Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

01.07.2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Мотивуючи позовні вимоги [PERSON] зазначила, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 29.09.2013 року. Від шлюбу вона та відповідач мають одну неповнолітню дитину: дочку [PERSON], [INFO]. [PERSON] просить шлюб розірвати, зсилаючись на те, що спільне життя в шлюбі з відповідачем не склалося, останній не цікавиться сімєю та вихованням дитини. Вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе і суперечить її інтересам, шлюб існує формально, шлюбних відносин вона та відповідач не підтримують. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позовні вимоги, зсилаючись на ті самі обставини. Суду пояснила, що не проживає з відповідачем однією сімєю понад один рік, миритися не бажає, наполягає на розірванні шлюбу, має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу. Вважає, що перебування в шлюбі суперечить її інтересам, так як вона не проживає з відповідачем однією сімєю, останній не цікавиться проблемами та утриманням сімї. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, не заперечує щодо розірвання шлюбу, миритися з позивачкою не бажає, вважає це недоцільним, виходячи з того, що дружина категорично не бажає зберегти сімю. Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 29.09.2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-АМ №140415 (а.с.5). Від шлюбу позивачка та відповідач мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с.6). Позивачка та відповідач не бажають миритися. Позивачка має стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу. Причиною розладу в сім'ї стали різні характери та погляди на сімейне життя, що призвело до того, що сторони перестали проживати однією сімєю понад один рік тому. Таким чином, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе та суперечить інтересам позивачки. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України та ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обовязки у шлюбі та сімї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст.ст.105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивачка наполягає на розлученні, має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, а також, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивачки, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved