Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-30 00:00:00

Представник позивача звернулась з позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] на користь позивача у відшкодування суми заподіяних збитків 18 481,00 грн., стягнути з АТ «Страхова компанія «Мега-Гарант» на користь позивача у відшкодування суми заподіяних збитків із врахуванням індексу інфляції, 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, а також пеню, виходячи з розрахунку який додається до позову станом на 28.01.2020 року, а в подальшому на день ухвалення судом рішення 46 535,95 грн., а також витрати на проведення дослідження автомобіля в сумі 1400 грн., всього 47 935,95 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 13.07.2019 року о 03:40 год. [PERSON] , керуючи автомобілем Volkswagen Passat, номерний знак [NUMBER] здійснив зіткнення з автомобілем ВАЗ-2110 номерний зняк [NUMBER] під керуванням [PERSON] , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою суду від 12.08.2019 року у справі №621/1990/19 [PERSON] визнано винним у скоєні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення, а також позбавлено права керування транспортними засобами на один рік. На дату ДТП автомобіль відповідача Volkswagen Passat є забезпеченим в СК АТ «Страхова компанія «МЕГА-ГАРАНТ». Позивачем було замовлено проведення оцінки транспортного засобу та визначення заподіяної шкоди, так як страхова компанія відмовилася надати йому для ознайомлення звіт, в результаті дійсна ринкова вартість автомобілю ВАЗ-2110 номерний знак [NUMBER] , складає 68 012,72 грн., вартість відновлювального ремонту без урахування значення коефіцієнту фізичного зносу складає 59 750,34 грн. Вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні складає 43 268,52 грн. Як зазначає позивач, АТ «Страхова компанія «МЕГА-ГАРАНТ» відмовила йому у виплаті страхового відшкодування, у зв`язку з тим, що транспортний засіб Volkswagen Passat номерний знак [NUMBER] був ввезений на митну територію України в режимі транзит ще 24.05.2018 року, а з 04.06.2018 року перебування зазначеного транспортного засобу в України було незаконним, керування зазначеним автомобілем [PERSON] було неправомірним. Однак, як вважає позивач, водій [PERSON] , правомірно використовував забезпечений транспортний засіб, так як мав водійське посвідчення, поліс ОСАГО, технічний паспорт на автомобіль, тому відмова у виплаті страхового відшкодування є безпідставною. Позивач вказує на те, що відносини які склалися між сторонами у справі на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту, є грошовим зобов`язанням, тому з урахуванням ст. 625 ЦПК України, просить стягнути з відповідача [PERSON] - 18 481,00 грн. (різниця між заподіяною матеріальною шкодою та страховим відшкодуванням, та франшиза), а з АТ «Страхова компанія «МЕГА-ГАРАНТ» - 47 935,95 грн. (матеріальна шкода, розмір якої підтверджується звітом про оцінку автомобіля, із врахуванням індексу інфляції, 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, а також пеня). Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 03.02.2020 року відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. 18.03.2020 року представник відповідача АТ «Страхова компанія «МЕГА-ГАРАНТ» надав відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON] , посилаючись на наступне. 01.08.2018 між AT «СК «МЕГА-ГАРАНТ» та громадянином [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і видано Поліс АМ/4915211, згідно з яким була застрахована його відповідальність як власника автомобіля Volkswagen Passat, д.н.з. [NUMBER] , VIN [NUMBER] . Зазначений автомобіль знаходиться в митному режимі тимчасового ввезення. Транспортний засіб Volkswagen Passat ввезений 24.05.2018 на митну територію України у митному режимі «ТРАНЗИТ», відповідно зазначений автомобіль не міг використовуватися на митній території України інакше як з метою його вивезення за межі України, а починаючи із 04.06.2018 р. перебування зазначеного транспортного засобу в Україні було незаконним. Крім того, поліс серії АМ/4915211 від 01.08.2018 року укладений з [PERSON] . Таким чином, водій [PERSON] на час настання ДТП не був законним володільцем та правомірним користувачем транспортного засобу Volkswagen Passat, у зв`язку з чим не є особою, відповідальність якої застрахована, а отже автомобіль Volkswagen Passat не був забезпеченим, що на думку представника відповідача не є страховим випадком. 13.04.2020 року представник позивача надав відповідь на відзив, де звертає увагу суду, що не зважаючи на, начебто, відсутність правових підстав використання на території України транспортного засобу Volkswagen Passat, відповідач АТ «Страхова компанія «МЕГА-ГАРАНТ» уклав договір обов`язкового страхування з [PERSON] і видав поліс 01.08.2018 року, у зв`язку з чим зазначений транспортний засіб є забезпеченим, тому АТ «Страхова компанія «МЕГА-ГАРАНТ» несе майнову відповідальність за завдану шкоду. Крім того, зазначає, що незаконність керування транспортним засобом Volkswagen Passat [PERSON] не доведена, у зв`язку з чим, на думку позивача відповідач правомірно керував автомобілем. Також, звертає увагу, що порушення митних правил ввезення автомобілів на територію України, про що зазначає відповідач у своєму відзиві, може бути предметом адміністративної відповідальності особи, яка ввезла такий транспортний засіб, що в свою чергу не є підставою звільнення від цивільної відповідальності учасників страхових відносин. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 24.06.2020 року підготовче провадження закрито та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, заяви про відкладеня судового розгляду не надали. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, перевіривши доводи, викладені позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог, заперечення викладені у відзиві відповідача, дослідивши матеріали справи в їх системному взаємозв`язку приходить до наступного. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Цивільного кодексу України, Закону України «Про страхування», Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Судом встановлено, що 13.07.2019 року сталося дорожно-транспортна пригода за участі транспортного засобу Volkswagen Passat номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та транспортного засобу ВАЗ-2110 номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] , що також не спростовується сторонами. Відповідно до постанови Зміївського районного суду Харківської області від 12.08.2019 року по справі №621/1990/19, [PERSON] було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124, ч.1 ст. 130 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 10 200,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік. Згідно положень ч.6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/4915211, транспортний засіб марки Volkswagen Passat, д.н.з. [NUMBER] , станом на 13.07.2019 (день ДТП) був забезпечений в АТ «Страхова компанія «МЕГА-ГАРАНТ». Згідно зі Звітом №18/07/2019М, складеним 07.08.2019 року суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №715/16 від 23.09.2016 року), матеріальний збиток, завданий власникові ВАЗ 21101 держномер [NUMBER] , в результаті його пошкодження при ДТП складає: 43 268,52 грн., з урахуванням ПДВ на вартість запчастин. Вартість відновлювального ремонту без урахування значення коефіцієнту фізичного зносу (Свр) складає: 59 750,34 грн. з урахуванням ПДВ на вартість запчастин. Вартість відновлювального ремонту автомобіля ВАЗ 21101 держномер [NUMBER] з урахування коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні (Сврз), складає: 43268,52 грн., з урахуванням ПДВ на вартість запчастин. Коефіцієнт фізичного зносу (Ез) автомобіля ВАЗ 21101 держномер [NUMBER] складає 0,70. Ринкова вартість (С) автомобіля ВАЗ 21101 держномер [NUMBER] на момент пошкодженню складає: 68 012,72 грн. Відповідно до квитанції №1076361 від 07.08.2019 року, [PERSON] за визначення вартості матеріального збитку ФОП [PERSON] було сплачено 1 400,00 грн. Рішенням АТ «Страхова компанія «МЕГА-ГАРАНТ» №17-09/9 від 17.09.2019 року позивачу [PERSON] було відмовлено у здійсненні страхової виплати, у зв`язку з тим, що дорожно-транспортна пригода, яка сталося 13.07.2019 року не є страховим випадком. При цьому страхова компаніяя посилається на лист вих. №2028/10/20-70-07 від 10.09.2019 Харківської митниці ДФС, зі змісту якого вбачається, що автомобіль Volkswagen Passat, д.н.з. [NUMBER] був ввезений на митну територію України в режимі транзит ще 24.05.2018, відповідно, зазначений автомобіль не міг використовуватися на митній територій України інакше як з метою його вивезення за межі України, а починаючи із 04.06.2018 - перебування зазначеного транспортного засобу в Україні було незаконним. Крім того, страхова компанія зазначила, що договір обов`язкового страхування цивільно-правовї відповідальності власників наземних транспортних засобів був укладений з [PERSON] , тому керування транспортним засобом в момент ДТП [PERSON] було незаконним, що в свою чергу також є підставою для відмови у здійсненні страхової виплати. Відповідно до норм ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договір, який є обов`язковим для виконання, акти цивільного законодавства, а також завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі. Положеннями ст. 22 Цивільного кодексу України закріплено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. До збитків належать і витрати, яких особа зазнала зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються в повному обсязі, якщо інше не встановлено законом або договором. Нормою ст. 1166 Цивільного кодексу України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є в тому числі діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Статтею 1188 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо). Тобто, володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є не лише його власник, але й інша фізична чи юридична особа, яка на відповідній правовій підставі володіє цим об`єктом. При цьому, вирішуючи питання про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, національні суди повинні встановити, хто та на якій правовій підставі володіє відповідним транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до пункту 2.2. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Крім того, власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Відтак, за наявності у водія транспортного засобу реєстраційного документа на цей транспортний засіб, законність володіння таким транспортним засобом презюмується. При цьому відповідачами не надано належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності реєстраційних документів у водія ( [PERSON] ) забезпеченого транспортного засобу Volkswagen Passat, д.н.з. [NUMBER] на момент ДТП. Представник відповідача АТ «Страхова компанія «МЕГА-ГАРАНТ» у своєму відзиві посилається на лист вих. №2028/10/20-70-07 від 10.09.2019 Харківської митниці ДФС, відповідно до якого автомобіль Volkswagen Passat (д.н.з. [NUMBER] , VIN [NUMBER] ) востаннє був ввезений на митну територію України 24.05.2018 в зоні діяльності Харківської митниці ДФС з метою особистого користування в режимі транзиту особою, іншою ніж зазначений у листі [PERSON] . Крім того, представник відповідача зазначає, що з 04.06.2018 року перебування транспортного засобу Volkswagen Passat, д.н.з. [NUMBER] в Україні було незаконним. За таких обставин, відповідач АТ «Страхова компанія «МЕГА-ГАРАНТ», укладаючи договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів - поліс №АМ/4915211, повинен був усвідомлювати ризик тих наслідків, які можуть випливати за наслідками укладення такого договору в контексті принципів цивільного законодавства щодо обов`язковості виконання зобов`язання сторонами. Порушення митних правил ввезення автомобілів на територію України, може бути предметом адміністративної відповідальності особи, яка ввезла такий транспортний засіб. Зазначені обставини не є підставою звільнення від цивільної відповідальності учасників страхових відносин відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України "Про страхування». Аналогічна поиція викладена у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 910/14693/17 від 08.04.2019 року. Положеннями ст.ст. 3, 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 №1961-IV, ст.ст. 979, 980 ЦК України передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників (страхувальників) наземних транспортних засобів здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. За змістом ст. 17 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 981 Цивільного кодексу України договір обов`язкового страхування, яким особа страхує свою цивільно-правову відповідальність, укладається у письмові формі, зокрема, шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва - поліса. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.9 Закону України «Про страхування» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. За змістом ст.ст. 12, 22, 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 9 Закону України «Про страхування» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (страхове відшкодування). Різновидом шкоди, завданої майну, є шкода, пов`язана із пошкодженням транспортного засобу. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розмір якої не може перевищувати 2% від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Згідно зі ст.ст. 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (подається причетним до ДТП водієм в письмовій формі невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП) подає страховику заяву про страхове відшкодування та долучає до неї визначені законом документи. В свою чергу, страховик, за умови настання страхового випадку, подання йому повного пакету документів та повідомлення про ДТП із дотриманням вимогу закону, протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється шляхом безготівкового розрахунку. Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Відповідно до ст. 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до п.32.7 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу. Згідно вимог ст. 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Згідно вимог п.3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. Згідно вимог ч.2 ст. 625 ЦПК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно розрахунків, наданих представником позивача, пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за період з 17.09.2019 року по 28.01.2020 року складає - 4 566,09 грн.; сума відсотків за користування грошовими коштами за період з 17.09.2019 року по 28.01.2020 року складає - 454,25 грн.; інфляційні збитки за період з 17.09.2019 року по 28.01.2020 року складають - 247,67 грн. Відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, перевіривши обставини справи у їх сукупності та взаємному зв`язку, оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів у справі, суд приходить до висновку, що з АТ «Страхова компанія «МЕГА-ГАРАНТ» на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню матеріальна шкода, розмір якої підтверджується звітом про оцінку автомобіля, із врахуванням індексу інфляції, 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, пеня, а також витрати на проведення дослідження автомобіля, що разом складає - 46 535,95 грн. Оскільки страховик АТ "Страхова компанія "МЕГА-ГАРАНТ" звільнений від сплати шкоди, пов`язаної із втратою товарної вартості транспортного засобу, з урахуванням ст. 22 ЦК України, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню різниця між заподіяною матеріальною шкодою та страховим відшкодуванням в сумі 16 481,00 грн., а також франшиа в розмірі - 2 000,00 грн., що разом складає 18 481,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн., відповідно до квитанції № 55124 від 26.01.2020 року, що в свою чергу підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved