Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-07 00:00:00

01 липня 2016 року [PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до Пирятинського районного суду Полтавської області із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. У заяві вказує, що 04 листопада 1998 року померла баба заявника [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина у виді земельного паю, що розташований на території Грабарівської сільської ради Пирятинського району Полтавської області. 04 травня 2001 року помер дід заявника [PERSON] після смерті якого відкрилася спадщина у виді земельного паю, що розташований на території Грабарівської сільської ради Пирятинського району Полтавської області. Після смерті [PERSON] та [PERSON] їх дочка та мати заявника [PERSON] прийняла спадщину шляхом вступу у фактичне володіння та управління майном спадковим майном. 15 липня 2011 року [PERSON] померла. Заявник є спадкоємцем майна померлої, проте не може оформити своє право на спадщину у вигляді земельної частки (паю), оскільки за життя [PERSON] юридично не оформила своє право на спадщину після смерті свого батька [PERSON] У звязку з вищевикладеним заявник просить встановити факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті свого батька [PERSON]. У судовому засіданні представник заявника заяву підтримав, посилаючись на обставини, викладені в ній. Пояснив, що заявник єдиний спадкоємець, який прийняв спадщину після смерті своєї матері [PERSON] Проте, він не може отримати свідоцтво про право на спадщину, яка залишилися після смерті його діда [PERSON], оскільки за життя [PERSON] юридично не оформила своє право на спадщину після смерті свого батька. [PERSON] прийняла спадщину [PERSON] фактично вступивши в управління спадковим майном, зокрема шляхом користування будинком померлого та володінням документами, що посвідчують право останнього на земельну частку (пай). Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні заяву визнав, проти її задоволення не заперечує. Представник заінтересованої особи Пирятинської держаної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, про дату час та місце проведення засідання повідомлений належним чином, про причини неявки заінтересована особа суд не повідомила. Суд уважає, що особисті пояснення представника заінтересованої особи в судовому засіданні необовязкові, справа може бути розглянута в його відсутність на підставі наявних у ній доказів. Як передбачено приписами частини 1 ст. 234 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз'яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Судом установлено такі факти та відповідні їм правовідносини: 04 листопада 1998 року померла баба заявника [PERSON], після смерті якої залишилася спадщина у виді земельної частки (паю) розміром 7,66 умовних кадастрових гектари, що підтверджується копіями свідоцтва про смерть та сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ПЛ № 0060812 ( а.с. 4, 5). 04 травня 2001 року помер дід заявника [PERSON], після смерті якого залишилась спадщина у виді земельної частки ( паю) розміром 7,66 умовних кадастрових гектар, що підтверджується копіями свідоцтва про смерть та сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ПЛ № 0060811 (а.с. 4, 5). Як передбачено ст. 524 Цивільного кодексу Української РСР 1963 р. ( далі ЦК 1963 р.), який діяв на час відкриття спадщини після смерті [PERSON], спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Приписами ч. 1 ст. 529 ЦК 1963 р. передбачено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти померлого. [PERSON] як дочка була спадкоємцем першої черги після смерті свого батька [PERSON] (а.с.9,11). Згідно ст. 549 ЦК 1963 р. визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1)якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2)якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Мінюсту від 14.06.1994 №18/5, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст. 549 Цивільного кодексу). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанції про здані в ломбард речі,\~свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише\~після належного оформлення прав на нього.\~Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. [PERSON] прийняла спадщину [PERSON], фактично вступивши у володіння та управління спадковим майном, зокрема шляхом володіння документами, що посвідчують право останнього на належну йому земельну частку (пай) (а.с.4). Указані обставини у судовому засіданні також підтвердили свідки [PERSON], [PERSON], які пояснили, що [PERSON] доглядала свого батька [PERSON], а після його смерті користувалася та доглядала належний йому у с.Грабарівка Пирятинського району будинок, обробляла присадибну земельну ділянку. [PERSON] померла 15 липня 2011 року (а.с.8). Заявник [PERSON] прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] (а.с.7,12), проте, нотаріально оформити своє право на спадщину, яка залишилися після смерті його діда [PERSON] не може, оскільки за життя [PERSON] юридично не оформила своє право на спадщину після смерті свого батька. У звязку з цим необхідно встановити юридичний факт прийняття спадщини. Інакше, як у судовому засіданні, факт прийняття [PERSON] спадщини після смерті [PERSON] встановити неможливо. Заслухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особа, свідків, дослідивши письмові докази в справі, суд приходить до висновку, оскільки у судовому засіданні дослідженими доказами по справі підтверджується той факт, що [PERSON] прийняла спадщину, яка відкрилася після смерті її батька [PERSON] - заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved