після дослідження встановлено забої, садини та гіматоми, що були завдані відомою особою. Також, відповідно до висновку спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи від 07 травня 2020 року, складеного відносно [PERSON] , встановлено, що в результаті побоїв колишнього співмешканця, [PERSON] завдані тілесні ушкодження. Розділом IV глави 13 Цивільного процесуального кодексу України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису. Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Як визначено у п.п.3, 6, 7, 8 ч.1ст.1 цього Закону домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом,до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частиною 2 ст.3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Частинами 2, 3, 4 ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Таким чином, суд вважає доведеним факт, що співмешканець [PERSON] вчиняє домашнє насильство відносно [PERSON] , і є високою вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, такі ризики є реальними та підтверджуються матеріалами справи, тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту до кривдника необхідно застосувати обмежувальний припис строком на шість місяців.

Outcome: approved