Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-25 00:00:00

У березні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до ТОВ «Автокредит Плюс» про стягнення коштів. В обґрунтування позову зазначила, що 17.01.2018 року між нею та відповідачем ТОВ «Автокредит Плюс» було підписано договір про приєднання до публічного договору № АВН0А!00000009 у вигляді заяви про приєднання до публічного договору фінансового лізингу на умовах, визначених публічним договором про надання фінансового лізингу, що розміщений на офіційному веб-сайті Компанії www.planetavto.cm.ua (далі-договір). За цим Договором Лізингодавець передає Лізингоодержувачу в лізинг - автомобіль згідно Специфікації, викладеної у Додатку №1, строк лізингу 60 місяців. Згідно додатку №2 до договору про надання фінансового лізингу сторонами погоджено графік та суми платежів за договором № АВН0А!00000009. Згідно п.14.1.7 договору, після прийняття Лізингодавцем позитивного рішення про надання фінансового лізингу Лізингоодержувач вносить аванс у розмірі 33000 грн. Згідно п.14.3 договору, щомісячно в період сплати Лізингоодержувач сплачує щомісячний платіж в розмірі 4867,5 грн. та відшкодовує Лізингодавцю всі витрати Лізингодавця, що пов`язані з виконанням Договору, та які виникли у Лізингодавця протягом місяця, який передує поточний місяць. На виконання умов договору відповідач ТОВ «Автокредит Плюс» передав Позивачу автомобіль Nissan Almera 2008 року випуску згідно Додатку №1 до Договору. Згідно додатку №2 до Договору Позивачем вносились платежі відповідно до виписки по рахунку на загальну СУМУ 136239,50 грн. Загальна сума сплачених коштів ТОВ «Автокредит Плюс» - 136239,50 грн., що підтверджується випискою по рахунку [PERSON] за період з 01.01.2018 по 22.01.2020. 18.01.2020 р. представником відповідача автомобіль вилучено, підписано Акт прийому-передачі. Таким чином, договір фінансового лізингу, предметом якого є транспортний засіб, а сторонами договору фізична і юридична особи, всупереч положень ст.799 ЦК України не було нотаріально посвідчено, а тому він в силу положень ст.220 цього ж Кодексу є нікчемним, що узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 16 грудня 2015 року по справі № 6- 2766цс15 та від 19 жовтня 2016 року № 6-1551цс16, від 18 січня 2017 року по справі № 6-648цс16. Разом з тим, аналіз змісту спірного договору лізингу від 21.04.2017 року, укладеного між сторонами дає підстави прийти до висновку, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання останнім обов`язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, передбачених договором та законом, звужені обов`язки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, одночасно значно розширені права лізингодавця. Укладений договір із ТОВ «Автокредит Плюс» невідповідає вимогам Закону «Про захист прав споживачів», а саме: ст. 18 (його умови є несправедливими), ст. 19 (застосована нечесна підприємницька діяльність) Закону України «Про захист прав споживачів». Позивач сплатив на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» (код ЄДРПОУ - 34410930) суму коштів у розмірі 136239,50 гривень, а тому просив стягнути з ТОВ «Автокредит Плюс» на його користь 136239,50 грн. та понесені ним судові витрати. Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 27.03.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено судове засідання для розляду справи по суті. 15.06.2020 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача вказав, що позов [PERSON] є безпідставним та необґрунтованим. Викладені в позовній заяві обставини не відповідають дійсності, не підтверджені доказами, а тому позовна заява не підлягає задоволенню. Відповідно до п. 14.1.1. Заяви про приєднання, предмет лізингу та його вартість: Автомобіль згідно специфікації, викладеної в Додатку №1 до Договору фінансового лізингу № АВН0А!00000009 від 17.01.2018р. (додано до позову). Позивач, згідно умов Договору лізингу, 17.01.2018р. отримав від Відповідача в лізинг транспортний засіб - марка (модель): Nissan Almera, номер кузову- [NUMBER] , реєстраційний номер - [NUMBER] , вартістю 165 000грн., що підтверджується підписом Позивача на Специфікації та Акті приймання-передачі Додаток №1 до Договору фінансового лізингу № АВН0А!00000009 від 17.01.2018р. (додано до позову). 17.01.2018р. між Позивачем та Відповідачем на підставі ст.634 ЦК України, укладений Договір фінансового лізингу (надалі Договір), що також підтверджується Позивачем в позовній заяві. Позивач вважає, що нікчемність правочину прямо встановлена законом (ст. 220 ЦК), оскільки в момент його укладення не було дотримано нотаріальної форми, а тому додатково визнання судом недійсності правочину не вимагається. Складовою лізингового платежу за договором є плата за користування предметом лізингу, яка за своєю правовою природою є платою за користування наймачем (Позивачем) майном, переданого в лізинг. Як вбачається з Довідки, щодо розрахунку собівартості послуги з користування автомобілем VIN - KNMCSHLAS8P705179 за період з 01.02.2018р. по 31.12.2019р. за користування автомобілем [PERSON] мала сплатити на користь ТОВ «Автокредит Плюс» 48 610,80грн. Також, з вказаної Довідки, вбачаються збитки, завдані ТОВ «Автокредит Плюс» протиправними діями [PERSON] , при порушенні умов виконання договору лізингу, а саме: Збитки за амортизацією вартості авто - 56 733,33грн.; Збитки за неотриманий прибуток 20% рентабельності 11 346,67грн.; Збитки до сплати ПДВ - 116 690,80грн.; Разом збитки становлять - 140 028,96грн. Як вбачається з позовної заяви, Позивач просить стягнути з ТОВ «Автокредит Плюс» 136 239,50 грн., а плата за користування та збитки складають 140 028,96 грн. Тобто, сума грошових коштів, які сплачені Позивачем, менша, ніж та сума, яку Позивач повинен був сплатити за період фактичного користування автомобілем. Враховуючи однорідність грошових вимог Позивача до Відповідача, та Відповідача до Позивача, при застосуванні наслідків недійсного правочину. позовні вимоги [PERSON] , щодо стягнення грошових коштів у розмірі 136 239,50грн. - не підлягають задоволенню. До позовної заяви [PERSON] , не додано ні договору про надання правової допомоги, ні документу, який підтверджує оплату відповідних сум за надану правову допомогу, які були понесені Позивачем, що є підставою для відмови в компенсації витрат на професійну правничу допомогу. Тому просить відмовити у стягнення судових витрат. Від представника позивача, адвоката Таганцова Б.А., надійшла до суду відповідь на відзив відповідача. Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Представником ТОВ «Автокредит Плюс» було подано заяву про розгляд справи без участі відповідача та його представника. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного висновку. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Окрім того, згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено,\~що 17.01.2018\~р.\~за № АВН0А!00000009 між [PERSON] та ТОВ «Автокредит плюс» укладений договір фінансового лізингу, за яким відповідач, як лізингодавець, зобов`язується, передати за плату у лізинг позивачу, як лізингоодержувачу, транспортний засіб - марка (модель): Nissan Almera, номер кузову- [NUMBER] , реєстраційний номер - [NUMBER] , вартістю 165 000грн., строк лізингу 60 місяців. Розмір авансового платежу - 33000 грн. (а.с.4). Згідно специфікації та акту приймання-перендачі, який є Додатком №1 до Договору фінансового лізингу, вартість автомобіля Nissan Almera, 2008 року випуску, становить 165 000,00 грн. (а.с.6) Розмір щомісячних платежів за спірним договором лізингу передбачений сторонами у Додатку №2 до Договору лізингу, який становить графік щомісячних лізингових платежів становить у розмірі 4867,50 грн.(а.с.5). З виписки по рахунку № [NUMBER] за період з 01.01.2018 р. по 22.01.2020 р. вбачається, що [PERSON] 17.01.2018 р. на рахунок ТОВ «Автокредит Плюс» було внесено авансовий платіж на автомобіль у розмірі 33000,00 грн. та лізингові платіжі за договором № АВН0А!00000009 від 17.01.2018р, за період з 17.01.2018 р. по 22.01.2020 р. в розмірі 103239,50 грн., що становить загальну суму внесених коштів 136239,50 грн. (а.с.8-9). 18.01.2020 р. на вимогу ТОВ «Автокредит Плюс», у зв`язку з заборгованістю по виконанню договору, [PERSON] повернула Лізингодавцю предмет лізингу - автомобіль Nissan Almera, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.7). Згідно до ч. 2 ст. 6 ЗУ «Про фінансовий лізинг», істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно з ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною 1 ст.806 ЦК України передбачено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Отже, спірний договір фінансового лізингу є непрямим, оскільки сторонами обумовлено, що лізингодавець зобов`язується придбати предмет лізингу в майбутньому (отримати право власності) та передати в подальшому у користування лізингоодержувачу. Статтею 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Згідно з ч.1 ст.2 Закону України «Про фінансовий лізинг» відносини, що виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Виходячи з аналізу норм чинного законодавства, такий договір за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Звертаючись до\~суду з\~позовом до\~ТОВ «Автокредит\~плюс» про\~стягнення сплачених\~коштів на\~загальну суму\~136239,50\~грн.,\~ [PERSON] \~посилалася на\~те,\~що при\~укладенні договору\~фінансового лізингу\~від 17.01.2018\~р.\~за № АВН0А!00000009 не було дотримано вимог законодавства щодо його обов`язкового нотаріального посвідчення. Також, умови указаного договору не відповідають положенням законодавства про захист прав споживачів, оскільки є несправедливими та створюють істотний дисбаланс між договірними правами і обов`язками сторін, що є окремою підставою для визнання цього договору недійсним, відповідно до ЗУ «Про захист прав споживачів». Відповідно до ст.799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Частиною 1 ст.220 ЦК України визначено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України у справі №6-2766цс15 від 16.12.2015 року. Частиною 1 ст.216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. При цьому посилання відповідача на положення статті 6 Закону України "Про фінансовий лізинг", відповідно до якої, на думку відповідача, договір лізингу має бути укладений лише у письмовій формі, відхиляються судом, адже вказаною нормою не обмежується можливість законодавчого встановлення додаткових вимог до форми договору фінансового лізингу за наявності відповідних підстав, зокрема, з урахуванням суб`єктного складу та предмету договору. Також не можна погодитися з доводами відповідача про те, що пріоритетним в даному випадку є принцип свободи договору, адже закріпивши вказаний принцип, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абзацу 2 ч. 3 ст. 6 та ст. 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства. Згідно ч. ч. 1,2 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконані й роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Згідно з п. п. 7, 10 Постанови пленуму ВСУ N 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину. Оскільки позовна вимога [PERSON] про стягнення з відповідача коштів сплачених ним за договором фінансового лізингу є наслідком недійсності нікчемного правочину, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про її задоволення. Враховуючи те, що укладений між сторонами договір не відповідає вимогам закону щодо форми правочину в частині обов`язкового нотаріального посвідчення, а отже, є нікчемним; умови договору є несправедливими і порушують принцип добросовісності, а тому мають місце правові підстави для визнання договору нікчемним та стягнення у відповідності до ст.216 ЦК України, з ТОВ «Автокредит Плюс» на користь позивача сплаченої суми у розмірі 136239,50 грн., а саме в межах заявлених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Щодо стягнення коштів за надання професійної правничої допомоги, суд зазначає наступне. За ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до п.2 ч.2 ст.137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно з ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивачем, на підтвердження витрат за надання правничої допомоги, подано до суду орієнтовний розрахунок суми судових витрат на загальну суму 11408,00 грн. Згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки), акт прийому-передачі. Оскільки позивачем не було подано до суду договір про надання правових послуг, квитанцію про сплату гонорару, акту приймання-передачі наданої допомоги, а тому суд вважає за необхідне відповідно до ч. 8 ст.141\~ЦПК України встановити [PERSON] п`ятиденний строк після ухвалення рішення для подання доказів щодо розміру понесених витрат на правничу допомогу з призначення судового засідання. Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З огляду на викладене необхідно стягнути з ТОВ «Автокредит Плюс» на користь Держави судовий збір у розмірі 2102,00 грн.

Outcome: approved