Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

У червні 2019 року позивач звернулася до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що 24.04.2015 між нею та відповідачем було укладено шлюб, про що виконавчим комітетом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області зроблено актовий запис № 91 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Позивач вказувала, що за час шлюбу у неї та відповідача народились діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Зі слів позивача, спільне життя сторін не склалося у зв`язку з різними поглядами на сімейне життя, на момент розгляду справи у провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває цивільна справа про розірвання шлюбу між ними. Позивач вказувала, що відповідач не в повному обсязі виконує покладений на нього обов`язок по утриманню дітей, не у повній обсязі бере участь у їхньому матеріальному забезпеченні та у витратах, що здійснюються в зв`язку із забезпеченням дітей всім необхідним для їх проживання та розвитку. З огляду на викладене позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] ? [INFO] , в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою судді від 29.07.2019 було відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідно до розпорядження керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області № 227 від 09.04.2020 було призначено повторний автоматизований розподіл цієї судової справи, за результатами якого головуючої суддею було визначено Дубас Т.В. Ухвалою судді від 09.04.2020 було прийнято справу до провадження, призначено судове засідання. Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06.10.2020 позов було задоволено. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27.05.2021 заочне рішення по справі було скасовано та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 10.06.2021 до суду надійшов відзив, в якому відповідач зазначив, що він визнає позовні вимоги частково, а саме: стягнення аліментів на утримання двох дітей лише у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно до їх повноліття, оскільки він є інвалідом ІІ групи, а також має на утриманні неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка є дитиною-інвалідом, а також непрацездатних батьків, які є інвалідами ІІІ групи. Позивач та її представник у судове засідання не з`явились, позивач подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала в повному обсязі. Представник відповідача та відповідач в судове засідання також не з`явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи та докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.04.2015 сторони зареєстрували шлюб, про що виконавчим комітетом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області було зроблено актовий запис №91 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають двох дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , та сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія № [NUMBER] . Відповідно до довідки №278 від 01.04.20019, виданої ТОВ «Арсенал- Житлосервіс » [PERSON] проживає разом зі своїми дітьми [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки МСЕК від 09.11.2020 № 161152 [PERSON] є інвалідом ІІ групи загального захворювання. Відповідно до свідоцтва про народження від 29.03.2011 серії [NUMBER] та посвідчення серії [NUMBER] , виданого 23.09.2016, у відповідача є неповнолітня донька [PERSON] . [INFO] , яка є дитиною-інвалідом. Також суду було надано копії паспортів та довідок МСЕК [PERSON] та [PERSON] , проте не надано доказів того, що ці особи дійсно є батьками відповідача, а також що вони потребують фінансової допомоги від нього та/або знаходяться на його утриманні. Зважаючи на встановлені обставини, суд вважає за необхідне проаналізувати наступні правові норми. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження кошті в; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. З огляду на ч.ч. 1, 2, 5 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частини 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. З огляду на ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка згідно Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є обов`язковою для застосування національними судами, зміст якої передбачає, що рішення суду повинне бути не тільки законним та обґрунтованим, але й справедливим. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. З урахуванням встановлених судом обставин у справі та проаналізованих правових норм суд приходить до наступних висновків. Позивач просить суд стягнути на її користь з відповідача на утримання їх двох дітей аліменти у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) відповідача, що відповідає звичайному розміру стягнення аліментів, в тому числі й при наявності третьої дитини, оскільки на трьох дітей звичайний розмір стягнення аліментів становить 1/2 частину заробітку (доходу). Доказів того, що стягнення аліментів саме у такому розмірі, поставить відповідача у скрутне фінансове становище, суду надано не було. Так само не надано суду доказів перебування на утриманні відповідача інших осіб. З огляду на вказане суд задовольняє позов у повному обсязі. У зв`язку із задоволенням позову, в порядку ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь державного бюджету судовий збір у розмірі 768,40 грн. Крім того, відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання цього рішення в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. При цьому, з огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даному рішенні, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). На підставі викладеного та

Outcome: approved