Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-25 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачів заборгованості, посилаючись на той факт, що 29 вересня 2006 року між АППБ «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] був укладений кредитний договір №014/0917/74/95224 про надання кредиту у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 20000 доларів США строком до 26 вересня 2016 року із сплатою 14% річних. В забезпечення належного виконання [PERSON], умов кредитного договору було укладено договір поруки №014/0917/74/95224/1 від 29 вересня 2006 року, згідно якого [PERSON] виступила поручителем і взяла на себе зобовязання перед банком відповідати по його зобовязанням. Умови договору відповідач [PERSON] не виконував належним чином, щомісячно кредит не погашав, сплату відсотків не проводив, заборгованість станом на 21 квітня 2015 року становить 7937,95 доларів США, що еквівалентно курсу НБУ 176654,21 гривень, в тому числі прострочена заборгованість за кредитом 2067,83 доларів США, що еквівалентно курсу НБУ 46018,29 гривень. В ході судового розгляду справи відповідач [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом про визнання договору поруки №014/0917/74/95224/1 від 29 вересня 2006 року припиненим, оскільки в період 2009 року між Банком та [PERSON] були укладені додаткові договори, а саме 27 березня 2009 року додатковою угодою між сторонами було пролонговано термін сплати кредитних коштів до 26 березня 2010 року. Таким чином, внесення змін до кредитного договору про зміну зобовязання, забезпеченого порукою, без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності, є підставою для визнання поруки такою, що припинена. В судове засідання представник позивача не зявився надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав за обставин викладених в ньому. Просив позов задовольнити, не заперечив щодо заочного розгляду справи. Заперечував проти задоволення зустрічного позову. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання повторно не зявилися. У відповідності до ч.6 ст.128 ЦПК України належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи за адресою проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача та представника позивача, що відповідає вимогам ст.280 та ч.2 ст.247 ЦПК України. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судове засідання не зявився, подав до суду чергову заяву про відкладення розгляду справи без підтверджуючих документів поважності причин неявки в судові засідання. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що представник позивача не добросовісно користується своїми процесуальними правами, чим проявляє свою неповагу до суду, злісно ухиляється від явки в судові засідання та навмисно затягує розгляд справи, чим порушує розумні строки на розгляд справи по суті. Вивчивши матеріали справи, судом були встановлені наступні факти. 29 вересня 2006 року між АППБ «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] укладено кредитний договір №014/0917/74/95224 про надання кредиту у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 20000 доларів США строком до 26 вересня 2016 року із сплатою 14% річних (а.с.6-7). З метою забезпечення виконання умов Кредитного договору було укладено Договір поруки №014/0917/74/95224/1 від 29 вересня 2006 року укладений між АППБ «Аваль» і [PERSON], яка взяла на себе обовязок відповідати за зобовязаннями Позичальника, що випливають із Договору кредиту (а.с.16-17). Станом на 21 квітня 2015 року загальна сума заборгованості по кредиту становить 11477,01 доларів США, що еквівалентно курсу НБУ 255413,82 гривень, що складається з: - 7937,95 доларів США, що еквівалентно курсу НБУ 176654,21 гривень заборгованість за кредитом; - 783,86 доларів США, що еквівалентно курсу НБУ 17444,32 гривень заборгованість по сплаті відсотків; - 2755,20 доларів США, що еквівалентно курсу НБУ 61315,29 гривень пеня за несвоєчасну сплату кредиту та відсотків (а.с.21-23). Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Визначення поняття зобовязання міститься у ч.1 ст.509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобовязання це право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормою ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобовязання" (статті 530, 631 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Враховуючи, що відповідач [PERSON] допустив неналежне виконання зобовязання, у звязку з чим утворилась заборгованість, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та задовольняє позов частково, враховуючи вимоги ч.3 ст.551 ЦК України за яким передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Суд приходить до висновку, що розмір пені слід зменшити до 1000 доларів США в межах розумності та справедливості, зважаючи на занадто великий розмір. Відповідно до ч.2 ст.533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Частиною 2 п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» визначено, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Таким чином, суд вважає за необхідне визначити заборгованість відповідача перед позивачем в національній валюті, виходячи з офіційного курсу валют. Суд відмовляє в частині задоволенні позову про стягнення заборгованості з поручителя [PERSON] враховуючи наступне. Для забезпечення виконання кредитного договору 29 вересня 2006 року акціонерний поштово-пенсійний банк «Аваль» уклало з [PERSON] договір поруки №014/0917/74/95224/1. Згідно п.2.1. ст.2 даного договору Поручитель зобовязується відповідати перед Кредитором за виконання зобовязань, взятих на себе Позичальником за вищевказаним кредитним договором в тому ж обємі, що і Позичальник (а.с.16-17). Під час розгляду справи було встановлено судом та не заперечувалося сторонами, що 27 березня 2009 року відкрите акціонерне товариство «[PERSON] Аваль» та [PERSON] уклали додаткову угоду №1 до Кредитного договору №014/0917/74/95224 від 26 вересня 2006 року, згідно з умовами якого тимчасово на період з 27 березня 2009 року по 26 березня 2010 року зменшено розмір щомісячного платежу Позичальника та встановлено новий порядок погашення процентів за рахунок власних коштів Позичальника проти строку кредитних канікул (а.с.70). 26 січня 2015 року у звязку з невиконанням [PERSON] своїх зобовязань за кредитним договором і наявністю заборгованості ПАБ «[PERSON] Аваль» надіслало письмову вимогу до боржника [PERSON] та поручителя [PERSON] про погашення заборгованості за кредитним договором (а.с.19-20), про те підтверджень про отримання вимоги поручителем в матеріалах справи відсутні. 30 вересня 2015 року банк предявив до боржника й поручителя позов про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором. Зобов'язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). Припинення поруки повязане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Отже, порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє субєктивне право кредитора. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобовязань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобовязання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обовязку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобовязань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Саме таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року у справі 6-20цс14. Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя. Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобовязань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк предявлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Як убачається з графіка погашення кредиту, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для предявлення вимог до поручителя. У разі предявлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобовязання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобовязань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобовязань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів. Крім того, при застосуванні частини четвертої статті 559 ЦК України слід ураховувати таке. Регулюючи правовідносини з припинення поруки у звязку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобовязання не встановлено або встановлено моментом предявлення вимоги), якщо кредитор не предявить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Зі змісту цієї норми вбачається, що у тексті частини четвертої статті 559 ЦК України застосовуються поняття «предявлення вимоги» та «предявлення позову», як умови чинності поруки. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). На підставі вищевикладеного, судом встановлено, що позивач звернувся до суду з даним позовом 30 вересня 2015 року, чим пропустив строк звернення з позовом до поручителя, кредитні зобовязання мали бути погашені 30 квітня 2012 року, а тому позовні вимоги до [PERSON] не підлягають задоволенню. Суд частково задовольняє позовні вимоги в частині стягнення заборгованості з [PERSON], оскільки позивачем надані докази невиконання кредитних зобовязань. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача понесені позивачем витрати по оплаті судового збору.

Outcome: partial