Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-23 00:00:00

01.07.2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання за нею, як спадкоємицею за законом першої черги, права власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті чоловіка [PERSON] та складається із: 1/2 частини незакінченого будівництвом житлового будинку [ADDRESS]; земельної ділянки площею 0,0903 га, розташованої за вказаною адресою, переданої для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ЯЛ №535248, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 11.01.2012 року за №511060001000435. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що нотаріальною конторою їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, яка залишилася після смерті 06.05.2012 року [PERSON], за тих підстав, що відсутні правовстановлюючі документи на спадковий житловий будинок. Сторони, будучи своєчасно та належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилися. Позивач направила представника з належним чином посвідченими повноваженнями. Відповідачі звернулися із заявою про визнання позову та розгляд справи у їх відсутності (а.с.34, 42). У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. Вислухавши представника позивача, вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд, на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні, дійшов наступного висновку. Частиною 1 ст.61 ЦПК України передбачено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Так, у судовому засіданні встановлено, що 30.09.1983 року між [PERSON] і [PERSON], з одного боку, та [PERSON] і [PERSON], з іншого боку, укладений договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS], який зареєстровано Ізмаїльською державною нотаріальною конторою за №2/5369 (а.с.11, 12, 79, 80). Відповідно до рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради депутатів трудящих за №340 від 30.05.1984 року [PERSON] та [PERSON] надано дозвіл на будівництво нового житлового будинку замість старого, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с.14, 82). Новий житловий будинок замість старого був побудований [PERSON] та [PERSON] у 1990 році, у зв'язку з чим, у відповідності до Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України за №95 від 19.03.2013 року, не підлягає прийняттю в експлуатацію, що підтверджується листом КП «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації» за вих.№844 від 21.07.2014 року та довідкою КП «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації» за вих.№844 від 21.07.2014 року (а.с.59, 60). Також, [PERSON] належала земельна ділянка площею 0,0903 га, розташована по вул. Ломоносова, б.97 «а» в м.Ізмаїл Одеської області, передана для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ЯЛ №535248, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 11.01.2012 року за №511060001000435 (а.с.16, 84). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області 06.05.2012 року, [PERSON] помер [INFO] (а.с.6, 64). Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на вищезазначене спадкове майно. Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст.1261 ЦК України після смерті [PERSON] стали дружина [PERSON], дочка [PERSON] та син [PERSON] За життя спадкодавець заповіту не залишав, що підтверджено копією спадкової справи №169/2014 від 30.04.2014 року та Витягом із спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №37625066 від 13.06.2014 року, згідно якого інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON], відсутня (а.с.23, 61-87). Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як вбачається з будинкової книги та копії паспорту серії КК 607476, виданого Ізмаїльським МВ УМВ України 16.03.2001 року, [PERSON] на час відкриття спадщини проживала разом із спадкодавцем [PERSON], тобто вважається такою, яка фактично прийняла спадщину. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем не проживали, до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не зверталися. Інших спадкоємців, які заявили свої права на спадкове майно, немає (а.с.25, 26). Письмовою відповіддю Ізмаїльської державної нотаріальної контори за №1371/02-14 від 13.06.2014 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв'язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на спадковий житловий будинок (а.с.24). Приймаючи до уваги, що іншої форми захисту права на спадкове майно, окрім визнання права власності на нього, позивач не має, а також ту обставину, що відповідачі безумовно визнали позов їх визнання не суперечить закону й не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved