Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

01 лютого 2016 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить зняти арешт з 1/3 частини квартири № 18 у житловому будинку № 45 по вул. Пухова у м. Чернігові, належної [PERSON], [INFO], РНКОПП [NUMBER]. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 28.08.2001 з метою забезпечення позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу та відшкодування моральної шкоди, накладено арешт на майно [PERSON], що знаходиться в квартирі [ADDRESS] та належну їй 1/3 частину квартири [ADDRESS]. При цьому позивач зазначає, що вона не виступала стороною судової справи № 2-3942/2001 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу та відшкодування моральної шкоди. Збіг прізвища, імя та по-батькові між відповідачем у справі № 2-3942/2001 та позивачем є суто випадковим. Таким чином, було помилково накладено арешт на 1/3 частину квартири [ADDRESS], що належить [PERSON] Сторони до суду не зявилися, про час та місце розгляду справи оповіщені. Представник позивача у поданій до початку судового засідання письмовій заяві просив справу розглядати без його та позивача участі, позов підтримав, дав згоду на заочний розгляд справи. Відповідачі про причин неявки суду не повідомили, у звязку з чим за згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що в провадженні Деснянського районного суду м. Чернігова знаходилася цивільна справа № 2-3942/2001 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу та відшкодування моральної шкоди. З метою забезпечення позову ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 28.08.2001 накладено арешт на майно [PERSON], що знаходиться в квартирі [ADDRESS] та належну їй 1/3 частину квартири [ADDRESS]. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 27.04.1999, виданого виконавчим комітетом Деснянської районної у м. Чернігові ради, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної спільної власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах (а.с. 7). Згідно ксерокопії паспорта серії НК 791426, виданого Деснянським ВМ УМВС України в Чернігівській області від 08.04.2000, позивач [PERSON] народилася 18 квітня 1958 року (а.с. 8-9). Відповідно до відомостей адресно-довідкового підрозділу УДМС України в Чернігівській області, відповідач [PERSON] народилася 28 травня 1956 року та зареєстрована в [INFO]. Документом, що посвідчує її особу, є паспорт серії НМ 142082, виданий Деснянським ВМ УВМС України в Чернігівській області від 11.06.2003 (а.с. 25). Таким чином, суд доходить виноску, що позивач [PERSON] та відповідач у справі № 2-3942/2001 [PERSON], маючи однакові прізвище, імя та по батькові, є різними особами, а тому суд помилково наклав арешт на 1/3 частину квартири [ADDRESS], що належить позивачу [PERSON], що і стало підставою для звернення її до суду з даним позовом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. З огляду на викладені обставини, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved