Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

У березні 2017 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи позовні вимоги неможливістю для позивачів, як спадкоємців за заповітом своєї баби [PERSON], отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку площею 3,10 га в порядку спадкування у звязку з відсутністю оригінала державного акта на відповідну земельну ділянку. Позивачі у судове засідання не зявилися, про розгляд справи повідомлені належним чином, звернулися до суду з клопотанням про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали повністю (а.с. 3-5). Відповідач представника у судове засідання не направив, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за відсутності свого представника, позов визнано (а.с. 40, 44, 49). Відтак суд, відповідно до ст.ст. 158, 169 ЦПК України, ухвалив розглядати справу за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Вивчивши матеріали справи, судом встановлено такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серія\~ПЛ №\~157100 (а.с.\~16) [PERSON] є власником земельної ділянки площею 3,10\~га, що розташована на території Клепачівської сільської ради Хорольського району Полтавської області, кадастровий номер земельної ділянки 5324881900:00:010:0038. Оригінал державного акта перебуває в архіві Відділу Держгеокадастру у Хорольському районі Полтавської області (а.с. 14). Нормативна грошова оцінка вказаної земельної ділянки складає 92719,19 грн (а.с.\~12). 25.04.2002 [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно заповіла позивачам [PERSON] і [PERSON] (а.с. 8-10, 15, 17, 18). Заповіт не змінено, не скасовано, не визнано недійсним. [PERSON] померла 16.04.2006 (а.с. 7). Нотаріус відмовив позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину через ненадання оригіналу державного акта на право власності на земельну ділянку серія\~ПЛ №\~157100, та відсутність реєстрації права власності спадкодавця у відповідному реєстрі, рекомендував звернутися до суду з позовом про визнанням права власності на земельну ділянку (а.с. 13). Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті особи. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ст.ст. 1216, 1218, 1220, 1221 Цивільного кодексу України далі ЦК). Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1223 ЦК право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК) дня смерті спадкодавця. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення (ч. 1 ст. 1225 ЦК). Громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, прийняття спадщини (п. "г" ч. 1 ст. 81 ЗК України). Законодавство не передбачає реєстрації права власності за померлою особою. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку (лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.03.2013 № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування"). Ураховуючи зазначене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд робить висновок, що право позивачів на отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом порушено з незалежних від позивача, відповідача і нотаріуса обставин; відсутністю оригіналу державного акта, неможливістю реєстрації права за померлою особою порушено право позивачів на отримання свідоцтва про право на спадщину їх баби та визнає за позивачами право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку у рівних частках. Щодо встановлення факту належності майна спадкодавцеві, відповідна обставина встановлена у рішенні та окремого наголошення у резолютивні частині рішення суду не потребує через захист судом саме прав позивачів, а не померлого спадкодавця. Факт наявності у її власності земельної ділянки не заперечувався, ділянку внесено до кадастру.

Outcome: dismissed