Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-05 00:00:00

У квітні 2021 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач), третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей, в якому просила суд визначити місце проживання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] за її місцем проживання. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що сторони з 28.07.2008 року по 11.07.2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі. У шлюбі у сторін народилось двоє дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу діти проживають разом з позивачкою та перебувають на її утриманні. Відповідач надає дітям фінансову допомогу на власний розсуд, стрічався та проводив час з доньками на власний розсуд. Після подання позивачем заяви про стягнення аліментів, відповідач заблокував будь-яке спілкування з нею, тому вирішити питання пов`язані з життям дітей є неможливим, тому для належного забезпечення реалізації прав та інтересів доньок, звернулась до суду з позовом про визначення місця проживання дітей. Ухвалою суду від 11.05.2021 року, відкрито загальне позовне провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. У липні 2021 року до суду від відповідача надійшла заява про визнання позову. У серпні 2021 року від третьої особи надійшов висновок Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації від 23.07.2021 року. Позивач та відповідач у судове засідання не з`явились, від її представника позивача та представника відповідача надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити. Представник третьої особи, у судове засідання не з`явились, разом з висновком надали суду клопотання про розгляд справи у їх відсутність та просили вирішити позов з урахуванням висновку. Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 207 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що сторони перебували з 28.07.2008 у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 30.06.2015 року було розірвано (а.с.8). За час перебування в шлюбі у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.9,10). Відповідно до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до положень ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Зі змісту ст. 150 СК України вбачається, що одним із основних батьківських обов`язків є обов`язок по належному вихованню дитини, прищеплення їй моральних цінностей, духовності, культури своєї нації. Саме батьки повинні навчити дитину формувати систему пріоритетів та ні в якому разі не дати їй спотворити існуюче світосприйняття. Батьки повинні виховувати особистість, яка б із повагою ставилася б до прав та свобод інших людей, любила б свою сім`ю та родину. Принципом Конвенції існує принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до вимог ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ч. 1 та 2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов"язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров"я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно ст. 11,12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сімї разом з батьками або в сімї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обовязки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сімї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх заміняють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її для самостійного життя та праці. Як вбачається з матеріалів справи, а саме довідки ТОВ «ЕК «Комфорт-Майстер» та акту від 29.03.2021 року затвердженого ТОВ «ЕК «Комфорт-Майстер», [PERSON] разом з донькам [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с.12, 13). [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] навчаються у гімназії № 59 ім. О.М. Бойченка, що підтверджується довідками № 41 та № 42 від 12.04.2021 року. (а.с. 14). Судом встановлено, що [PERSON] працює у ТОВ «НТЦ Експорту та Імпорту» на посаді консультанта, має стабільний дохід, наразі знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Судом встановлено, що згідно висновку Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації від 23.07.2021 року № 100-10778 місце проживання дітей повинно бути з матір`ю - [PERSON] (а.с.33-34). Крім того, як встановлено, що відповідач не заперечує, щоб діти проживали разом з позивачем. Відповідно до ст.163 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду. Суд може відмовити у відібранні малолітньої дитини і переданні її батькам або одному з них, якщо буде встановлено, що це суперечить її інтересам. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року N 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України", вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання. Відповідно до ч.2 ст.1 Європейської Конвенції про здійснення прав дітей (1991р), предметом цієї Конвенції є підтримка у найвищих інтересах дітей їхніх прав. Зі змісту ст. 3 Конвенції вбачається, що першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 р., проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Малолітня дитина не повинна, крім виняткових обставин, відокремлюватися від матері. Суспільство і органи влади повинні забезпечити необхідний догляд за дітьми, які залишилися без піклування сім`ї або без адекватних засобів підтримки. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з викладеного вище, обставин, встановлених в судовому засіданні, суд приходить до висновку про встановлення місця проживання малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] за місцем її проживання або перебування. Враховуючи вищевикладене позовні вимоги підлягаю задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved