Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

01.02.2016 р. ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в Канівський міськрайонний суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В позовній заяві позивач вказав, що відповідно до укладеного договору №б/н від 15.09.2010 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/tems/pages/70/ складає між [PERSON] та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Копії Умов та правил надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою додаються до позовної заяви. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором Відповідач станом на 30.11.2015р. має заборгованість 20285,08 грн., яка складається з наступного: 9295,96 грн. заборгованість за кредитом; 8632,83 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 914,14 грн . заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина); 942,15 грн. штраф (процентна складова). Позивач просить стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 15.09.2010 року в сумі 20285,08 грн. та судові витрати по справі понесені позивачем. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності №3734-К-Н-О від 04.10.2015р. в судове засідання не зявився, надав суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, просить стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 20285.08 грн. та судові витрати. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала повністю та пояснила, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про укладення договору кредитування з [PERSON], зокрема, позивач не надав копії або оригіналу кредитного договору, укладеного між сторонами. Надані позивачем документи мають численні протиріччя та неточності : Так, у розрахунку заборгованості (а.с.4-7) вказано, що кредитний договір б/н укладений 15.09.2010 р., в той же час проводиться розрахунок заборгованості, яка станом на 17.09.2010 р. уже складає 5 днів, що свідчить про укладення договору не 15.09.2010 р., а 12.09.2010 р. Згідно анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг (а.с.8) кредит видавався не [PERSON], а [PERSON] Анкета датована 15.09.2010 р. [PERSON] змінив прізвище на [PERSON] та поміняв паспорт у 2013 р. На (а.с.35) знаходиться копія паспорта [PERSON] серії НЕ №698901, який виданий 06.08.2013 р. В той же час, згідно наданого на вимогу суду витягу з програмного комплексу по ідентифікації клієнта за кредитним договором (а.с.67)., що нібито додається як основний доказ по справі та підтверджує факт укладення кредитного договору слідує, що 15.09.2010 р. кредит отримав [PERSON] та в ньому вказано номер та серія паспорту, який видавався в 2013 р., що свідчить про фальсифікацію доказів. Суд, вислухавши думку представника відповідача та вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги в задоволенні не підлягають, виходячи з наступних підстав: Згідно повідомлення позивача (а.с.65) направлено Витяг з програмного комплексу по ідентифікації клієнта за даним кредитним договором та долучено як доказ по справі. Згідно витягу з програмного комплесу по ідентифікації клієнта вбачається, що не [PERSON], а [PERSON] 15.09.2010 року уклав договір кредитування. При цьому, у витязі вказується серія та номер паспорта [PERSON], який він отримав 06.08.2013 р., в той час коли ідентифікація проведена 15.09.2010 р., тобто на час проведення ідентифікації в 2010 р. банк не міг знати номер паспорта, який буде видаватися у 2013 р. Крім того , номер кредитної карточки на анкеті-заяві від 15.09.2010 р. (а.с.8) та номер кредитної карточки вказаний в витязі про ідентифікацію клієнта не співпадають. Розрахунок заборгованості, також ставить під сумнів дату укладення кредитногно договору. Є незрозумілим, що договір укладений чи 15.03.2010 р., чи 12.09.2010 р., як це вказано в розрахунку. Згідно ст.1055 ЦК України кредитний договір повинен бути укладений у письмовій формі. Позивачем не надано доказів про укладення договору у письмовій формі із [PERSON] В ст.58 ЦПК України вказано, що належними доказами є ті докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. суд не бере до уваги докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ч.1 ст.59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Таким чином , суд вважає, що позивач не надав належних та допустимих доказів, які б свідчили про укладення кредитного договору 15.09.2010 р. із [PERSON], а тому позивачем не доведено та не обгрунтовано позовні вимоги про стягнення заборгованості з [PERSON]

Outcome: dismissed