Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-20 00:00:00

У жовтні 2017 року [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Придніпровська товарна біржа, про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним, в якому просять суд визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме житлового будинку № 49 по вулиці Синельникова Кирила в місті Павлограді Дніпропетровської області, укладений 31 серпня 1995 року на Придніпровській товарній біржі, реєстраційний номер 461-НД, між ними з однієї сторони та [PERSON] з другої сторони. В обґрунтування пред'явленого позову позивачі посилалися на те, що 31 серпня 1995 року між ними та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме житлового будинку № 49 по вулиці Димитрова, яка в подальшому була перейменована на [PERSON], в місті Павлограді Дніпропетровської області. Цей договір купівлі-продажу нерухомого майна був складений та зареєстрований Придніпровською товарною біржею 31 серпня 1995 року, реєстраційний номер 461-НД. Їм на руки був виданий договір купівлі-продажу нерухомого майна і в подальшому вони стали власниками зазначеного будинку, зареєстрували дану угоду в КП Павлоградське МБТІ. Ними були виконані всі істотні умови договору купівлі-продажу нерухомого майна, тобто вони прийняли майно та сплатили за нього відповідачу належну за договором грошову суму. Відповідач у свою чергу втратив інтерес до цього правочину та не бажає посвідчувати зазначений договір нотаріально. Позивачі в судове засідання не зявилися, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про день та час слухання справи, причини неявки суду не відомі. Відомостей про неможливість зявитися в судове засідання відповідач суду не надав. Суд, на підставі ст. 225 ЦПК України, ухвалив розглядати справу заочно. Представник третьої особи Придніпровської товарної біржі в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про день та час слухання справи, причини неявки суду не відомі. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Положеннями ст. 47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу. Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконувала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. У відповідності до вимог ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до п. п. 1, 4 Договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного на Придніпровській товарній біржі 31 серпня 1995 року, продавець [PERSON] продав, а [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] купили житловий будинок № 49 по вулиці Димитрова, яка в подальшому перейменована на [PERSON], в місті Павлограді Дніпропетровської області у [PERSON] за 122\~000\~000 карбованців. Пунктом 5 даного договору засвідчено, що зазначений житловий будинок до цього часу нікому не проданий, не подарований, у спорі та під забороною не знаходиться. Таким чином, сторони відповідно до вимог ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), яка діяла на час укладання вказаного договору, виконали вказану норму матеріального права та вимоги ч. 2 ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року), яка діяла на час укладання договору, сторони повністю виконали угоду і в цьому випадку суд вправі за вимогою сторони, яка виконувала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" від 10 грудня 1991 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин 31 серпня 1995 року, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 48 Закону України "Про власність" від 07 лютого 1991 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків. Статтею 49 вказаного закону передбачено, що володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Згідно вимог ч. 1 ст. 50 даного закону власник має право вимагати повернення (віндикації) свого майна з чужого незаконного володіння. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивачів доведені матеріалами справи, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved