Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-25 00:00:00

у лютого 2020 року позивач ДП "Державний центр сертифікації і експертизи сільськогосподарської продукції" звернулося з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що [PERSON] працювала на посаді техніка-лаборанта випробувальної лабораторії Харківської області філії державного підприємства «Державний центр сертифікації і експертизи сільськогосподарської продукції» у період з 01.02.2017 до 07.05.2019 року. З 04.02.2019 до 20.02.2019 року відповідач перебувала у відпустці за період роботи з 01.02.2019 по 31.01.2020 тривалістю 17 календарних днів, у зв`язку з чим їй було нараховано відпускні у розмірі 5835,42 грн. Наказом від 06.05.2019 року № 178-ос відповідача було звільнено з роботи за угодою сторін та визначено утримати із зарплати відповідача кошти за 9 календарних днів щорічної відпустки, що були надані в рахунок невідпрацьованої частини робочого року. Позивач зазначає, що враховуючи те, що звільнення відповідача з посади відбулося 07.05.2019, нарахованої суми зарплати за травень не вистачило для утримання за використану авансом відпустки в розмірі 3089,34 грн. Таким чином, за рахунок відпрацьованих днів з 01.05.2019 по 07.05.2019 було утримано лише частину коштів в розмірі 799,93 грн., і у відповідача утворилася заборгованість перед позивачем у розмірі 2 289,41 грн. З метою досудового врегулювання спору позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою від 17 липня 2019. № 1810 про погашення заборгованості у добровільному порядку, однак заборгованість [PERSON] не погашено. За таких підстав, позивач просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість в розмірі 2 289,41 грн. та судовий збір. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 02 березня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. (а.с. 26) Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подала. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Суд на підставі статті 280 ЦПК України ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Судом встановлено, що наказом № 1-ос від 01 лютого 2017 року [PERSON] прийнято на посаду техніка-лаборанта філії (лабораторії) державного підприємства «Державний центр сертифікації і експертизи сільськогосподарської продукції» у Харківській області з 01 лютого 2017 року з посадовим окладом згідно штатного розпису. (а.с. 5) Наказом № 23-в/тм від 30.01.2019 року [PERSON] надано щорічну відпустку за період з 04.02.2019 року по 20.02.2019 року тривалістю 17 календарних днів, за період роботи з 01.02.2019 по 31.01.2020. (а.с. 8) Наказом № 178-ос від 06.05.2019 року № 178-ос [PERSON] звільнено з займаної посади з 07 травня 2019 року за згодою сторін та визначено відділу бухгалтерського обліку та звітності провести остаточний розрахунок з відповідачем, утримавши кошти за 9 календарних днів щорічної відпустки, що були надані в рахунок невідпрацьованої частини робочого року за період з 01 лютого 2019 року по 07 травня 2019 року. (а.с. 7) Звертаючись у суд з даним позовом, позивач зазначає, що звільнення відповідача з посади відбулося 07.05.2019, нарахованої суми зарплати за травень не вистачило для утримання за використану авансом відпустки в розмірі 3089,34 грн. Таким чином, за рахунок відпрацьованих днів з 01.05.2019 по 07.05.2019 було утримано лише частину коштів в розмірі 799,93 грн. і у відповідача утворилася заборгованість перед позивачем у розмірі 2 289,41 грн. Відповідно до розрахункового листа за травень 2019 року [PERSON] має заборгованість перед підприємством в сумі 2 289,41 грн. (а.с. 11) Відповідно до правової позиції Верхового суду, викладеної в постанові Верхового суду від 17 липня 2019 року № 332-1433/17-ц, спірні правовідносини щодо стягнення заборгованості, яка виникла у зв`язку з використанням днів відпустки, що були надані в рахунок невідпрацьованої частини робочого року регулюються трудовим законодавством. Статтею 22 Закону України «Про відпустки» передбачено, що у разі звільнення працівника до закінчення робочого року, за який він уже одержав відпустку повної тривалості, для покриття його заборгованості власник або уповноважений ним орган провадить відрахування із заробітної плати за дні відпустки, що були надані в рахунок невідпрацьованої частини робочого року. У відповідності до приписів статті 127 Кодексу законів про працю України відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть проводитися за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу, зокрема, при звільнені працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідпрацьованої дні відпустки. Разом з тим, у пункті 24 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 р. № 13 зазначається, що вирішуючи спори, пов`язані із застосуванням статті 127 КЗпП України, суди мають враховувати, що роботодавець може звернутися із зазначеними вимогами до суду згідно з правилами частини першої статті 233 КЗпП України протягом одного року з дня виникнення прпва на відрахування відповідних сум. За таких обставин, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в розмірі 2 289,41 грн. З огляду на наведене, позов ДП "Державний центр сертифікації і експертизи сільськогосподарської продукції" підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в сумі 2 102,00 гривні 60 копійок.

Outcome: approved