Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-05 00:00:00

02.01.2020 року ТОВ «АВТО-ЛІЗИНГ» звернулося до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про стягнення з останньої заборгованості у розмірі 126 013 грн. 24 коп., пені у розмірі 78 005 грн. 83 коп., за договором фінансового лізингу № 20181228/1 від 28.12.2018 року, укладеного між сторонами по справі, з підстав невиконання позичальником умов договору. Ухвалою суду від 21.01.2020 року відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 24.02.2020 року відкладено підготовче засідання за клопотанням представника відповідача за первісним позовом - адвоката Працевитого Г.О. та надано йому час для ознайомлення з матеріалами справи та написання відзиву по справі. 11.03.2020 року представник відповідача за первісним позовом - адвокат Працевитий Г.О. надав суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволені позовної заяви у повному обсязі, посилаючись на те, що позовні вимоги ТОВ «АВТО-ЛІЗІНГ» є безпідставними та незаконними, оскільки ґрунтуються на договорі фінансового лізингу № 20181228/1 від 28.12.2018 року, який укладений між сторонами по справі в простій письмовій формі, без нотаріального посвідчення, а тому в силу положень ст. 220 ЦК України є нікчемним. 11.03.2020 року [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом про захист прав споживачів, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів. В обґрунтування зустрічного позову [PERSON] зазначила, що 28.12.2018 року між ТОВ «АВТО-ЛІЗИНГ» та нею було укладено договір фінансового лізингу № 20181228/1, предметом якого є транспортний засіб, марки BMW, модель Х5, 2007 року випуску, номер кузова [NUMBER] , вартістю 576 555 грн. 00 коп., що в еквіваленті в доларах США за курсом НБУ на дату укладення цього договору становило 21 000 дол. США. Пунктом 11.1. вказаного договору фінансового лізингу визначено, що лізингоодержувач отримує предмет лізингу, зазначений у цьому договорі, у володіння та користування на умовах фінансового лізингу та зобов`язується сплачувати лізингові платежі на умовах, визначених цим договором. За умовами договору лізингу [PERSON] було сплачено на користь ТОВ «АВТО-ЛІЗИНГ» лізингові платежі за отримання предмету лізингу в розмірі 150 629 грн. 47 коп., одноразову фінансову комісію в розмірі 22 594 грн. 42 коп., а також було передбачено сплату щомісячних платежів у вигляді фінансової комісії в розмірі 373,08 дол. США, лізинговий платіж в розмірі 830,28 дол. США. Кількість щомісячних лізингових платежів (без урахування платежу для отримання автомобіля) - 36. 29.12.2018 року між сторонами по справі був підписаний акт прийому-передачі предмету лізингу (транспортного засобу), відповідно до якого лізингодавець передав, а лізингоодержувач отримав у користування вище зазначений предмет лізингу. Вказаним актом від 29.12.2018 року, зокрема, підтверджується сплата [PERSON] на користь ТОВ «АВТО-ЛІЗІНГ» платежу для отримання предмету лізингу в сумі 150 629 грн. 47 коп. та одноразову фінансову комісію в сумі 22 594 грн. 42 коп. Окрім вищезазначеного платежу для отримання предмету лізингу та одноразової фінансової комісії, лізингодавець станом на 26.12.2019 року отримав від [PERSON] також щомісячні платежі на загальну суму 110 498 грн. 00 коп. Таким чином, [PERSON] було сплачено на користь ТОВ «АВТО-ЛІЗІНГ» платежів на суму 283 721 грн. 89 коп. Також [PERSON] зазначено, що нею був повернутий ТОВ «АВТО-ЛІЗІНГ» предмет лізингу. Посилаючись на те, що договір фінансового лізингу № 20181228/1 від 28.12.2018 року, предметом якого є транспортний засіб, є нікчемним, оскільки укладений всупереч положень ч. 2 ст. 799 ЦК України, тобто в простій письмовій формі без нотаріального посвідчення, просить суд визнати недійсним договір фінансового лізингу № 20181228/1 від 28.12.2018 року, укладений між ТОВ «АВТО-ЛІЗИНГ» та [PERSON] . У зв`язку з недійсністю (нікчемністю) договору фінансового лізингу № 20181228/1 від 28.12.2018 року, укладеного між ТОВ «АВТО-ЛІЗИНГ» та [PERSON] , просить стягнути з ТОВ «АВТО-ЛІЗИНГ» на її користь сплачені кошти за договором фінансового лізингу № 20181228/1 від 28.12.2018 року в розмірі 283 721 грн. 89 коп., що складаються з: 150 629 грн. 47 коп. - платіж за отримання предмету лізингу, 22 594 грн. 42 коп. - одноразова фінансова комісія, 110 498 грн. 00 коп. - щомісячні платежі з виплати залишку вартості предмету лізингу. А також, стягнути з ТОВ «АВТО-ЛІЗИНГ» на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу, у зв`язку із розглядом цієї справи. Ухвалою суду від 25.05.2020 року зустрічну позовну заяву прийнято до розгляду та об`єднано первісний позов з зустрічним в одне провадження. Ухвалою суду від 25.05.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Під час розгляду справи первісний позов ТОВ «АВТО-ЛІЗИНГ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу, ухвалою суду від 06.08.2020 року, залишено без розгляду, з підстав повторної неявки в судове засідання представника позивача, в зв`язку з чим судом вирішуються зустрічні позовні вимоги [PERSON] до ТОВ «АВТО-ЛІЗИНГ» про захист прав споживачів, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином. Свої інтереси довірила представляти адвокату Працевитому Г.О. Останній надав суду заяву про розгляд справи без його участі та участі [PERSON] , зустрічний позов підтримують у повному обсязі та наполягають на його задоволенні. Представник відповідача - ТОВ «АВТО-ЛІЗИНГ» у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином. Заяв, клопотань про відкладення слухання справи суду не надано. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, взявши до уваги надану представником позивача за зустрічним позовом [PERSON] - адвоката Працевитого Г.О. заяву, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків. За вимогами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 28.12.2018 року між ТОВ «АВТО-ЛІЗИНГ» (лізингодавець) та [PERSON] (лізингоодержувач) укладено договір фінансового лізингу № 20181228/1 від 28.12.2018 року (далі - договір), який було підписано між сторонами в простій письмовій формі, без нотаріального посвідчення. Відповідно до договору, предметом лізингу є автомобіль марки BMW, модель Х5, 2007 року випуску, номер кузова [NUMBER] , вартістю 576 555 грн. 00 коп., що в еквіваленті в доларах США за курсом НБУ на дату укладення цього договору становило 21 000,00 дол. США. Пунктом 1.1. договору визначено, що лізингоодержувач отримує предмет лізингу, зазначений в цьому договорі, у володіння та користування на умовах фінансового лізингу та зобов`язується сплачувати лізингові платежі на умовах, визначених цим договором. Пунктом 4.1. договору визначено, що лізингові платежі складаються із суми, яка відшкодовує частину вартості предмету лізингу, та щомісячної фінансової комісії. Пунктом 4.2. договору зазначається, що всі платежі за договором сплачуються лізингоодержувачем у безготівковій формі на поточний рахунок лізингодавця в гривнях за курсом НБУ на дату здійснення платежу, крім «платежу для отримання предмету лізингу» та «одноразова фінансова комісія», які сплачуються лізингоодержувачем у безготівковій формі на поточний рахунок лізингодавця в гривнях за курсом НБУ на дату укладення договору. Пунктом 4.3. договору зазначено, що платіж для отримання предмету лізингу та одноразову фінансову комісію, зазначені в цьому договорі, лізингоодержувач сплачує лізингодавцю протягом 1 (одного) банківського дня з дати підписання цього договору, але не пізніше дати підписання акту прийому-передачі предмету лізингу. Платіж для отримання предмету лізингу (25 % від вартості предмету лізингу + страхування на один рік) складає: 150 629 грн. 47 коп. Одноразова фінансова комісія (3,75 % від вартості предмету лізингу + страхування) складає: 22 594 грн. 42 коп. Щомісячна фінансова комісія, що входить до складу місячного платежу 1,7 %, еквівалент в дол. США становить 373,08 дол. США. Щомісячний платіж з виплати залишку вартості предмету лізингу + страхування включно з фінансовою комісією (лізинговий платіж), еквівалент в дол. США становить 830,28 дол. США. Кількість лізингових платежів (без урахування платежу для отримання автомобіля): 36. Дата сплати лізингового платежу: до 29 числа кожного місяця. Кінцевий термін передачі автомобіля лізингоодержувачу: до 29.12.2018 року. Загальна сума договору, еквівалент в дол. США: 35 376,39 дол. США. 29.12.2018 р. між [PERSON] та ТОВ «АВТО-ЛІЗИНГ» було підписано акт прийому-передачу предмету лізингу (транспортного засобу) згідно з яким ТОВ «АВТО-ЛІЗИНГ» передало, а [PERSON] прийняла в користування предмет лізингу - автомобіль BMW X5 2007 року випуску. Оскільки між сторонами було підписано акт приймання-передачі предмету лізингу, це підтверджує згідно з п. 4.3 договору факт сплати [PERSON] платежу за отримання предмету лізингу та платіж за одноразову фінансову комісію Зі змісту позовної заяви ТОВ «АВТО-ЛІЗИНГ», в якій зазначений розрахунок заборгованості за договором фінансового лізингу, судом встановлено, що [PERSON] було здійснено платежі за договором, а саме: 01.02.2019 року на суму 23 032 грн. 80 коп. та 967 грн. 20 коп., 28.02.2019 року на суму 21 444 грн. 38 коп. та 1 555 грн. 62 коп., 27.03.2019 року на суму 20 845 грн. 50 коп. та 2 154 грн. 50 коп., 07.05.2019 року на суму 10 500 грн. 00 коп., 30.07.2019 року на 9 446 грн. 97 коп. та 20 551 грн. 03 коп., а всього на суму 110 498 грн. 00 коп. Суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. ст. 1, 2 Закону України «Про фінансовий лізинг», фінансовий лізинг (далі - лізинг) - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відносини, що виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Згідно з ч. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг», договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу, строк на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу), розмір лізингових платежів, інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Частиною 2 ст. 806 ЦК України зазначено, що до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Згідно зі ст. 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Нормами ст. ст. 203, 627 ЦК України, передбачено, що правочин є чинним, якщо його зміст не суперечить цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, волевиявлення учасників є вільним і відповідає їхній волі та спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору. Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства Згідно з ч. 1 ч. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Виходячи з аналізу норм чинного законодавства, за своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України, а тому до договорів фінансового лізингу, що укладені з фізичними особами застосовуються також вимоги ст. 799 ЦК України щодо нотаріальної форми такого правочину. Відповідно до ч. 1 ч. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Нікчемність договору фінансового лізингу, який укладений з фізичною особою без нотаріального посвідчення підтверджується позиціями Верховного суду в постановах від 16.12.2015 року № 6-2766цс15, від 18.01.2017 року № 363/3673/14-ц, N 6-2766цс15 від 16 грудня 2015 року, N 6-1551цс16 від 19 жовтня 2016 року, від 13.06.2018 року № 305/43/16-ц, від 31.10.2018 року № 757/17094/16-ц, від 05.03.2018 року № 731/45/16-ц, від 29.07.2019 року № 547/1220/16-ц. В той же час, відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом. Такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення. Таким чином, слід розмежовувати поняття «нікчемний» та «недійсний» правочин. Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року (справа N 6-2766цс15), від 19 жовтня 2016 року (справа N 6-1551цс16), від 18 січня 2017 року (справа N 6-648цс16). У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Постановою Верховного суду від 04.12.2019 року № 234/13519/16-ц зазначається, що договір лізингу, що не був посвідчений нотаріально, є нікчемним в силу закону, а тому окреме визнання судом його недійсним не передбачене. Таким чином, позовні вимоги в частині визнання недійсним договору фінансового лізингу № 20181228/1 від 28.12.2018 року, укладений між ТОВ «АВТО-ЛІЗИНГ» та [PERSON] задоволенню не підлягають, оскільки вказаний договір є нікчемним, а тому не може бути визнаний судом недійсним. При цьому, позовні вимоги щодо застосування реституції на думку суду є обґрунтованими, та підлягають задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а у випадку неможливості такого повернення (зокрема, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі) необхідно відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Постановами Верховного суду від 28.08.2019 року № 751/1826/17, від 25.09.2019 року № 522/1470/16-ц, 25.09.2019 року № 357/8295/16-ц, від 13.11.2019 року № 185/2696/16-ц зазначається, що в зв`язку з нікчемністю договору фінансового лізингу, лізингодавець зобов`язаний в порядку ст. 216 ЦК України повернути лізингоодержувачу всі сплачені платежі за договором. Отже, у разі застосування реституції за нікчемним договором лізингу лізингодавець зобов`язаний повернути лізингоодержувачу сплачені ним платежі на виконання умов договору фінансового лізингу № 20181228/1 від 28.12.2018 року в розмірі 283 721 грн. 89 коп., що складається з: 150 629 грн. 47 коп. - платіж для отримання предмету лізингу, 22 594 грн. 42 коп. - одноразова фінансова комісія, 110 498 грн. 00 коп. - щомісячні платежі з виплати залишку вартості предмету лізингу. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що в цій частині позовні вимоги є доведеними та законним та підлягають задоволенню. З приводу позовних вимог позивача за зустрічним позовом [PERSON] про стягнення з ТОВ «АВТО-ЛІЗИНГ» на її користь витрат на професійну правничу допомогу, у зв`язку із розглядом цієї справи, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Щодо витрат на правову допомогу судом відмічається, що відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу та розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення від 06.07.2015 року у справі «Заїченко проти України»). Як вбачається з матеріалів справи позивач за зустрічним позовом [PERSON] користувалася послугами адвоката Працевитого Г.О., однак суду не надано жодних доказів понесення останньою витрат на правову допомогу, а тому вимоги позивача за зустрічним позовом щодо стягнення витрат на оплату правової допомоги адвокату Працевитому Г.О., є недоведеними і задоволенню не підлягають. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме з відповідача на користь держави стягуються витрати по оплаті судового збору.

Outcome: partial