Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

01.09.2015 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо транспортної пригоди в порядку регресу. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що між 05.02..2010 року на вул. Малиновського в м. Києві сталася ДТП за участі застрахованого позивачем автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON], автомобіля [NUMBER], автомобіля «Опель», д.н.з. [NUMBER], та автомобіля [NUMBER], під керуванням відповідача. Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 13.04.2010 року відповідача було визнано винним у вчиненні ДТП за звільнено від кримінальної відповідальності. При цьому 28.10.2009 року між позивачем та [PERSON] був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту №206-04347-09 щодо автомобіля [NUMBER]. 05.02.2010 року [PERSON] звернулась до позивача з заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. На виконання умов договору старування та на підставі страхових актів, рахунків-фактур і розрахунків сум страхового відшкодування позивач здійснив виплату страхового відшкодування у загальному розмірі 94981,13 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №4510 та №4190 від 31.10.2013 року. Посилаючись на положення Закону України «Про страхування» та ст.ст. 990, 993, 1191, 1192 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача в порядку регресу сплачену ним суму страхового відшкодування, а також відшкодувати за рахунок відповідача понесені позивачем судові витрати. До почату судового розгляду представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. Проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився. Повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи суд визнає належним на підставі положень ст. 74 ЦПК України, враховуючи, що судова кореспонденція, яка направлялась за зареєстрованим місцем проживання відповідача повернулась до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зміст наведеної норми та викладені вище обставини, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи 28.10.2009 року між позивачем та [PERSON] був укладений договір добровільного страхування транспортного засобу №206-04347-09, за яким було застраховано автомобіль [NUMBER] (а.с. 5-6). За змістом наявної в матеріалах справи постанови Оболонського районного суду м. Києва від 13.04.2010 року, відповідач 05.02.2010 року приблизно о 00 год. 50 хв., перебуваючи за кермом автомобіля [NUMBER], та рухаючись по вул. Малиновського в м. Києві, під'їжджаючи до нерегульованого пішохідного переходу не переконався, що на нерегульованому пішохідному переході немає пішоходів та грубо порушуючи п. 18.1. ПДР України, не зменшив швидкість, не зупинився та продовжив рух, в зв'язку із чим здійснив наїзд на пішохода [PERSON] Після цього відповідач не впорався з керуванням свого транспортного засобу та здійснив наїзд на стоячий автомобіль [NUMBER], який здійснив наїзд на автомобіль «Деу», «Деу», д.н.з. [NUMBER], а останній по інерції здійснив наїзд на автомобіля «Опель», д.н.з. [NUMBER]. У зв'язку з примиренням з потерпілим вказаною постановою суду відповідача було звільнено від кримінальної відповідальності та закрито кримінальну справу (а.с. 27). Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. 05.02.2010 року потерпіла [PERSON] звернулась до позивача з заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування (а.с. 7-9). З матеріалів справи слідує, що позивач визнав зазначену дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком та виплатив потерпілому [PERSON] страхове відшкодування у загальному розмірі 94981,13 грн., що підтверджується страховим актом №12577/206, розрахунком страхового відшкодування до страхового акту №12577, страховим актом №12299/206, розрахунком страхового відшкодування до страхового акту №12299, рахунками-фактур та ремонтною калькуляцією, а також копіями платіжних доручень №4510 від 31.10.2013 року, №4509 від 31.10.2013 року (а.с. 10-23). Виходячи з вимог ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Згідно частини другої ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідної за завдані збитки. За нормою ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо іншій розмір не встановлено законом. Враховуючи встановлені судом обставини справи та викладені норми чинного законодавства України суд приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. В порядку ст.88 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума понесених судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved