Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-23 00:00:00

У травні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування позову зазначено, що з 02 березня 2011 року вона знаходиться у шлюбі з [PERSON], який зареєстрований Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 79. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який мешкає з нею та знаходиться на її утриманні. З лютого 2017 року вона та [PERSON] не перебувають у шлюбних відносинах, оскільки мешкають окремо. У звязку з тим, що добровільно узгодити питання щодо сплати аліментів вона та [PERSON] не змогли, вона звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання сина в твердій грошовій сумі у звязку з наявністю у [PERSON] нерегулярного та мінливого доходу. На підставі викладеного, просить суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 2500,00 грн. щомісячно, з дати подання позову і до досягнення дитиною повноліття; допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за 1 місяць. Позивач в судовому засіданні позов підтримала та просила суд його задовольнити, посилаючись на те, що батьки рівні у своїх обовязках щодо утримання дітей, сума аліментів саме в розмірі 2500,00 грн. в повній мірі забезпечує рівність батьків при несенні обовязків на утримання дитини. Також зазначила, що до звернення до суду з позовом про стягнення аліментів [PERSON] добровільно сплачував їй аліменти в розмірі 2500,00 грн. щомісячно, проте з метою гарантування подальшої сплати аліментів відповідачем вона бажає мати рішення суду про стягнення саме такої суми аліментів. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити, посилаючись на їх обґрунтованість та доведеність. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме в розмірі 800,00 грн. щомісячно, в іншій частині заперечував, з підстав зазначених по тексту письмових заперечень. Просив суд прийняти до уваги заперечення проти позову та ухвалити по справі рішення з їх врахуванням. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позицію відповідача та просив суд ухвалити судове рішення з урахування обставин та обґрунтувань, викладених по тексту письмових заперечень, доданих до матеріалів справи. Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, взявши до уваги пояснення позивач та відповідача, їх представників, кожного в окремості, письмові заперечення відповідача, додані до справи копії документів, приходить до наступного. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що з 02 березня 2011 року [PERSON] знаходиться у шлюбі з [PERSON], який зареєстрований Запорізьким міським відділом державної реєстрації реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 79. (а.с. 9) Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який мешкає з матірю. (а.с. 10) З лютого 2017 року [PERSON] та [PERSON] не перебувають у шлюбних відносинах, оскільки мешкають окремо. Згідно з ст.51 Конституції України\~сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною\~постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року № 789-XII\~(дата набуття чинності для України: 27.09.1991 року) держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч. 2\~ст. 150 СК України\~батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За змістом\~ст. 180 СК України\~батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1\~ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства"\~виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За приписами зазначених правових норм на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими. Частинами 1-3\~ст. 181 СК України\~передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При цьому\~СК України\~передбачає підстави для визначення розміру аліментів, але не пов'язує їх виключно зі способом присудження (ч. 3\~ст. 181 СК України). З огляду на відсутність імперативної заборони розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та які посилається позивач. При цьому право застосування норми права належить виключно суду. За правовою природою аліментні зобов'язання - це періодичні платежі, які платник аліментів зобов'язаний сплачувати щомісячно, з метою утримання дитини. У разі визначення аліментів у частці від заробітку (доходу) одного з батьків (ч. 1\~ст. 183 СК України), розмір конкретної частки від заробітку батьків дитини законодавством не встановлено. Стаття 184 СК України\~передбачає, що якщо платник аліментів має не регулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений у твердій грошовій сумі , підлягає індексації відповідно закону. Відповідно до\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2\~ст. 182 СК України, а саме не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених\~статтею 184 цього Кодексу. Аналогічні роз'яснення містяться в п. 17\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів". Враховуючи матеріальне та сімейне становище сторін по справі, зважаючи на передбачений законом обов'язок батьків утримувати дитину, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON], 08.09.2015р.н., в розмірі 1200,00 грн. щомісячно з 13 травня 2017 року і до досягнення [PERSON], [INFO], повноліття. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч. 3 цієї ж статті Закону, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічним чином питання обов»язків доказування і подання доказів регулює ст. 60 ЦПК України, за якою кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Із змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами. При визначенні розміру аліментів у вищезазначеному розмірі суд враховує те, що відповідач офіційно не працює, у звязку з чим має не регулярний та мінливий дохід; матеріальне становище як позивача, так і відповідача; наявність у відповідача на утриманні матері, яка є інвалідом 3-ї групи та на теперішній час перебуває на лікуванні у 9-й міській лікарні з діагнозом онкологічного захворювання; факт надання відповідачем позивачеві в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини; відношення сторін до виконання обовязку щодо утримання малолітнього сина, визначені у ч. 9\~ст. 7 СК України\~загальні засади регулювання сімейних відносин, а саме: справедливість, добросовісність і розумність. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання фізичною особою позовної заяви майнового характеру встановлена в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімального прожиткового мінімуму та не більше 5 розмірів мінімального прожиткового мінімуму. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від розміру мінімального прожиткового мінімуму у місячному розмірі, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Оскільки прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 1 січня 2017 року становить 1600,00 грн., то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання фізичною особою позовної заяви майнового характеру в розмірі 640,00 грн.

Outcome: partial