Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-26 00:00:00

У серпні 2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Друга Запорізька державна нотаріальна контора, про усунення від права на спадкування та визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову вказує, що [INFO] померла її бабця - [PERSON] , мати її батька [PERSON] , який помер [INFO] . Після її смерті відкрилася спадщина, до складу спадкового майна входить однокімнатна квартира [ADDRESS] . Заповіту спадкодавець не залишила. Спадкоємцями за законом першої черги після її смерті стали: її син [PERSON] , її донька - [PERSON] , її син [PERSON] і позивачка [PERSON] , в порядку спадкування за правом представлення, оскільки її батько [PERSON] , син спадкодавця, помер раніше матері.? У встановлений законом строк позивачка звернулась до Другої Запорізької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. З відповідними заявами звернулися інші спадкоємці: [PERSON] та [PERSON] . Спадкоємиця [PERSON] відмовилася від спадщини на користь [PERSON] , чим вдвічі збільшила його частку у спадщині. Рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 30 березня 2016 року в справі №2/334/748/16 провадження 334/10407/15-ц за [PERSON] визнано право власності на Ѕ частку однокімнатної квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивачці постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ј частку спадкової квартири у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на вищевказану квартиру. Відповідач [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом не одержував, про його місцезнаходження та місце проживання з 2010 року позивачці, іншим родичам не відомо. В період з січня 2008 року до жовтня 2009 року, в період тяжкої хвороби, спадкодавець [PERSON] мешкала з сином - відповідачем [PERSON] , але, оскільки він не бажав її доглядати, а вона сама була не в змозі себе обслуговувати, на запрошення позивачки, у жовтні 2009 року переїхала до неї в квартиру за адресою: [ADDRESS] . З жовтня 2009 року і до моменту смерті [PERSON] перебувала в безпорадному стані, а саме була неспроможна своїми силами, через похилий вік, тяжкі хвороби, фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку з чим, вона потребувала стороннього догляду, допомоги й піклування. [PERSON] жодного разу її не відвідав, про стан її здоров`я не цікавився, ніякої матеріальної допомоги не здійснював, хоча мав роботу з постійним доходом, а в грудні 2009 року навіть придбав автомобіль. На всі прохання позивачки до відповідача надати матеріальну допомогу на утримання матері, відповідач їй відмовляв, хоча мав можливість її надати. Натомість, позивачка, незважаючи на дуже скрутне матеріальне становище, здійснювала повний догляд за хворою бабусею, годувала її, купувала ліки, кошти на які вимушена позичати у друзів та сусідів. З виписки із медичної карти амбулаторного хворого [PERSON] вбачається, що адреса хворої вказана: [ADDRESS] . Вона спостерігалась у 9 міській поліклініці Дніпровського району до моменту смерті з діагнозом: ІХС, атеросклеротичний кардіосклероз. З витягу з амбулаторної карти хворої [PERSON] вбачається, що вона була обстежена 09.11.2009 року за місцем реєстрації її онуки - [PERSON] , яка здійснювала догляд. Стан хворої став постійно погіршуватись на протязі останніх 3-4 років, у зв`язку з неможливістю себе обслуговувати, переїхала до онуки в листопаді 2006 року. Отже, відповідач [PERSON] ухилявся від надання допомоги померлій матері, яка через похилий вік та тяжку хворобу була в безпорадному стані. Частиною 5 статті 1224 Цивільного кодексу України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Таким чином, вважає, що відповідач внаслідок своїх умисних дій повинен бути усунений від права на спадкування на ј частку квартири [ADDRESS] , в зв`язку з тим, що він ухилявся від надання допомоги матері, яка через похилий вік та тяжку хворобу була у безпорадному стані. З наведених підстав просить усунути [PERSON] від права на спадкування за законом спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом за померлою 23.04.2010 року [PERSON] на Ѕ частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Позивачка, її представник в судове засідання не з`явились, звернулись із заявою про розгляд справи без їх участі. Позов підтримують і просять задовольнити у повному обсязі. Відповідачі заперечень проти позову не надали. В судове засідання не з`явилися, про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. Нотаріус на виконання ухвали суду надіслав копію спадкової справи, до суду звернуся із заявою про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов наступного висновку. Судом установлено, що [INFO] померла [PERSON] . Факт смерті підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 01.09.2015 року міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції. Після її смерті відкрилася спадщина. До складу спадкового майна входить однокімнатна квартира [ADDRESS] , яка належала спадкодавцю на момент смерті на підставі договору купівлі-продажу від 07.07.1995 року. Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Заповіту [PERSON] не залишила, а отже, спадкування здійснюється за законом. Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Відповідно до ч.1 ст.1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Спадкоємцями за законом першої черги після її смерті стали: її син [PERSON] , її донька [PERSON] , її син [PERSON] і позивачка [PERSON] в порядку спадкування за правом представлення, оскільки її батько [PERSON] , син спадкодавця, помер раніше матері.? Згідно матеріалів спадкової справи, у відповідності до вимог ст.ст. 1269, 1270 ЦК України у встановлений законом шестимісячний строк позивачка звернулась до Другої Запорізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. З відповідними заявами звернулися інші спадкоємці: [PERSON] та [PERSON] . Спадкоємиця [PERSON] відмовилася від спадщини на користь [PERSON] . Рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 30 березня 2016 року в справі №2/334/748/16 провадження 334/10407/15-ц за [PERSON] визнано право власності на Ѕ частку однокімнатної квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивачці постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ј частку спадкової квартири у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на вищевказану квартиру. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 49 Закону України «Про власність», чинного на час виникнення спірних правовідносин, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. За змістом ст.ст. 128, 153 ЦК УРСР, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Згідно ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Реєстрація ТОВ ЗМБТІ за спадкодавцями права спільної часткової власності на квартиру відповідала чинному законодавству. Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству №56 від 13.12.1995року, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19.01.1996 року за № 31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих біржею. У відповідності до п. 5 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 року, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Оскільки при укладенні договору усі вимоги, передбачені ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» між сторонами були виконані, з часу укладення до теперішнього часу договір купівлі-продажу ніким не оспорювався, право власності померлої було зареєстроване належним чином в ОП ЗМБТІ, у спадкодавця існувало право власності на цю нерухомість, оскільки на момент придбання (купівлі-продажу) квартири біржові угоди не потребували нотаріального посвідчення, а фактично укладений договір купівлі-продажу об`єкту нерухомого майна був виконаний повністю. Відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Відповідно до глави 10 п. 4.15 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5 передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкоємцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" також роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ч.1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Як встановлено судом, спадкоємцями першої черги після померлої [INFO] [PERSON] є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а також позивачка [PERSON] , яка спадкує за правом представлення, відтак, кожному з них у спадщині належала ј частка. З огляду на наведене суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині визнання за нею права власності на ј частку квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON] , є законними та обґрунтованими. Вимоги позову щодо визнання права власності на іншу ј частку квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON] , є похідними від вимог про усунення від спадкування [PERSON] . Позивачка просить, усунувши від права наспадкування [PERSON] на ј частку квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON] , визнати за нею право власності на зазначену ј частку квартири. При цьому, жодного обґрунтування, у зв`язку з чим ј частка квартири, яка в порядку спадкування належить спадкоємцю [PERSON] , у разі усунення його від спадкування, повинна перейти до позивачки, за наявності інших спадкоємців за законом першої черги, позовна заява не містить. При вирішенні спору про усунення від права на спадкування [PERSON] суд виходить з наступного. Частиною 5 статті 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Відповідно до роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України від 30.05.08 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», суд, при вирішенні справи про усунення осіб від права на спадкування повинний встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цій особі. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, проявляється в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення має бути пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла таких дій. Для задоволення вимог за ч 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від наданім спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цій особі. У постановах Верховного суду в складі колегії суддів Другої судової палати касаційного цивільного суду від 21.03.2018 року у справах № 337/6000/15-ц та від 04.07.2018 у справі 404/2163/16ц зроблено висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язків забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Аналогічна позиція викладена в Постанові Верховного Суду України у складі колегії суддів Другої судової Палати касаційного цивільного суду від 25.03.2019 року по справі №766/810/17, провадження 61-37615св18 (ЄДРСРУ№ 80783119), від 11.02.2019 року по справі №756/11676/16ц.провадження № 61-34600св18 (ЄДРСРУ № 79806136). В обґрунтування підстав позову позивачка посилається на те, що з жовтня 2009 року і до моменту смерті [PERSON] перебувала в безпорадному стані, була неспроможна своїми силами, через похилий вік, тяжкі хвороби, фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку з чим потребувала стороннього догляду, допомоги й піклування, і що виключно позивачка, незважаючи на дуже скрутне матеріальне становище, здійснювала повний догляд за хворою бабусею, годувала її, купувала ліки, кошти на які вимушена позичати у друзів та сусідів. Відповідач [PERSON] жодного разу її не відвідав, про стан її здоров`я не цікавився, ніякої матеріальної допомоги не здійснював, хоча мав таку можливість. Однак на підтвердження цих обставин позивачка не надала суду жодних доказів. Таким чином, позивачем не доведено, що [PERSON] перебувала у безпорадному стані, оскільки не могла фізично і матеріально самостійно забезпечити умови свого життя. Крім цього, суд має з`ясувати, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб і чи мав спадкоємець матеріальну й фізичну змогу надавати таку допомогу. З доводів позивачки, що виключно вона здійснювала повний догляд за хворою бабусею,слідує, що інші її діти також ненадавали необхідної допомоги, однак на такі обставини позивачка не посилається. Таким чином, вимоги позову про усунення [PERSON] від права на спадкування після матері [PERSON] і визнання за позивачкою права власності на його частку у спадковому майні є необґрунтованими і задоволенню не підлягають. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню в частині визнання права власності на ј частку квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON] . В решті позовних вимог слід відмовити.

Outcome: partial