Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-13 00:00:00

У жовтні 2020 року приватне акціонерне товариство «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» (далі - ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ») звернулось до суду з указаним позовом, просило стягнути з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у розмірі 56 329 грн 71 коп., інфляційні втрати - 7 693 грн 48 коп., три проценти річних - 3 809 грн 58 коп., а всього стягнути 67 832 грн 77 коп та вирішити питання про розподіл судових витрат. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на позивача покладено обов`язок із забезпечення підприємств, установ, організацій та населення міста Черкаси тепловою енергією для потреб опалення та гарячого водопостачання, у тому числі й квартири [ADDRESS] . Споживачі за вказаною адресою не вносять оплати за надані послуги, тому станом на 1 вересня 2020 року мають заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 56 329 грн 71 коп. Крім того, борг внаслідок інфляції зріс на 7 693 грн 48 коп. До того ж, з відповідачів підлягають стягненню три проценти річних від простроченої суми боргу - 3 809 грн 58 коп. Після скасування заочного рішення Соснівського районного суду м.Черкас від 18 березня 2021 року, у судовому засіданні 14 вересня 2021 року представник позивача Лекіашвілі В.В. позов підтримав. Разом з тим, просив не брати до уваги надані розрахунки відповідачів щодо витрат на правничу допомогу, оскільки такі розрахунки не відповідають вимогам чинного законодавства. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Осадча Л.С. та представник відповідача [PERSON] - адвокат Осадчий В.А. проти задоволення позову заперечили. Просили застосувати до позовних вимог строк позовної давності. Крім того, адвокат Осадча Л.С. вказала, що [PERSON] з 25 грудня 2001 року був зареєстрований в квартирі [ADDRESS] , однак з 21 травня 2014 року в квартирі не проживає, послугами позивача не користується та постійно проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актом опитування сусідів №697 від 28 травня 2021 року. Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» є виконавцем послуг з опалення та гарячого водопостачання будинку [ADDRESS] . Частиною 1 статті 6 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (далі - Закон) визначено, що учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. Згідно із п.6 ч.1 ст.1 Закону індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно до п.5 ч.2 ст.7 Закону індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно із ч.1 ст. 9 Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Послуги з постачання теплової енергії та з постачання гарячої води передбачені статтями 21-22 Закону. При цьому, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Обов`язок споживача укласти договір про надання житлово-комунальних послуг та оплачувати надані послуги передбачено також п. 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630. Таким чином, обов`язок укласти договір законодавець покладає саме на споживача, який отримує житлово-комунальні послуги. Згідно із ч. 5 ст. 13 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем. Відсутність між сторонами письмового договору сама по собі не може бути підставою для звільнення споживачів (відповідачів) від оплати житлово-комунальних послуг, оскільки укладення договору є також обов`язком споживачів згідно законом. Вказане відповідає правовій позиції викладеній у постанові Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 401/710/15-ц. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що не зважаючи на відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг з позивачем, відповідачі отримували такі послуги і повинні їх оплачувати. Отже, відповідачі є споживачами комунальних послуг (з централізованого опалення та гарячого водопостачання), які надаються позивачем. У зв`язку із зазначеним суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», ЗУ «Про теплопостачання», та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ України № 630 від 21.07.2005. Згідно з відомостями відділу реєстрації місця проживання Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради від 9 листопада 2020 року, що надійшла до суду 11 листопада 2020 року, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані в квартирі [ADDRESS] . Відповідно до ст. 162 Житлового кодексу Української РСР плата за користування жилим приміщенням і за комунальні послуги в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. У відповідності до ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Згідно із ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду викладеній в постановах від 18 березня 2019 року справа № 210/5796/16-ц, від 18 грудня 2019 року справа № 522/2625/16-ц. Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Із наданого позивачем розрахунку заборгованості за надання послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води встановлено, що відповідачі несвоєчасно та не в повному обсязі проводять оплату наданих позивачем послуг, що є порушення норм закону. Станом на 1 вересня 2020 року заборгованість [PERSON] та [PERSON] за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання складає 56 329 грн 71 коп., в тому числі інфляційні збитки - 7693 грн 48 коп та три проценти річних - 3 809 грн 58 коп. Водночас, під час розгляду справи по суті представники відповідачів подали письмові заяви про застосування строку позовної давності до вимог позивача, які також підтримали в судовому засіданні. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Оскільки заборгованість за послуги з опалення та гарячого водопостачання нараховувались позивачем щомісяця, то трирічний строк позовної давності треба відраховувати від кожного такого щомісячного платежу. Згідно із ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так само підлягає застосуванню строк позовної давності і до вимог про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних, які нараховувались щомісячно. Таким чином, з [PERSON] та [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за період із жовтня 2017 року (в межах строку позовної давності) по серпень 2020 року включно (в межах заявлених позивачем позовних вимог). За розрахунками суду, в межах позовних вимог та з урахуванням загального строку позовної давності, з відповідачів як із солідарних боржників підлягає стягненню заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у розмірі 32 748 грн 95 коп., інфляційні втрати - 1 714 грн 98 коп., три проценти річних - 1 422 грн 08 коп. При цьому суд критично оцінює надані захисниками докази щодо непроживання відповідачів у квартирі в спірний період, оскільки про такі обставини не було своєчасно повідомлено позивача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України та Закону України "Про судовий збір" судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд задовольнив позов частково на 53 % від первісно заявлених вимог. Проте враховуючи мінімальні ставки судового збору для юридичної особи за вимогами майнового характеру у цій справі - 2102 грн, розмір судового збору, що підлягає до стягнення з відповідачів, становить 1051 грн. із кожного. Такий підхід до розрахунку судового збору підтримано КЦС ВС у постанові від 26 травня 2021 року (справа №204/8037/18). Разом з тим адвокат Осадча Л.С. ставить питання про стягнення з позивача на користь відповідача [PERSON] витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн., а адвокат Осадчий В.А. - 4 000 грн. Судом установлено, що 21 червня 2021 року між [PERSON] та адвокатом Осадчою Л.С. укладено Договір про надання правничої (правової) допомоги № 23. Відповідно до п. 1.1. вказаного договору сторони домовились, що вартість послуг (гонорар) адвоката визначається у фіксованому розмірі та становить 10 000 грн, які сплачуються клієнтом до 15 вересня 2021 року. Також судом установлено, що 8 липня 2021 року між [PERSON] та адвокатом Осадчим В.А. укладено Договір про надання правничої (правової) допомоги № 27. Відповідно до п. 1.1. вказаного договору сторони домовились, що вартість послуг (гонорар) адвоката визначається у фіксованому розмірі та становить 4 000 грн, які сплачуються клієнтом до 15 вересня 2021 року. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно із ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Однак, розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у договорах про надання правової допомоги у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого часу, що підтверджується правовим висновком КАС ВС, викладеним у постанові від 28 грудня 2020 року у справі №640/18402/19. Ураховуючи, що позов задоволено частково на 53 % і в його задоволенні відмовлено на користь відповідачів на 47 %, то [PERSON] має право на відшкодування 4700 грн витрат на правничу допомогу із 10 000 грн, тоді як [PERSON] - на 1 880 грн із 4 000 грн. Згідно з квитанцією №0.0.2259123224.1 від 9 вересня 2021 року [PERSON] сплатив ФОП [PERSON] 6000 грн. в якості витрат на правничу допомогу. Відповідно до квитанції №7 від 13 вересня 2021 року [PERSON] сплачено ФОП [PERSON] 2000 грн. в якості витрат на правничу допомогу. За таких обставин, суд, застосовуючи пропорційність, вважає за необхідне стягнути з позивача на користь [PERSON] - 4700 грн витрат на правничу допомогу, а на користь [PERSON] - 1 880 грн таких витрат. Решта понесених відповідачами витрат на правничу допомогу компенсації не підлягають. Проте враховуючи вищестягнуті з відповідачів на користь позивача судові витрати у виді судового збору по 1051 грн з кожного, шляхом взаємозарахунку розміру судових витрат, остаточно підлягають стягненню з позивача на користь [PERSON] - 3 649 грн (4700 грн -1051 грн) та на користь [PERSON] - 829 грн. (1880 грн - 1051 грн).

Outcome: partial