Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-20 00:00:00

У жовтні 2010 року [PERSON] в інтересах неповнолітнього [PERSON] звернулась до Ленінського районного суду м. Харкова із позовною заявою, в якій просить змінити [PERSON], [INFO], по батькові з «Павлович» на «Олегович». Зобов'язати Дзержинський районний у місті Харкові відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області внести зміни у свідоцтві про зміну імені, а саме: в актовий запис № 39, складений 24 травня 2016 року Дзержинським районним у місті Харкові відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області на [PERSON] відомості щодо по-батькові після зміни з «Павлович» на «Олегович». Позовні вимоги обґрунтовує статтею 8 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» ратифікованої Законом «475/97-ВР від 17.07.1997 року. Позивач в судове засідання не зявилась, але звернулася до суду із письмовою заявою в якій зазначила, що свої позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд розглянути справу за її відсутності, тому суд вважає можливим розглянути цивільну справу у відсутність позивача, по наявним у справі доказам, відповідно до вимог ст. ст.\~158,\~169 ЦПК України. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав до суду письмову заяву в якій зазначив, що\~проти задоволення позовних вимог не заперечує, просить суд розглянути справу за його відсутності, тому суд вважає можливим розглянути цивільну справу у відсутність відповідача, по наявним у справі доказам, відповідно до вимог ст. ст.\~158,\~169 ЦПК України. Представник Дзержинського районного у місті Харкові відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце повідомлений належним чином. Надав суду заяву, у якій просив розглядати справу у відсутність представника, та заперечення на позов. Суд вважає можливим розглянути цивільну справу у відсутність представника третьої особи, по наявним у справі доказам, відповідно до вимог ст. ст.\~158,\~169 ЦПК України. Розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи і докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO],\~ уклали шлюб, який було зареєстровано 13.02.1999 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] У свідоцтві про народження [PERSON] серії 1-НО № 328182, виданого Донецьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Донецької області 23.02.2010 року, в графі Батько зазначений «Запорожець Павло Вікторович», а в графі мати «Запорожець Світлана Олександрівна». 04.10.2004 року на підставі рішення Калінінського районного суду м.Донецька шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Факт розірвання шлюбу також підтверджується Витягом №00016578351 Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб. Згідно свідоцтва про зміну імені, виданого Дзержинським районним у місті Харкові відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 24 травня 2016 року, [PERSON], [INFO], змінив своє прізвище на [PERSON], про що складено відповідний актовий запис № 39. На день звернення до суду [PERSON] проживає разом із позивачем.\~ Останні зареєстровані, як внутрішньо переміщені особи та мешкають за адресою: [ADDRESS]. Позивач вказує, що відповідач не приймає участі у духовому вихованні та матеріальному забезпеченні [PERSON] Статтею 149 СК України, передбачено право дитини на зміну по батькові лише, у разі, якщо батько змінив своє ім'я. Відповідно до ст. 10 СК України, якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами, або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону). Якщо до регулювання сімейних відносин неможливо застосувати аналогію закону, вони регулюються відповідно до загальних засад сімейного законодавства (аналогія права). Відповідно до п. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ст. 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім'ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до ст. 28 ЦК України, фізична особа набуває прав та обов'язків і здійснює їх під своїм ім'ям. Ім'я фізичної особи, яка є громадянином України, складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить. Відповідно до ст. 295 ЦК України, фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право змінити своє прізвище та ім'я у порядку, встановленому законом. По батькові фізичної особи може бути змінено у разі зміни її батьком свого імені. Отже діючим законодавством передбачено право на зміну по батькові лише у разі зміни батьком дитини свого імені. В свою чергу положення не забороняє зміну по батькові за інших ситуацій, а інші нормативні акти\~ не містять подібних обмежень. Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 №3477-ІУ суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. В силу положень статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР (далі - Конвенція), кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Так, Європейський суд з прав людини\~\~у своєму рішенні від 16.05.2013 у справі "Гарнага проти України" зазначив, що в особи можуть існувати справжні причини, щоб бажати змінити своє ім'я, а законодавчі обмеження такої можливості можуть бути виправдані інтересами суспільства, наприклад, для забезпечення точного обліку населення або схоронності засобів ідентифікації та зв'язку носіїв певного імені з сім'єю. Державному органу належить навести відповідні та достатні підстави на підтримку своєї відмови у наданні дозволу на зміну імені особи для того, щоб це обмеження вважалося необхідним у демократичному суспільстві. Окрім цього, коли особа в Україні досягає достатньо дорослого віку для того, щоб приймати самостійні рішення щодо зміни імені, вона може зберегти або змінити ім'я, надане їй при народженні. Вартий особливої уваги той факт, що особа може зберегти по батькові, навіть якщо її батько більше не носить імені, від якого походить по батькові. У цьому випадку розірвання традиційного зв'язку між по батькові особи та іменем її батька визнається можливим. Отже ст. 8 Конвенції головним чином стосується захисту особи від свавільного втручання державних органів, вона не лише зобов'язує державу утриматися від такого втручання, але й покладає на неї позитивні зобов'язання, властиві дієвій повазі до приватного та сімейного життя. З огляду на таке слід дотримуватись справедливого балансу, який потрібно встановити між конкуруючими інтересами особи та суспільства в цілому. Відповідно до п.5 ч.1 ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є судовий захист цивільного права та інтересу. Відповідно до ст. 10 ЦК України, чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, є частиною національного цивільного законодавства України. Якщо у чинному міжнародному договорі України, укладеному у встановленому законом порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом цивільного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України. Відповідно до ч.1, та ч. 5 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Відповідно до ст. 174 ЦПК України у випадку визнання позову відповідачем за наявності законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. Встановлені обставини дають суду підстави вважати, позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved