Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-19 00:00:00

01.08.2016 р. позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] шкоди, завданої ним як працівником ТОВ «Агробізнес» внаслідок дорожньо-транспортної пригоди під час виконання трудових обовязків, в розмірі 71 189,36 грн., а також 600,00 грн. за проведення автотоварознавчого дослідження та судові витрати. Заочним рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 16.12.2016 р. позов задоволений, стягнуто з [PERSON] 71 189,36 грн. завданої майнової шкоди, 600,00 грн за проведення автотоварознавчого дослідження та 1378,00 грн сплаченого судового збору, а всього 73167,36 грн. За результатами розгляду заяви [PERSON] про перегляд заочного рішення ухвалою Богунського районного суду від 22.02.2018 р. заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 16.12.2016 р. скасовано, справу призначено до судового розгляду. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що [PERSON] під час виконання трудових обовязків, керуючи автомобілем марки «Mersedes-Benz», реєстраційний номер [NUMBER], на 7 км. а/д Житомир-Чернівці в с. Тетерівка Житомирського району, відволікся від керування, виїхав на смугу зустрічного руху та здійснив зіткнення з автомобілем «Ісузу», державний номерний знак [NUMBER], внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. З посиланням на ст. 22 ЦК України, ст. 130,132,134,135-1,136 КзпП України просить стягнути з [PERSON] на відшкодування шкоди, завданої підприємству внаслідок ДТП за участі останнього, 71 189,36 грн. вартості матеріального збитку завданих пошкоджень автомобілю «Мercedes-Benz 308», який належить позивачу. На обґрунтування позовних вимог надав копії наказів про прийняття та звільнення з роботи [PERSON], копію договору про повну матеріальну відповідальність, копію постанови Богунського районного суду м. Житомира про визнання [PERSON] винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП , копію свідоцтва про реєстрацію ТЗ, копію звіту про оцінку автомобіля, копію висновку експерта за результатами проведення технічної експертизи автомобіля. Відповідач проти позову заперечив, зазначив, що причиною зіткнення автомобілів є факт керування ним автомобіля у стані втоми, оскільки з боку ТОВ «Агробізнес» були порушені його умови праці та відпочинку, відрядження тривали протягом декількох днів підряд та розпочинались з четвертої години ранку. Окрім того зазначив, що Перелік професій і посад, що заміщаються або виконуються працівниками, з якими підприємство, установа, організація можуть укладати письмові договори про повну матеріальну відповідальність, не містить посади водія-експедитора автомобіля, обовязки якого він виконував. Також заперечив і факт укладення ним договору про повну матеріальну відповідальність, заявивши клопотання про витребування оригіналу цього документа з метою встановлення справжності свого підпис на ньому. Зазначив, що внаслідок ДТП він був травмований, проходив стаціонарне лікування, про що було відомо роботодавцю, однак останній звільнив його з роботи за прогули. Позивач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належно, подав заяву в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує, просить справу розглянути без його участі (а.с.115). Відповідач та його представник у судове засідання не зявилися, представником відповідача подано до суду заяву про розгляд справи без її участі та участі відповідача, в якій просить відмовити у задоволенні позову з посиланням на недоведеність вини [PERSON] та ненадання суду оригіналу договору про повну матеріальну відповідальність (а. с.135). Судом за клопотанням відповідача витребувано від ТОВ «Агробізнес» для огляду в судовому засіданні 20.02.2019 р. оригінал договору про повну матеріальну відповідальність від 10.10.2014 року, укладений з [PERSON] Вимоги суду позивач не виконав, оригінал договору не надав, про причини неподання витребуваного документа не повідомив, уповноваженого представника в судове засідання 20.02.2019 р. не направив. Відповідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Повно, всебічно та обєктивно встановивши обставини справи, дослідивши безпосередньо в судовому засіданні наявні у справі докази в їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Загальні підстави і умови матеріальної відповідальності працівників за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків, визначені главою IX Кодексу законів про працю України, ст. 130 якої, зокрема, встановлено, що при покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. Статтею 132 КзпП України встановлено, що за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. Випадки встановлення повної матеріальної відповідальності визначені ст. 134 КзпП України, серед яких, зокрема, є укладення між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу письмового договору про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Відповідно ст.135-1 КзпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. У силу ст. 138 КзпП України обовязок доказування наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника за шкоду, заподіяну підприємству, покладається на власника або уповноваженого ним органу. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, встановленої ст. 1166 ЦК України, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування матеріальної шкоди підлягає наявність заподіяної шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд встановив, що 08.04.2014 р. згідно наказу директора ТОВ «Агробізнес» № 542 [PERSON] був прийнятий на роботу водієм-експедитором Житомирського регіонального структурного підрозділу ТОВ «Агробізнес» із закріпленням за останнім транспортного засобу «Mersedes-Benz», реєстраційний номер [NUMBER]. 01.04.2015 р. відповідач, керуючи автомобілем марки «Mersedes-Benz», реєстраційний номер [NUMBER], що належить ТОВ «Агробізнес» на праві приватної власності, на 7 км. а/д Житомир-Чернівці в с. Тетерівка Житомирського району, відволікся від керування, виїхав на смугу зустрічного руху та здійснив зіткнення з автомобілем «Ісузу», державний номерний знак АА 3189ЕЕ, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 11.08.2015 р., [PERSON], визнано винним у скоєні вищевказаної ДТП та закрито провадження у звязку зі сплином строку для накладення адміністративного стягнення. При вирішенні питання щодо наявності підстав для настання повної матеріальної відповідальності працівника на підставі укладеного договору підлягає дослідженню факт укладення такого договору, а також чи належить працівник до категорії працівників, з якими згідно ст.135-1 КзпП України може бути укладений такий договір. На обґрунтування позовних вимог позивач надав копію договору про повну матеріальну відповідальність від 10.10.2014 р., укладеного з [PERSON] У силу положень ч. 2, 6 ст. 95 ЦПК України суд не бере до уваги доводи та докази ТОВ «Агробізнес» про наявність підстав для покладення на працівника повної матеріальної відповідальності на підставі п.1 ст.134 КзпП України, оскільки позивач вимоги суду щодо надання оригіналу договору про повну матеріальну відповідальність від 10.10.2014 р., укладеного з [PERSON], не виконав, для огляду в судове засідання не надав. Окрім того, суд враховує, що у Переліку професій та посад, що заміщаються або виконуються працівниками, з якими підприємство, установа, організація можуть укладати письмові договори про повну матеріальну відповідальність, затвердженого постановою Державного комітету Міністрів СРСР по праці і соціальних питаннях, Секретаріату Всесоюзної Професійних Спілок від 28 грудня 1977 р. N 447/24, посада водія- експедитора відсутня, а наявна лише посада експедитора по перевезенню вантажів. Доказів виконання відповідачем згідно його функціональних обовязків робіт як експедитора по перевезенню вантажів та заподіяння шкоди внаслідок невиконання саме цих обовязків позивач не надав. Отже, за займаною посадою та характером виконуваної роботи відповідач не відноситься до кола осіб, з якими згідно законодавства може укладатися договір про повну матеріальну відповідальність. \~ \~ \~ \~ За таких умов укладений 10.10.2014 р. із [PERSON] письмовий договір про повну матеріальну відповідальність юридичної сили не має і не може бути підставою для покладення на нього матеріальної відповідальності у повному розмірі заподіяної з його вини шкоди. \~ \~ \~ \~ Будь-яких доказів існування інших підстав, передбачених ст. 134 КзпП України, для покладення на відповідача відповідальності за завдану шкоду у повному розмірі позивачем не надано. За даних обставин згідно ст. 132 КзпП України за шкоду, заподіяну ТОВ «Агробізнес» при виконанні трудових обов'язків, [PERSON]Є має нести матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Водночас позивачем не надано доказів на підтвердження розміру середньомісячного заробітку працівника, а також дотримання роботодавцем вимог ст. 136 КзпП України щодо порядку покриття шкоди, заподіяної працівником . Згідно ст.12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах диспозитивності, змагальності сторін, при цьому суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позивачем не доведена наявність підстав для покладення на [PERSON] як повної, так і обмеженої матеріальної відповідальності за шкоду, заподіяну ним як працівником ТОВ «Агробізнес» під час виконання трудових обовязків . Окрім того, ч. 3 ст. 233 КзпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Даний строк звернення до суду з позовом є обов'язковим і застосовується незалежно від заяви сторін. При цьому суд враховує, що вищевказаний строк не є строком позовної давності, а є строком звернення до суду за вирішенням трудових спорів, тобто особливим правовим інститутом. Обговорення причин пропущення такого строку має відбуватися незалежно від обґрунтованості позову по суті. Дорожньо-транспортна пригода із пошкодженням належного ТОВ «Агробізнес» автомобіля «Mersedes-Benz», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням водія-експедитора [PERSON], сталася 01.04.2015 р. З позовом про стягнення шкоди, завданої працівником внаслідок ДТП під час виконання [PERSON] трудових обовязків, ТОВ «Агробізнес» звернулося 01.08.2016 р., тобто з пропуском річного строку, причин, які б вказували на поважність пропуску звернення до суду та наявність підстав для їх поновлення у порядку ст. 234 КзпП України, позивач не зазначив. Пропущення строку звернення до суду є самостійною підставою для відмови у позові лише у разі обґрунтованості позовних вимог. Враховуючи викладене суд відмовляє у задоволенні позову у звязку з недоведеністю та необґрунтованістю позовних вимог, судові витрати згідно вимог ст. 141 ЦПК України покладаються на позивача. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed