Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» м.Дніпропетровськ звернувся в суд з позовом до [PERSON], за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] про звернення стягнення та виселення. Обґрунтовуючи позовні вимоги представник позивача посилається на те, що відповідно до укладеного договору від 22.08.2008 року третя особа [PERSON] 22.08.2008 року отримав кредит у розмірі 104 250,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 22.08.2018 року. Згідно умов договору погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати третя особа [PERSON] повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості, за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати. У порушення зазначених норм закону та умов договору третя особа [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, шо призвело до збитків позивача, які мають вираз у залученні позивачем вільних коштів до страхового резерву, створеного в забезпечення простроченої заборгованності третьої особи [PERSON] та нести витрати по сплаті податків та інших обов»язкових платежів з цих коштів. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором третя особа [PERSON] станом на 08.08.2013 року має заборгованість - 311518,64 грн., яка складається з наступного: 84157, 32 грн. - заборгованість за кредитом; 35593,58 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 28911,26 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 147784,16 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до договору: - 250,00 грн. - штраф (фіксована частина); 14822,32 грн - штраф (процентна складова). В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» м.Дніпропетровськ і відповідач [PERSON] 22.08.2008 року уклали договір іпотеки. Згідно з договором іпотеки відповідач [PERSON] надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 89,00 кв.м., житловою площею 45,40 кв.м., який розташований по [ADDRESS]. Будинок належить відповідачу [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право власності. Ціна предмету іпотеки була обумовлена стронами і становила 150 000 грн.. Віповідно до ст. 6 Закону України «Про іпотеку», іпотека за цим договором поширюється на земельну ділянку загальною площею 0,20 га, на якій розташований предмет іпотеки і яка належить іпотекодавцю на праві власності на підставі документу зазначеного у договорі іпотеки. Земельна ділянка розташована за адресою: [ADDRESS]. Вважає, що згідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов»язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки та згідно ч.2 ст.39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з вирішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення, а також відповідно до ч.1 ст.40 Закону України «Про іпотеку» та ст.109 ЖК України - звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Відповідач та інші особи, які зареєстровані за адресою [ADDRESS] підлягають виселенню з житла, яке є предметом іпотеки. Згідно ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. Вимоги ст. ст. 35, 40 Закону України «Про іпотеку» щодо повідомлення боржника ( іпотекодавця, якщо він є відмінним від боржника) про порушення основного зобов'язання та/або іпотечного договору та про вимогу добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення, виконанні в повному обсязі. Відповідач, третя особа повідомлення про порушення зобов'язання отримали. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 22.08.2008 року в розмірі 311 518,64 грн. звернути стягнення на будинок загальною площею 89,00 кв.м, житловою площею 45.40 кв.м та земельну ділянку загальною площею 0,20 га, які розташовані за адресою [ADDRESS], виселивши лише відповідача [PERSON], без інших осіб, які зареєстровані чи проживають у вище зазначеному будинку. Відповідач [PERSON], позовні вимоги визнав частково, вказавши, що дійсно в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» м.Дніпропетровськ і третьою особою [PERSON], між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» м.Дніпропетровськ 22.08.2008 року укладено договір іпотеки, щодо стягнення заборгованості за кредитним договором не заперечив, проте в частині виселення його з будинковолодіння, яке належить йому на праві власності, за адресою [ADDRESS] позов не визнав. Третя особа [PERSON], позов визнав частково, зазначивши, що він мав намір зайнятися підприємницькою діяльністю і 22.08.2008 року отримав кредит у ПАТ КБ «ПриватБанк» м.Дніпропетровськ в розмірі 104250,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 22.08.2018 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» м.Дніпропетровськ і його батьком, відповідачем [PERSON], укладено договір іпотеки. Однак, за відсутності коштів не мав можливості погасити існуючу заборгованість за кредитним договором. Просив не виселяти з будинку відповідача [PERSON], що знаходиться за адресою [ADDRESS], вказавши, що звернення стягнення на житло в якому проживає відповідач та його дружина, їх основне, і вони будуть позбавлені житлової площі. Зазначив, що не заперечує проти стягнення на предмет іпотеки. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов є частково обґрунтований і підлягає до часткового задоволення. Згідно до ст. 509 Цивільного Кодексу України, зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку, що ґрунтується на засадах добровільності, розумності та справедливості, та згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України і діючого законодавства, в строки, що вказані у зобов'язанні - ст. 530 ЦК України. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, і за порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Так, за п.2.2.10 кредитного договору №0000000152 від 22.08.2008 року, позичальник зобов'язаний при настанні випадків, передбачених п.2.3.3. даного договору, достроково погасити заборгованість перед банком в повному обсязі, а згідно п.2.3.7 кредитного договору, банк має право стягнути кредит до настання дати, передбаченої п.8.1, 8.1.1, 8.1.2 даного договору, у тому числі, шляхом звернення стягнення на заставне майно, при настанні умов, передбачених п.2.3.3. Відповідно до ст.3 Закону України «Про іпотеку», іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» та умов Договору іпотеки, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно ч.1, ч.2 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушень. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш як тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору; положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Згідно ч.1 ст.39 ЗУ «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іподекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період його реалізації, якщо є такі необхідності; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст.38 цього закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню в вартості предмета іпотеки, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. З вимог ст. 39 Закону України «Про іпотеку» та роз'яснень викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України, від 06.11.2009, № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" вбачається, що резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК України. Відповідно до ч.4 ст.6 ЗУ «Про іпотеку» встановлено, що коли будівля (споруда), що передається в іпотеку, розташована на земельній ділянці, яка належить іпотекодавцю на праві власності, така будівля (споруда) підлягає передачі в іпотеку разом із земельною ділянкою, на якій вона розташована. Пунктом 40 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, якщо будівля (споруда) розташовані на земельній ділянці, яка належить іпотекодавцю на праві власності, такий об'єкт нерухомості передається разом із земельною ділянкою, на якій він розташований (ст. ст. 5 - 6, 16 ЗУ «Про іпотеку»). Те саме стосується й земельної ділянки, яка на час укладення договору іпотеки знаходилась у користуванні іпотекодавця, а на момент вирішення спору - в його власності. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи, публічне акціонерне товариство КБ «ПриватБанк», яке є правонаступником ЗАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду, з тих підстав, що 22.08.2008 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON], третьою особою по справі, укладено кредитний договір від 22.08.2008 року, за яким останній отримав кредит у розмірі 104 250,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення 22.08.2018 року. Третя особа [PERSON] взяв на себе кредитні зобов'язання, а саме: щомісяця в період сплати надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості, за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], відповідачем по справі, 22.08.2008 року укладено договір іпотеки, за яким він надав в іпотеку нерухоме майно, а саме, будинок загальною площею 89,00 кв.м, житловою площею 45.40 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] на земельній ділянці 0,20 га, з обумовленою ціною предмета іпотеки - 150 000,00грн.. Будинок належить [PERSON] на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності. Відповідно до копії Будинкової Книги для реєстрації осіб, які проживають в будинку по [ADDRESS], зареєстровані в даному будинку відповідач та його дружина [PERSON]. Інші члени сім'ї відповідача (діти) зареєстровані за іншою адресою. Позивач надсилав вимоги відповідачу, третій особі про усунення порушення зобов'язань за кредитним договором та роз'яснював наслідки щодо не сплати заборгованості - звернення стягнення на майно, що підтверджується листами від 19.06.2013 та поштовими повідомлення з відміткою про отримання 11.07.2013 року. Третя особа [PERSON] у порушення ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України та умов кредитного договору, зобов'язання належним чином не виконав, що призвело до утворення заборгованості в розмірі 311518,64 грн., яка складається з наступного: 84157, 32 грн. - заборгованість за кредитом; 35593,58 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 28911,26 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 147784,16 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до договору: - 250,00 грн. - штраф (фіксована частина); 14822,32 грн - штраф (процентна складова). У зв'язку з тим, що позичальник порушив умови кредитного договору та взяті на себе зобов'язання, а також не виконав вимоги банку про повернення кредиту, як і про добровільне звільнення з будинку, ПАТ КБ «ПриватБанк» вимагаючи достроково повернути всю суму кредиту та реалізовуючи право на задоволення своїх вимог за основним зобов'язанням, звернулося до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме, житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS], земельну ділянку розміром 0,20 га., виселення відповідача та зняття з реєстраційного обліку. Що стосується позовної вимоги про виселення відповідача з будинку (предмету іпотеки) зі зняттям з реєстраційного обліку, розташованого за адресою [ADDRESS], суд, вважає, що вона є необґрунтованою та задоволенню не підлягає з наступних підстав. Згідно частини 1 та 3 статті 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Згідно роз'яснень, наданих у п. п. 9, 43, 44 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки, тощо) належить виключно позивачеві (частина 1 статті 20 ЦК України, статті 3,4 ЦПК України). При розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39-40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Як встановлено в судовому засіданні, згідно даних Будинкової книги, довідок Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області від 26.02.2014 року, в будинку за адресою: [ADDRESS], зареєстровано дві особи - відповідач [PERSON] власник та [PERSON], дружина власника. Дані особи зареєстровані відповідно з 31.07.2008 року та з 02.06.1997 року. Позивач, до звернення із позовом до суду, надіслав позичальнику [PERSON] повідомлення від 19.06.2013 року №30.1.0.0/2-204 про порушення основного зобов'язання та умов іпотечного договору з вимогою повернення суми кредиту в повному обсязі, а також процентів, комісії та штрафних санкцій, нарахованих на день повернення кредиту в тридцятиденний строк з дня отримання цієї вимоги. В разі невиконання або неналежного виконання вимоги в тридцятиденний строк з дня отримання цієї вимоги добровільно звільнити нерухоме майно: будинок за адресою [ADDRESS]. Як вбачається з реєстру згрупованих поштових відправлень - рекомендованих листів з повідомленням № 47, даний лист було направлено позичальнику, однак доказів того, що [PERSON] отримано даний лист до суду не надано, остільки факт отримання особисто та належність підпису заперечується. Крім того, 19.06.2013 року позивач надіслав іпотекодавцю [PERSON] лист від 19.06.2013 року №30.1.0.0/2-204 про порушення основного зобов'язання та умов іпотечного договору з вимогою повернення суми кредиту в повному обсязі, а також процентів, комісії та штрафних санкцій, нарахованих на день повернення кредиту в тридцятиденний строк з дня отримання цієї вимоги. В разі невиконання або неналежного виконання вимоги в тридцятиденний строк з дня отримання цієї вимоги добровільно звільнити нерухоме майно: будинок за адресою [ADDRESS]. Як вбачається з реєстру згрупованих поштових відправлень - рекомендованих листів з повідомленням № 48, даний лист було направлено іпотекодавцю [PERSON], однак доказів того, що останнім отримано даний лист до суду не надано, остільки факт отримання особисто та належність підпису заперечується. Враховуючи вищенаведені вимоги законодавства, суд зазначає, що для виселення мешканців у судовому порядку на підставі рішення суду із житлового будинку чи іншого житлового приміщення, що є предметом іпотеки і на яке звернуто стягнення, обов'язковою передумовою є надіслання іпотекодержателем всім мешканцям письмової вимоги про необхідність добровільного звільнення житлового будинку чи іншого житлового приміщення, виселення можливе лише у разі відмови мешканців добровільно звільнити у вказаний місячний або інший погоджений між сторонами строк житловий будинок чи інше житлове приміщення. Крім того, суд зазначає, шо наявні в матеріалах справи копії реєстру рекомендованих листів та квитанція на загальну суму 664,00 грн. від 07.07.2013 року (а.с.20) - не є належними доказами на підтвердження отримання відповідачем та третьою особою вимоги про виселення з житлового будинку (предмету іпотеки) та не свідчать про належне повідомлення відповідача, оскільки доказів про вручення листа одержувачу під розписку відповідно до Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 р. № 270, немає. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі викладеного, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про виселення не був, вимога про виселення відповідача з будинку зі зняттям з реєстраційного обліку є передчасною і задоволенню не підлягає, тому в цій частині позовних вимог слід відмовити. Оскільки позивачем було сплачено судовий збір при подачі позовної заяви до суду, то відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути понесені ним і документально підтвердженні судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи наведене вище та

Outcome: partial