Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-09 00:00:00

у лютому 2018 року КП "ЖЕО-110 Голосыъвського району" звернувся у суд з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. В обгрунтування своїх вимог позивач зазначає, що КП "ЖЕО-110 Голосыъвського району" створене рішенням 16 сесії V скликання Голосіївської районної в м. Києві Ради від 08.11.2007 р. № 16/09. Рішенням VІІ сесії Київської міської ради VІ скликання від 31.03.2011 р. № 102/5489 перейменовано. Відповідно до п. 2.2 Статуту основними напрямками діяльності підприємства є утримання та експлуатація житлового і нежитлового фонду на підставі замовлення, забезпечення необхідного рівня та якості надання послуг населенню, збирання квартирної плати (плати за утримання житла), плати за комунальні послуги, плати за обслуговування внутрішньо-буинкових мереж, частини у спільних витратах по утриманню будинку з власників нежитлових приміщень та інших приміщень. Відповідачі є співвласниками квартири [ADDRESS], проживають в даній квартирі і користуються послугами позивача, проте не в повному обсязі та несвоєчасно сплачують квартирну плату та плату за надані послуги, внаслідок чого виникла заборгованість за період з 01.10.2010 р. по 30.04.2015 р. у сумі 97 210,51 грн., яка складається з основної суми у розмірі 51 222,43 грн., інфляційних нарахувань у розмірі 40 931,75 грн. та річних у розмірі 5 056,33 грн. Просить солідарно стягнути з відповідачів вказану суму заборгованості. У судове засідання представник позивача не з'явилась, подав заяву, в якій просить розглядати справу у її відсутність. Зазначив, що проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує. Відповідачі у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Суд за згодою представника позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 20 травня 2004 року (а.с. 7). Відповідачі зареєстровані у цій квартирі, що підтверджується довідкою форми № 3 від 22 травня 2017 року № 354 (а.с. 7). Позивач звернувся в суд з позовом про стягнення з відповідачів заборгованості за період з 01.10.2010 р. по 30.04.2015 р., що становить 97 210,51 грн. та складається з: -основного боргу в розмірі 51 222,43 грн.; -індексу інфляції в сумі 40 931,75 грн.; -3 % річних в розмірі 5 056,33 грн. Відповідно до статей 156, 162 ЖК України власник та члени його сім'ї зобов'язані своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки. Згідно зі ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і при будинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992 року зі змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45 власники квартир зобов'язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги. Позивач посилається на те, що між сторонами існують фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг на підставі відкритого особового рахунку, проте відповідачі належним чином не виконують зобов'язання по оплаті житлово-комунальних послуг, що призвело до виникнення заборгованості. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. У ст. 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку здійснюється на підставі договору, що укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою. Законом України «Про захист прав споживачів» передбачено, що під договором слід розуміти усну чи письмову угоду між споживачем та виконавцем послуг. Позивачем було вчинено дії на користь відповідачів - надано послуги, тому договір про надання послуг, письмова форма якого законодавством не вимагається, вважається укладеним з моменту отримання відповідачем таких послуг. Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Утримання майна власників квартир (будинку та прибудинкової території) здійснюється ними шляхом оплати всіх витрат по утриманню експлуатуючій організації. Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний своєчасно оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. У ст. 526 ЦК України зазначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Судом безспірно встановлено, що позивачем надаються комунальні послуги відповідачам як співвласникам квартири. Фактично, на час звернення до суду з позовом, відповідачі мають заборгованість перед позивачем, що підтверджується наданим суду розрахунком. Відповідно до ч. 7 ст. 18 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» місцева державна адміністрація регулює ціни та тарифи за виконання робіт та надання житлово-комунальних послуг підприємствами, а також визначає і встановлює норми їх споживання, здійснює контроль за їх додержанням. Згідно з ч. 2 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом. Статтею 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що розмір плати за комунальні послуги розраховується щомісячно, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або формами, затвердженими в установленому порядку. На підтвердження своїх доводів позивач надав суду розрахунок заборгованості (а.с. 8). Оцінивши наданий позивачем розрахунок боргу, суд вважає, що позивач обґрунтовано нарахував зазначені суми і вважає за можливе покласти їх в основу рішення суду. Також, відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, тому суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача суму інфляційних втрат та 3 % річних. З урахуванням наведеного та вимог закону, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з відповідачів заборгованість в сумі 97 210,51 грн. З урахуванням задоволення позовних вимог, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 762 гривні 00 копійок.

Outcome: approved