Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

У вересні 2017 року [PERSON](далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ТК КРЕДИТ»(далі - відповідач), Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРОФІС ЛІМІТЕД» про визнання правовідносин за кредитним договором припиненими. Позовні вимоги, обґрунтовані тим, що 28.12.2011 року між позивачем та ПАТ Комерційний банк «ТК КРЕДИТ» було укладено кредитний договір № 470/2, відповідно до якою позичальнику було надано грошові кошти у вигляді кредитної лінії, що поновлюється, з лімітом 8040000,00 грн. на строк з 28.12.2011 року по 28.12.2014 року, зі сплатою відсотків у розмірі 16,5% річних. 26 грудня 2014 року між позичальником та банком було укладено додатковий договір №1 до кредитного договору, відповідно до якого строк повернення кредиту подовжено до 26 червня 2017 року. Відповідно п. 2.1. кредитного договору передбачено, що виконання зобов'язань позичальника за цим договором забезпечується іпотекою земельної ділянки, що належить на праві власності майновому поручителю TOB «Інтерофіс Лімітед». Станом на 12 вересня 2017 року заборгованість позивача перед банком за кредитним договором складала 8040000,00грн. - за кредитом, 770518,38 грн. - відсотки, 418520,56грн. - пеня, а разом 9229038,94 грн., що підтверджується довідкою банку від 12.09.2017 року № 206. 12.09.2017 року між ТОВ «Торгова компанія «Інтал» та позивачем було укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого позивач набув право вимоги до відповідача щодо сплати грошових коштів у розмірі 9229038,94 грн. 22.08.2017 року первісним кредитором направлено до банку платіжне доручення про перерахування грошових коштів в сумі 36016149,66 грн. та вимогу про сплату грошових коштів в розмірі 36016149,66 грн., які станом на 12.09.2017 року банком не виконано. 12.09.2017 року позивач звернувся до банку із заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог, в якій повідомив відповідача про припинення зобов'язань позивача за кредитним договором на суму 9229 038,94 грн. шляхом зарахування зустрічних вимог до відповідача за договором про відступлення права вимоги від 12.09.2017 року, відповідно до якого до позивача перейшло право вимагати від банку сплати грошових коштів в сумі 9229038,94 грн. замість первісного кредитора. Банк заперечує проти припинення зобов'язань позивача за кредитним договором та не вчиняє дії щодо припинення зобов'язань за договором іпотеки. Враховуючи, що відповідач заперечує проти припинення зобов'язань за кредитним договором шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог та припинення іпотеки, що забезпечує виконання зобов'язань за кредитним договором, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав. Внаслідок введення процедури ліквідації рахунок первісного кредитора №26008007008001 було закрито, а процедуру «відновлення рахунку» чинне законодавство України не містить, оскільки, з моменту втрати банком статусу неплатоспроможного існує зобов'язання банку повернути кошти на вимогу первісного кредитора у встановлений останнім строк. 22.08.2017 року первісний кредитор направив вимогу до банку про сплату коштів в розмірі 36016149,66 грн. на вказаний у вимозі рахунок, а також направило платіжне доручення №1 від 22.08.2017 року, але банком протягом семи днів вказана вимога не виконана, отже строк зобов'язання настав 30 серпня 2017 року. Станом на 12.09.2017 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 9229038,94 грн. Позивач зазначає, що його зобов'язання щодо повернення суми кредиту та сплати відсотків за його користування, штрафних санкцій за кредитним договором припинено з 12.09.2017 року, у зв'язку із зарахуванням зустрічних однорідних грошових вимог в сумі 9229038,94 грн. Тому, позивач просив суд визнати правовідносини, що виникли з кредитного договору №470/2 від 28.12.2011 року, укладеного між ним та АТ КБ «ТК Кредит» припиненими з 12.09.2017 року. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні у повному обсязі, підтримав письмові заперечення. У судовому засіданні представник третьої особи позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Суд, заслухавши пояснення сторін, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України). У судовому засіданні було встановлено, що 28.12.2011 року між позивачем та ПАТ Комерційний банк «ТК КРЕДИТ» було укладено кредитний договір № 470/2, відповідно до якою позичальнику було надано грошові кошти у вигляді кредитної лінії, що поновлюється, з лімітом у сумі 8040000,00 грн., на строк з 28.12.2011 року по 28.12.2014 року, зі сплатою відсотків у розмірі 16,5% річних (а.с. 8-12). Відповідно довідки про закриття рахунку ПАТ Комерційний банк «ТК КРЕДИТ» №108 від 14.04.2017 року, 28.03.2017 року в АТ КБ «ТК Кредит» в м. Києві закрито поточний рахунок в національній валюті №26008007008001, 21.07.2016 року, закрито поточний рахунок в іноземній валюті №26007007008002, 13.05.2016 року закрито поточні рахунки в іноземній валюті №26006007008003 та №26005007008004 (а.с. 30). 22.08.2017 року ТОВ «ТК Інтал» платіжним дорученням №1 поповнено поточний рахунок в сумі 36016149,66 грн. (а.с. 31). Відповідно довідки ПАТ Комерційний банк «ТК КРЕДИТ» №206 від 12.09.2017 року станом на 12.09.2017 року заборгованість позивача перед банком за кредитним договором становить 8040000,00грн. - за кредитом, 770518,38 грн. - по нарахованим відсоткам, 418520,56грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту (а.с. 32). Відповідно довідки ПАТ Комерційний банк «ТК КРЕДИТ» №207 від 12.09.2017 року станом на 12.09.2017 року залишок непогашених кредиторських вимог ТОВ «Торгова компанія Інтал» становить 36016149,66 грн. (а.с. 33). 12.09.2017 року між ТОВ «Торгова компанія «Інтал» та позивачем було укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого позивач набув право вимоги до відповідача щодо сплати грошових коштів у розмірі 9229038,94 грн., що також підтверджується актом приймання-передачі від 12.09.2017 року (а.с. 34-38). 12.09.2017 року ТОВ «Торгова компанія «Інтал» звернулося до АТ КБ «ТК Кредит» із повідомленням про відступлення права вимоги відповідно до укладеного договору про відступлення права вимоги від 12.09.2017 року між ТОВ «Торгова компанія Інтал» та [PERSON] (а.с. 38). 12.09.2017 року позивач звернувся до банку із заявою про припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог, в якій повідомив відповідача про припинення зобов'язань позивача за кредитним договором на суму 9229 038,94 грн. шляхом зарахування зустрічних вимог до відповідача за договором про відступлення права вимоги від 12.09.2017 року, відповідно до якого до позивача перейшло право вимагати від банку сплати грошових коштів в сумі 9229038,94 грн. замість первісного кредитора (а.с. 39-40). Станом на 12.09.2017 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 9229038,94 грн. Позивач зазначає, що його зобов'язання щодо повернення суми кредиту та сплати відсотків за його користування, штрафних санкцій за кредитним договором припинено з 12.09.2017 року, у зв'язку із зарахуванням зустрічних однорідних грошових вимог в сумі 9229038,94 грн. Постановою Вищого адміністративного суду України від 20.04.2017 року по справі № К/800/30133/16 скасовано постанову Правління Національного банку України № 241 від 07.04.2016 року «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ КБ «ТК КРЕДИТ» та рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 493 від 08.04.2016 року «Про початок процедури ліквідації Банку та делегування повноважень ліквідатора банку»; також зобов'язано Національний банк України вчинити певний порядок дій направлених на відновлення функціонування АТ КБ «ТК КРЕДИТ» як діючої банківської установи, зокрема: повернути банківську ліцензію, генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій, відновити систему електронних платежів, відновити функціонування кореспондентського рахунку (а.с. 13-27). Верховним судом України винесено ухвалу від 28.07.2017 року про відкриття провадження за заявою Національного банку України про перегляд постанови Вищого адміністративного суду України, якою зупинено виконання постанови Вищого адміністративного суду України від 20.04.2017 року у справі № К/800/30133/16 до розгляду справи по суті Верховним судом України (а.с. 28-29). Як вбачається з письмових заперечень відповідача, Правлінням Національного банку України 07.04.2016 року прийнято постанову № 241 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ТК КРЕДИТ», Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 493 від 08.04.2016 року розпочато процедуру ліквідації AT КБ «ТК КРЕДИТ» з 08.04.2016 року та делеговано всі повноваження ліквідатора AT КБ «ТК КРЕДИТ» Грицаку І.Ю., на сьогоднішній день Національним банком України не відновлено функціонування АТ КБ «ТК КРЕДИТ» в якості діючої банківської установи (не повернуто банківську ліцензію, генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій, не відновлено систему електронних платежів, не відновлено функціонування кореспондентського рахунку тощо). Згідно з положеннями ст. 110 Цивільного кодексу України, особливості ліквідації банків встановлюються Законом України «Про банки та банківську діяльність». Відповідно до ст. 77 Закону України «Про банки та банківську діяльність», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Згідно з ч. 3 ст. 1 Закону про систему гарантування, відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України. Відповідно до ч. 8 Перехідних Положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону. Таким чином, для правовідносин, що виникають під час тимчасової адміністрації банку або ліквідації банку, яку здійснює уповноважена особа Фонду, пріоритетними є норми Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідно ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в період здійснення ліквідаційної процедури банку задоволення вимог кредиторів здійснюється в порядку черговості, у зв'язку з чим, припинення зобов'язань за кредитним договором шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, що фактично є погашенням вимог кредитора в порушення порядку визначеного ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не допускається. Згідно з позицією, що викладена в постанові Верховного суду України від 20.01.2016 року у справі № 6-2001 цс 15, а саме: у спорах пов'язаних з виконанням банком, в якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах. Відповідно статті 602 Цивільного кодексу України передбачено, що не допускається зарахування зустрічних вимог: за зобов'язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом та в інших випадках, встановлених договором або законом. Як вбачається з письмових пояснень відповідача, поточний рахунок № 26008007008001 на якому знаходились кошти належні первісному кредитору (TOB «Торгова компанія Інтал») був закритий, а кошти перенесені на рахунок призначений для задоволення вимог кредиторів у відповідності до вимог Рішення №2 від 05.07.2012 року «Про затвердження Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку», оскільки вимоги TOB «Торгова компанія Інтал» як кредитора були акцептовані AT КБ «ТК КРЕДИТ» та включені до 9 черги, як пов'язаної особи, зазначивши, що [PERSON] взагалі не звертався до AT КБ «ТК КРЕДИТ» з вимогами чи заявами про виплату йому коштів як новому кредитору чи визнання його кредиторських вимог. У відповідності до п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін. Верховний суд України в постанові від 21.12.2016 року у справі № 333/4924/15ц зокрема зазначає, що в період здійснення ліквідаційної процедури банку задоволення вимог третьої особи має здійснюватися в порядку задоволення вимог кредиторів до банку та черговості, передбачених статтею 52 Закону, у зв'язку з чим припинення зобов'язань за кредитним договором шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, які фактично є погашенням вимог кредитора в порушення порядку статті 52 Закону, не допускається. Статті 47, 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлюють, що операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Пунктом 2.3 Положенням про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженим постановою Правління НБУ від 17 липня 2001 року №275 передбачено, що за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку банки мають права здійснювати, зокрема, операції з валютними цінностями. У відповідності до п.п. 10, 11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність") банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків" є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету про валютне регулювання). Судом встановлено, що AT КБ «ТК КРЕДИТ» не є діючою банківською установою, так як на сьогоднішній день діяльність його як банківської установи Національним банком України не відновлено та ліцензію не повернуто, тому AT КБ «ТК КРЕДИТ» діє у відповідності до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною (ст. 3 ЦПК України). При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст. 4 ЦПК України). Частиною 2 ст. 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Разом з тим перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Отже, враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що AT КБ «ТК КРЕДИТ» не є діючою банківською установою, так як діяльність його як банківської установи Національним банком України не відновлено та ліцензію не повернуто, у зв'язку чим не допускається зарахування зустрічних вимог: за зобов'язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, а тому AT КБ «ТК КРЕДИТ» діє у відповідності до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»,крім того, позивач взагалі не звертався до AT КБ «ТК КРЕДИТ» з вимогами чи заявами про виплату йому коштів як новому кредитору чи визнання його кредиторських вимог, тому в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed