Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-07 00:00:00

У липні 2017 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом та з урахуванням остаточної редакції позовних вимог просила надати їй дозвіл на виїзд доньки - [PERSON] за кордон до Турецької Республіки без дозволу (згоди) батька дитини - [PERSON] з метою навчання терміном на 9 років до закінчення навчального процесу у 2026 році, з метою участі батька у вихованні дитини протягом цього періоду за його згодою повертатись до України під час новорічних та різдвяних свят, встановлених канікул, також просила дозволити їй або її офіційному представнику без згоди батька оформлювати документи для виїзду або супроводу неповнолітньої [PERSON] за межі України до досягнення нею повноліття. Позовні вимоги обґрунтовано тими обставинами, що позивач з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу [INFO] року у подружжя народилася донька - [PERSON]. Відповідач на прохання позивача оформити документи для виїзду доньки за кордон відмовляється, тому позивач змушена в судовому порядку просити надати їй дозвіл на оформлення документів та тимчасовий виїзд за межі України її неповнолітньої дитини без згоди батька. Позивач та її представник в судовому засіданні заявлені позовні вимоги з урахуванням заяви про їх уточнення підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник відповідача позовні вимоги не визнала, проти їх задоволення заперечувала, надала суду свої письмові заперечення та зазначила, що відповідач категорично не погоджується на виїзд його доньки за кордон, бажає, щоб дитина проживала з ним на території України, та підкреслила, що на думку відповідача, проживання дитини в чужій країні іншого віросповідання завдасть шкоди її психічному здоров'ю. Також представник вказала на те, що в разі задоволення позову, будуть істотно порушені права відповідача, як батька дитини, на участь в її вихованні. Представник третьої особи в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала, надала суду висновок про доцільність надання дозволу позивачу на виїзд за кордон до Турецької Республіки без дозволу (згоди) батька дитини [PERSON], а також про доцільність надання дозволу [PERSON] або її офіційному представнику без згоди батька оформлювати документи для виїзду або супроводу неповнолітньої [PERSON] за межі України до досягнення нею повноліття. Дослідивши матеріали справи, суд вважає заявлені вимоги законними та обґрунтованими та такими, що підлягають частковомузадоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого у них [INFO] року народилась донька - [PERSON]. Відповідно до рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 27.01.2015 року шлюб між сторонами розірвано. В подальшому позивач зареєструвала шлюб з громадянином Турецької Республіки - [PERSON] та на час розгляду справи вони проживають разом однією сім'єю як чоловік та дружина. Позивач отримала посвідку на проживання в Турецькій Республіці, має намір разом з чоловіком постійно проживати та працювати в даній країні. Відповідно до матеріалів справи позивач запрошена на роботу, очікує офіційного працевлаштування та має письмове завірення Приватної мовної школи Британської культури у районі Тузла м. Стамбул про можливість навчання у даній школі дитини - [PERSON]. На час розгляду справи дитина проживає у батьків позивача, де наразі й проживає сама позивач з чоловіком. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України "Про порядок виїзду з України, і в'їзду в Україну громадяни України", Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року № 231. Відповідно до ч. 2 ст.4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Пунктом 18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини передбачено, що оформлення паспорта здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Для дітей віком від 14 до 18 років у заяві зазначається відсутність обставин, що обмежують згідно із законодавством право їх виїзду за кордон. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків (п. 4). Відповідно до п. п. 1.4 даних Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Отже, за змістом наведених норм, питання про виїзд за кордон дитини, яка не досягла шістнадцятирічного віку, у разі відсутності згоди одного з батьків, вирішується судом за позовом іншого з батьків зі з'ясуванням питання про державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування дитини у цій державі, мети виїзду. Згідно висновку виконавчого комітету Корабельної районної у м. Херсоні ради, органи опіки та піклування Корабельного району не заперечують проти оформлення документів для виїзду [PERSON] за межі України та тимчасового виїзду останньої з метою навчання у супроводі матері [PERSON] до держави Туреччини з можливістю побачень дитини з батьком [PERSON] під час канікулярних та святкових днів, з урахуванням графіку роботи батька. Допитані в якості свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили ті обставини, що відповідач у справі [PERSON] працює моряком і більшість свого часу перебуває в рейсах. Після розірвання шлюбних стосунків сторонами, [PERSON] деякий час проживала з відповідачем, а за його відсутності перебувала на вихованні у його батьків, які через похилий вік та стан здоров'я не мають можливості приділяти достатньо уваги розвитку та вихованню дитини. В судовому засіданні відповідно до положень ст. 171 СК України судом заслухано думку дитини щодо порушених позивачем питань, яка чітко і однозначно повідомила суду, що бажає жити з мамою і хоче переїхати на навчання до іншої країни, за власним бажанням вивчає турецьку та англійську мови. Приймаючи до уваги те, що судом при розгляді даної справи не встановлено законодавчих обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд малолітньої дитини за межі України для навчання, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог та надання дозволу на оформлення відповідних документів та на виїзд малолітньої [PERSON] за межі території України без згоди батька. Суд вважає, що задоволення позову відповідатиме інтересам дитини, яка через свій вік потребує материнської турботи та уваги. Доводи представника відповідача відносно того, що проживання дитини в чужій країні іншого віросповідання завдасть шкоди її психічному здоров'ю є надуманими та не підтверджуються жодними доказами. Суд вважає також безпідставними доводи представника відповідача відносно того, що в разі надання дозволу на виїзд, будуть істотно порушені права відповідача, як батька дитини, на участь в її вихованні. Оскільки однією з умов задоволення позову суд визначає наявність можливості систематичних побачень батька та дитини під час канікулярних та святкових днів. Крім того, на думку суду, відповідач, як людина для якої мандрування світом є частиною роботи, не позбавлений можливості відвідувати свою доньку за місцем її навчання.

Outcome: partial