overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-02 00:00:00

01 липня 2014 року до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області звернулися позивач [PERSON] та його представник [PERSON] з вищевказаним позовом, який обґрунтовано тим, що з 1970 року по 1975 рік позивач [PERSON] навчався у Криворізькому гірничорудному інституті і отримав диплом з відзнакою ([NUMBER]). В 1978 році останній поступив та у 1981 році закінчив аспірантуру КГРІ і в 1983 році захистив дисертацію, за що йому була присвоєна вчена ступінь кандидата наук (Диплом кандидата наук [NUMBER] від 13 липня 1983 року). У 1984 році [PERSON] перейшов з КГРІ за конкурсом на роботу старшим викладачем у Криворізький філіал Київського інституту народного господарства (наказ КФ КІНГ №216- к від 17 жовтня 1984 року), де за досягнення у науково-педагогічній діяльності йому було присвоєно звання доцента (Атестат доцента [NUMBER] від 30 вересня 1991 року). У 2011 році Криворізький економічний інститут (колишній КФ КІНГ), де позивач працював доцентом, було включено до складу ДВНЗ «Криворізький національний університет». В 2012 році усі викладачі університету були переведені на контрактну форму трудових договорів, і з позивачем було укладено контракт на три роки: з 29 серпня 2012 року по 31 серпня 2015 року. В червні 2013 року, його було сповіщено про те, що з нового навчального року він повинен брати участь в конкурсі для подальшої роботи в університеті, і тому його буде звільнено згідно контракту. 24 липня 2013 року, позивачеві виповнилося 60 років і він отримав право на пенсію за віком на загальних засадах соціального страхування (пенсійне посвідчення [NUMBER]). 31 серпня 2013 року, його було звільнено з ДВНЗ «КНУ» у зв'язку із закінченням терміну дії контракту (наказ ДВНЗ «КНУ» №87-к від 23 серпня 2013 року). Спроби позивача [PERSON] продовжити трудову діяльність в університеті через участь у конкурсі на посаду доцента ні до чого не призвели, з яких причин йому не пояснювали. На той момент він так і не розумів, що робилося в Університеті і з який причин кожен раз йому відмовляли в роботі. Кожна зустріч з керівництвом ні до чого не приводила, було чути одні обіцянки. З моменту звільнення з роботи і по теперішній час він не працює. 24 січня 2014 року, позивачеві виповнилося 60 років та 6 місяців, і відповідно до Закону України «Про наукову та наукову-технічну діяльність» він отримав право і перейшов на пенсію за віком як науковий працівник (копія довідки Управління Пенсійного фонду №999 від 13 лютого 2014 року).

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-07 00:00:00

01 липня 2014 року до суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В заяві посилалася на те, що з 28.02.1997 року між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Від шлюбу в них народилася донька [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. З 07.07.2011 року. Шлюб між ними було розірвано. Діти проживають разом з нею. [PERSON] будь-якої матеріальної допомоги на утримання та виховання дітей не надає. Просила суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1500 грн. або 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до досягнення повноліття. В судове засідання сторони не з'явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за їх відсутності на адресу суду не надходило. Суд вважає за можливе розглядати справу у порядку ст.224,225 ЦПК України з постановленням заочного рішення. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що з 28.02.1997 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, від шлюбу в них народилася донька [PERSON], [INFO], про що свідчить копія свідоцтва про народження від 05.12.1997 року, актовий запис № 853 (а.с.3) та син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] від 11.12.2003 року, актовий запис №861 (а.с.4). Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 07.07.2011 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.5). На даний час діти проживають та знаходяться на повному утриманні матері. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей. Відповідно до ст.ст. 141, 155 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, розірвання шлюбу між батьками, проживання батьків окремо від дитини не звільняє їх від обов'язків щодо дитини. Відповідач [PERSON] матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. На підставі вище викладеного, проходжу до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Рішення суду в частині стягнення аліментів необхідно допустити до негайного виконання. Крім того, з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-19 00:00:00

01 липня 2014 року заявник [PERSON] звернувся до суду з вищевказаною заявою, в якій зазначив, що з він мешкаючи на законних підставах на території України познайомився з [PERSON] після чого без реєстрації шлюбу склав з даною особою сім'ю та став проживати разом, в зв'язку з цим заявник просить встановити факт проживання його та [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з 01 грудня 2005 року по 30 квітня 2012 року. Під час судового засідання заявник та його представник підтримали заяву . Зацікавлена особа до суду не з'явилася , хоча належним чином була повідомлена про час та місце слухання справи . Заслухавши пояснення заявника та його представника, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає ,що заява підлягає задоволенню з наступного. Так судом встановлено , що з 2003 року заявник [PERSON], [INFO] проживає на території України на законних підставах, за адресою:[ADDRESS]. Під час проживання на території України заявник познайомився з громадянкою України [PERSON], [INFO] З пояснень заявника видно, що з 01 грудня 2005 року він та [PERSON] стали проживати спільно, вести єдине господарство та займатися вихованням її неповнолітньої дитини. В підтвердження даних обставин заявник надав суду: - фотознімки зі з ображенням заявника, [PERSON] та її неповнолітньої дитини ; - копії квитанцій за оплату комунальних послуг з яких видно, що заявник та [PERSON] сплачувала дані послуги ;- кредитних взаємовідносин між банком та [PERSON], які мали місце 11 вересня 2007 року під час розгляду справи , з яких видно ,що заявник виступав в ролі поручителя; - копією Свідоцтва про базову загальну освіту та додатком до нього на ім'я неповнолітньої доньки [PERSON], з якої видно, що заявник на час закінчення школи у 2008 році приймав участь у навчанні неповнолітньої дитини;- довідка Калагліської сільської ради від 22.07.2014 року з якої видно, що заявник та [PERSON] та її неповнолітня донька проживала без реєстрації. 31 квітня 2012 року він з [PERSON] цивільні шлюбні взаємовідносини припинили, дані обставини підтверджуються Постановою органу дізнання від 21.09.2012 року. Під спільне проживання заявник [PERSON] та [PERSON] шлюб з іншими особами не реєструвався. Виходячи з пояснень заявника [PERSON] та документів, які були досліджені під час розгляду справи, суд приходить до висновку, що заявник [PERSON] та зацікавлена особа [PERSON], відповідно до ст. 3 СК України фактично проживали однією сім'єю як чоловік та жінка без шлюбу, якій підлягає державної реєстрації у компетентних установах, в період з 01 квітня 2005 року по 31 квітня 2012 року. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати розподілу не підлягають.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-06 00:00:00

01 липня 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: [ADDRESS] Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 28.06.2014р. о 11 год. 33 хв. гр. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 28.06.2014р. о 11 год. 33 хв. гр. [PERSON]. була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Локатош лікарні КЗ «ДСШМД» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора збуджена, не утримується на місці. Висловлює маячні ідеї збитку, отруєння на адресу родичів. Без критики. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - маячний розлад органічного походження. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-06 00:00:00

01 липня 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 27.06.2014р. о 15 год. 44 хв. гр.[PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним, і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 27.06.2014р. о 15 год. 44 хв. гр. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Падафи І.В. лікарні Синельниківської ЦРЛ. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий щось шукає, перебирає свої речі, хоче кудись піти. На питання відповідає скупо, більше не по суті. Дезорієнтований в місцезнаходженні та календарному часі. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - органічний делірій на фоні деменції. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-14 00:00:00

01 липня 2014 року заявник звернулася до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлювального документу. Вимоги обґрунтовано тим, що заявнику у власність було виділено земельну ділянку площею 0,0952 га, розташовану у [ADDRESS]. Заявник планує розпорядитися своїм правом на вказане майно, але перешкодою є те, що написання її прізвища у відповідному державному акті ([PERSON]) не збігається з її прізвищем у паспорті ([PERSON]), що стало причиною звернення до суду із заявою про встановлення факту належності заявнику державного акту на право приватної власності на землю (а.с. 2). Заявник у судовому засіданні підтримала подану заяву. Заслухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 2 статті 256 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У судовому засіданні було встановлено, що заявнику у приватну власність виділено земельну ділянку площею 0,0952 га, розташовану на [ADDRESS], про що складено державний акт на право приватної власності на землю серії ДП Д* № 015378 75028031, виданий 28.07.1998 р. на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 18.06.1998 р. № 1163 (а.с.3). На разі заявник планує розпорядитися своїм правом на вказане майно, але перешкодою є те, що написання її прізвища у державному акті на право приватної власності на землю ([PERSON]) не збігається з її прізвищем у паспорті ([PERSON]) (а.с.а.с. 3, 4). Між тим, той факт, що вказаний акт належать саме заявникові підтверджується результатами системного аналізу усієї сукупності матеріалів справи, а саме: - паспортом громадянина України серії [NUMBER], виданим 16.10.2003 р. Кіровським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області на ім'я заявника, у якому зазначені її прізвище, ім'я та по батькові ([PERSON]), а також місце проживання ([ADDRESS]); - державним актом на право приватної власності на землю, у якому також зазначені прізвище, ім'я та по батькові заявника ([PERSON]) та місце її проживання ([ADDRESS]). Відтак, суд вважає, що подана заява підлягає задоволенню. Встановлення цього факту не суперечить чинному законодавству і не порушує чиїх-небудь прав або охоронюваних законом інтересів.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-21 00:00:00

01 липня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 20 вересня 2003 року, мотивуючи позов тим, що спільне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними припинені. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала. Сторонам надавався строк для примирення за клопотанням відповідача, проте після закінчення цього строку позивач від позову не відмовився, а відповідач в судовому засіданні позов визнала. Заслухавши пояснення позивача, відповідача та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 20 вересня 2003 року, актовий запис № 1557 (а/с 3). Від даного шлюбу сторони мають доньку - [PERSON], [INFO] (а/с 4). Подружні відносини подружжя припинило, спільне господарство не ведеться, подальше збереження шлюбу позивач вважає не можливим, оскільки це суперечить його інтересам. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен має право припинити шлюбні відносини. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких умов суд вважає, що подальше збереження шлюбу між сторонами суперечитиме інтересам позивача, а тому шлюб підлягає розірванню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

01 липня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 20 травня 2006 року, мотивуючи позов тим, що спільне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними припинені. Позивач у судове засідання не з'явився, подав заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання подала заяву про розгляд справи без її участі, вказавши, що позов визнає. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 20 травня 2006 року, актовий запис № 616 (а/с 4). Від даного шлюбу сторони мають двох синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а/с 10, 11). Подружні відносини подружжя припинило, спільне господарство не ведеться, подальше збереження шлюбу позивач вважає не можливим, оскільки це суперечить його інтересам. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен має право припинити шлюбні відносини. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких умов суд вважає, що подальше збереження шлюбу між сторонами суперечитиме їхнім інтересам, а тому шлюб між сторонами підлягає розірванню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-15 00:00:00

01 липня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що згідно до укладеного договору № б/н. від 14.09.2011 року [PERSON] 14.09.2011 року отримала кредит у розмірі 9900.00 грн. у вигляді встановлене кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30, 00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Станом на 30.05.2014 року за відповідачем наявна заборгованість по поверненню заборгованості за кредитним договором, процентів нарахованих за користування кредитом в сумі 15 899, 64 гривень, з яких: заборгованість за кредитом - 9 703,71 гривень; заборгованість по відсоткам - 4 066,93 гривень; заборгованість по комісії за користування кредитом - 895,68 гривень; штраф (фіксована частина) - 500 гривня; штраф (процентна складова) - 733,32 гривні. Просять стягнути з відповідача заборгованість, витрати по сплаті судового збору 243,60 гривень. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подали заяву в якій позов підтримують, проти винесення заочного рішення не заперечують. Відповідач по справі в судові засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Виходячи з вищенаведеного та зі згоди позивача,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-20 00:00:00

01 липня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до Чернігівської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті дружини, як спадкоємця, мотивуючи позов тим, що після смерті дружини відкрилася спадщина, але у зв'язку з тим, що у позивача різко погіршився стан здоров'я він своєчасно не подав заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори. У судове засідання позивач подав заяву про розгляд справи без його участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує. Представник відповідача - Чернігівської міської ради у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений завчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив. Треті особи [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явилися, подали заяви про розгляд справи без їх участі, вказавши, що проти задоволення позову не заперечують. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а/с. 7), яка доводилася дружиною позивачу. На момент смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] (а/с 9). Після смерті дружини позивача залишилось спадкове майно у вигляді 1/5 частини квартири [ADDRESS]. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є позивач та їх діти - [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] та [PERSON] не зверталися до нотаріальної контори для прийняття спадщини. Позивач вчасно не звернувся до нотаріальної контори за прийняттям спадщини, оскільки після смерті дружини у нього різко погіршився стан здоров'я. Згідно ч. 3 ст. 1272 Цивільного кодексу України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визнати йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Оскільки суд вважає, що позивач строк для прийняття спадщини пропустив з поважних причин, його позов про визначення додаткового строку для прийняття спадщини підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved