Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-09 00:00:00

У червні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Жовтневої сільської ради Менського району Чернігівської області про визнання права власності на нерухоме майно, мотивуючи свій позов тим, що [INFO] року помер його батько [PERSON], який склав заповіт, яким все своє майно заповів [PERSON] Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина на житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться в [ADDRESS] та інше майно. Позивач являється спадкоємцем за заповітом. [INFO] року померла мати позивача [PERSON], яка склала заповіт, яким все своє майна заповіла [PERSON] Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться в [ADDRESS] та інше майно. Позивач являється спадкоємцем за заповітом. При зверненні до нотаріуса за оформленням спадщини, нотаріусом було роз'яснено, що отримати свідоцтва про право на спадщину він не може із - за відсутності правовстановлюючих документів, у зв'язку з чим було запропоновано визнати право власності на нерухоме спадкове майно в судовому порядку. Позивач просить визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірними будівлями розташованого в [ADDRESS]. Позивач у судове засідання не з'явився. Представник відповідача Жовтневої сільської ради Менського району Чернігівської області в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст.ст. 392, 1223 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно Закону УРСР "Про сільську Раду народних депутатів трудящих УРСР" (від 02.06.1968р.) кожна сільська рада вела погосподарські книги. В заглавній частині особистого рахунку записувались прізвище, ім'я по батькові глави сім'ї на ім'я якого відкрито особовий рахунок, він і був власником будинку, іншим чином реєстрація власності в сільській місцевості передбачена не була за виключенням договорів дарування, міни, купівлі-продажу, пожиттєвого утримування, спадкування. З введенням в дію Закону України "Про власність" 1991 року та ЦК України 2003р. будь-якого іншого порядку реєстрації збудованих до 15.04.1991 в сільській місцевості домоволодінь або їх перереєстрації не передбачається, самовільно збудованими вони також не являються так як будувалися і реєструвались згідно діючого на той час законодавства. З довідок виконавчого комітету Жовтневої сільської ради Менського району Чернігівської області №11/03-10, №14/03-14 від 07 липня 2014 року вбачається, що згідно витягу з погосподарської книги, господарство, яке знаходиться в [ADDRESS] мало статус колгоспного двору, за вказаною адресою були зареєстровані і проживали станом на 15 квітня 1991 року: [PERSON] - голова домогосподарства з 17 червня 1978 року по [INFO] року, виписаний у зв'язку з смертю; [PERSON] - дружина з 17 червня 1978 року по [INFO] року, виписана у зв'язку з смертю; за житловим будинком закріплена земельна ділянка площею 0,25 га, державний акт на земельну ділянку не видавався (а.с. 57, 60). Суд враховує, що відповідно до роз'яснень, викладених в п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22 грудня 1995 року зі змінами «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», положення статей 17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; г) згідно зі ст.4 Постанови Верховної Ради України « Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Частиною 2 ст. 123 даного кодексу визначено, що розмір часток члена колгоспного двору встановлюється виходячи із рівності часток всіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. З наведеного вбачається, що станом на 15 квітня 1991 року право на частку бувшого колгоспного двору мали: [PERSON] та [PERSON] Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, спірна садиба належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] у рівних частках, а саме по 1/2 частці кожному. Дослідженням технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] встановлено, що станом на 19 травня 2014 року зазначений будинок має такі характеристики: житловий будинок А-1, погріб з шийкою В-1, сіни а -1, сарай Б-1, сарай Г-1, ґанок а1 -1 (а.с. 13-17). [INFO] року в селі Жовтневе Менського району Чернігівської області помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 10). Із заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Жовтневої сільської ради Менського району Чернігівської області від 06 листопада 2009 року вбачається, що [PERSON] на випадок своєї смерті зробив розпорядження - все своє майно заповів [PERSON] (а.с. 34). [INFO] року в селі Жовтневе Менського району Чернігівської області померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 9). Із заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Жовтневої сільської ради Менського району Чернігівської області від 09 листопада 2009 року вбачається, що [PERSON] на випадок своєї смерті зробила розпорядження - все своє майно заповіла [PERSON] (а.с. 45). Позивач [PERSON], відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 1269, ст. 1270 ЦК України, звернувся до Менської районної державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] та після смерті [PERSON] (а.с. 28, 39), відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій №1131/02-31 від 06 червня 2014 року, винесеної державним нотаріусом Менської районної державної нотаріальної контори Богдановською О.М. (а.с. 18) у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітами на житловий будинок з надвірними будівлями відмовлено у зв'язку з неподанням правовстановлювальних документів. За таких обставин, суд вважає можливим визнати право власності за позивачем на спірний будинок, оскільки він має право на 1/4 частку спірного житлового будинку, як спадкове майно за заповітом, після смерті батька [PERSON], який помер [INFO] року та на 3/4 частки спірного житлового будинку, як спадкове майно за заповітом, після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] року. На підставі викладеного,

Outcome: approved