Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

У серпні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування будинком, розташованим за адресою: м.Житомир, пров. 1-й Новогоголівський, 24. Позов обґрунтовувався тим, що позивач є власником спірної квартири, в якій також зареєстровані відповідачі його невістка [PERSON] та онуки [PERSON], [PERSON], однак останні з квітня 2014 року в ній не проживають, комунальні послуги не сплачують, в добровільному порядку з реєстрації не знімаються, що порушує права позивача як законного власника будинку. Позивач у судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися згідно ч.9 ст. 74 ЦПК України, шляхом опублікування оголошення про виклик в газеті "Житомирщина" №95-96 (20461) від 19-22 вересня 2015 року (а.с. 26,27). Враховуючи вищевикладене, у відповідності до ч. 4 ст.169, ст. 224 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 21/100 частини жилого будинку, що знаходиться в м. Житомирі по пров. 1-й Новогоголівський, 24 на підставі договору дарування жилого будинку від 05.03.1984 року, посвідченого державним нотаріусом Першої житомирської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 3-670 (а.с.5-7). Відповідно до довідки КП "ВЖРЕП №9" Житомирської міської ради №736 від 29.05.2015 за адресою: м.Житомир, пров. 1-й Новогоголівський, 24 разом з [PERSON], [INFO], зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], що є сусідами позивача засвідчили, що близько 2 років назад [PERSON] разом з дітьми [PERSON] та [PERSON] виїхали зі спірного будинку та з цього часу там не проживають. Стаття 41 Конституції України та стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплюють принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти. Стаття 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР передбачають право власника будинку (квартири) використовувати своє житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 156 Української РСР з врахуванням положень ч.1 ст. 405 ЦК України тільки члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить йому, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Згідно ст. 71 ЖК Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У відповідності до ст. 72 ЖК Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Враховуючи, що відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не є власниками будинку за адресою: м.Житомир, пров. 1-й Новогоголівський, 24, не проживають в вказані квартирі більше встановленого законом строку, то суд приходить до висновку, що вказані особи є такими, що втратив право користування спірним житлом. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України суд присуджує позивачу з відповідачів понесені ним і документально підтверджені судові витрати, а саме судовий збір у сумі по 80 грн. 20 коп. з кожного (243 грн. 60 коп. / 3).

Outcome: approved