Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-03 00:00:00

01.04.2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітньої [PERSON], [INFO], без згоди батька. Позивачка зазначила, що вона і відповідач є батьками зазначеної дитини. В період з 25.06.2016 року по 25.08.2016 року є потреба у виїзді дитини до Федеративної Республіки Німеччина та інших країн учасниць Шенгенської угоди для літнього відпочинку у дитячому міжнародному таборі у м. Зебніц. Однак відповідач не надає згоду на виїзд дитини, чим, на думку позивачки, безпідставно перешкоджає дитині у реалізації її права на духовний та інтелектуальний розвиток, а також на освіту. З огляду на викладене позивачка просить дозволити виїзд дитини за кордон без згоди батька в судовому порядку. В судовому засіданні позивачка позов підтримала і підтвердила викладені в позовній заяві обставини. Відповідач, будучи належно повідомленим, в судове засідання не з'явився без поважних причин. Пояснень/заперечень щодо позову не подав. Представник третьої особи, яка є органом опіки і піклування, з позовними вимогами погодився і пояснив, що задоволення позову сприятиме відпочинку дитини, а також її освітньому і духовному розвитку. Заслухавши пояснення присутніх сторін й інших учасників цивільного процесу, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що сторони по справі є батьками [PERSON], [INFO]. (а.с. 8) Згідно актового запису № 450 від 12.11.2009 року у Ленінському ВРАЦС Миколаївського МУЮ шлюб між сторонами розірвано. (а.с. 7). Дитина проживає разом із позивачкою за адресою: м. Миколаїв, вул. Оранжерейна, 29/1 і навчається у 6-б класі Миколаївської гімназії № 41 (м. Миколаїв, вул, Васляєва, 41). Фактичним вихованням дитини займається лише позивачка. (а.с. 9, 11, 12) З довідки навчального закладу від 14.03.2016 року також вбачається, що в період з 09.07.2016 р. по 23.07.2016 р. планується виїзд дитини за межі України до Міжнародного дитячого табору Intercamp KiEZ (Німеччина, місто Зебніц, Земля Саксонія) у супроводі вчителя німецької мови [PERSON] з наступним відвідуванням міст Німеччини, Чехії, Польщі. (а.с. 11) В судовому засіданні також встановлено, що у зв'язку із запланованим тимчасовим виїздом дитини за межі України, відповідач ухиляється від надання згоди на цей захід. З цих підстав між сторонами виник спір про право. Проаналізувавши встановлені по справі обставини і визначені відповідно до них правовідносини суд виходить з такого. Ст. 27 Конвенції ООН про права дитини (далі Конвенція) і ст. 8 Закону України Про охорону дитинства за кожною дитиною визнано право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Ст. 31 Конвенції також закріплює право дитини на відпочинок і дозвілля, право брати участь в іграх і розважальних заходах, що відповідають її віку, та вільно брати участь у культурному житті та займатися мистецтвом. При цьому держава має поважати і заохочувати право дитини на всебічну участь у культурному і творчому житті та сприяти наданню їй відповідних і рівних можливостей для культурної і творчої діяльності, дозвілля і відпочинку. Нормами (ст.ст. 1, 3 ,4) Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, що громадянин України має право виїхати з України. Правила перетинання Державного кордону України громадянами України встановлюється Кабінетом Міністрів України, відповідно до цього Закону та інших Законів України. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п. 3 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затвердженими , виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку здійснюється за згодою обох батьків (усиновителів) (далі батьки) та в їх супроводу або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку в супроводі одного із батьків або інших осіб, уповноважених одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків, із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій держані, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Встановлені у справі факти вказують на те, що мета тимчасового виїзду дитини за межі України в повній мірі відповідає вимогам ст. ст. 27, 31 Конвенції ООН про права дитини і ст. 8 Закону України Про охорону дитинства, узгоджується з інтересами самої дитини та жодним чином не порушує прав відповідача передбачених гл. 13 СК України. За такого позов є обґрунтованим і в частині надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України підлягає задоволенню. Разом і з тим з огляду на вимоги вищенаведених нормативно-правових актів та мету виїзду дитини за межі України слід конкретизувати перелік країн до яких дозволяється такий тимчасовий виїзд, зазначивши, що такими країнами є Федеративна Республіка Німеччина, а також Польща і Чехія. Щодо вимоги позивачки допустити негайне виконання рішення суду, то така вимога не підлягає задоволенню, оскільки дане рішення не включено до вичерпного переліку рішень визначених у ст. 367 ЦПК України, виконання яких допускається негайно.

Outcome: partial