Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-20 00:00:00

01 серпня 2018 року [PERSON], місце проживання якої: [ADDRESS], РНОКПП [NUMBER], звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON], місце проживання якого: [ADDRESS], РНОКПП [NUMBER], в якій просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позовної заяви позивачем зазначено, що їй та її дочці - [PERSON] (третій особі, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, по справі) на підставі свідоцтва про право власності на житло від 19 травня 1993 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 18 жовтня 2001 року належить житлова квартира, розташована за адресою: [ADDRESS]. У вказаній квартирі з 03 березня 2004 року зареєстрований відповідач по справі, який є її онуком та який з 2008 року мешкає у Російській Федерації, звідки повертатись додому не бажає. Особистих речей відповідача у належній позивачу квартирі не залишилось, витрат на сплату комунальних платежів він не несе. Таким чином відповідач фактично проживає в іншому житловому приміщенні, залишаючись зареєстрованим у належній позивачу квартирі, з огляду на що позивач вважає, що відповідач не може зберігати за собою право користування житловим приміщенням, а наявність його реєстрації у належній позивачу квартирі фактично позбавляє [PERSON] оформити субсидію, з огляду на що позивач звернулась до суду з зазначеною позовною заявою. Оскільки позовну заяву подано з порушенням вимог статті 175 ЦПК України, ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 03 серпня 2018 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі. Уточненою позовною заявою, яка надійшла на адресу суду 13 серпня 2018 року, недоліки усунуто, з огляду на що ухвалою суду від 31 серпня 2018 року залучено [PERSON], місце проживання якої: [ADDRESS], РНОКПП невідомий, до участі у справі, відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання на 09 годину 30 хвилин 21 серпня 2018 року, у зв'язку з чим визначено відповідачу п'ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином: відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою, зазначеною позивачем у позовній заяві, а також у відповідності до частини 9 статті 128 ЦПК України засобом телефонного зв'язку, що оформлено відповідною телефонограмою, надала суду заяву про розгляд справи без її участі з зазначенням, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити. Представник позивача - адвокат [PERSON] - в судове засідання також не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала суду заяву про розгляд справи без її участі з зазначенням, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином: у відповідності до частини 6 статті 128 ЦПК України шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою його міста проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. 20 вересня 2018 року на електронну адресу суду від нього надійшла заява, згідно якої він позовні вимоги визнає в повному обсязі, щодо їх задоволення не заперечує та просить справу розглядати без його участі. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, [PERSON] до судового засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином: у відповідності до частини 6 статті 128 ЦПК України шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою його міста проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. 11 вересня 2018 року на адресу суду від неї надійшла заява, згідно якої вона позовні вимоги підтримує та просить справу розглядати без її участі. У зв'язку з неявкою сторін та у відповідності до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Дослідивши надані суду докази та проаналізувавши встановлені обставини у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно статті 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи та витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Як встановлено судом і таке вбачається з матеріалів справи, позивач та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, є власниками квартири [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності на житло від 19 травня 1993 року (а.с. 4), свідоцтва про право на спадщину за законом від 18 жовтня 2001 року (а.с. 5). З копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], одружились 3 квітня 1998 року, дружині після одруження присвоєно прізвище чоловіка - [PERSON] (а.с. 31). З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що відповідач народився 10 травня 1998 року у селищі Опитне Артемівського (нині - Бахмутського) району Донецької області, а його матір'ю є третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - [PERSON] (а.с. 6). Відповідно до довідки про склад сім'ї або зареєстрованих в житловому приміщенні/будинку осіб № 1157 від 25 липня 2018 року, виданої директором Опитненського сільського комунального підприємства «Прогресс» Шевченко О.А. та паспортистом зазначеного підприємства [PERSON], станом на 25 липня 2018 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані позивач та відповідач (а.с. 7). Актом від 26 червня 2018 року, складеним комісією у складі депутата Опитненської сільської ради Тонконоженка А.А., члена житлово-побутової комісії [PERSON], сусідів [PERSON], яка мешкає за адресою: [ADDRESS], [PERSON], яка мешкає за адресою: [ADDRESS], вбачається, встановлено, що відповідач за адресою: [ADDRESS] не проживає з 2008 року (а.с. 8). Відповідно до статті 317 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України), власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до статті 9 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. За змістом статті 156 Житлового кодексу України, члени сім'ї власника будинку, в тому числі і колишні, користуються жилим приміщенням нарівні з власником. При розгляді справи щодо визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням члена сім'ї власника житла, суди мають встановлювати наступні факти: чи є спірне приміщення житлом, чи є воно власністю позивача, чи відсутній відповідач у спірному приміщені понад один рік, чи є причини відсутності поважними та чи не було між власником та відповідачем будь якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності. Враховуючи викладене, суд вважає, що факт відсутності відповідача у вищезазначеному житловому будинку понад шість місяців знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, що також і не заперечувалось відповідачем, у зв'язку з чим суд вважає, що за відповідачем не може бути збережено право користування житловим приміщенням і тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Задовольняючи позов, суд, у відповідності до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України присуджує з відповідача понесені позивачем і підтверджені документально судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у вигляді судового збору в розмірі 704,80 гривень.

Outcome: approved