Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-11 00:00:00

01 березня 2016 року позивача звернулась до суду з позовом до Ленінського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про зняття арешту з майна, в якому просила суд зняти арешт з 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями по пров. Крилова, буд. 7 в м. Харкові, що накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №29944064 від 21.11.2012 року Ленінським відділом державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції (виконавець [PERSON]В.). Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 27.06.2014 року помер її батько [PERSON], після смерті якого вона прийняла спадщину, проте оформити свідоцтво про право на спадщину не має можливості у зв'язку з арештом майна. Позивач вказує, що вона не є учасником виконавчого провадження, а тому не має можливості оскаржити дії державного виконавця, у зв'язку з чим і була змушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач та її представникадвокат [PERSON], який діє на підставі довіреності від 11.04.2016 року, в судовому засіданні заявлений позов підтримали, просили суд його задовольнити. Представник відповідача [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 09.03.2016 року, в судовому засіданні позовні вимоги визнала, та під час ухвалення рішення поклалась на розсуд суду. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, у судовому засіданні встановлено, що батько [PERSON] [PERSON] помер 26.06.2014 року. (а.с. 8-9) Після смерті [PERSON] П'ятою ХДНК було заведено спадкову справу №490/2014. (а.с. 10) 16 січня 2016 року [PERSON] звернулась до П'ятої ХДНК з заявою про розяснення порядку видачі свідоцтва про право на спадщину на яку було надано відповідь від 16.01.2016 року де було зазначено, що свідоцтво про право на спадщину не може бути видано, оскільки на спадкове майно: 1/2 частину житлового будинку №7 по пров. Крилова в м. Харкові накладено арешт на підставі постанови Ленінського ВДВС ХМУЮ від 21.11.2012 року. (а.с. 11) Позивач та її представник в судовому засіданні вказували, що наявність арешту нерухомого майна порушує право на спадщину та право власності [PERSON] у зв'язку з чим арешт має бути знятий. З матеріалів справи вбачається, що 11.11.2011 року державним виконавцем Ленінського ВДВС ХМУЮ було відкрито виконавче провадження №29944064 з примусового виконання постанови Ленінського РВ м. Харкова №3912/178-1291, виданої 19.08.2011 року про стягнення боргу з [PERSON] на користь держави у розмірі 51 грн. (а.с 43) Постановою державного виконавця Ленінського ВДВС ХМУЮ від 21.11.2012 року виконавчий документ: постанову Ленінського РВ м. Харкова №3912/178-1291 від 19.08.2011 року було повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». (а.с. 44) Разом з тим, згідно Витягу з єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна №114333519 від 02.10.2015 року на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями по пров. Крилова, 7 у м. Харкові накладено арешт на підставі постанови Ленінського ВДВС ХМУЮ від 21.11.2012 року №29944064, [PERSON] Загальна вартість нерухомого майна становить 114\~396 грн. (а.с. 12) Представник відповідача в судовому засіданні пояснила, що виконавче провадження №29944064 було знищено відповідно до акту про вилучення виконавчих проваджень для знищення. Також зазначила, що відповідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено зняття арешту з підстав, зазначених в ст. 47 Закону. Для зняття даного арешту необхідне повне погашення боргу боржником виконавчого провадження. З приводу наданих сторонами пояснень суд зазначає наступне. Відповідно до статей 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів. Державний виконавець зобов'язаний вжити заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Суд зазначає, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобовязаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобовязані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (виконавчому документі), у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом. Відповідно до ч. 1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. При цьому, арешт може бути накладений в межах суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. (ч. 3 ст. 57 Закону) Визначення вартості майна боржника проводиться самим державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості. (ч. 1 ст. 58 Закону) Так, суд зазначає, що державним виконавцем було допущено зловживання процесуальними правами та протиправно накладено арешт на 1/2 частину житлового будинку вартістю 57\~198 грн. при сумі боргу 51 грн. Крім того, частиною 2 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Отже, Законом чітко передбачено обовязок державного виконавця при поверненні виконавчого документу вказати про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Проте, в судовому засіданні було встановлено, що державний виконавець Ленінського ВДВС ХМУЮ [PERSON] не виконав зазначені вимоги Закону під час винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві 21.11.2012 року. Розглядаючи дану справу суд враховує, що частиною 1 ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначено способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. При цьому, цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони є визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення. При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст. 4 ЦПК). Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. (ч. 1,2 ст. 321 ЦК України) Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. (ст. 391 ЦК України) Із зазначеним позовом може звернутися також особа, яка відповідно до закону або договору має право володіння та користування майном. За таких обставин, суд приходить до висновку, що арешт на нерухоме майно: 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями по пров. Крилова, 7 у м. Харкові було накладено державним виконавцем неправомірно, арешт майна порушує право позивача, як спадкоємця, на отримання свідоцтва про право на спадщину, що призводить до порушення її права власності на спадкове майно, у зв'язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Враховуючи положення п. 6 ч. 1 ст. 214 та п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України з врахуванням розяснень, викладених у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», під час ухвалення рішення суд має вирішити питання розподілу судових витрат відповідно до вимог статті 88 ЦПК. Частиною 1 ст. 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір, сплачений останньою у розмірі 551,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved