Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-06 00:00:00

У 2012 році [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулись до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про встановлення земельного сервітуту. Заявлені позовні вимоги обґрунтовували тим, що [PERSON] належить на праві власності ? частина житлового будинку [ADDRESS] з надвірними будівлями та спорудами на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 02.12.2011 року. Інші ? частина вказаного житлового будинку належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21.10.2003 року. [PERSON] належить 7/18 частин сусіднього житлового будинку [ADDRESS] від 07 лютого 1996 року. [PERSON] є власником 4/6 частин зазначеного вище житлового будинку [ADDRESS] від 07.02.1996 року з виділом конкретних приміщень будинку та надвірних споруд. Рішенням Горянської сільської ради від 27 лютого 2014 року Відповідачу передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0724 га для обслуговування її 4/6 частин житлового будинку [ADDRESS] в порядку приватизації. При цьому, угоду про погодження меж землекористування сторони не підписували. 21 липня 2004 року [PERSON] отримала Державний акт на право власності на вказану земельну ділянку. Проте, як виявилось пізніше у власність Відповідача увійшла також частина земельної ділянки довжиною 54 м та шириною 3 м, яка з 1973 року є єдиним проходом та проїздом загального користування до житлових будинків та земельних ділянок Позивачів у цивільній справі. Так, згідно рішення виконавчого комітету Горянської сільської ради від 25.10.1996 року № 39/5 та доданої до нього схеми, протягом всього часу з 1973 року існував прохід до будинку [ADDRESS] через земельну ділянку, яка на сьогоднішній день знаходиться у власності Відповідача. Крім того, по вказаній земельній ділянці [PERSON] проходить газопровід до будинків [ADDRESS] та три опори ЛЕП 0,4 кВ, що підтверджується листом Ірпінської філії «Київоблгаз» від 19.10.2005 року № 542 та листом ЗАТ «Київобленерго» від 10.10.2005 року № 1216. У зведеному плані ділянок в [ADDRESS] від 10.05.2007 року, складеному ТОВ «Абрис», видно, що до будинків [ADDRESS] необхідним є прохід та проїзд загального користування, який позначений жовтим кольором і має ширину 3м та довжину близько 54 м. Не зважаючи на те, що земельна ділянка [PERSON] прилягає до вул. Леніна, проїзду до її гаражу немає, оскільки він знаходиться в глибині земельної ділянки, що позбавляє її можливості використовувати гараж для зберігання автомобіля. Іншої можливості влаштувати прохід та проїзд до житлових будинків та земельних ділянок Позивачів аніж через земельну ділянку [PERSON] немає, що видно із зведеного плану ТОВ «Абрис» від 10.05.2007 року. Позивачі просили суд встановити постійний та безоплатний земельний сервітут на право проходу, проїзду на велосипеді та на транспортному засобу частиною земельної ділянки № 1 кадастровий номер 3222482401:01:005:0032 по [ADDRESS], яка належить на праві власності на земельну ділянку від 21 липня 2004 року, зареєстрованого за № 1433 до житлових будинків [ADDRESS] шириною 3 м вздовж меді земельної ділянки від точки «Д» до точки «А» плану меж земельної ділянки Державного акта на право власності на земельну ділянку [PERSON] від 21 липня 2004 року та довжиною 54 м; зобов'язати [PERSON] не чинити перешкоди у користуванні встановленим земельним сервітутом. В судовому засіданні представники Позивача підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі. Представник Відповідача та Відповідач заперечували проти задоволення позову. Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову у задоволення заявленого позову з наступних підстав. Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] є власником 4/6 частин зазначеного вище житлового будинку [ADDRESS] від 07.02.1996 року з виділом конкретних приміщень будинку та надвірних споруд. Рішенням Горянської сільської ради від 27 лютого 2014 року Відповідачу передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0724 га для обслуговування її 4/6 частин житлового будинку [ADDRESS] в порядку приватизації. При цьому, угоду про погодження меж землекористування сторони не підписували. 21 липня 2004 року [PERSON] отримала Державний акт на право власності на вказану земельну ділянку. У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом. Статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. [PERSON] належить на праві власності ? частина житлового будинку [ADDRESS] з надвірними будівлями та спорудами на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 02.12.2011 року. Інші ? частина вказаного житлового будинку належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21.10.2003 року. [PERSON] належить 7/18 частин сусіднього житлового будинку [ADDRESS] від 07 лютого 1996 року. Згідно ст. 98 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою. Відповідно до частини 1 статті 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Стаття 100 ЗК України визначає, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Договір про встановлення земельного сервітуту підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. Таким чином, з вимог чинного закону слідує, що земельний сервітут встановлюється по домовленості сторін, а якщо домовленість відсутня за рішенням суду. Встановлення земельного сервітуту можливо, якщо не можливо задовольнити потреби особи іншим засобом, окрім, як шляхом встановлення сервітуту. Відповідно до пункту 22-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном. Виходячи з системного аналізу зазначених норм, зміст права земельного сервітуту полягає в тому, що власник (користувач) однієї земельної ділянки (панівної) має право на обмежене користування суміжною (сусідньою) земельною ділянкою (обслуговуючою) з метою усунення недоліків своєї ділянки, пов'язаних, зокрема, з її місцем розташування і природним станом, тобто, обслуговуюча земельна ділянка своїми зручностями, перевагами, природними ресурсами усуває недоліки панівної земельної ділянки, задля задоволення своїх потреб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Таким чином, позивач мав довести наявність єдиної підстави для встановлення земельного сервітуту - неможливість використання свого майна і своєї земельної ділянки через недоліки їх природного стану чи місця розташування без надання йому права користування земельною ділянкою відповідача. За правилами ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадкахфізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право можуть мати особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Вищезазначених обставин, які мають суттєве значення для вирішення спору, Позивачі в судовому засіданні не довели, свої вимоги не обґрунтували належним чином та не врахували інтереси Відповідача. Крім того, суд вважає, що встановлення земельного сервітуту є обтяженням земельної обслуговуючої ділянки, тому за загальним правилом власник( користувач) такої ділянки має право на одержання від особи, в інтересах якої встановлюється сервітут, компенсації за незручності, викликані обтяженням його ділянки земельним сервітутом. Саме істотними умовами договору про встановлення сервітуту є вказівка на предмет сервітутного права, цільове призначення сервітуту та розмір плати за користування чужим майном, Позивач просить визначити їй безоплатний земельний сервітут, при цьому не обґрунтовуючи власну правову позицію щодо доцільності встановлення безоплатного сервітуту . Як вбачається із матеріалів справи та пояснень учасників процесу, Позивачі не зверталися до Відповідача в добровільному порядку з питаннями про встановлення сервітуту, тобто з пропозицією укласти сервітутний договір у формі та в порядку, що встановлений Цивільним кодексом України. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що висновок земельно-технічної експертизи № 11539/13-41 від 18.03.2014 року про наявність варіантів встановлення земельного сервітуту щодо земельної ділянки, яка розташована по [ADDRESS] та належить на праві власності [PERSON], для влаштування проходу та проїзду на велосипеді і на транспортному засобі до житлових будинків [ADDRESS] що належить [PERSON], [PERSON], [PERSON], вказує лише на технічну можливість встановлення земельного сервітуту, а не на наявність правової підстави для його встановлення. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. На підставі ст. ст. 13, 41 Конституції України, ст. ст. 317, 401 Цивільного кодексу України, ст. ст. 98, 100 Земельного кодексу України, п. 22-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" та

Outcome: dismissed