Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-30 00:00:00

01.03.2019 року до суду надійшла цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Ухвалою суд від 21.03.2019 року було відкрито провадження по цивільній справі за вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 10 лютого 2007 року перебував у шлюбі з відповідачем по справі [PERSON] . Від шлюбу мали дитину [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження виданим Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 1138, [INFO] народився [PERSON] . В графі мати записана [PERSON] . В графі батько , [PERSON] . В 2017 році в наслідок постійних сварок з дружиною, вирішив зробити тест (аналіз) на батьківство, де після проведення тесту отримав експертний висновок про біологічне батьківство. В якому зазначено, що біологічне батьківство передбачуваного батька [PERSON] , щодо дитини [PERSON] виключається , і що індекс батьківства 0%. 07 лютого 2018 року шлюб між сторонами був розірваний Комунарським районним судом м. Запоріжжя, цивільна справа № 333/7535/17, провадження 2/333/681/18. Не зважаючи на той факт, що позивач не є батьком дитини, відповідач подала позовну заяву про стягнення аліментів на утримання дитини, у зв`язку з чим позивач подав зустрічну позовну заяву про виключення відомостей особи як батька з актового запису про народження дитини, справа № 333/2073/18, провадження № 2/333/1508/18. Зустрічна позовна заява була задоволена у повному обсязі 18 серпня 2018 року, у задоволенні позовних вимогах [PERSON] про стягнення аліментів на дитину, було відмовлено. За весь цей час позивач виховував не свого сина, а саме: [PERSON] , [INFO] . На його утримання та виховання витрачав кошти, які отримував на постійному місті роботи. Відповідно розрахунку за період з 2013 по 2018 року у розмірі 79150 грн. 45 коп. на утримання дитини, та на утримання відповідачки у розмірі 43 520 грн. 00 коп. Також вважає, що відповідач нанесла йому моральну шкоду, оскільки за період спільного проживання [PERSON] знала, що дитина не Позивача та продовжувала скривати цей факт, що призвело до душевних та фізичних страждань, погіршився стан здоров`я, внаслідок чого позивач звертався до лікарів та до психолога. Вважає, що в період 2013 по 2018 рік відповідачка нанесла йому моральну шкоду у розмірі 120 000 гривень. Позивач просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 122 670 (сто двадцять дві тисячі шістсот сімдесят) гривень 45 копійок, моральну шкоду в розмірі 120 000 (сто двадцять тисяч) гривень 00 копійок., витрати на правничу допомогу в розмірі - 2 700 гривень 00 копійок, також судовий збір в розмірі - 1921 + 1226,71 = 3 147 гривні 71 копійка, разом 5 847 (п`ять тисяч вісімсот сорок сім) гривень 71 копійка. В судове засідання позивач не з`явився надав заяву про розгляд справи за його відсутності, на позовних вимогах наполягає просить позов задовольнити у повному обсязі.(а.с.82). Відповідач у судове засідання не з`явилася, проти позовних вимог заперечувала в повному обсязі, просила у задоволенні прозову відмовити на підставі відзиву , що міститься в матеріалах справи, (а.с.30-34) відповідно до яких зазначила, що твердження позивача стосовно того, що він лише наприкінці 2017 року дізнався про те, що не є біологічним батьком народженого під час шлюбу [PERSON] не відповідає дійсності. Ще до вагітності відповідача позивач знав про своє безпліддя ,що виключає можливість народження від нього дітей, позивачу було відомо, що дитина зачата в результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій та позивач не може бути її біологічним батьком, що він прийняв. Саме через те, що позивач протягом усього часу проживання з відповідачем сприймав дитину як свою та погодився бути записаним її батьком в актовому записі про народження дитини, знаючи, що не є біологічним батьком. Наприкінці 2017 року позивач, вигнав відповідача з дитиною зі житла та подав до суду позовну заяву про розірвання шлюбу. Наведені в позовній заяві суми витрат позивача на утримання дитини та відповідача, жодним чином не підтверджуються, оскільки позивач протягом шлюбу з відповідачем працював періодично та не мав достатнього доходу для утримання навіть самого себе. Ті кошти, які позивач заробляв, він витрачав, здебільшого, на власні потреби. Так само нічим не обґрунтовуються вимоги позивача про відшкодування йому моральної шкоди, оскільки відсутні будь які докази нанесення йому психологічної травми та душевних, фізичні страждань, погіршення стану здоров`я, звернення до лікарів та психолога. Вважає позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки не відповідають дійсним обставинам справи та не підтверджені жодними доказами, а тому в їх задоволенні слід повністю відмовити. Суд дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, прийшов до наступного висновку. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. З 10 лютого 2007 року позивач [PERSON] перебував у шлюбі з відповідачем по справі [PERSON] , шлюб був зареєстрований Комунарським відділом РАЦС Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 45. (а.с. 19) Від шлюбу мають дитину [PERSON] [INFO] . Відповідно до свідоцтва про народження виданим Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 1138 в графі мати записана [PERSON] В графі батько записаний, [PERSON] ( а.с. 18). 07 лютого 2018 року шлюб між сторонами розірваний на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя, цивільна справа № 333/7535/179 (а.с.50) Згідно експертного висновку про біологічне батьківство № МGТ 1703 від 30.11.2017 року зазначено, що біологічне батьківство передбачуваного батька [PERSON] , щодо дитини [PERSON] виключається, і що індекс батьківства 0%. ( а.с.13). 18 вересня 2018 року рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - залишено без задоволення. Задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] тертя особа без самостійних вимог - Комунарський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції про виключення відомостей особи як батька з актового запису про народження дитини .( а.с. 73-74) Згідно виписки з медичної карти [PERSON] , від 10.12.2012року встановлений діагноз безпліддя, подружжю рекомендовано звернення до клініки репродукції України, для можливості проведення ЕКО. ( а.с. 40-42) Згідно довідки про доходи [PERSON] , мала постійний дохід за місцем роботи (а.с.51), крім того згідно довідки КБ «ПРИВАБАНК» від 24.10.2018 року, зберігала кошти на депозитних рахунках ( а.с.52) Відповідно до відомостей головного управління ДФС [PERSON] за період 4 квартал 2013 року -3 квартал 2018 року отримав дохід у сумі 146 423, 42 грн, з врахуванням суми податку.( а.с.87) У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст.ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст. 1166 ч.1 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Характер, розмір заподіяної матеріальної шкоди також підлягають доказуванню. Позивачем не доведено тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог про відшкодування матеріальної шкоди та не надано належних, допустимих і переконливих доказів з цього приводу. Так позивачем не підтверджено понесення витрат на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у сумі 79150 грн. 45 коп. та колишньої дружини [PERSON] у сумі 43 520 грн. Згідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цією статті. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно Позивачеві. З яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. У роз`ясненнях, приведених у п. п. 3, 7 Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року (із змінами, внесеними згідно Постанови № 5 від 25.05.2001 року) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» вказано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати нематеріального характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Підставами для відшкодування моральної шкоди позивач визначає погіршення здоров`я, звернення до лікаря та психолога, через переживання, яких він зазнав у зв`язку з тим, що тривалий час проживав та піклувався про дитину, для якої він не є біологічним батьком. Однак, суд не приймає дане ствердження позивача як належний та допустимий доказ на підтвердження заподіяння моральної шкоди, так як позивачем не надано належних доказів існування втрат не майнового характеру внаслідок моральних та фізичних страждань, які він поніс та співвідношення їх з розрахованим розміром моральних збитків, не обґрунтовано з яких міркувань він виходив визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Виходячи з наявних у матеріалах справи письмових доказів, враховуючи обґрунтування позову та доводи відзиву відповідача, суд приходить до висновку, що під час розгляду справи до суду позивачем не подані належні та допустимі докази, що містять відомості щодо предмета доказування, і за таких умов заявлений позов не підлягає задоволенню. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі, то судовий збір не підлягає відшкодуванню.

Outcome: dismissed