Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

У грудні 2016 року ТОВ фірма ТехНова звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за опалення місць загального користування. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачі плату за отримані послуги своєчасно не вносили в результаті чого, за період з 01.11.2010 по 01.12.2016 виникла заборгованість в сумі 1495,01 грн, яка добровільно до часу подачі позову не сплачена. В позові позивач просив стягнути вказану суму заборгованості з відповідачів солідарно. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 03.02.2017 у задоволенні позову ТОВ фірма ТехНова до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу відмовлено. Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ТОВ фірма ТехНова подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції від 03.02.2017, та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі. За доводами скарги, рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, суд не сприяв повному, об»єктивному та неупередженому розгляду справи, рішення є незаконним та необґрунтованим. В скарзі заявник зазначає, що ТОВ фірма ТехНова на законних підставах надавало послуги з централізованого опалення місць загального користування під»їзду № 1 будинку 83 по вул. Коцюбинського в м. Чернігові та проводить нарахування у відповідності до затвердженої Методики, що в свою чергу зобов»язує відповідачів сплачувати кошти за фактично отримані послуги. Вислухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ТОВ фірми ТехНова підлягає задоволенню частково, рішення суду скасуванню та задоволенню позовних вимог частково. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи і неправильне застосування норм матеріального права. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ТОВ фірми "ТехНова", суд першої інстанції виходив з відсутності доказів на підтвердження пропозиції укладення договору на надання послуг з опалення місць загального користування, а примусове надання послуг без укладення відповідних договорів із споживачами прямо заборонено ст. 10 ЗУ «Про природні монополії». З таким висновком районного суду не погоджується апеляційний суд, оскільки він не відповідає встановленим обставинам справи, нормам закону та не узгоджується з правовою позицією ВСУ від 20.04.2016 року (справа 6-2951цс15), виходячи з наступного. По справі встановлено, що згідно особового рахунку № 61512 [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] з 09.04.1993. Відповідно до договору дарування від 28.11.2014 власником квартири за зазначеною адресою є [PERSON] (а.с. 85-86). Відповідно до ст. 67 ЖК УРСР плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. За положенням ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» та п. п. 28, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, оплачують послуги з центрального опалення місць загального користування будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обовязку оплати послуг у повному обсязі, оскільки він фактично їх отримує. Відповідно до ч. 2 ст. 32 ЗУ „Про житлово-комунальні послуги, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими у встановленому порядку. Порядок визначення витрат теплової енергії на опалення місць загального користування у багатоквартирних житлових будинках для встановлення розміру плати за неї споживачами встановлений Методикою розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення, затвердженою наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31 жовтня 2006 року № 359. Позивачем обставини щодо фактичного надання послуг з опалення місць загального користування підтверджені доказами, а саме актом, складеним майстром дільниці № 2 ЦТМ КЄП «ЧНТЄЦ» ТОВ фірми «ТехНова» майстра КП « Деснянське», та мешканцем ж/б [ADDRESS], щодо факту надання послуги з центрального опалення місць загального користування, а саме маршових сходів та сходових кліток, прилади опалення розташовані на першому поверсі згідно проекту (а.с. 33). З врахуванням наведеного позивачем було здійснено розрахунок (а.с. 5), який відповідачами не спростований. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у [INFO] з 2002 та 2006 року відповідно, та є користувачами послуг, що надає ТОВ фірма "ТехНова", оплату за які не здійснювали в повному обсязі з листопада 2010, внаслідок чого, за період з 01.11.2010 по 01.12.2016, виникла заборгованість, заявлений позивачем розмір якої, складає 1495,01 грн. Згідно ч. 2 ст. 382 ЦК України власниками квартири у двох або багатоквартирному будинку належить на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. Відповідно до вимог п. 2 ст. 10 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» та Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями власники приватизованого житла в багатоквартирних будинках (до них належать і власники квартир у кооперативних будинках та викуплених квартир) є співвласниками всіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і повинні сплачувати свою частку витрат у загальних квартирах на утримання будинку (житла) та прибудинкової території пропорційно до займаної площі. Послуги з утримання будинків і споруд і прибудинкових територій зобовязані сплачувати як квартиронаймачі, так і власники викуплених та приватизованих квартир. З врахуванням обставин справи, відповідачі [PERSON] та [PERSON] несуть солідарну відповідальність за борги по оплаті комунальних послуг ( ст. 541 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обовязку боржників кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо. Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Разом з тим, позов підлягає задоволенню частково, як вбачається з розрахунку позов пред»явлено за період з 01.11.2010 по 01.12.2016, під час розгляду справи в суді першої інстанції було подано заяву про застосування строків позовної давності (а.с. 39). Судом встановлено, що згідно ухвали Деснянського районного суду від 09.07.2015 встановлено, що 17.01.2014 Деснянським районним судом м. Чернігова було винесено судовий наказ про солідарне стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь ТОВ фірми «ТехНова» заборгованість за отримані послуги з теплопостачання за період з 01.11.2010 по 01.11.2013 (а.с. 8), який було скасовано зазначеною ухвалою. У ч. 2 ст. 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Судовий наказ відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Ураховуючи, що судовий захист позивача на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, тому подання КП теплових мереж заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом II ЦПК України, перериває позовну давність. Разом з тим, позивач просив про стягнення заборгованості за період, починаючи з 01.11.2010, що знаходиться поза межами трирічного строку подання до суду заяви про видачу судового наказу. Відповідно до ч. 3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Отже, є підстави вважати, що позивач пропустив строк позовної давності, що стосується вимог про стягнення боргу за листопад, грудень 2010, з врахуванням наведеного позов підлягає задоволенню частково за період з 01.01.2011 року по 01.12.2016 в сумі 1448,78 грн. Заперечення про безпідставність вимог про стягнення заборгованості, за відсутності між сторонами договору про надання послуг з опалення місць загального користування, не визначеністю виконавця робіт, а також посилання на відсутність в розрахунку алгоритму помісячного розрахунку, спростовуються даними рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради «Про визначення виконавців послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, централізованого водовідведення» від 17.09.2007 № 229, копією листа Фонду комунального майна Чернігівської міської ради від 10.03.2017 (вих. №7-3/403) про те, що внутрішньобудинкові мережі по вул. Коцюбинського, 83 у м. Чернігові не входять до складу орендового цілісного майнового комплексу КЕП «Чернігівська ТЕЦ», поясненнями до розрахунку витрат тепла на опалення місць загального користування за адресою [ADDRESS] на прикладі одного місяця. Відповідно до правил п. 5 ст. 88 ЦПК України, оскільки апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції, слід провести розподіл судових витрат, понесених позивачем, а саме: стягнути з [PERSON] на користь ТОВ фірма «ТехНова» 1298,22 грн в повернення судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції, що становить 1/2 частину, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 89,7 %. Разом з тим, оскільки [PERSON], згідно даних довідки МСЕК від 03.09.2003 сер. МСЕ-ЧНВ № 166744 (а.с. 40) є інвалідом ІІ групи, та відповідно п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», має пільги щодо сплати судового збору не залежно від процесуального становища в справі, з врахуванням ч. 8 ст. 8 ЦПК України, суд вважає за можливе застосувати аналогію права та компенсувати 1/2 частину судового збору сумі 1298,22 грн, яка підлягала стягненню по справі з [PERSON] за рахунок держави.

Outcome: partial