Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін. 23.11.2020 року [PERSON] звернулася до Малинського районного суду Житомирської області з позовною заявою про визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями та Ѕ частини присадибної земельної ділянки. Предметом позову є визнання за [PERSON] права власності на майно подружжя, а саме: Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований в [ADDRESS] та на Ѕ частину присадибної земельної ділянки, площею 0,0656га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в [ADDRESS] . Підставою позову є те, що з 06.08.2005 року [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 24.12.2020 року було розірвано. Під час шлюбу, а саме 08.08.2018 року, [PERSON] за договором купівлі-продажу житлового будинку з надвірними господарськими будівлями, спорудами та договору купівлі-продажу земельної ділянки придбав домоволодіння, розташоване в [ADDRESS] , разом з присадибною земельною ділянкою, на якій знаходиться будинок. Вказані об`єкти нерухомого майна були придбані [PERSON] в інтересах сім`ї під час шлюбу, а отже мають статус об`єктів права спільної сумісної власності, що підлягають поділу між нею та відповідачем у рівних частинах. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала заяву, згідно якої позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити та розглянути справу без її участі, не заперечила щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду повідомлений належно, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов [PERSON] з доказами на підтвердження обставин на яких він ґрунтується до суду не подав. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд за одночасним існуванням зазначених обставин ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, про що не заперечив позивач. Дослідивши матеріали справи, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо з`ясувавши всі наявні докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом. 06.08.2005 року виконкомом Скуратівської сільської ради Малинського району Житомирської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що свідчить наявна в матеріалах справи копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.6). З договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, спорудами від 08.08.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Малинського районного нотаріального округу Житомирської області Сотніченко І.В. вбачається, що [PERSON] купив житловий будинок з надвірними господарськими будівлями, спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с.9-10). Право власності на домоволодіння зареєстровано одноособово за відповідачем, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно індексний номер 134345728 від 14.08.2018 року (а.с.11). Також 08.08.2018 року приватним нотаріусом Сотніченко І.В. посвідчено договір купівлі-продажу земельної ділянки, предметом якого є купівля земельної ділянки кадастровий номер 1823410100:01:001:0256, площею 0,0656га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована в [ADDRESS] (а.с.12-13). Право приватної власності на землю зареєстроване за [PERSON] в ДРРП, що підтверджується відповідним витягом індексний номер 134345789 від 14.08.2018 року (а.с.14). Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 24.12.2020 року шлюб між сторонами було розірвано. Станом на дату розгляду справи рішення суду про розірвання шлюбу набрало законної сили. Мотиви та застосовані норми права. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ЦПК України. Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. Відповідно до ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. За час шлюбу подружжя придбало наступне майно: житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] та присадибну земельну ділянку, на якій дане домоволодіння знаходиться. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року N 11, відсутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшення, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності. Жодних домовленостей між позивачем та відповідачем щодо розміру часток в спільному сумісному майні немає, шлюбний договір не укладався. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, оскільки домоволодіння та присадибна земельна ділянка були придбані сторонами за час шлюбу, а тому за позивачем слід визнати право власності на 1/2 частину зазначених об`єктів нерухомого майна. На підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача 840,80 грн. судових витрат, понесених [PERSON] при зверненні до суду з позовом про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку та Ѕ частину земельної ділянки, набутих під час шлюбу.

Outcome: approved