Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-14 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із вищевказаним позовом до відповідача, підставність якого обґрунтував тим, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина за заповітом вчиненим 13.05.2011, відповідно до якого він заповів усе належне йому майно позивачеві. [INFO] померла мати позивача [PERSON] . Спадщина після її смерті також відкрилась за заповітом від 13.05.2011, відповідно до якого належне їй майно вона заповіла позивачеві. До складу спадщини після обох спадкодавців увійшли частки житлового будинку, що розташований по [ADDRESS] , який мав статус колгоспного двору, отож належав його членам. Позивач спадщину після смерті батьків прийняла шляхом постійного проживання із ними. Інші спадкоємці за наявності заповіту, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині відсутні. Утім у видачі нотаріального акту на її ім`я на вищевказаний об`єкт нерухомості нотаріусом відмовлено, оскільки не було надано правовстановлюючого документа про належність майна спадкодавцям, що стало підставою для звернення до суду із даним позовом. У визначений судом строк відповідач відзиву до суду не направив, однак сільський голова надав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав, не заперечував щодо задоволення позову, а розгляд справи просив проводити за відсутності їх представника. Ухвалою суду від 26.04.2019 було витребувано за клопотанням позивача матеріали спадкових справ після смерті [PERSON] та [PERSON] . У судове засідання позивач та його представник не з`явились, утім останній надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав просив суд їх задовольнити, а розгляд справи проводити за його відсутності. З огляду на викладене, суд вважає, що за результатами підготовчого провадження можливо ухвалити рішення, тому розгляд справи суд проводить в даному судовому засіданні, на підставі наявних у справі доказів, за відсутності сторін, не здійснюючи при цьому фіксування судового засідання технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраним у справі доказами, встановив, що [INFO] помер [PERSON] , на що вказує свідоцтво про смерть серія [NUMBER] . Після його смерті відкрилась спадщина. Із матеріалів спадкової справи до майна [PERSON] встановлено, що спадщина відкрилась за заповітом вчиненим 13.05.2011, відповідно до якого [PERSON] заповів усе належне йому майно свої дочці - позивачеві [PERSON] Вказаний заповіт не змінено та не скасовано. Позивач, будучи спадкоємцем за заповітом, спадщину прийняла шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Із довідки виданої виконавчим комітетом Вербівської сільської ради Липовецького району від 15.11.2015 встановлено, що із [PERSON] на час його смерті була зареєстрована та постійно проживала, окрім позивача його дружина [PERSON] , 1940 року народження. Факт їх родинних відносин підтверджено. Встановлені судом обставини та перевірені зібраними у справі доказами свідчать про те, що дружина спадкодавця на час відкриття спадщини була особою непрацездатного віку, отож набула права на спадкування обов`язкової частки, оскільки відомості про відмову від спадщини в матеріалах справи відсутні. Отож після смерті [PERSON] спадщину прийняли позивач та дружина спадкодавця. [INFO] померла [PERSON] , на що вказує свідоцтво про смерть серія [NUMBER] . Після її смерті відкрилась спадщина за заповітом від 13.05.2011 року, відповідно до якого вона заповіла усе належне їй майно своїй дочці - позивачеві у справі [PERSON] .Позивач, спадщину прийняла шляхом постійного проживання. Інші спадкоємці, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині за наявності заповіту відсутні, отож позивач є єдиним спадкоємцем після смерті матері. Факт родинних відносин підтверджено свідоцтвом про народження позивача та про її одруження. Із довідок виданих Вербівською сільською радою Липовецького району від 06.03.2019 за №93, 99 та 02.04.2019 за №01-15/120 та №01-15/119 встановлено, що [PERSON] мав у власності житловий будинок по [ADDRESS] , вказаний об`єкт нерухомості належав до суспільної групи колгоспний двір за відомостями по господарських книг сільської ради. Станом на 15.04.1991 головою двору був [PERSON] , членами [PERSON] та [PERSON] (позивач). Постановою приватного нотаріуса Липовецького районного нотаріального округу від 06.03.2019 позивачеві відмовлено у видачі на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] . Така відмова мотивована тим, що заявником не було надано правовстановлюючого документа на підтвердження належності майна спадкодавцеві. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справі про спадкування" роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно технічного паспорту виготовленого КП «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» 28.12.2018, вказаний житловий будинок збудований в 1970 році. Згідно рішення Вербівської сільської арди від 20.12.2018 поштова адреса житлового будинку по [ADDRESS] , змінено на [ADDRESS] . Згідно з абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на новостворене нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками N 32 та N 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року N 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року N 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності (Лист, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 16.05.2013, № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування"). Зібрані у справі докази підтверджують належність майна трьом особам по 1/3 кожному, а саме: [PERSON] , [PERSON] та позивачеві [PERSON] , позивач після смерті батька, а в подальшому після смерті матері спадщину прийняла, у тому числі у виді часток вказаного об`єкта нерухомості, які належали спадкодавцям, отож стала одноосібним власником житлового будинку, який мав статус колгоспного двору та є предметом спору, відтак він їй належить, іншого майна на території сільської ради яке б належало спадкодавцям не встановлено, отож об`єкт нерухомості конкретизовано, підтвердженням чого є довідки видані органом місцевого самоврядування, однак реалізувати свої спадкові права в нотаріальному порядку позивач позбавлена можливості. За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність порушених прав позивача, що є очевидним, а обраний ним спосіб захисту порушених прав є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, що було встановлено в ході судового розгляду, отож суд дійшов висновку, що позов обґрунтований. Крім цього, відповідач надала суду заяву про визнання позову. Ураховуючи те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та виносить рішення про його задоволення. Відповідно доч.1ст.142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову. Зважаючи на викладене, суд вважає за доцільне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved