Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-12 00:00:00

У лютому 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати за нею право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 46,4 м2, житловою площею 20,8 м2. В обґрунтування позову зазначала, що 14 жовтня 2011 року вона та [PERSON] уклали попередній договір купівлі-продажу частини житлового будинку [ADDRESS], який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шкодою О.М., зареєстрований в реєстрі за № 3615, за умовами якого [PERSON] зобов'язувалася у строк не пізніше 20 грудня 2011 року продати їй частину зазначеного житлового будинку (п'ята квартира зліва направо на четвертому поверсі), вартість якої складає 35700 доларів США, що на момент укладення договору за курсом Національного банку України становить 284886 грн. На підтвердження дійсних намірів про наступне укладення договору купівлі-продажу квартири вона передала відповідачу [PERSON] забезпечувальний платіж у розмірі 20000 доларів США, що на день укладення договору становить 159600 грн. Решту коштів відповідно до умов договору вона зобов'язувалася вносити протягом 12 місяців, починаючи з листопада 2011 року, кожного місяця до 20 числа у розмірі еквівалентному 1308 доларів США, що на день укладення договору складало 10438 грн. Умови попереднього договору купівлі-продажу нею виконано, здійснено повну оплату вартості квартири. Крім того, сторони підписали акт прийому-передачі, згідно із яким вона прийняла від [PERSON] вказану вище однокімнатну квартиру. У порушення умов договору [PERSON] житловий будинок в обумовлений сторонами у договорі строк в експлуатацію не ввела, 19 листопада 2013 року рішенням виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області № 579 "Про надання адрес, зміну адрес" приміщенням житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS], надано адреси та квартирам даного будинку присвоєно номера, зокрема, квартирі, стосовно якої нею був укладений попередній договір, присвоєно [ADDRESS]. Із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вона дізналася, що [PERSON] здійснила реєстрацію права власності на оплачену нею за попереднім договором купівлі-продажу від 14 жовтня 2011 року квартиру [ADDRESS] на своє ім'я. Враховуючи повне виконання нею умов попереднього договору купівлі-продажу, повну сплату вартості спірної квартири, вважає, що зазначена квартира на праві приватної власності має належати покупцю. Реєстрація права власності на дану квартиру за [PERSON] є неправомірною та порушує її права, тому вона змушена звернутися до суду з цим позовом, оскільки одним із способі захисту порушеного цивільного права є визнання права. Позивач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] у судовому засіданні позов підтримали, надали пояснення, аналогічні викладеному вище, просили суд задовольнити позовні вимоги, оскільки згідно із умовами укладеного сторонами попереднього договору купівлі-продажу від 14 жовтня 2011 року позивач здійснила повну оплату вартості спірної квартири. Сплачений позивачем судовий збір з відповідача просили не стягувати. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, у якій зазначала, що позов вона визнає, проти визнання за [PERSON] права приватної власності на квартиру [ADDRESS] не заперечує, просила суд позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] у суді заяву [PERSON] про визнання позову відповідачем підтримав, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Роз'яснивши сторонам наслідки визнання позову відповідачем, дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод чи інтересів інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. 14 жовтня 2011 року між відповідачем [PERSON] і позивачем [PERSON] був укладений попередній договір купівлі-продажу, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шкодою О.М., зареєстрований в реєстрі за № 3615. За умовами п. 1 цього договору [PERSON] зобов'язувалася у строк не пізніше 20 грудня 2011 року продати позивачу, а [PERSON] зобов'язувалась купити у відповідача частину житлового будинку [ADDRESS], а саме: однокімнатну квартиру (п'ята квартира зліва направо на четвертому поверсі), загальною площею 44 м2, або майнові права на цю квартиру. Відповідно до п. п. 3, 5, 7 вказаного договору купівля-продаж зазначеної квартири (майнових прав) мала бути вчинена за суму, яка еквівалентна 35700 доларів США, що за курсом Національного банку України на момент укладення цього договору становить 284886 грн. На підтвердження дійсних намірів про укладення основного договору купівлі-продажу позивач [PERSON] передала відповідачу [PERSON] забезпечувальний платіж у сумі, що еквівалентна 20000 доларів США та на день укладення договору складає 159600 грн. Передачу коштів здійснено готівкою в національній валюті України до підписання цього договору. Решту суми позивач зобов'язувалася вносити протягом 12 місяців, до 20 числа кожного місяця, починаючи з листопада 2011 року, платежами у сумі, що еквівалентна 1308 доларів США, що за курсом Національного банку України на день укладення договору становить 10438 грн., на карту VISA [NUMBER]. У разі дострокового внесення до 20 січня 2012 року всієї суми коштів позивачу надавалася знижка 7 % від суми, що внесена достроково. За змістом п. п. 8, 11 договору право власності на предмет цього договору (квартиру) переходить до позивача [PERSON] з моменту укладення сторонами основного договору, але не раніше повного проведення розрахунків за договором. Відповідач [PERSON] зобов'язувалася ввести в експлуатацію зазначений житловий будинок у строк до 20 грудня 2011 року. 02 листопада сторонами підписано Акт приймання-передачі квартири № 45-02/11, згідно із яким відповідач [PERSON] передала, а позивач [PERSON] прийняла спірну однокімнатну квартиру [ADDRESS], що відповідає умовам попереднього договору купівлі-продажу, укладеного ними 14 жовтня 2011 року. Судом встановлено, що [PERSON] на виконання умов вказаного попереднього договору купівлі-продажу повністю сплатила відповідачу [PERSON] вартість спірної квартири, що підтверджується розписками останньої № 24/11-01 від 20 листопада 2011 року та № 20/12-01 від 20 грудня 2011 року, що свідчить про повне виконання позивачем умов цього договору. Рішенням виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області № 579 від 19 листопада 2013 року "Про надання адрес, зміну адрес" приміщенням вказаного, належного [PERSON] житлового будинку, надано адреси, зокрема, присвоєно номера квартирам цього будинку, що розташовані на першому, другому та мансардному поверхах будинку. Спірній однокімнатній квартирі загальною площею 46,4 м2, яка є предметом попереднього договору купівлі-продажу від 14 жовтня 2011 року, присвоєно номер [ADDRESS]. У ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно із ч. ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд та може за відплатним або безвідплатним договором передати своє майнове право іншій особі, крім випадків, встановлених законом. За змістом ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Склад, кількість та вартість майна, яке може бути у власності фізичних та юридичних осіб, не є обмеженими. У ч. 2 ст. 331 ЦК України визначено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно із ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільного права є визнання права. За змістом ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. У ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Суд встановив, що 13 січня 2016 року відповідач [PERSON] всупереч умовам попереднього договору купівлі-продажу від 14 жовтня 2011 року зареєструвала на своє ім'я право власності на квартиру [ADDRESS], що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 114389929 від 18 лютого 2018 року. Із технічного паспорта на квартиру [ADDRESS] вбачається, що власником цієї квартири значиться відповідач [PERSON], квартира розташована на мансардному поверсі двоповерхового будинку та складається з 1 кімнати жилою площею 20,8 м2, загальна площа квартири становить 46,4 м2. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що позивач [PERSON] сплатила вартість спірної квартири відповідачу [PERSON], остання позовні вимоги визнала, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved