Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-04 00:00:00

01.10.2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до АТ КБ «ПриватБанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог: приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А., державний виконавець Казанківського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Головін О.Ю. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 01 грудня 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. вчинено виконавчий напис, яким стягнуто з неї на користь АТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти в сумі 33615 грн. 13 коп., за кредитним договором від 26.06.2013 року, укладеним між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк». Посилаючись на пропущення відповідачем строків звернення із заявою про вчинення оскаржуваного виконавчого напису та на те, що виконавчий напис вчинено без доведеності безспірності вимог кредитора, а саме за відсутністю документів, що складають кредитний договір з визначенням його умов, які визначають розмір заборгованості, а також за відсутності доказів отримання боржником письмової вимоги банку та інше, просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №13332 вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. від 01 грудня 2017 року та стягнути з відповідача АТ КБ «ПриватБанк» на її користь судові витрати. В судовому засіданні представник позивача Задерецький В.А. позовні вимоги підтримав, уточнивши їх в часті стягнення судових витрат, просив задовольнити. Представник відповідача АТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з`явився, але від нього надійшла заява в якій він просить справу розглядати без його участі. У письмових поясненнях поданих до суду на позовну заяву зазначив, що підписання позивачем [PERSON] анкети-заяви свідчить про її згоду з укладення договору надання банківських послуг та ознайомлення з умовами кредитування, а активація картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору на визначених ними умовах, що також підтверджується випискою з карткового рахунку та розрахунку кредитної заборгованості, з яких вбачається користування коштами та їх часткове погашення. З серпня 2013 року позивач допустила прострочення по внесенню платежів по тілу кредиту, останньою вносилися кошти, які повністю не погашали всі складові кредиту, заборгованість почала зростати, у зв`язку з чим Банк був вимушений звернутися до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А. за захистом своїх цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису. Вважає, що виконавчий напис від 01.12.2017 року було вчинено нотаріусом правомірно відповідно до норм діючого законодавства, а посилання позивача [PERSON] на неотримання нею письмової вимоги банку, недоведеність безспірності вимоги, недотримання вимоги щодо трирічного строку позовної давності є необґрунтованими, просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А. в судове засідання не з`явився, але від нього надійшла заява в якій він просить розгляд справи проводити у його відсутність. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог державний виконавець Казанківського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Головін О.Ю. у судове засідання не з`явився, але від відділу надійшла суду письмова заява про розгляд справи у відсутності представника. Вислухавши доводи представника позивача, дослідивши письмові докази, суд приходить такого висновку. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчинення нотаріусом виконавчого напису, який є нотаріальною дією, регламентується як статтею 34 главою 14 Закону України «Про нотаріат», так і главою 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Мінюстом України №296/5 від 22 лютого 2012 року з наступними змінами (далі - Порядок №296/5). За розділом 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Мінюстом України №296/5 від 22 лютого 2012 року з наступними змінами (далі - Порядок), для стягнення сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість або правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно, за поданою стягувачем заявою та за умови подання документів, достатніх для встановлення безспірності заборгованості та прострочення виконання зобов`язання. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлено постановою Кабінету міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 (далі - Перелік). Оскільки ні Порядок, ні Перелік не зазначають, які конкретно документи доводять безспірність вимоги, таким доказом можуть бути відомості про направлення письмової вимоги боржнику та отримання ним цієї вимоги за відсутності обґрунтованих заперечень з його боку, або її фактичне направлення за вказаною у договорі адресою. Повідомлення вважається надісланим при наявності відмітки поштового відділення зв`язку про направлення його за вказаною у договорі адресою. За змістом пункту 6 розділу 16 Порядку №296/5 обрахування розміру сум стягнення здійснюється за заявою кредитора, з включенням до виконавчого напису суми неустойки, якщо це передбачено умовами договору. Матеріалами справи встановлено, що 26 червня 2013 року [PERSON] підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку без зазначення виду платіжної картки (а.с.23, 40). З копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого виконкомом Лагодівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області від 17.05.2014 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 17.05.2014 року, про що складено відповідний актовий запис №2. Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка [PERSON] , дружини [PERSON] (а.с.12). Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] було встановлено кредитний ліміт 800 грн., який в подальшому було: 06.07.2013 року збільшено до 1300 грн., та станом на 07 листопада 2019 кредитний ліміт становив 0 гривень (а.с.95). Кінцевий термін повернення банківських коштів визначено за строком дії платіжної картки за № [NUMBER] , яка була надана [PERSON] , для користування кредитними коштами, починаючи з 26 червня 2013 року і до жовтня 2016 року (а.с.94). Відтак, за наведених обставин, договір, укладений між сторонами повинен був складатися із анкети-заяви позичальника щодо приєднання, тарифів надання кредиту, умов і правил надання банком послуг та правил користування платіжною карткою. Разом з тим, за наданими банком та приватним нотаріусом документами, позичальником [PERSON] підписана тільки анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.23, 40), але не узгоджено з банком інші складові договору про надання банківських послуг, а саме розмір відсотків, комісії, неустойки та штрафів. Між тим, представником банка до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А. подана заява щодо вчинення виконавчого напису (копія) (а.с.22). До неї додано анкету-заяву, у якій відсутні будь-які умови кредитування, розрахунок заборгованості за договором №б/н від 26.06.2013 року станом на 31.07.2017 року, письмова вимога про усунення порушень, яка направлена на адресу позивача без підтвердження її вручення, та установчі документи на підтвердження юридичної особи банка та права здійснення дій від імені банка його представнику. Окрім анкети-заяви приватному нотаріусу «Умови та Правила надання банківських послуг» і «Тарифи Банку» не надано (а.с.23-32). Таким чином відповідачем приватному нотаріусу на підтвердження існування безспірної заборгованості боржника [PERSON] фактично надано лише розрахунок, який проведено стягувачем за особовим рахунком позичальника, без підтвердження будь-яких підстав для його нарахування. За такого, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані позивачу умови кредитування, відсутністю у анкеті-заяві домовленостей сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, та простроченням їх сплати, комісією, неустойкою, штрафів, надана банком приватному нотаріусу анкета-заява позичальника (а.с.23-32) не може розцінюватися як підтвердження ним у стандартній (типовій) формі умов укладення із споживачем кредитного договору, а за такого виключає можливість обрахування кредитором безспірної кредитної заборгованості для вчинення виконавчого напису нотаріусом. Саме вчинення нотаріусом виконавчого напису - це здійснення нотаріальної дії, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення безспірних грошових сум, шляхом його реалізації при примусовому виконанні зобов`язання боржником у позасудовому порядку. Отже, відповідне право банка, як стягувача, за захистом якого він звернувся у серпні 2017 року до приватного нотаріуса, повинно було існувати на момент звернення. Так само на момент звернення банка до приватного нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість позивача, як боржника, перед стягувачем-банком. За правовими висновками, висловленими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року при розгляді справи №645/1979/15-ц, безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак, за дослідженими судом доказами, така безспірна заборгованість позивача перед банком за підписаною анкетою-заявою на момент звернення до приватного нотаріуса не мала місця, в тому числі у зв`язку із відсутністю за умовами анкети підстав для нарахування та включення для обрахування сум заборгованості за процентами, комісією та штрафами. За такого вчинений 01 грудня 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. виконавчий напис, що зареєстрований у реєстрі за №13332 про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 33615 грн. 13 коп., здійснено у порушення положень глави 16 Порядку №296/5 (копія) (а.с.8, 21). 17 жовтня 2018 року за виконавчим написом приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А. вчиненого 01 грудня 2017 року, зареєстрованого в реєстрі за №13332 відкрито виконавче провадження №57434913 (копія) (а.с.54-82). За таких обставин, суд приходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованим, а порушення її прав та інтересів при вчиненні виконавчого напису приватним нотаріусом за обставинами, які були нею викладені у позовній заяві доведеними. На підставі викладеного, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність, достатність доказів, вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є обґрунтованими і підлягають задоволенню. В силу вимог п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це заяву. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Зокрема, до витрат, пов`язаних з розглядом справи відносяться витрати сторін на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України). У відповідності з ч.ч.1-4 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонам разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Судом встановлено, що між [PERSON] та адвокатом Задерецьким В.А., який діє на підставі Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії МК №001731 від 06.12.2019 року, відповідно до ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 01.10.2020 року було укладено договір про надання правової допомоги від 29.09.2020 року, який в порушення вимог закону представником позивача - адвокатом Зедерецьким В.А., як доказ на підтвердження здійснення відповідних витрат, суду не надано. Згідно розрахунку вартості правничої допомоги вбачається, що адвокатом Задерецьким В.А. було надано позивачу [PERSON] правову допомогу у формі: первинної консультації; вивчення матеріалів справи; підготовки позовної заяви; складання документів процесуального змісту впродовж розгляду справи (відповідь на відзив, клопотання по справі) та участь у судових засіданнях (а.с.83-85) на загальну суму 6000 грн. (з урахуванням знижки в розмірі 2050 грн.), але суду не надано жодного документально підтвердженого доказу (квитанцій, платіжних доручень, чеків, тощо) щодо сплати позивачем [PERSON] зазначеної суми, за надання правничої допомоги, адвокату Задерецькому В.А. Згідно ст.30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фінансовий розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумний та враховувати витрачений адвокатом час. Пунктом 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. З урахуванням викладеного, суд приходить висновку про відмову в задоволенні вимог позивача [PERSON] про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, у розмірі 6000 грн., як такі що недоведені належними доказами. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем [PERSON] при подачі позовної заяви було сплачено судовий збір за вимогою немайнового характеру (визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню) в сумі 840 грн. 80 коп. (а.с.1). Також позивачем [PERSON] було сплачено 420 грн. 40 коп. за подачу заяви про забезпечення позову (арк.1 матеріалів провадження за №2-з/478/9/2020, які є невід`ємною частиною цивільної справи №478/1427/20, пров. №2/478/300/2020). Враховуючи наведене, у відповідності до ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача АТ КБ «ПриватБанк» на користь позивача витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 1261 грн. 20 коп. (включає в себе сплату судового збору за подання заяви про забезпечення позову).

Outcome: approved