Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-15 00:00:00

01 лютого 2018 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся [PERSON] із позовною заявою до Комунального підрядного спеціалізованого підприємства по ремонту і будівництву автошляхів м. Харкова «Шляхрембуд» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в якій просив суд стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду у розмірі 115\~143, 70 грн., моральну шкоду у розмірі 50\~000, 00 грн., а також витрати повязані зі сплатою судового збору. В обґрунтування позову [PERSON] посилається на те, що 17 квітня 2017 року о 01 год. 22 хв., він рухався на своєму автомобілі [NUMBER], зі сторони проспекту [PERSON] по вїзду Станційному з орієнтовною швидкістю 40-45 км/год., з дотриманням правил дорожнього руху. Рухаючись в своїй смузі, позивач відчув удар передньою частиною автомобіля і спробував здійснив аварійну зупинку. Після здійснення аварійної зупинки він виявив, що потрапив в глибоку вибоїну, що знаходилась на проїзній частині його смуги руху автомобіля (біля будинку 36-а, по проспекту Л. Малої). Внаслідок цього його автомобіль отримав значні технічні пошкодження. На місце ДТП були викликані працівники поліції, якими було встановлено, що вибоїна глибиною 12 см., довжиною - 1, 98 см. та шириною - 2.99 см., стала причиною ДТП. За результатами ДТП 17.04.2017 року працівниками поліції м. Харкова було складено 2 протоколи про адміністративні правопорушення. Один протокол про адміністративне порушення, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КУпАП було складено стосовно позивача. Постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 04.05.2017 р. у справі № 639/2420/17 провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення у діях позивача. Вказаною постановою було встановлено, що причиною ДТП стала вибоїна, яка була повністю заповнена водою, оскільки в той момент йшов дощ. Жодних попереджувальних знаків про пошкодження проїзної частини дороги не було. Другий протокол було складено на начальника ШЕФ № 5 Комунального підрядного спеціалізованого підприємства по ремонту і будівництву автошляхів м. Харкова «Шляхрембуд» [PERSON] за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 140 КУпАП. 19.09.2017 року Жовтневим районним судом м. Харкова по справі № 639/2583/17 винесено постанову, якою визнано [PERSON] винним у вчиненні адміністративного рушення, передбаченого ч.4 ст. 140 КУпАП. Для встановлення розміру вартості завданого позивачу матеріального збитку ним була проведена експертиза, згідно висновку експерта загальна вартість відновлювального ремонту автомобіля склала 183 526,25 грн. Ремонт автомобіля [PERSON] намагався зробити по ринковій вартості, щоб він не вийшов таким дорогим, як зазначено в оцінці. [PERSON] понесених ним фактичних витрат за ремонт автомобіля матеріальна шкода становить 112 843,70 грн. У звязку викладеним вище, позивач вважає доведеним факт того, що саме відповідач винен в завданій йому матеріальній шкоді, а тому він і звернувся до суду з позовом про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 115\~143, 70 грн. (112\~843, 70 грн. вартість відновлювального ремонту автомобілю, 800, 00 грн. вартість послуг з евакуації автомобілю, 1\~500, 00 грн. вартість проведеної експертизи). Окрім того, позивач просив суд стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 50\~000, 00 грн., яка була завдана йому у звязку з тим, що він три місяці не міг користуватися автомобілем, повинен був користуватися послугами таксі, а також він не міг відвідувати свою доньку, яка проживає у м. Дніпро. 26 березня 2018 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вони заперечують проти задоволення позовних вимог [PERSON] у повному обсязі, посилаючись на наступні обставини. Так, представник відповідача вважає, що позивач не довів ані факт вчинення протиправного діяння відповідачем, ані розмір спричиненої шкоди, ані безпосередню залежність (причинно-наслідковий звязок) між правопорушенням, вчиненим відповідачем, і розміром шкоди, яка була заподіяна позивачу. Окрім того, висновок експерту, наданий позивачем, не було проведено в рамках судового розгляду, а тому він не може сприйматися судом як належний та допустимий доказ. Також, на думку представника відповідача, у вказаному висновку експертом не були досліджені усі питання та огляд транспортного засобу проводився вже після спливу одного місяця після ДТП. Щодо підтвердження матеріального збитку, то надані позивачем докази, на думку представника відповідача також не є належними та допустимими, оскільки до матеріалів справи додано видаткову накладну № [NUMBER] від 03 серпня 2017р., видану Фізичною особою-підприємцем [PERSON] на суму 109 643,70 грн. Втім, за своєю правовою природою накладна є лише документом, що підтверджує факт передачі певних товарно-матеріальних цінностей від однієї особи іншій. Таким чином, цей доказ може бути застосований для підтвердження факту матеріальних збитків позивача тільки в сукупності з іншими доказами. До матеріалів справи додано [PERSON] здачі-приймання робіт (надання послуг) № 7 від 10 серпня 2017р. складений позивачем та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] на суму 3 200 грн. В розділі «Найменування робіт, послуг» цього [PERSON] зазначено дослівно наступне: «Ремонтні роботи автомобіля». В розділі «Кількість» позначено «1», таким чином, з даного доказу абсолютно неможливо встановити в якому саме автомобілі провадились ремонтні роботи, які саме ремонтні роботи були проведені, чи проводились ці роботи взагалі. Щодо стягнення коштів за евакуатор та експертизу, то на думку представника відповідача, вказана сума збитків також не була підтверджена наявними в матеріалах справи доказами. Представник відповідача також зазначає, що оскільки не було доведено факту того, що матеріальна шкода була завдано позивачу внаслідок протиправних дій відповідача, то відсутні і підстави для відшкодування моральної шкоди. 10 квітня 2018 року позивач надав відповідь на відзив, згідно якої він зазначив, що як вказано в п.5 Постанови КМУ Про затвердження Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів: «Власники дорожніх об'єктів або уповноважені ними органи, дорожньо-експлуатаційні організації, користувачі дорожніх об'єктів та спеціалізовані служби організації дорожнього руху зобов'язані забезпечувати зручні і безпечні умови руху». Так як відрізок дороги, на якому розташована вибоїна, що призвела до ДТП не є приватною, або загальнодержавною власністю, саме відповідні комунальні дорожньо-експлуатаційні організації здійснюють ремонт і утримання такої дороги, в нашому випадку такий обовязок покладений саме на КП «Шляхрембуд». По-друге, щодо заперечень відповідача в частині розміру спричиненої шкоди та наявності причино-наслідкового звязку, позивач вважає, що всі заперечення ґрунтуються на припущеннях і жодного доказу для спростування доводів і доказів наданих позивачем не надано. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 квітня 2018 року, постановленою на місці, без видалення суду до нарадчої кімнати, клопотання представника відповідача щодо витребування та огляду в судовому засіданні матеріалів справи про адміністративне правопорушення № 639/2420/17 задоволено. Витребувано вищезазначену справу. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 квітня 2018 року клопотання представника позивача про виклик свідка в судове засідання\~задоволено. \~Викликано в судове засідання та допитано в якості свідка [PERSON], інспектора поліції роти 6, батальйону 1 УПП у м. Харкові ( м. Харків, вул. Шевченка, 315). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 04 травня 2018 року, постановленою на місці, без видалення суду до нарадчої кімнати, клопотання представника відповідача про витребування доказів та виклику експерта для дачі особистих пояснень задоволено частково, витребувано у позивача копію технічного паспорту на автомобіль, в задоволені іншої частини клопотання відмовлено. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 04 травня 2018 року клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено. Витребувано з Жовтневого районного суду м. Харкова матеріали справи про адміністративне правопорушення за № 639/2583/17. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 06 червня 2018 року, постановленою на місці, без видалення суду до нарадчої кімнати, була прийнята відмова представника позивача від клопотання про допит свідків. Позивач та його представник [PERSON], яка діє на підставі ордеру ПТ № 033488 від 01.03.2018 року, в судовому засіданні заявлений позов підтримали в повному обсязі, просили суд його задовольнити. Представник відповідача [PERSON], яка діє на підставі ордеру серії ХВ № 77630 від 01.03.2018 року, проти задоволення позову заперечувала в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в відзиві на позовну заяву. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши надані сторонами та долучені до матеріалів справи докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. В судовому засіданні було встановлено, що 17 квітня 2017 року о 01 год. 22 хв., позивач рухався на своєму автомобілі [NUMBER], зі сторони проспекту [PERSON] по вул. вїзд Станційний з орієнтовною швидкістю 40-45 км/год. Рухаючись в своїй смузі, позивач відчув удар передньою частиною автомобіля і здійснив аварійну зупинку. Після здійснення аварійної зупинки позивач виявив, що потрапив в глибоку вибоїну, що була на проїзній частині його смуги руху автомобіля (біля будинку 36а, по проспекту Л. Малої). Внаслідок цього його автомобіль отримав значні технічні пошкодження. На місце ДТП були викликані працівники поліції. За результатами ДТП 17.04.2017 року працівниками поліції м. Харкова було складено 2 протоколи про адміністративні правопорушення. Протоколом про адміністративне правопорушення серії БР № 227302 від 17.04.2017 року, складеним інспектором ПП роти 6 батальйону 1 УПП у м. Харкові ДПП лейтенантом поліції [PERSON], відносно водія автомобіля [NUMBER] [PERSON], було встановлено, що 17 квітня 2017 року о 01 год. 22 хв. в м. Харкові на перехресті вул. Станційний вїзд та пр. [PERSON], [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу та скоїв наїзд на перешкоду вибоїну, від чого автомобіль отримав механічні пошкодження, чим йому було завдано матеріальних збитків. (Справа № 639/2420/17, а.с.3) Постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 04 травня 2017 року провадження щодо [PERSON] про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. (Справа № 639/2420/17, а.с.11) Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідач не надав доказів про скасування вказаної постанови, тому суд приходить до висновку те, що вказана постанова відповідно до вимог ч.4 ст. 82 ЦПК України має преюдиціальне значення по справі. Протоколом про адміністративне правопорушення серії БР № 227276, складеним інспектором 8 роти 1 батальйону УПП у м. Харкові лейтенантом поліції [PERSON], відносно [PERSON], було встановлено, що 17 квітня 2017 року о 01 год. 22 хв. в м. Харкові по вулиці вїзд Станційний біля буд. 36-А по вул. Любові Малої будучи посадовою особою, відповідальною за експлуатаційний стан, не вжив заходи по усуненню вибоїни шириною 2, 99 м., довжиною 1, 48 м., глибиною 12 см., на проїзній частині вулиці, а також відсутні будь-які дорожні знаки попереджуючі водія про небезпеку, чим порушив вимоги абз. 1, 2 розділу 3 та п. 3.11. ДСТУ 3587-97, що стало сукупною причиною ДТП за участю автомобілю [NUMBER], який отримав механічні пошкодження, чим йому було спричинено матеріальної шкоди. (Справа № 639/2583/17, а.с. 5) За результатами\~обстеження ділянки\~вулично-шляхової\~мережі було\~складено [PERSON]\~від 17.04.2017\~року,\~яким за\~результатами обстеження\~ділянку визнану\~такою,\~що не\~відповідає нормам,\~стандартам та\~правилам утримання\~автомобільних доріг\~п.\~3.1.1.\~ДСТУ 3587-97,\~на проїзній\~частині вулиці\~мається вибоїна\~розмірами 1,48\~х 2,\~99\~м.\~та глибиною\~0,\~12\~м.,\~що стало\~супутньою причиною\~ДТП за\~участю автомобіля\~[NUMBER],\~в результаті\~чого автомобіль\~отримав механічні\~ушкодження та\~заподіяно матеріальних\~збитків автомобілю\~[NUMBER].(Справа № 639/2583/17, а.с. 7) Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, схеми місця ДТП та фотознімків з місця ДТП, огорожа або будь-які попереджувальні знаки про наявність вибоїни на ділянці шляху вїзд Станційний, біля будинку 36А по вул. Любові Малої відсутні. Частина 1 ст. 140 КУпАП передбачає відповідальність посадових осіб за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг і вулиць, залізничних переїздів, інших дорожніх споруд, невжиття заходів щодо своєчасної заборони та обмеження руху при виникненні умов, які загрожують безпеці руху, або неприйняття своєчасних заходів до відновлення безпечних умов для руху, а ч. 4 ст. 140 КУпАП - відповідальність за вказані порушення, що спричинили створення аварійної обстановки або пошкодження транспортних засобів, вантажів, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна. Відповідно до п.1.5 ПДР України, дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров'ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов'язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити підрозділ міліції, власника дороги або уповноважений ним орган. [PERSON] зі ст. 9 Закону України «Про дорожній рух», Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними затверджених Постановою КМУ № 198 від 30.03.1994 р., власники дорожніх об'єктів або уповноважені ними органи, дорожньо-експлуатаційні організації зобов'язані, зокрема своєчасно і якісно виконувати експлуатаційні роботи, постійно контролювати експлуатаційний стан усіх елементів дорожніх об'єктів та негайно усувати виявлені пошкодження чи інші перешкоди в дорожньому русі, а за неможливості це зробити - невідкладно позначити їх дорожніми знаками, огороджувальними і направляючими пристроями відповідно до діючих норм і правил або припинити ( обмежити ) рух. [PERSON] із розділом 3 ДСТУ 3587-970 автомобільні дороги, вулиці і дороги населених пунктів та залізничні переїзди повинні на період їх експлуатації підтримуватися у справному стані і забезпечувати безпеку руху транспортних засобів та пішоходів. У всіх випадках у разі виявлення будь-яких відхилень від вимог цього стандарту, а також на період проведення дорожніх робіт повинні негайно встановлюватися технічні засоби організації дорожнього руху та вводитися обмеження швидкості. [PERSON] із п.3.1.1 ДСТУ 3587-97 покриття проїзної частини не повинно мати осідань, вибоїн, напливів чи інших деформацій, що утруднюють рух транспортних засобів. Як вбачається з листа директора Департаменту будівництва та шляхового господарства ВК ХМР [PERSON] від 05.02.2016 року за № 131/0/66-16, з метою забезпечення безперебійного та безаварійного руху транспорту і пішоходів шляхом регулярного прибирання і ремонту дорожнього покриття в літній і зимовий періоди, функції по утриманню та поточному ремонту вулично-шляхової мережі міста Харкова покладено на комунальне підрядне спеціалізоване підприємство по ремонту і будівництву автошляхів м. Харкова «Шляхрембуд», до складу якого входять шість шляхово-експлуатаційних філій (ШЕФ) (Справа № 639/2583/17, а.с. 17). Зокрема, з вищевказаного листа, вбачається, що ділянка вулично-шляхової мережі Жовтневого та Ленінського району (нова назва - Холодногірський район) м. Харкова закріплена за ШЕФ № 5, керівником якого є [PERSON] Вказані обставини були встановлені постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 вересня 2017 року. Цією ж постановою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.140 КУпАП. На підставі\~ст.38,\~п.7\~ч.1\~ст.247\~КУпАП провадження\~відносно [PERSON]\~за вчинення\~адміністративного правопорушення,\~передбаченого ч.4\~ст.140\~КУпАП -\~закрито,\~у зв'язку\~із закінченням\~строку накладення\~адміністративного стягнення,\~передбаченого ч.2\~ст.38\~КУпАП.(Справа № 639/2583/17, а.с. 36-38) Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідач не надав доказів про скасування вказаної постанови, тому суд приходить до висновку те, що вказана постанова відповідно до вимог ч.4 ст. 82 ЦПК України має преюдиціальне значення по справі. Отже, в судовому засіданні було встановлено, що дійсно [PERSON] був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.140 КУпАП, якою передбачено відповідальність посадових осіб за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг і вулиць, залізничних переїздів, інших дорожніх споруд, невжиття заходів щодо своєчасної заборони та обмеження руху при виникненні умов, які загрожують безпеці руху, або неприйняття своєчасних заходів до відновлення безпечних умов для руху, а ч. 4 ст. 140 КУпАП - відповідальність за вказані порушення, що спричинили створення аварійної обстановки або пошкодження транспортних засобів, вантажів, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна. Внаслідок вказаних\~дій [PERSON],\~як керівникаШЕФ №\~5Комунального підрядного спеціалізованого підприємства по ремонту і будівництву автошляхів м. Харкова «Шляхрембуд», на якого покладено обовязок щодо утримання вказаної ділянки дороги, автомобіль [NUMBER], власником якого є [PERSON], що підтверджується копією технічного паспорту на автомобіль, зазнав механічних ушкоджень. (а.с. 129, 130) Вказані факти було встановлено в ході розгляду адміністративних матеріалів № 639/2420/17 та №639/2583/17. Отже, в судовому засіданні було достовірно підтверджено факт того, що внаслідок дій керівника ШЕФ № 5 Комунального підрядного спеціалізованого підприємства по ремонту і будівництву автошляхів м. Харкова «Шляхрембуд» [PERSON] позивач [PERSON] потрапив у ДТП, внаслідок чого його автомобіль [NUMBER], зазнав механічних ушкоджень. Для визначення понесеного позивачем збитку ним 10 травня 2017 року було проведено експертизу вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 26/04-17. За результатами якої, 18 травня 2017 року, оцінювачем ТОВ «Клевер Експерт» - [PERSON], було складено висновок, згідно якого вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля FORD FOCUS, реєстраційний номер [NUMBER], становить 77\~079, 32 грн., вартість відновлювального ремонту легкового автомобілю FORD FOCUS, реєстраційний номер [NUMBER], без урахування фізичного зносу вузлів і деталей, на момент проведення дослідження, становить 183\~526, 25 грн., ринкова вартість легкового автомобіля марки FORD FOCUS, реєстраційний номер [NUMBER], до моменту ДТП, становить 204\~102, 00 грн. (а.с. 19-41) Про проведення огляду автомобілю FORD FOCUS, реєстраційний номер [NUMBER], за результатами якого було складено вищезазначений висновок, позивач повідомив ШЕФ № 5 КП «Шляхрембут», про що свідчить відповідне повідомлення, яке наявне в матеріалах справи. Однак представник КП «Шляхрембуд» на огляд не прибув, жодних заперечень стосовно огляду не висловлював. (а.с. 42) [PERSON] огляду транспортного засобу від 10.05.2017 року, автомобіль FORD FOCUS, реєстраційний номер [NUMBER], отримав наступні механічні ушкодження: бампер передній; кронштейн двигуна правий; підкрилок передній правий; бачок підсилювача керма; кришка буксировочна права передня; кришка омивача фари, передня права; дефлектор радіатора лівий; дефлектор радіатора правий; картер ДВЗ; масляний насос (маслоприймач); радіатор інтертулера; патрубок інтертулера правий; радіатор кондиціонера; радіатор охолоджувача ДВЗ; дифузор радіаторів; підкрилок передній лівий; корпус блоку управління двигуна; патрубок радіатору охолоджувача нижній; підрамник передній; поперечина радіаторів нижня; каталізатор термозахист передній; компресор кондиціонеру; диск колеса передній лівий; диск колеса передній правий; кронштейн бачка гідропідсилювача керма; пружина передня права; амортизатор передній правий; кронштейн патрубка інтеркулера правий; захист переднього бамперу. (а.с. 30-31) Даний [PERSON] не визнаний в судовому порядку недійсним та таким, що складений з порушенням вимог законодавства, а отже є належним письмовим доказом по справі. Щодо посилання представника відповідача, що огляд транспортного засобу проводився майже через місяць після ДТП, а тому позивач міг ще десь зазнати механічних ушкоджень, то суд вважає їх безпідставними оскільки, транспортний засіб позивача, внаслідок завданих пошкоджень не міг самостійно рухатися, а представник відповідача, повідомлявся про дату огляду транспортного засобу, а тому міг самостійно прибути на огляд та висловити всі свої зауваження та не погодження. Окрім того, представник відповідача посилався на те, що вказана експертиза вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 26/04-17, яка була проведена 10 травня 2017 року, не може бути належним та допустимим доказом у справі. З приводу цього суд зазначає наступне. В п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» розяснено, що висновок експертизи може бути доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами. Як експерт може залучатися особа, яка відповідає вимогам, установленим Законом України «Про судову експертизу», і внесена до Державного реєстру атестованих судових експертів. У разі коли висновок експертизи наданий стороною як додаток до позовної заяви, тобто проведений відповідною експертною установою за її клопотанням чи клопотанням її представника, то такий висновок може розцінюватися лише як письмовий доказ, який підлягає дослідженню в судовому засіданні та відповідній оцінці. Якщо стосовно цього письмового доказу в судовому засіданні виникнуть сумніви, то, виходячи з характеру матеріально-правового спору та залежно від того, яке значення має наявність у справі такої експертизи, суд повинен роз'яснити особам, які беруть участь у справі, про їх право заявити клопотання про її призначення. Враховуючи те,\~що представником\~відповідача не\~було заявлено\~клопотання про\~проведення експертизи,\~не було\~оскаржено у\~встановленому законом\~порядку наданий\~позивачем висновок,\~не було\~надано жодних\~доказів щодо\~його недостовірності,\~проведення субєктом\~який не\~мав на\~це право,\~то суд\~приходить до\~висновку,\~що вказаний\~висновок вартості\~матеріального збитку\~заподіяного власнику\~колісного транспортного\~засобу №\~26/04-17\~від 18\~травня 2017\~року,\~складений оцінювачем\~ТОВ «Клевер\~Експерт»[PERSON] є належним та допустимим доказом у справі. Ремонт автомобіля [PERSON] намагався зробити по ринковій вартості, щоб він не вийшов таким дорогим, як зазначено в оцінці. [PERSON] понесених ним фактичних витрат за ремонт автомобіля матеріальна шкода становить 112 843,70 грн., а саме запасні частини і агрегати на суму 109\~643, 70 грн., та вартість ремонту становить 3200,00 грн. Вказані понесені позивачем матеріальні збитки підтверджуються наявними в матеріалах справи Видатковою накладною № [NUMBER] від 03 серпня 2017 року на придбання автозапчастин та [PERSON] здачі-приймання робіт (надання послуг) № 7 від 10 серпня 2017 року, а також відповідними квитанціями до прибуткового касового ордеру № 2 від 03.08.2017 року та №3 від 10.08. 2017 року. (а.с. 17, 18, 85, 86) Суд вважає вказані документи належними та допустимими доказами у справі, оскільки з них достовірно вбачається що позивачем було дійсно сплачені кошти за ремонт автомобілю. Окрім того, характер пошкоджень, які зазнав автомобіль FORD FOCUS, реєстраційний номер [NUMBER], внаслідок ДТП, та характер пошкоджень, який був встановлений [PERSON] огляду транспортного засобу від 10 травня 2017 року, а також висновком експерту співпадає з переліком запасних частин та деталей, які були придбані позивачем. А отже, усі посилання представника відповідача на те, що надані позивачем документи не є належними доказами, не приймаються судом, і суд приходить до висновку, що дійсно позивачем було понесено витрати на ремонт автомобілю у сумі 112\~843, 70 грн. Враховуючи те, що за характером механічних ушкоджень, які були встановлені висновком експерта, автомобіль позивача не міг самостійно рухатися, позивач був вимушений скористатися послугами евакуатора, що підтверджується [PERSON] здачі-прийняття послуг від 17 квітня 2017 року та квитанцією. А тому, суд вважає твердження представника позивача щодо недоведеності необхідності використання евакуатора безпідставними. (а.с. 44, 45) Статтею 22 ЦК України передбачено що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, зокрема якщо особа зазнала втрати у звязку з пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права, має право на їх відшкодування. [PERSON] із ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому, пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розяснено судам, що обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Це означає, що у справах, що стосуються відшкодування шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (внаслідок ДТП), обовязок відшкодування шкоди виникає за наявності наступних умов: 1) дії завдавача шкоди були неправомірними; 2) між діями завдавача шкоди та шкодою є безпосередній причинний зв'язок. Підставою звільнення особи від відповідальності в деліктних правовідносинах є відсутність будь-якої складової цивільного правопорушення. П. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» також зазначено, що «відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв'язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне порушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода, та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК. Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов'язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов'язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів. Враховуючи все вище викладене, суд приходить до висновку, що внаслідок дій керівника ШЕФ № 5 Комунального підрядного спеціалізованого підприємства по ремонту і будівництву автошляхів м. Харкова «Шляхрембуд» [PERSON], позивач [PERSON] потрапив у ДТП, внаслідок чого його автомобіль [NUMBER], зазнав механічних ушкоджень на суму 112 843,70 грн., також позивачем було понесено витрати у розмірі 800, 00 грн. за послуги евакуатора, які підлягають стягненню з відповідача у справі. Щодо вимог позивача відносно стягнення на його користь з позивача витрат повязаних зі сплатою вартості проведення експертизи у розмірі 1\~500, 00 грн., то суд не знаходить підстав для стягнення вказаної суми, оскільки позивачем не було надано суду жодних належних та допустимих доказів того, що саме ця сума коштів, чи будь-яка інша була сплачена ним на користь ТОВ «Клевер Експерт». Позивач також просив суд стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 50\~000, 00 грн. В обґрунтування моральної шкоди позивач посилається на те, що він вимушений був змінити свій звичайний спосіб життя, оскільки одразу відремонтувати автомобіль він не мав можливості, тому близько трьох місяців він не міг вільно пересуватися, часто був вимушений викликати таксі. Окрім того, позивач був вимушений звернутися до друзів з проханням позичити йому коштів на ремонт автомобілю, оскільки власних коштів у нього не було, внаслідок чого у нього значно погіршилися взаємовідносини з друзями. Також позивач зазначає, що він не міг відвідувати свою доньку, яка проживає у м. Дніпро. За правилами передбаченими ст. ст. 16, 23 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї, у зв'язку із знищенням чи пошкодженням майна, приниженні честі, гідності та ділової репутації. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. п. 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», з подальшими змінами та доповненнями, відповідно до ст. 137 ЦПК у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин. Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Враховуючи те, що позивачем не було надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження завданої йому моральної шкоди, а матеріалами справи лише було підтверджено той факт, що позивач не міг користуватися автомобілем протягом близько трьох місяців, що змінило його нормальний образ життя. Жодних доказів того, що його робота повязана з використанням автомобілю суду надано не було, як і доказів того що донька позивача проживає у м. Дніпро, та що окрім як машиною він не може її відвідувати. Враховуючи вказані обставини, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 10\~000, 00 грн. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позовні вимоги [PERSON] були задоволені частково, то суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме 1 841, 24 грн. (1\~136, 44 грн. за вимоги майнового характеру, 704, 80 грн. за вимоги немайнового характеру) При подачі позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2\~913, 44 грн., що підтверджується квитанцією, яка міститься в матеріалах справи. (а.с. 2) В позовній заяві [PERSON] містяться дві вимоги: майнового характеру-відшкодування майнової шкоди, немайнового характеру відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. При цьому позивачем було заявлено вимоги майнового характеру у розмірі 115\~143, 70 грн. [PERSON] ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання фізичною особою позовної заяви майнового характеру судовий збір складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб 704, 80 грн. і не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 8 810, 00 грн. Тобто за вказані вимоги позивач повинен був сплатити судовий збір у розмірі 1\~151, 44 грн. [PERSON] ст. 4 Закону України «Про судовий збір» , за подання фізичною особою позовної заяви немайнового характеру судовий збір складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 704,80 грн. Тобто за вимогу немайнового характеру позивач повинен був сплатити судовий збір у розмірі 704, 80 грн. Загальна сума судового збору, яку мав сплатити позивач при звернені до суду з позовною заявою становить 1856, 24 грн. Натомість, при зверненні до суду з позовною заявою позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2\~913, 44 грн. Тобто позивачем було надлишково сплачений судовий збір у розмірі 1\~057, 20 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Враховуючи вказані положення закону, суд приходить до висновку, що позивачу підлягає поверненню надлишково сплачений ним судовий збір у розмірі 1\~057, 20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial