Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

01 жовтня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання ідеальних часток у домоволодінні [ADDRESS] , що складається з: житлового будинку літ. А, загальною площею 78,8 кв. м., літньої кухні літ. Б по ј за [PERSON] та [PERSON] , припинивши їх право спільної сумісної власності. Мотивуючи свої вимоги тим, що Ѕ частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] куплена нею та відповідачем за час шлюбу за спільні кошти та є спільною власністю подружжя. 11 лютого 2019 року [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом про визнання за ним право особистої приватної власності на ј частки домоволодіння [ADDRESS] , на яку заявляє [PERSON] , що складається з: житлового будинку літ. А, житловою площею 51,8 кв. м., загальною площею 78,8 кв. м.; літньої кухні літ. Б; сіней до літньої кухні - літ. б; сараю - літ. Г; вбиральні літ. В; гаража - літ. Д; сараю літ. Е; погріб з шиєю літ. Бпд; огорожі - №2,3,6; споруди - № 4,5,1; сарай літ. К. Вартістю 36125,00 грн. Мотивуючи свої вимоги тим, що спірний будинок був придбаний за кошти від продажу трикімнатної квартири [ADDRESS] , яка належала його матері, [PERSON] , та зареєстрований за ним та його матір`ю по Ѕ частки за кожним. Ухвалою суду від 07.12.2018, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 13.02.2019, цивільну справу № 489/5982/18 (провадження № 2/489/583/19) за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя об`єднати в одне провадження з цивільною справою № 489/772/19 (провадження № 2/489/995/19) за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа [PERSON] про визнання особистою власністю майна, набутого під час шлюбу та призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 14.05.2019, відкладено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 31.07.2019, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 27.07.2020, витребувано докази. Ухвалою суду від 13.11.2020, витребувано докази. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 18 березня 2000 року, свідченням чого є свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Позивач посилається на те, що за час шлюбу сторони за спільні кошти придбали Ѕ частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] . 20 червня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] (далі продавці) з однієї сторони та [PERSON] (далі покупець) з другої сторони укладено договір купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Горбуровим К.Є., зареєстрованого в реєстрі за № 1810, відповідно до якого продавці передали у власність покупцю, а покупець прийняв у власність це майно та сплатив за нього обговорену грошову суму, а саме: квартиру [ADDRESS] , житловою площею 46,5 кв. м., загальною площею 69,1 кв. м. 20 червня 2012 року [PERSON] передав у власність, а [PERSON] та [PERSON] прийняли у власність рівних частка кожен, а саме по Ѕ частки житловий будинок [ADDRESS] , вказане підтверджується договором купівлі продажу від 20.06.2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Стадніченком С.А, зареєстрованого в реєстрі за № 436. Так, відповідно до вимог ст. 41 ч. 1 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до вимог ст. 2 ч. ч. 1, 3 та 4 Закону України «Про власність» право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Кожен громадянин в Україні має право володіти, користуватися і розпоряджатися майном особисто або спільно з іншими. Власність в Україні виступає в таких формах: приватна, колективна, державна. Всі форми власності є рівноправними. Статтею 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За нормами сімейного законодавства, умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя (ч. 3 ст. 61 та ч. 4 ст. 65 Сімейного кодексу України). Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного кодексу України та статтею 372 Цивільного кодексу України. Приписами статті 69 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як роз`яснено у п.п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України). У відповідності до положень ст. 57 СК України, не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. За змістом ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: час набуття такого майна, кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст. 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтями 63, 65 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним з подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 4 ст. 65 СК України визначено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Отже, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмет матеріального світу, так і майнові права та обов`язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов`язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім`ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім`ї. Позивач за зустрічним позовом вказує на те, що кошти на придбання спірного будинку були отримані від продажу трикімнатної квартири [ADDRESS] , яка належала на праві власності [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого Управлінням по вирішенню житлових проблем Виконкому ММР від 06.01.1999 року, на підтвердження зазначеного долучено до матеріалів справи копію договору купівлі продажу від 20.06.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Горбуровим К.Є. У судовому засіданні [PERSON] пояснила, що в один день вона продала квартиру та надала кошти на придбання будинку, який був оформлений на неї та її сина по Ѕ частки за кожним. Вважає, що спірний будинок не може бути об`єктом спільного майна подружжя, оскільки придбаний не за кошти сім`ї. Згідно ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно: набуте нею, ним до шлюбу; майно набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти які належали їй, йому особисто. За нормами сімейного законодавства, умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя. В силу вимог ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. В договорі купівлі-продажу спірного будинку від 20.06.2012 року визначено, що цей договір вчинений за письмовою згодою дружини покупця [PERSON] , на купівлю її чоловіком, [PERSON] , Ѕ частки зазначеного в договорі житлового будинку з відповідними прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами, за грошові кошти, що є спільною сумісною власністю набутою за час зареєстрованого шлюбу, яка викладена окремою заявою, посвідченою Стадниченком С.А., приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу, 19.06.2012 року за реєстраційним номером 433. Також договір містить посилання, що сторони ознайомлені зі змістом статей Сімейного кодексу України щодо підстав набуття та права розпорядження майном, що є спільною власністю подружжя. Сторони договору з його умовами були ознайомлені, погодили їх та засвідчили підписами. Таким чином, суд дійшов висновку, що Ѕ частка житлового будинку [ADDRESS] є спільною сумісною власністю сторін у справі, оскільки відповідачем не доведено факт придбання спірної квартири за кошти, що належали йому особисто, а тому вона підлягає поділу між ними, виходячи з того, що їх частки у спільному майні є рівними. Враховуючи встановлені судом обставини, оцінивши сукупності зібрані у справі докази в їх сукупності, дотримуючись принципу допустимості та належності доказів, суд приходить до переконання в обґрунтованість первісного позову [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, а суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. При цьому, вимоги позивача за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особистою власністю майна, набутого під час шлюбу є такими, що не підлягають задоволенню. Згідно із ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704, 80 грн.

Outcome: approved