Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

01 березня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, у якому зазначив, що [INFO] року помер його батько [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина на право на земельну частку (пай) згідно сертифіката серії [NUMBER] виданого 23 грудня 1996 року. Він є єдиним спадкоємцем після смерті батька та фактично вступив в володіння та управління спадковим майном, але нотаріусом йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність оригіналу сертифікату на право на земельну частку (пай). Посилаючись на викладене, позивач просив суд визнати за ним в порядку спадкування за законом право на земельну частку (пай) після смерті батька [PERSON] Позивач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник позивача [PERSON] (за довіреністю) в судове засідання подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, до суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти позовних вимог не заперечував (а.с.20). Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України, оскільки позивач не з'явився в судове засідання, а від його представника та відповідача надійшли заяви про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази суд доходить наступного. З матеріалів справи, а саме копії свідоцтва про смерть [NUMBER] виданого [INFO] року Березнегуватським відділом реєстрації актів громадянського стану Миколаївської області слідує, що [INFO] року в с. Висунськ Березнегуватського району Миколаївської області помер [PERSON] (а.с.6). Після його смерті відкрилась спадщина на земельну частку (пай) розміром 5,69 умовних кадастрових гектарів, у землі що перебуває у колективній власності КСП імені Леніна, що належала йому згідно сертифікату на земельну частку (пай) серії [NUMBER] виданого 23 грудня 1996 року на підставі рішення Березнегуватської районної державної адміністрації від 06 грудня 1996 року № 356 та який згідно довідки відділу Держгеокадастру у Березнегуватському районі Миколаївської області № 29-14.09-0.3-1594/2-16 від 26.10.2016 року зареєстрований в Книзі реєстрації та видачі сертифікатів за № 148 (а.с.8). Копією свідоцтва про народження [NUMBER] виданим Висунською сільською радою Березнегуватського району Миколаївської області 21 грудня 1974 року підтверджується що [PERSON] був батьком позивача (а.с.7). З довідки виданої виконавчим комітетом Висунської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області 04.07.2016 року № 878 убачається, що на момент смерті [PERSON] з ним разом проживав та був зареєстрований позивач та невістка [PERSON] (а.с.9). Натомість із роз'яснення приватного нотаріуса Березнегуватського районного нотаріального округу Миколаївської області убачається, що позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на земельну ділянку (а.с.10). За даними Березнегуватської державної нотаріальної контори Миколаївської області спадкова справа після смерті [PERSON] відсутня (а.с.21). При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. В силу ст.529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (в тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частині, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Відповідно до ст.549 ЦК УРСР спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. Таким чином, позивач проживаючи на момент смерті разом з батьком, успадкував після його смерті спадкове майно, у тому числі і право на земельну частку (пай) як спадкоємець першої черги за законом. Оскільки чинним законодавством не передбачено видачі нового сертифікату на ім'я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай) у разі втрати, пошкодження сертифікату на право на земельну частку (пай), належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай). Про вказане свідчить також частина 3 пункту 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» яка передбачає, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, оскільки отримавши відмову нотаріуса позивач відповідно до ст.16 ЦК України та п.23 вказаної вище постанови Верховного суду України звернувся до суду за захистом порушеного права його позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved