Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-09 00:00:00

01.03.2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON], про стягнення заборгованості, зазначивши, що відповідно до укладеного 09.09.2008 року договору №\~б/н [PERSON] отримала кредит у розмірі 13000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що позивач свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит в обумовленій договором сумою, проте, відповідач не виконав належним чином договірні зобов'язання щодо погашення заборгованості та повернення кредиту в обумовлені сторонами та визначені договором строки. Станом на 31.01.2017 року заборгованість відповідачки становить 78545,32 грн. та складається з наступного: 7282,28 грн. - заборгованість за кредитом; 64164,11 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3120,58 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина); 3728,35 грн. - штраф (процентна складова). На підставі викладеного, просить стягнути з відповідачки на користь банка вищевказану заборгованість за кредитним договором та понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, разом з позовною заявою надав до суду клопотання про розгляд справи за відсутністю представника позивача. Відповідачка до суду не зявилась, про час та місце розгляду справи попереджалась своєчасно та належним шляхом, до суду надала заяву, в якій просить відмовити у задоволенні позовних вимог, тому що згідно закону та умов і правил надання банківських послуг сплив строк позовної давності та позовна заява ПАТ КБ «ПриватБанк» не підлягає задоволенню. Суд, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 09.09.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений договор №\~б/н, за яким [PERSON] отримала кредит у розмірі 13000,00, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до ст. 631 ЦК України, строком договору саме є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. За ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право у примусовому порядку через суд. Згідно з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 19 березня 2014 року (справа № 6-14цс14), відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 18 червня 2014 року (справа № 6-61цс14), за договором про надання банківських послуг (позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким встановлено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст. 261 ЦК України). При отриманні кредиту у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну карту, яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу. Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонговується на той самий строк. Строк дії кредитного договору відповідає стоку дії картки. У постановах від 24 вересня 2014 року (справа № 6-103цс14) та від 12 листопада 2014 року (справа № 6-167цс14) Верховний Суд України зазначав про те, що пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладення договору на тих самих умовах, на яких він був укладений, а суди не звернули увагу, що після закінчення строку дії договору банк не видавав боржнику грошових коштів і нової платіжної картки. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 259 ЦК України). Оскільки позивачем не надано доказів наявності письмового договору щодо збільшення позовної давності, суд вважає, що позовна давність у цьому випадку становить три роки. В заяві відповідачка пояснила, що особисто не зверталась до ПАТ КБ «ПриватБанк» за продовженням строку дії платіжної картки, таким чином строк дії картки закінчився 09.09.2009 року, позивач звернувся до суду 01.03.2017 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності. Позивачем не заявлене клопотання про поновлення та визнання поважними причини пропуску строків позовної давності. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності є підставою для відмови у задоволенні позову. Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог у звязку з пропуском строку позовної давності. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, вимоги позивача щодо відшкодування понесених ним судових витрат задоволенню не підлягають, оскільки йому в задоволенні позову відмовлено.

Outcome: dismissed