Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-11 00:00:00

Як видно з основної та уточнюючої позовної заяви, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у шлюбі з 17 вересня 2003року. Від шлюбу мають сина [PERSON],[INFO].. У шлюбі для проживання сім"ї сторони придбали житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS],вартістю 900000,0грн., нежитлове приміщення по [ADDRESS],вартістю 77512,01грн. ; гараж 2005р. вартістю 10000грн., а також душову кабіну вартістю 6 338,72грн., пральну машину «INDESIT» вартістю 4999,90грн., газовий котел «АRASTON» вартістю 9000грн., LED телевізор LG 42 LW4500, вартістю 9999, 90грн., ліжко, вартістю 699 грн., стелаж черешня/черешня, вартістю 610, 13грн., письмовий стіл вартістю 775,03грн., комод клен Страсбург, вартістю 1977,83 грн., вітрина клен Страсбург, вартістю 1379грн., 20 ліжок вартістю 9 000грн., десять телевізорів, вартістю 10 000грн., планшетний ПК Lenovo Slаtе К1-32WIFIWS, вартістю 4 899,90 грн., посудомийну машину «GORENJE», вартістю 4 499грн., LED телевізор LG 32 LV2540, вартістю 4469, 86грн., стіл кухонний дерев'яний вартістю 4 500грн., 12 стільців кухонних дерев'яних, загальною вартістю 4 200грн., кухонну витяжку, вартістю 7 500 грн., холодильник «НANSA» HR 450 В6, вартістю 7400грн., пиловтягувач «SAMSUNG» вартістю 550грн., ліжко, вклад до ліжка, матрац до ліжка, загальною вартістю 1 713,99грн., дві приліжкові шафки, вартістю 299,73грн. кожна, загальної вартістю 599,46грн., дві шафи черешня/ваніль, вартістю 799 грн. кожна, загальної вартістю 1598грн., дві шафки черешня/ваніль, вартістю 729 грн. кожна, загальною вартістю 1458грн., дві кухонні шафи, вартістю 6 000грн., шість шаф, вартістю 477, 33 грн. кожна, загальною вартістю 2864грн., комп'ютер і монітор «АSUS» вартістю 8000,0грн.. пральну машину автомат «LG», вартістю 4500 грн. на загальну суму 1 139 516,61грн. Крім цього, на рахунку відповідача в VАВ банку Бердянського відділення зберігалися кошти в сумі 24 454.88грн., які він одержав готівкою 23.07.2012р. та витратив на власні потреби і без згоди позивача, яка вважає ці гроші спільною сумісною власністю і вони також повинні бути враховані при поділі майна. З урахуванням того, що малолітній син хоч і мешкає з відповідачем, але оскільки відповідач створює позивачу перешкоди у спілкуванні з дитиною, настроює дитину проти неї, позивач вважає за необхідне збільшити її частку у спільному майні до 2/3, що в грошовому еквіваленті складає 759677грн.74коп. (1139516,61 : 2/3). Тоді частка відповідача в грошовому еквіваленті складає 379 838грн.87 коп. (1 139 516,61 : 1/3). Також позивач вважає, що 16 303,25грн., тобто 2/3 частини коштів від суми вкладу 24 454 грн.88 коп., які відповідач витратив на власні потреби без її згоди, повинні бути стягнуті з відповідача. У зв»язку з цим позивач просить поділити спільне сумісне майно та виділити їй в рахунок 2/3часток спільного сумісного майна наступне майно: 2/3частини житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS] вартістю 600000,0грн., 2/3частини нежитлового приміщення по [ADDRESS] вартістю 51674,67грн., а також газовий котел «АRASTON» вартістю 9000грн., LED телевізор LG 42 LW4500, вартістю 9999,90грн., посудомийну машину «GORENJE», вартістю 4 499грн., LED телевізор LG 32 LV2540, вартістю 4 469,86 грн., стіл кухонний дерев'яний вартістю 4 500грн., 12 стільців кухонних дерев'яних, загальною вартістю 4 200 грн., кухонну витяжку, вартістю 7 500грн., холодильник «НANSA» HR 450 В6, вартістю 7 400грн., планшетний ПК Lenovo Slаtе К1-32WIFIWS, вартістю 4 899,90грн., всього на суму 708143,33грн., також визнати за позивачем право власності на 2/3 частини житлового будинку № 32-А по вул. Дзержинського міста Бердянська та право власності на 2/3 частини нежитлового приміщення [ADDRESS]. Стягнути з відповідача на користь позивачарізницю в частках 19 061грн.53 коп., а також 16 303,25грн. в рахунок компенсації за витрачені спільні кошти подружжя та кошти по оплаті судових витрат в сумі 10000грн. та судового збору. У судовому засіданні позивач підтримала позов у повному обсязі і пояснила, що вона громадянка Республіки Болгарія, протягом 2003-2006р.р. не проживала в Україні постійно, але часто приїздила, на теперішній час має посвідку на постійне проживання в м. Бердянську, і з 2006року постійно проживала в Україні, працювала неофіційно репетитором болгарської мови, але часто виїздила за кордон на роботу на тривалий час, з 12.09.2003р. по 11.09.2012р. перебувала у шлюбі з відповідачем, від шлюбу мають сина, який на теперішній час проживає в Україні з відповідачем. За час спільного проживання і за спільні кошти сторони придбали житловий будинок, нежитлове приміщення, гараж, побутову техніку, меблі та інше майно, яке позивач на теперішній час вирішила розділити. Враховуючи поведінку відповідача, те, що він перешкоджає їй бачитися та спілкуватися з сином, а також через те, що у відповідача ще є син і вона не бажає, щоб їхнє майно перейшло чужій дитині, тому вона просить врахувати інтереси її малолітнього сина та виділити їй 2/3частини спільного майна, а також стягнути з відповідача компенсацію та 2/3 частини суми вкладу, яку він зняв та витратив без згоди позивача. Позивач не знає, де знаходиться гараж, знає, що в 2005році був гараж. Також позивач зазначила, що відповідач займається підприємницькою діяльністю і нежитлове приміщення купувалось для підприємницької діяльності та використовується під автомагазин. Сама позивач ніякою підприємницькою діяльністю не займається та у підприємницькій діяльності відповідача участь не приймала, в автомагазині не працювала. Грошовий вклад більше 24тис.грн. відповідач зняв до розірвання шлюбу, але вона перебувала за кордоном , вони спілкувалися тільки по телефори і згоди на витрату цих коштів вона не давала і не вважає, що відповідач витратив ці кошти на дитину та на музикальні інстументи для дитини. З заявою про розірвання шлюбу відповідач звернувся до суду у березні 2012р., суд надав їм строк для примирення і 30.08.2012р. вона надала до суду заяву про згоду на розірвання шлюбу, а тому шлюб був розірваний 11.09.2012р. В судовому засіданні позивач підтвердила акт від 17.04.2014р. про оцінку спільного майна подружжя. У судовому засіданні відповідач позов визнав частково і зазначив, що вони з позивачем познайомилися за кордоном в 1996році, зустрічалися, шлюб уклали 17.09.2003р., від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], протягом 2003-2006р.р. позивач не проживала в Україні постійно, але часто приїздила , дитина раніше і на теперішній час проживає в Бердянську з відповідачем, через її часті поїздки постало питання про розірвання шлюбу і в березні 2012року відповідач звернувся до суду з заявою про розірвання шлюбу, позивач на розірвання шлюбу не була згодна , суд надав їм строк для примирення і вона знову виїхала з України, але вони постійно спілкувалися з нею телефоном, він думав, що вони помирилися, 23.07.2012р. він зняв гроші з вкладу в сумі 24454,88грн., оскільки треба було підготувати сина до школи, за ці гроші купили спортивний костюм сину, інші шкільні приладдя та купили йому музичний інструмент -саксофон , позивач про ці витрати знала і не заперечувала, оскільки їхній син навчається у музикальній школі. Але потім позивач дала згоду на розірвання шлюбу і 03.09.2012р., коли знову виїхала за кордон, забрала всі кошти, що були вдома. Оскільки син проживає з відповідачем і він піклується про сина, утримує його, тому він не визнає позов в частині розподілу майна на 2/3 та 1/3частини, а вважає їхні частки рівними у майні, і просить залишити їм з сином душову кабінку, газовий котел, вбудовану посудомийну машину, телевізор, стіл кухонний дерев»яний, 12 стільців кухонних дерев»яних, комп»ютер і монітор, холодильник, вбудовану кухонну витяжку та 1/2частину житлового будинку. Різницю між ідеальною та реальною частками в сумі 6801,38грн. він згоден виплатити позивачу. Відповідач не визнає , що вклад в сумі 24454,88грн. він витратив без згоди позивача і не на потреби сім»ї, також не визнає наявність гаражу, оскільки позивач не зазначила місце його перебування, та за ким він реєстрований, також відповідач не визнає нежитлове приміщення спільним майном сторін, оскільки він є приватним підприємцем з 28.09.2000р. , види діяльності: технічне обслуговування та ремонт автомобілів та роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах без переваги продовольчого асортименту. Для здійснення підприємницької діяльності 17.01.2002року відповідачем був відкритий рахунок у Таскомбанку. В 2007році він взяв в оренду нежитлове приміщення по [ADDRESS], в якому розмістив автомагазин і використовує для організації підприємницької діяльності та для отримання доходу , він ремонтував це приміщення, платив всі платежі, а коли була приватизація , він подав документи на приватизацію цього нежитлового приміщення і викупив це приміщення для продовження підприємницької діяльності, оплативши кошти з рахунку ПП. Сама позивач ніякою підприємницькою діяльністю не займається та у підприємницькій діяльності відповідача участь не приймала, в автомагазині не працювала, а тому не заперечувала, щоб це нежитлове приміщення було викуплене для підприємницької діяльності, що і підтвердила у нотаріуса. Також відповідач як ПП оформив договір оренди землі під цим нежитловим приміщенням строком на 50 років та уклав договір про надання послуг з водопостачання та водовідведення від 01.06.2011р, тим самим виступив як балансоутримувач спірного приміщення. Також відповідач не визнає частину майна , зазначену в уточнюючий позовній заяві, оскільки це майно не зазначено в акті опису майна від 27.08.2012р. , хоч воно і купувалося для будинку і сина. В судовому засіданні відповідач підтвердив акт від 17.04.2014р. про оцінку спільного майна подружжя. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників процесу, суд вважає позов обґрунтованим і підлягаючим задоволенню частково з наступних підстав: Шлюб між сторонами був укладений 17.09.2003року, розірваний 11.09.2012року, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу, копією рішення суду від 11.09.2012р. В шлюбі сторони мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження. Відповідачу [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS], що підтверджується копіями витягу про реєстрацію власності на рухоме майно, технічного паспорту, рішення Бердянського міськрайсуду від 29.05.2009 р. Відповідачу [PERSON] також належить нерухоме майно за адресою [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу нежитлової будівлі шляхом викупу від 06.07.2010 р., що підтверджується довідкою БТІ № 1488 від 31.10.2012р. , копією технічного паспорту, договору купівлі-продажу, витягу про реєстрацію прав власності на нерухоме майно. Як встановлено у судовому засіданні, у шлюбі на спільні кошти сторони придбали майно : душову кабіну вартістю 6 338,72грн., пральну машину «INDESIT» вартістю 4999,90грн., газовий котел «АRASTON» вартістю 9000грн., LED телевізор LG 42 LW4500, вартістю 9999, 90грн., ліжко, вартістю 699 грн., стелаж черешня/черешня, вартістю 610, 13грн., письмовий стіл вартістю 775,03грн., комод клен Страсбург, вартістю 1977,83 грн., вітрина клен Страсбург, вартістю 1379грн., 20 ліжок вартістю 9 000грн., десять телевізорів, вартістю 10 000грн., планшетний ПК Lenovo Slаtе К1-32WIFIWS, вартістю 4 899,90 грн., посудомийну машину «GORENJE», вартістю 4 499грн., LED телевізор LG 32 LV2540, вартістю 4469, 86грн., стіл кухонний дерев'яний вартістю 4 500грн., 12 стільців кухонних дерев'яних, загальною вартістю 4 200грн., кухонну витяжку, вартістю 7 500 грн., холодильник «НANSA» HR 450 В6, вартістю 7400грн., пиловтягувач «SAMSUNG» вартістю 550грн., ліжко, вклад до ліжка, матрац до ліжка, загальною вартістю 1 713,99грн., дві приліжкові шафки, вартістю 299,73грн. кожна, загальної вартістю 599,46грн., дві шафи черешня/ваніль, вартістю 799 грн. кожна, загальної вартістю 1598грн., дві шафки черешня/ваніль, вартістю 729 грн. кожна, загальною вартістю 1458грн., дві кухонні шафи, вартістю 6 000грн., шість шаф, вартістю 477, 33 грн. кожна, загальною вартістю 2864грн., комп'ютер і монітор «АSUS» вартістю 8000,0грн.. пральну машину автомат «LG», вартістю 4500 грн. на загальну суму 119531,72грн.( 1/2частина складає 59765,86грн.), що підтверджується актом опису майна , яке подружжя придбало за час спільно проживання від 27.08.2012р., актом від 17.04.2014р. про оцінку спільного майна подружжя, товарними чеками, квитанціями, договорами про надання послуг, на доставку товару, замовленнями покупця, прибутковими ордерами, накладними, долученими до уточнюючої позовної заяви. Згідно ст. 60СК України - майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини(навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хворобою тощо) самостійного заробітку(доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 63 СК України - дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п.п. 23, 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. З ст. 368 ЦК України), відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту) незалежно від того на ім.»я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до ст. 70 СК України, ст. 372 ЦК України частки чоловіка та дружини в праві спільної сумісної власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або договором. Відповідно до ч. З ст. 70 СК України, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що обсяг спільного майна подружжя складається з житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS]; вартістю 900000грн. та вище переліченого майна, яке подружжя придбало за період спільного проживання, про наявність та вартість якого сторони дійшли згоди. При цьому, суд вважає, що гараж, 2005 р. вартістю 10 000 грн. не може бути включеним до обсягу спільного майна і поділу не підлягає, оскільки позивач не надала докази існування цього об'єкту нерухомості та в судовому засіданні позивач пояснила, що їй не відомо, який це саме гараж та де він знаходиться. Не підлягають поділу також грошові кошти в сумі 24454,88грн. на рахунку VАВ банку Бердянського відділення, які відповідач одержав готівкою 23.07.2012р. відповідно до наданої позивачем копії квитанції, оскільки ця операція була здійснена відповідачем під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, та відповідач зазначив, що кошти були витрачені на підготовку сина до школи та придбання для сина музикального інструменту - саксофону і надав відповідні довідки про навчання дитини у музикальній школі та вартості музикальних інструментів, крім того позивач не довела у судовому засіданні, що ці спільні кошти були витрачені на потреби відповідача, а не сім»ї. Як встановлено у судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи, малолітній [PERSON] проживає з батьком - відповідачем по справі та перебуває на його утриманні, що підтверджується довідкою від 07.11.2012 р. вуличного комітету № 22 , копією акту обстеження умов проживання від 30.10.2012 р. , позивач - матір дитини знаходиться за кордоном на заробітках, з позовом про стягнення аліментів утримання сина з відповідача до суду вона не зверталася, що підтвердила позивач в судовому засіданні, а також зазначила, що оскільки відповідач створює позивачу перешкоди у спілкуванні з дитиною, настроює дитину проти неї, позивач вважає за необхідне збільшити її частку у спільному майні до 2/3, проте такі обставини не є підставою, передбаченою чинним законодавством для збільшення частки подружжя у спільному майні. За даних обставин, суд приходить до висновку, щодо відсутності підстав для відступу від засади рівності часток подружжя на корить позивача і вважає можливим поділити спільне майно по 1/2частині та визнати за позивачем право власності на 1/2частину житлового будинку, а також виділити 1/2частину майна на суму 59852,31грн. з переплатою на суму 86,45грн., а відповідачу з урахуванням того, що неповнолітній син проживає з ним та з урахування частково його вимог, виділити 1/2частину майна на суму 59679,41грн. з недоплатою на суму 86,45грн. Враховуючи, що спільне майно можливо поділити, суд вважає, що немає підстав для виділення одному з подружжя більшої або меншої частини майна з подальшим зобов»язанням другої сторони виплачувати грошову компенсацію. Щодо поділу нерухомого майна за адресою [ADDRESS], що є нежитловим приміщенням, то суд приходить до висновку, що воно є майном приватного підприємця [PERSON] та не підлягає поділу, як спільне сумісне майно подружжя з огляду на наступне: Як встановлено у судовому засіданні, відповідач [PERSON]. є приватним підприємцем з 28.09.2000р. , види діяльності: технічне обслуговування та ремонт автомобілів та роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах без переваги продовольчого асортименту, що підтверджується копією Витягу з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Відповідно до копії довідки ПАТ „ТАСкомбанк" № 177 від 10.10.20102 р. фізичній особі-підприємцю [PERSON] в даному банку відкрито поточний рахунок 17.01.2002 р., валюта рахунку - гривня, № рахунку 26005029454001. З наведено видно, що відповідач був фізичною особою-підприємцем з 28.09. 2000р, тобто до укладення шлюбу 17.09.2003р., та вів свою підприємницьку діяльність і отримував доходи на своє утримання та утримання своїх рідних та майна. Відносини стосовно майна фізичної особи - підприємця регулюються нормами ЦК, ГК та Закону України «Про підприємництво». У частині 1 ст. 1 Закону України «Про підприємництво» розкривається поняття «підприємництва» як безпосередньої, самостійної, систематичної, на власний ризик діяльності по виробництву продукції, виконанню робіт, наданню послуг з метою отримання прибутку, яка здійснюється фізичними та юридичними особами, зареєстрованими як суб'єкти підприємницької діяльності у порядку, встановленому законодавством. Результатом наділення юридичних осіб - приватних підприємств і фізичних осіб-підприємців свободою господарської діяльності та підприємництва є застосу вання ними цивільно-правових договорів як правової форми їх діяльності. Відповідно до ст. 55 ГК України суб'єктами господарювання є юридичні особи, створені відповідно до ЦК, та фізичні особи - громадяни, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані як підприємці. 25 травня 2007 року між приватним підприємцем [PERSON] та Управлінням комунальної власності Бердянської міської ради було укладено договір оренди комунального майна, розташованого у [ADDRESS] для провадження підприємницької діяльності. Під час оренди спірного об»єкту приватним підприємцем [PERSON] були виконані капітальні ремонтні роботи на суму 16052грн00коп. згідно кошторису з проведення капремонту приміщення від 16 червня 2007р. Приватний підприємець [PERSON]уклав договір підряду №4 на виконання ремонтних робіт. Бердянською міською радою було прийнято рішення №26 від 31 березня 2010р про затвердження переліку об»єктів комунальної власності, які підлягають приватизації, в який увійшло і спірне приміщення і 06 липня 2010р. [PERSON] укладає договір №372 купівлі-продажу нежитлової будівлі шляхом викупу. Вартість об»єкту склала 77512грн 01 коп. Приватний підприємець [PERSON] укладає договір про надання послуг з водопостачання та водовідведення від 01.06.2011р, тим самим виступає як балансоутримувач спірного приміщення. Договір оренди землі від 25 січня 2011р. укладений між Бердянською міською радою та приватним підприємцем [PERSON] терміном до 2049р. для розміщення та обслуговування автомагазину , земельна ділянка ,площею 0,0190га розташована у [ADDRESS]. Відповідно до копії платіжного доручення №2 від 05.08.2010 р. з рахунку № 26005029454001 [PERSON] перераховано управлінню комунальної власності Бердянської міської ради суму 34 512,01 грн., призначення платежу н/житлов. буд. по [ADDRESS] дог.куп/прод. №372 від 06.07.2010 р., а відповідно до копії платіжного доручення № 1 від 26.07.2010 р. перераховано суму 43 000 грн. (а.с.47,46 том 1) Також, згідно копій рішення Бердянської міської ради Запорізької області № 7 від6.08. 2010 р. (а.с.7), рішення №8 від 23.09.2004 р. (а.с.44), договору оренди землі від 24.11.2008 р. (а.с.50-51), договору підряду № 4 від 30.06.2007 р. (а.с.58), додаткової до договору оренди комунального майна від 24.05.2007 р. від 23 07.2009 р. (а.с.86), акту здачі - приймання нежитлового приміщення у будинку (а.с.87, 90), договору оренди землі від 25.01.2011 р. (а.с.99-100), договору на проведення оцінки № 723/н від 08.07.2009 р. (а.с.112), акту перевірки виконання умов договору оренди нежитлового приміщення від 14.06.2010 р. (а.с.114-115), рішення комітету по передачі в оренду майна територіальної громади м. Бердянська Бердянської міської ради Запорізької області № 9 від 31.07.2007 р. (а.с.116), стороною вказаний приватний підприємець [PERSON] Відповідно до довідки № 623 від 06.04.2010 р. управління комунальної власності повідомляє, що об'єкт за адресою [ADDRESS], що орендується [PERSON], включено до плану приватизації, як таке, що підлягає продажу шляхом викупу. Відповідно до копії договору купівлі-продажу шляхом викупу № 372 від 06.07.2010 р. управління комунальної власності Бердянської міської ради від імені тер. громади м. Бердянська в особі Бердянської міської ради та [PERSON] уклали даний договір,предметом якого є нежитлова будівля по [ADDRESS] (а.с.82-83), при цьому хоча стороною в даному договорі вказаний гр. України [PERSON], з вище перелічених документів вбачається, що дане майно придбано та земельна ділянка орендувалася саме ПП [PERSON] Враховуючи, що відповідач почав свою підприємницьку діяльність задовго до укладення шлюбу, тобто сам безпосередньо, самостійно, систематично, на власний ризик проводив діяльність по виробництву продукції, виконанню робіт, наданню послуг з метою отримання прибутку, та цю ж саму діяльність проводив під час шлюбу, отримував прибутки і для розширення бізнесу придбав нежитлове приміщення за адресою [ADDRESS], також враховуючи, що позивач, як сама зазначила у судовому засіданні, ніякою підприємницькою діяльністю не займається та у підприємницькій діяльності відповідача участі не приймала, в автомагазині не працювала, а працювала репетитором або за кордоном, також не надала доказів на вкладання коштів у підприємницьку діяльність відповідача, суд приходить до висновку, що нежитлова будівля по [ADDRESS] не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя - сторін по справі. Вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 10 000 грн. задоволенню не підлягають з наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. На підтвердження даних вимог представником позивача надано договір від 27.08.2012р. про надання юридичних послуг, укладений між ТОВ „Єридична фірма - „ДІП" в особі [PERSON] та [PERSON] та довіреність,якою [PERSON] уповноважує [PERSON] бути її представником. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи, що позивачем не надано суду акту приймання-передачі послуг за договором, погодинного розрахунку витраченого часу на складання процесуальних документів та надання правової допомоги відповідно до п.1.1. договору та документів, що підтверджують сплату та отримання зазначеної суми, суд приходить до висновку про безпідставність заявленої вимоги про оплату витрат на правову допомогу та про можливість стягнення суми судового збору в розмірі 3326,3грн.

Outcome: partial