Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-11 00:00:00

01.06.2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із наведеним вище позовом до [PERSON] , в обґрунтування якого зазначав наступне. 22.06.2006 року АТ КБ «ПриватБанк» (раніше - ПАТ КБ «ПриватБанк) та [PERSON] шляхом підписання заяви уклали договір № б/н (далі - Договір), згідно з яким остання отримала кредит у розмірі 3 000, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік (відсотки та кредитний ліміт в подальшому змінювались згідно до умов кредитування), на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки (06/15). [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною картою та Тарифами банку складають між нею та Банком договір, що підтверджується її підписом у заяві. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, надавши [PERSON] кредит, водночас остання порушила умови Договору і має прострочену заборгованість станом на 30.04.2018 року в сумі 94 807, 88 грн., яка склалася із тіла кредиту - 2 464, 79 грн., процентів за користування кредитом - 82 862, 46 грн., пені - 4 489, 78 грн., штрафу (фіксованої частини) - 500, 00 грн., штрафу (процентної складової) - 4 490, 85 грн. [PERSON] в добровільному порядку не вжила заходів щодо погашення заборгованості, а тому АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із вищевказаним позовом. З огляду на вказане, позивач просив стягнути з [PERSON] зазначену вище суму заборгованості за кредитним договором, а також суму понесених судових витрат у розмірі 1 762 грн. 00 коп. Ухвалою Розівського районного суду Запорізької області від 21.03.2019 року було скасоване заочне рішення суду від 03.08.2018 року, ухвалене у вказаній справі, і справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 11.04.2019 року. В останній раз розгляд справи було призначено до судового розгляду на 12.06.2019 року. В судове засідання [PERSON] не з`явилася, надала повноваження на представництво її інтересів в суді своєму представнику - Комарю Г.І., у зв`язку з чим розгляд справи відбувався у відсутність відповідача, що не суперечить нормам ЦПК України. В судовому засіданні представник позивача - Компанець Д.С. , підтримавши позов, пояснив, що 22.06.2006 року між Банком та [PERSON] було укладено кредитний договір, за яким Банк виконав свої зобов`язання надавши останній кредитні кошти, водночас [PERSON] порушила умови договору, внаслідок чого станом на 30.04.2018 року має заборгованість в сумі 94 807, 88 грн., яка склалася із тіла кредиту - 2 464, 79 грн., процентів за користування кредитом - 82 862, 46 грн., пені - 4 489, 78 грн., штрафу (фіксованої частини) - 500, 00 грн., штрафу (процентної складової) - 4 490, 85 грн. На підставі цього, представник позивача просив позов задовольнити та стягнути з [PERSON] заборгованість за вказаним кредитним договором, а також суму понесених судових витрат. Представник відповідача - [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав і пояснив, що останній платіж за вказаним кредитним договором [PERSON] було здійснено у березні 2014 року, а тому звернувшись до суду у 2018 році із вказаним позовом, позивач пропустив строк позовної давності, з огляду на що, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову. Перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні в них докази та надавши їм оцінку, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України). Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до змісту частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 22.06.2006 року АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] шляхом підписання заяви уклали Договір б/н, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 3 000, 00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік (відсотки та кредитний ліміт в подальшому змінювались згідно до умов кредитування), на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки - останній день червня 2015 року. При цьому, [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною картою та Тарифами банку складають між ним та Банком договір, що підтверджується її підписом у цій заяві (а.с. 41). Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Суд приходить до висновку, що укладений між сторонами кредитний договір від 22.06.2006 року, по своїй суті є договором приєднання, відповідно до ст. 634 ЦК України. Частиною 1 статті 1054 ЦК України, визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти, (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Згідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Нормами статті 611 ЦК України визначено правові наслідки порушення зобов`язання, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). Згідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Повернення кредиту та сплату відсотків [PERSON] мала здійснювати щомісячними платежами, надаючи позивачеві до 25 числа кожного місця кошти на погашення кредиту та відсотків у розмірі 7 % (але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості), упродовж строку кредитування (а.с. 40, 41). Відповідно до пунктів 6.5, 6.6 Умов та Правил надання банківських послуг (надалі - Умов), позичальник зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором, а у разі невиконання зобов`язань за Договором, на вимогу Банку виконати зобов`язання з повернення кредиту, (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), сплаті винагороди Банку (а.с. 45). Підпунктами 3.1.1, 3.1.3, 3.1.5 Умов, визначено, що строк дії картки вказано на лицьовій стороні картки (місяць та рік). Карта дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. По закінченню строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не надійшла письмова заява клієнта про закриття картрахунку, а також за умови наявності грошових коштів на картрахунку для сплати послуг по виконанню розрахункових операцій по картрахунку (в передостанній день місяця закінчення строку дії) і при дотриманні інших умов продовження, передбачених договором. Заказані клієнтом картки, в тому числі продовжені з новим строком дії, але не отримані, зберігаються в банку для видачі клієнту, зокрема кредитні картки строком до 6 місяців (а.с. 46 зв.ст.). Пунктом 5.4 Умов, строк погашення по кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) по платіжним карткам без встановленого мінімального обов`язково платежу, здійснюється в наступному порядку: строк погашення процентів по кредиту - щомісячно за попередній місяць; строк погашення кредиту - в повному обсязі, не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці (в полі MONTH) (а.с. 47). Згідно п.п. 5.5.2 Умов, проценти за користування кредитом (в тому числі простроченим кредитом і овердрафтом), передбачені тарифами, нараховуються в останній операційний день місяця за кожний календарний день за фактично використані в рахунок кредиту кошти, з дня списання суми з карткового рахунку (а.с. 47). Таким чином, [PERSON] у межах строку кредитування (строку дії картки) повинна була повертати позивачу, зокрема кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 25 числа кожного місяця, а по закінчення строку кредитування незалежно від пред`явлення позивачем вимоги повернути всю заборгованість за договором. Виходячи з розрахунку заборгованості та виписки по картрахунку, [PERSON] користувалася кредитними коштами здійснюючи відповідні платежі, але після 14.03.2014 року, коли останньою було здійснено платіж на суму 350, 00 грн., частина з якого зокрема пішла на погашення процентів, припинила вносити щомісячні платежі, після чого в подальшому 27.10.2015 р. банком було здійснено автоматичне списання коштів в сумі 410, 22 грн., що сторонами не заперечувалось, та що зокрема підтверджується наданим представником відповідача листом Головного центру обробки спеціальної інформації Прикордонної служби України від 11.02.2019 року за № 184/К-1824, про перебування на той час [PERSON] за межами України (а.с. 35-39, 168-175, 201). Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні подав заяву про застосування строків позовної давності до вимог Банку, посилаючись на те, що останній платіж за вказаним кредитним договором [PERSON] було здійснено в березні 2014 року, а тому звернувшись до суду із вказаним позовом у 2018 році, Банк пропустив строк позовної давності. Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність (стаття 258 ЦК України). Так, пункт 1 частини 2 статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення (постанова Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15). Оскільки за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником шляхом внесення коштів готівкою чи безготівково: з погашення процентів щомісячно за попередній місяць, з погашення кредиту - в повному обсязі не пізніше останнього дня, вказаного на платіжній картці, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником свого зобов`язання. Із наданих представником позивача довідок вбачається, що [PERSON] при укладенні кредитного договору 22.06.2006 року отримала кредитну картку № [NUMBER] , в подальшому в рамках кредитного договору було перевипущено ще одну картку № [NUMBER] , кінцевий строк дії останньої картки - 30 червня 2015 року (а.с. 177, 206 ). Таким чином, звернувшись до суду із позовними вимогами 01.06.2018 року, Банк не пропустив визначений статтею 257 ЦК України строк позовної давності щодо стягнення заборгованості за кредитним договором в межах трирічного строку позовної давності звернення до суду, який розпочався 01.06.2015 року (а.с. 26 зв. ст.). Згідно до позовних вимог, [PERSON] має заборгованість за кредитним договором від 22.06.2006 року станом на 30.04.2018 року в загальній сумі 94 807, 88 грн., яка склалася із тіла кредиту - 2 464, 79 грн., процентів за користування кредитом - 82 862, 46 грн., пені - 4 489, 78 грн., штрафу (фіксованої частини) - 500, 00 грн., штрафу (процентної складової) - 4 490, 85 грн. Погоджуючись із вимогами Банку щодо наявності у [PERSON] заборгованості за тілом кредиту в розмірі 2 464,79 грн., суд між тим, не вбачає підстав для задоволення позову в повному обсязі в частині стягнення суми заборгованості по процентам саме в розмірі 82 862, 46 грн., з наступних підстав. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (правова позиція Верховного Суду, викладена в постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 провадження № 14-10цс18). У цій справі сторони погодили, що строк дії договору відповідає строку дії картки - останній день червня 2015 року. За таких умов, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Банку в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом є обґрунтованими в межах строку позовної давності за період з 01.06.2015 року по 30.06.2015 року (строку дії картки), що складає 526, 54 грн. (а.с. 39). Стосовно позовних вимог Банку щодо стягнення з [PERSON] пені в розмірі 4 489, 78 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до п.п. 5.5.1 Умов за несвоєчасне виконання боргових зобов`язань (користування простроченим кредитом и овердрафтом) власник карти сплачує проценти за підвищеною процентною ставкою або додаткову комісію, розміри яких встановлюються Тарифами (а.с. 47). Пунктом 6.5 Умов визначено, що позичальник зобов`язаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором (а.с. 45). Таким чином, умовами кредитного договору передбачено правові наслідки за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань у виді комісії, а не пені. При цьому пеня як неустойка за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань умовами даного кредитного договору не передбачена, а тому суд відмовляє в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з [PERSON] пені в розмірі 4 489, 78 грн. Вирішуючи позовні вимоги Банку щодо стягнення з [PERSON] штрафів (фіксованої частини) в розмірі 500 грн. та штрафу (процентної складової) в розмірі 4 490, 85 грн., суд виходить з такого. Пункт 8.6 Умов визначено, що при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених даним договором більш ніж на 120 днів, клієнт зобов`язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову (а.с. 45 зв. ст.). Таким чином, враховуючи, що за вказаним договором відповідачу було нараховано штраф (фіксовану частину) в розмірі 500 грн., за порушення по грошовим зобов`язанням, що утворилися за 120 днів, то строк спеціальної позовної давності, визначений в п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, в один рік, Банком не пропущено. Водночас при визначенні розміру штрафу (процентної складової) в розмірі 4 490, 85 грн., суд зазначає наступне. Умовами кредитного договору передбачено стягнення штрафу (процентної складової) у виді 5 % від суми позову (заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій), таким чином, оскільки судом задоволено позов в частині стягнення тіла кредиту в розмірі 2 464, 79 грн. та процентів за користування кредитом в розмірі 526, 54 грн., а всього в сумі 2 991, 33 грн., то розмір штрафу (процентної складової) буде становити 149, 56 грн. З урахуванням викладеного, суд доходить висновку про часткову доведеність тих обставин, на які посилається АТ КБ «ПриватБанк», як на підставу своїх вимог до [PERSON] , а тому підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором від 22.06.2006 року в загальній сумі 3 640, 89 грн., яка склалася із тіла кредиту - 2 464, 79 грн., процентів за користування кредитом в межах строку позовної давності та дії картки (06/15) за період з 01.06.2015 року по 30.06.2015 року - 526, 54 грн., штрафу (фіксованої частини) - 500 грн. та штрафу (процентної складової) - 149, 56 грн. В іншій частині позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» слід відмовити. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, суд, згідно до положень ст. 141 ЦПК України, присуджує позивачу судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме з [PERSON] в сумі виходячи з розрахунку: 3 640, 89 грн. (розмір задоволених позовних вимог) * 1762, 00 грн. (розмір судових витрат) / 94 807, 88 грн. (розмір заявлених позовних вимог) = 67, 66 грн.

Outcome: partial