Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-26 00:00:00

02.05.2019 року до суду звернулася позивач [PERSON] ,з позовом про усунення перешкод у здійсненні права власності і про вселення до відповідача [PERSON] 31.05.2019 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи. 03.06.2019 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 21 серпня 2019 року. 11.07.2019 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. 21.08.2019 року закінчене підготовче судове засідання. Справа призначена до розгляду на 15.10.2019 року 15.10.2019 року справа не розглядалась в зв`язку з неявкою учасників розгляду справи. Справа призначена до розгляду на 28.10.2019 року. 28.10.2019 року в судовому засіданні оголошено перерву до 18.12.2019 року. 18.12.2019 року в судовому засіданні оголошено перерву до 14.02.2020 року. 14.02.2020 року в судовому засіданні оголошено перерву до 27.03.2020 року Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. 27.03.2020 року виготовлено вступну і резолютивну частину рішення. Згідно заявлених позовних вимог позивач просить усунути перешкоди у здійсненні її права власності на частину житлового будинку [ADDRESS] шляхом зобов`язання відповідача вселити її до житлового будинку. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 18 квітня 2014 року приватним нотаріусом Вільногірського міського нотаріального округу Савельєвою Г.В вона є власником ѕ частини житлового будинку [ADDRESS] . Право власності на ѕ частини зазначеного будинку зареєстроване в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 18 квітня 2014 року за № 5415973. Біля будинку мається земельна ділянка площею 2024 м.кв., по фактичному користуванню. Відповідно до розпорядження сільського голови Дмитрівської сільської ради № 8,9 від 16 січня 2016 року [ADDRESS] була [ADDRESS] . Співвласником іншої ј частини житлового будинку є її рідний брат, [PERSON] . З 2014 року будинком та земельною ділянкою в повному обсязі користується її брат, [PERSON] , та надає його в користування іншим особам. Після отримання нею свідоцтва про право на спадщину вона звернулась до відповідача з проханням надати їй можливість користуватись будинком та земельною ділянкою біля нього, однак [PERSON] , відмовив їй у цьому та зазначив, що весь будинок належить тільки йому. На житловому будинку встановлені замки, від яких в неї ключів немає. Всі її намагання вселитись до будинку не надали позитивного результату. Таким чином відповідач [PERSON] ,. чинить їй перешкоди у здійсненні права власності на майно та не дає можливості заселитись до будинку і користуватись прилеглою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб. У добровільному порядку вирішити спір з відповідачем вона не може, так як він не бажає цього. На сьогоднішній день відповідно до акту від 04.04.2019 року, складеного комісією Дмитрівської сільської ради, домоволодіння по [ADDRESS] перебуває в незадовільному та занедбаному стані. Не маючи вільного доступу до своєї власності вона не має можливості утримувати її та привести домоволодіння в належний для проживання стан. Також вона не має можливості привести в належний стан земельну ділянку, яка захаращена. Цим порушуються її права як співвласника будинку, а відповідач [PERSON] ,. не бажає робити цього самостійно. В квітні 2019 року вона намагалась увійти до будинку, однак сторонні, невідомі їй люди, не дали можливості їй цього зробити, в зв`язку з чим вона змушена була звертатись до сільської ради з метою врегулювання спірної ситуації, але це не дало бажаних результатів, що й стало підставою звернення до суду. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи та просили їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, подавши відзив на позовну заяву згідно яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Свої заперечення обґрунтовував тим, що у нього у власності перебуває ј частина спірного будинку та прилеглої до неї земельної ділянки, власником якої він є з 2015 року та з цього часу користується вказаною частиною власності. Порзивач не надала будь-яких доказів користування ним всім спірним будинком та земельною ділянкою. Він намагався оформити порядок користування земельною ділянкою, але не зміг цього зробити з незалежних від нього причин, оскільки позивачка з 2014 року намагається припинити його право власності на належну йому частину будинку в судовому порядку. Даний будинок він ніколи не здавав у користування інших осіб і не має наміру цього робити. У спірному будинку з 2003 року за згодою його батька проживає його донька [PERSON] , разом з малолітньою дитиною. Позивач не зверталась до нього із проханням надати їй можливість користуватись спірним будинком, а натомість звернулась до Вільногірського міського суду з позовом про припинення його права власності на ј частину спірного будинку. Позивачка жодного разу не намагалась вселитись до будинку, оскільки має квартири в м. Вільногірську, в одній із них йому також належить право на ј її частину. Крім того позивачка отримала в спадок будинок в с. Посуньки від своєї тітки. Він не чинить їй ніяких перешкод у користуванні спірним будинком, оскільки є інвалідом та проживає в іншому населеному пункті. В будинку проживає лише його донька з малолітньої дитини, він не в змозі надавати їй допомогу щодо утримання будинку, тому його донька обслуговує будинок в міру своїх можливостей і стверджувати, що будинок перебуває в занедбаному стані є невірним. В зв`язку з чим вважає, що позивачка не має та в майбутньому не має наміру вселитись у спірний будинок. Вселення [PERSON] , до спірного будинку є неможливим. Оскільки житлова площа будинку є малою 28.8 кв.м., що призведе до порушення житлових прав проживаючих в будинку осіб [PERSON] , та її доньки, що є нижчим від встановлених законом норм житлової площі, яка буде припадати на проживаючих в будинку осіб. А правомірність проживання його доньки в спірному будинку підтверджене рішенням Вільногірського міського суду від 10.05.2018 року по справі № 174/429/14-ц. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, вислухавши учасників розгляду справи, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що між сторонами виник спір із правовідносин, що регулюють право власності та право користування житловим приміщенням. Як встановлено в судовому засіданні згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 18 квітня 2014 року приватним нотаріусом Вільногірського міського нотаріального округу Савельєвою Г.В., позивач є власником ѕ частини житлового будинку [ADDRESS] . Право власності на ѕ частини зазначеного будинку зареєстроване в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 18 квітня 2014 року за № 5415973. Біля будинку мається я земельна ділянка площею 2024 м.кв.. по фактичному користуванню, що підтверджується копіє свідоцтва про право на спадщину та витягом про реєстрацію прав власності. Відповідно до розпорядження сільського голови Дмитрівської сільської ради № 8,9 від 16 січня 2016 року [ADDRESS] була [ADDRESS] Аграрну, що підтверджується рішенням сільської ради. Співвласником іншої ј частини житлового будинку є рідний брат позивачки, [PERSON] . Таким чином будинок [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності позивачеві та відповідачеві. І право власності на дане домоволодіння у сторін виникло правомірно, в результаті спадкування. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України - Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України - Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України - Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1,3,4 ст. 355, ч. 1 ст. 366 ЦК України - Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч.1.2, 3 ст. 258 ЦК України - Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Таким чином, як позивач так і відповідач мають право володіти, користуватись і розпоряджатись часткою, яка належить їм у праві спільної часткової власності. Позивач згідно поданого позову посилається на те, що відповідач чинить перешкоди у користуванні їй належною їй частиною житлового приміщення, будинок [ADDRESS] Відповідач заперечує даний факт, посилаючись на те, що він не чинить перешкод позивачці у користуванні належною їй частиною будинку. Оскільки у будинку не проживає і не проживає навіть в даному населеному пункті. Допитані в судовому засіданні свідки надали наступні пояснення. Свідок [PERSON] , в судовому засіданні пояснила. що вона проживає в с. Посуньки. Їй відомо, що по [ADDRESS] проживає донька [PERSON] . Раніше проживала з чоловіком. А на даний час невідомо з ким вона проживає. [PERSON] користується повністю всім будинком, оскільки в даному будинку живе тільки вона та до неї часто приходять різні чоловіки,тобто сторонні люди. Ні позивача, ні відповідача вона давно в даному будинку не бачила. В самому будинку вона не була і не може сказати якому він стані, але на подвір`ї ростуть двохметрові бур`яни, які ніхто не прибирає. Свідок [PERSON] ,, в судовому засіданні пояснила, що вона проживає в спірному будинку 10 років. Вселилась вона вданий будинок за пропозицією її діда. Після смерті діда між її тіткою та батьком постійно йдуть спори з приводу даного будинку, а вона залишається крайньою. Чому її тітка не користується будинком їй не відомо, вона їй не перешкоджала в такому користуванні. Город в минулому році був не прибраний, оскільки вона давала частину городу в користування іншій жінці. А та його закинула. Ключів від будинку у тітки немає. Проте в будинку була вчинена крадіжка і двері до будинку зламані. У тітки є квартира в м. Вільногірську, де вона проживає і її батькові в цій квартирі також належить частка. Крім того у тітки була і інша квартира, яку вона подарувала своєму синові. Таким чином її тітка житлом забезпечена. В неї окремого іншого житла немає, оскільки в квартирі, в якій належить їй частка, зареєстровано та проживає значна кількість інших мешканців. Тому даний будинок є її єдиним житлом. Вона просить не вселяти позивачку у будинок в якому вона проживає, оскільки тітка не дасть їй нормально жити та користуватись спірним будинком. Таким чином доводи відповідача про те, що він не чинить перешкоди позивачці в користуванні будинком, оскільки в спірному будинку та навіть в даному населеному пункті не проживає, суд вважає безпідставними, оскільки вони спростовані дослідженими в судовому засіданні доказами. Перш за все згідно наданого відзиву відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог і таким чином заперечує право позивача на користування належною їй частиною домоволодіння, що вже свідчить про наявність перешкод у позивачу у користуванні її власністю. Також судом встановлено, що в спірному домоволодіння проживає та користується ним в повному об`ємі донька відповідача. Той факт, що донька відповідача заселилась в будинок ще за життя та з дозволу ще попереднього власника не спростовує факт, що саме відповідач перешкоджає позивачці користуватись спірним будинком, оскільки саме наявність у відповідача права власності на частину домоволодіння забезпечує донці відповідача можливість продовжувати проживати та користуватись спірним домоволодінням. Згідно акту від 04.04.2019 року , складеному комісією Дмитріської сільської ради встановлено, що спірне домоволодіння перебуває в занедбаному стані:, а саме: дах літньої кухні в незадовільному стані, дах на гаражі відсутній. Стіни руйнуються, паркан розрушений порослю фруктових дерев. Земельна ділянка не обробляється протягом кількох років, сад тривалий час не доглядається. Згідно висновку комісії: житловий будинок та господарські споруди і будівлі знаходяться в занедбаному стані внаслідок неналежного догляду за ним. Доводи відповідача про те, що він має групу інвалідності і разом з донькою не проживає не звільняє його від обов`язку доглядати за належною йому власністю, а доньку відповідача, яка проживає в спірному будинку , доглядати за житлом в якому проживає. Особливо, якщо разом з нею проживає малолітня дитина, яка має право проживати в умовах, необхідних для її гармонійного розвитку. Доводи свідка [PERSON] , що город не оброблявся лише один рік спростовується зазначеним вище актом, так як висновок, що земельна ділянка не обробляється кілька років, зроблений комісією до якої входить землевпорядник. Відповідно до ч.3, 4, 5 ст. 319 ЦК України - Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Ст. 322 ЦК України встановлено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. З наданих суду доказів встановлено, що відповідач не лише не утримує належну частку його майна в належному стані, але з його дозволу його донька користується всім домоволодінням та приводить його в стан непридатний для проживання, не користується земельною ділянкою та перешкоджає це робити позивачці, яка також є співвласником цього майна. Доводи позивачки, що сторонні люди не пустили її до належного їй домоволодіння підтверджуються поясненнями свідка [PERSON] , що до будинку приходять сторонні чоловіки. А враховуючи наявність спору між сторонами цілком ймовірним є, що позивачку до домоволодіння не впустили. Відповідач, в свою чергу, згідно наданого відзиву лише не погоджується із доводами позивачки, проте в свою чергу жодного доказу на спростування викладених позивачкою доводів не надав. Надав лише докази на захист прав своєї доньки щодо проживання в спірному будинку, яке позивачем не оспорюється. Таким чином суд приходить до висновку що з досліджених в судовому засіданні доказів знайшов своє підтвердження факт порушення прав позивачки у вигляді перешкоджання у користуванні їй належною їй частиною власності у вигляді спірного домоволодіння. Так свідок [PERSON] , підтвердила, що у позивачки ключів від спірного будинку немає. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно позивач має право проживати в належній їй частці домоволодіння, використовувати земельну ділянку, вчиняти дії щодо підтримання належної їй власності у стані відповідному для проживання. Відповідно до ст. 391 ЦК України - Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Оскільки в судовому засіданні знайшов підтвердження факт порушення прав позивачки щодо користування належною їй на праві власності частиною домоволодіння. суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. При цьому наявність у позивачки іншого житла не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачці на праві власності належить більша частина спірного домоволодіння з приводу якої вона має право бажання здійснювати безперешкодне право володіння та користування. Не вирішення спору щодо встановлення порядку користування спірним домоволодінням не є підставою для відмови позивачці у її вселенні до будинку та надання можливості користуватись ним, господарськими спорудами і земельною ділянкою, оскільки їй це право належить, я к власнику частини цього будинку. Також суд вважає, що перешкоди чиняться саме відповідачем, оскільки на даний час саме з його дозволу, а не з дозволу попереднього власника, у спірному домоволодінні проживає [PERSON] , з донькою, і відповідач не вчинив жодної дії на забезпечення здійснення права власності позивача, а навпаки, через посередництво проживання доньки відповідача в спірному домоволодіння, останнє приводить в стан непридатний для проживання та не здійснює будь-яких дій щодо збереження майна. Той факт, що спірне домоволодіння є невеликим за житловою площею, не є також перешкодою щодо вселення позивача до даного домоволодіння, оскільки позивач вселяється до нього як власник його частини, а у осіб, які проживають у домоволодінні відсутнє право власності на домоволодіння. Крім того позивач є однієї статі з проживаючими в домоволодінні особами, не має хронічних захворювань, тобто відсутні будь-які обставини, які б перешкодили спільному їх проживанню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог, так як судом ухвалюється рішення про задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768.40 грн., оскільки наявність у відповідача третьої групи інвалідності не звільняє його від відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору відповідно до ЗУ «Про судовий збір»

Outcome: approved