Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-28 00:00:00

У грудні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просив встановити факт постійного проживання в Україні на період 24 серпня 1991 року. Зазначив, що народився у м. Нязепетровськ Челябинської області та до 1987 року проживав в Росії. Восени 1987 року приїхав в Україну, в м. Южноукраїнськ Миколаївської області, де проживав та був прописаний, став на військовий облік та влаштувався на роботу. Проживає в Україні по сьогоднішній день. Він є особою пенсійного віку, але не має соціального забезпечення, оскільки не може підтвердити українське громадянство та отримати паспорт громадянина України. Заявник та його представник в судовому засіданні підтримали доводи, викладені в заяві. Зацікавлені особи - управління державної міграційної служби України в Миколаївській області та Миколаївський обласний центр обліку бездомних громадян в судове засідання своїх представників не направили, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином. В поданій суду заяві начальник управління державної міграційної служби України в Миколаївській області просив розгляд справи проводити без їх представника, проти задоволення заяви [PERSON] не заперечував. Дослідивши надані докази, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Як вбачається зі змісту ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, зазначені в частині 1 цієї статті, а також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Так, у порядку ч. 2 ст. 256 ЦПК суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом від 18 січня 2001 р. N 2235-III "Про громадянство України" є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 256 ЦПК та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 р.; постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 р. Таким чином встановлення факту проживання на території України станом на 24 серпня 1991 р. має для заявника юридичне значення, оскільки це пов'язано з можливістю отриманням ним громадянства та паспорту громадянина України. Відповідно до копії свідоцтва про народження та копії паспорту громадянина СРСР, [PERSON] народився [INFO] у м. Нязепетровськ Челябинської області, Росія. Згідно даних про реєстрацію місця проживання, 09 жовтня 1987 року прописаний в м. Южноукраїнськ Миколаївської області. 17 травня 1990 року був прописаний [ADDRESS] до 17.05.1991р. та 11 березня 1993р. прописаний за цією ж адресою до 11.03.1994р. (а.с. 13-14). Згідно копії військового квитка [PERSON] 19.10.1987 року прийнятий на облік ВУС Южноукраїнського міськвиконкому Миколаївської області ( а.с. 44-47). Разом з тим, відповідно до копії трудової книжки, [PERSON] наказом № 46 від 26.10.1987 року прийнятий на роботу електромонтажником до монтажного управління № 8 тресту «Електроюжмонтаж», яке з 01.01.1994 року перейменовано в АТ «Електропівдензахідмонтаж» м. Южноукраїнськ Миколаївської області, в подальшому наказом № 68 від 01.08.1996р. прийнятий на роботу за переводом в дочірнє підприємство МУ-6 АТ «Електропівдензахідмонтаж», звідки звільнився за власним бажанням згідно наказу № 14 від 06.11.2008р. ( а.с. 10-13). 28.02.1997 року [PERSON] внесений до Державного реєстру фізичних осіб та одержав ідентифікаційний номер наданий Державною податковою адміністрацією України (а.с.21). Згідно довідки голови правління СТ «Вечірня зоря» с. Заячевське Жовтневого району Миколаївської області, [PERSON] з 2005 року по теперішній час постійно проживає на території даного Садового товариства у будинку на садовій ділянці [ADDRESS] ( а.с. 62). Згідно копії посвідчення про постановку на облік Миколаївського обласного центру обліку бездомних громадян № 190 від 01.08.2012р., [PERSON] перебував на обліку як особа, яка не має постійного місця проживання ( а.с. 15). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що знають [PERSON] як працівника ПАТ «Миколаївобленерго». [PERSON] влаштувалась на роботу 02.03.1990року, [PERSON] - у 1995р. [PERSON] працював на даному підприємстві з 1987р. по 2008р. Вони обслуговували підприємства області, їх робота була пов'язана з командировками та в період 1991-1993р.р. вони проживали в готелі м. Миколаєва. Знають, що [PERSON] був зареєстрований в м. Южноукраїнськ Миколаївської області. Свідки [PERSON] та [PERSON], які є членами СТ «Вечірня Зоря» пояснили, що [PERSON] з 2008 року проживає в будинку, який розташований по [ADDRESS], який належить [PERSON] Їм відомо, що [PERSON] у 1990 році працював електриком та проживав у м. Южноукраїнськ Миколаївської області. Таким чином, суд вважає, що у судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що [PERSON] проживає на території України з 1987 року і по теперішній час, в тому числі станом на 24.08.1991 року і на момент набрання чинності Закону України "Про громадянство України" від 08.10.1991 року, а тому його вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Враховуючи викладене,

Outcome: approved