Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-22 00:00:00

У липні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому, уточнивши свої позовні вимоги, зазначила, що з вересня 2015 року проживала разом з [PERSON] в квартирі [ADDRESS] , яка знаходилася в його постійному користуванні на підставі договору найму житлового приміщення. 19 жовтня 2018 року між нею і [PERSON] був зареєстрований шлюб. [INFO] [PERSON] помер. Після смерті чоловіка вона продовжує проживати та користуватися вищевказаною квартирою, в тому числі сплачує комунальні платежі. 4 червня 2019 року нею була подана заява про прийняття спадщини після смерті чоловіка, на підставі якої приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Солошенко Ю.В. відкрита спадкова справа. Позивач вважає, що покійний [PERSON] за життя мав право на приватизацію квартири [ADDRESS] . Так, з метою реалізації права на житло шляхом приватизації в 2018 році [PERSON] звернувся до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради з заявою про приватизацію зазначеної квартири, надавши відповідні документи, однак у встановлений строк його заява не була розглянута та рішення про приватизацію не було прийнято. Згідно з листом Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради за № 3/17-2423 від 27.05.2019 року станом на 21.05.2019 року у комп`ютерній базі приватизованого житлового фонду Департаменту відсутня інформація щодо передачі у власність шляхом приватизації квартири [ADDRESS] . Крім того, згідно з повідомленням Департаменту листом від 18.09.2018 року № 3/9- 4544 [PERSON] було відмовлено в наданні адміністративної послуги у зв`язку з тим, що заявником до заяви про приватизацію квартири не були надані відомості про реєстрацію та документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду у період з 21.02.2003 по 19.04.2005 року. Позивач таку відмову вважає незаконною, оскільки [PERSON] з 1976 року був зареєстрований та проживав в квартирі [ADDRESS] . В період з 2003 по 2005 рік [PERSON] знаходився в місцях позбавлення волі. У його паспорті відсутні відмітки про використання права на приватизацію. Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за [PERSON] будь-яке нерухоме майно не зареєстровано. Участі у приватизації державного житлового фонду він не приймав. Також позивач зазначила, що вона декілька разів зверталася з заявою до голови Індустріальної районної у місті Дніпрі ради з заявою про зміну особового рахунку та договору найму жилого приміщення спірної квартири, однак з цього питання радою не було прийнято будь-якого рішення. За цих підстав позивач просить визнати за нею право користування жилим приміщенням у квартирі [ADDRESS] , а також визнати за нею право на завершення приватизації зазначеної квартири. Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 1 серпня 2019 року у справі було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 19 грудня 2019 року до участі у справі допущено як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] . Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 17 червня 2020 року було відмовлено у прийнятті позовної заяви [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця. Під час підготовчого провадження відповідачем Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради був наданий відзив на позов, в якому відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що з заявою\~про приватизацію\~може звернутися\~лише особа,\~на яку\~виписаний ордер\~або квартиронаймач\~за договором\~найму.\~Але ордер на спірну квартиру був виписаний не на [PERSON] , а на [PERSON] . Договір найму з [PERSON] не укладався. Департаментом було відмовлено [PERSON] у наданні\~адміністративної послуги у зв`язку з тим, що заявником до заяви на приватизацію квартири не були надані відомості про реєстрацію та документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду у період з 21.02.2003 по 19.04.2005. Отже, орган приватизації відмовив у розгляді заяви на приватизацію на підставі того, що [PERSON] не було надано всіх необхідних документів. Вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права на завершення приватизації спірної квартири є безпідставними та необґрунтованими, так як орган приватизації ще за життя [PERSON] листом від 18.09.2018 № 3/9-4544 повідомив його проте, що заява на приватизацію не може бути розглянута, так як ним не було надано всі необхідні документи в повному обсязі. У разі усунення недоліків, які зазначені в листі, [PERSON] не був обмежений в своєму праві звернутися до органу приватизації ще раз, а тому йому не було незаконно відмовлено в приватизації спірної квартири. У зв`язку з вищевикладеним просить відмовити в задоволенні позову. На вказаний відзив представником позивача була надана відповідь, в якій зазначено, що [PERSON] були здійснені всі дії для укладення з ним договору найму спірного житла та виконавчим комітетом надано дозвіл на зміну договору найму. Тому вважає, що [PERSON] мав право на приватизацію квартири. Однак за життя [PERSON] не отримував жодного документа щодо результату розгляду його заяви. Наполягала на тому, що [PERSON] з 1976 року був зареєстрований та проживав у квартирі [ADDRESS] . В період з 2003 по 2005 рік знаходився в місцях позбавлення волі. Участі у приватизації раніше не приймав. Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 17 серпня 2020 року було закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала та наполягала на його задоволенні. Відповідач Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради явку свого представника в судове засідання не забезпечив, про розгляд справи був повідомлений. З огляду на наявність у справі відзиву відповідача на позов, судом розглянуто справу у відсутності представника відповідача з урахуванням позиції, викладеної у відзиві. Представник третьої особи [PERSON] - адвокат Бабенко О.А. в судовому засіданні з позовом погодилася частково, а саме в частині визнання за позивачем права на завершення приватизації житла, яке залишилося після смерті [PERSON] . Щодо визнання за позивачем права користування спірною квартирою, то в цій частині проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що позивач не проживала в спірній квартирі, перебувала в шлюбі з [PERSON] нетривалий час. Третя особа - виконавчий комітет Індустріальної районної у місті Дніпрі ради явку свого представника в судове засідання не забезпечив, про розгляд справи був повідомлений. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні кожен окремо пояснили, що проживають у будинку [ADDRESS] . З 2015 року [PERSON] проживала разом із [PERSON] в цьому ж будинку в якості його дружини. Після смерті [PERSON] вона продовжує проживати. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного: Судом установлено, що на підставі рішення виконавчого комітету районної ради депутатів Індустріального району міста Дніпропетровська від 28 вересня 1976 року [PERSON] на сім`ю у складі чотирьох осіб (чоловік [PERSON] , сини [PERSON] та [PERSON] ) був виданий ордер на квартиру [ADDRESS] . [PERSON] та [PERSON] померли, що підтверджується долученими копіями свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 30.12.2011 року та серії [NUMBER] від 03.11.1999 року. В свою чергу, рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 25 листопада 2015 року за позовом [PERSON] було визнано [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . На підставі вказаного рішення суду рішенням виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпрі ради від 21.02.2017 року за № 75 було надано дозвіл на зміну договору найму житлового приміщення трикімнатної квартири [ADDRESS] на [PERSON] . З матеріалів справи вбачається, що 19 жовтня 2018 року був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] , позивачем по справі. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Після смерті [PERSON] 4 червня 2019 року з заявою про прийняття спадщини звернулася його дружина [PERSON] . На підставі її заяви приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Солошенко Ю.В. була заведена спадкова справа № 12/2019, згідно з якою інші спадкоємці до нотаріальної контори не зверталися. З матеріалів справи вбачається, що за життя [PERSON] не було приватизовано квартиру [ADDRESS] . Згідно з листом Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради за № 3/17-2423 від 27.05.2019 року, наданим на адвокатський запит, станом на 21.05.2019 року у комп`ютерній базі приватизованого житлового фонду Департаменту відсутня інформація щодо передачі у власність шляхом приватизації квартири [ADDRESS] . В цій же відповіді зазначено, що листом від 18.09.2018 року № 3/9- 4544 [PERSON] було відмовлено у наданні адміністративної послуги у зв`язку з тим, що заявником до заяви про приватизацію квартири не були надані відомості про реєстрацію та документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду у період з 21.02.2003 по 19.04.2005 року. Отже, за життя [PERSON] було розпочато процедуру приватизації спірної квартири. Статтями\~15,\~16 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини другої\~статті 41\~Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно з частиною 2 статті 9 Житлового кодексу України\~громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Статтею 1 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" визначено, що приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Відповідно до частини 1 статті 2 цього Закону\~до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму. Згідно з частиною 1 статті 3 вказаного Закону\~приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов. Частиною 1-3,\~5\~статті 5\~Закону України\~"Про\~приватизацію державного\~житлового фонду"\~визначено,\~що якщо\~загальна площа\~квартир (будинків),\~що підлягають\~приватизації,\~відповідає площі,\~передбаченій абзацом\~другим статті\~3\~цього Закону,\~зазначені квартири\~(будинки)\~передаються наймачеві\~та членам\~його сім`ї\~безоплатно. До членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. Якщо загальна площа квартири (будинку) перевищує площу, яку має право отримати сім`я наймача безоплатно, наймач здійснює доплату цінними паперами, одержаними для приватизації державних підприємств чи землі, а у разі їх відсутності - грошима. Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз. Відповідно до частини 1 статті 8 зазначеного Закону приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний фонд. Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Згідно з частиною 10 даної статті органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Відповідно до пункту 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року № 396 (далі - Положення), в редакції від 17.04.2015 року, громадянином до органу приватизації подаються: оформлена заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; копія документа, що посвідчує особу; технічний паспорт\~на\~квартиру (будинок), жиле приміщення у гуртожитку; довідка про склад сім`ї та займані приміщення; копія ордера про надання жилої площі (копія договору найму жилої площі у гуртожитку); документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на\~ пільгові умови приватизації; заява - згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку, кімнат у комунальній квартирі. Відповідно до положень\~статті 1216 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до\~статті 1218 ЦК України,\~входять усі\~права та\~обов`язки,\~що належали\~спадкодавцеві на\~момент відкриття\~спадщини і\~не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином, до складу спадщини входить, у тому числі, право на завершення процедури приватизації квартири, яку спадкодавець розпочав за життя у\~\~встановленому законом порядку та не завершив у зв`язку зі смертю, і це право не залежить від наявності у спадкоємця особистого права на приватизацію. Оскільки позивач є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] , то вважається, що вона набула право на спадкування усіх прав та обов`язків, що належали померлому на підставі статей 1216 та 1218\~ЦК України. Суд бере до уваги, що згідно з матеріалами справи [PERSON] з 1976 року на законних підставах як член сім`ї наймача проживав у квартирі [ADDRESS] . Згідно з наявним у матеріалах справи листом Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції у період з 07.04.2002 року по 31.10.2003 року [PERSON] знаходився у місцях позбавлення волі. Суд звертає увагу, що копія паспорта [PERSON] , долучена до матеріалів справи, містить відмітку про його реєстрацію за вищевказаною адресою і така відмітка внесена Синельниківським РС ГУ ДМС при отриманні ним паспорта під час відбування покарання в Синельниківській виправній колонії у період 2011-2015 років. Матеріали справи не містять даних щодо наявності в нього іншого житла чи його реєстрації за іншою адресою. Той факт, що в паспорті [PERSON] 19.04.2005 року, тобто після його звільнення з місць позбавлення волі, була здійснена повторна відмітка про реєстрацію в квартирі [ADDRESS] , ніяким чином не спростовує факт його проживання та реєстрації за вказаною адресою з 1976 року. Тим більше, що відомості про зняття [PERSON] з реєстрації за вказаною адресою відсутні. Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за [PERSON] будь-яке нерухоме майно на праві власності не зареєстровано. Отже, враховуючи, що [PERSON] за життя розпочав процедуру приватизації займаної ним квартири, компетентним органом йому не було відмовлено в приватизації, відповідачем не було надано суду доказів вручення [PERSON] за його життя повідомлення про неможливість надання адміністративної послуги та необхідність подання додаткових документів для приватизації, квартира [ADDRESS] у власність нікому не передана, суд вважає можливим визнати за позивачем право на завершення приватизації зазначеної квартири, розпочатої [PERSON] . Суд відзначає, що докази реєстрації [PERSON] та невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду у період з 21.02.2003 по 19.04.2005 року можуть бути безпосередньо подані позивачем. Доводи відповідача, викладені у відзиві на позов, що з заявою про приватизацію може звернутися лише особа, на яку виписаний ордер або квартиронаймач за договором найму, суд не приймає до уваги, оскільки на час своєї смерті [PERSON] \~був єдиним\~наймачем квартири, крім того, рішення виконаного комітету був наданий дозвіл на зміну договору найму на [PERSON] . Суд вважає, що посилання відповідача на те, що органом приватизації ще за життя [PERSON] листом від 18.09.2018 № 3/9-4544 було повідомлено про неможливість розгляду заяви про приватизацію, не є підставою для відмови в позові в частині визнання за позивачем права на завершення приватизації, оскільки відповідач не надав доказів вручення цього листа [PERSON] , рішення про відмову останньому в приватизації житла компетентним органом не приймалося, приватизація не була завершена. Щодо визнання за позивачем права на користування жилим приміщення в квартирі [ADDRESS] , то суд вважає, що позов у цій частині є необґрунтованим, оскільки позивач не була зареєстрована за цією адресою, договір найму цього житла з нею не укладався та згідно з матеріалами справи позивач зареєстрована за іншою адресою: [ADDRESS] . Само по собі проживання без реєстрації в квартирі, яка належить до комунальної власності, не є підставою для виникнення в особи права на користування цим житлом. На переконання суду, в даному випадку позивач вправі вимагати саме визнання за нею права на завершення приватизації спірного житла, а не визнання права користування ним. Таким чином, позов [PERSON] необхідно задовольнити частково. Вирішуючи питання про судові витрати, суд враховує, що позивачем при зверненні до суду був сплачений судовий збір у розмірі 768,40 грн. за кожну вимогу немайнового характеру. Відповідно до\~частини 1\~статті 141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони\~пропорційно розміру\~задоволених позовних\~вимог. Отже,\~у зв`язку з частковим задоволенням позову, з відповідача Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн.

Outcome: partial