Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

У серпні 2020 року представник позивача [PERSON] засобами поштового зв`язку звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 21.08.2010 року у розмірі 136 481,78 грн. станом на 20.05.2020 року. В обґрунтування позову вказував, що [PERSON] з метою отримання банківських послуг підписав заяву № б/н від 21.08.2010 року. Підписавши дану заяву відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua складає між ним та банком договір. За умовами вказаного договору відповідач отримав картковий рахунок з початковим кредитним лімітом, максимальний розмір якого складав 3 000 грн., зобов`язався повернути використану частину кредитного ліміту з щомісячними платежами, визначеними у договорі. Позивач свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, однак відповідач порушив умови договору внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 20.05.2020 року становить 179 811,14 грн., з яких 18 345,62 грн. заборгованість за тілом кредиту (простроченим тілом кредиту), 6 594,16 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625, 154 871,36 грн. нараховано комісії. 11.09.2020 року ухвалою судді відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. 09.11.2020 року представник відповідача адвокат Федоренко В.С. звернувся до суду з відзивом, у якому просив суд застосувати строки позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог. Відзив мотивований тим, що відповідач підписав заяву від 21.08.2010 року з метою оформлення на своє ім`я дебетової особистої картки. Вказана заява не містить суми кредиту чи бажаного кредитного ліміту, що є істотною умовою для кредитного договору. З 24.08.2016 року відповідач припинив будь-які операції в Банку з підстав несанкціонованого списання коштів з його рахунку. За вказаним фактом внесені відомості до ЄРДР. 01.12.2020 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, яка по своїй суті аналогічна з позовом. Представник позивача просив задовольнити позовні вимоги. 01.12.2020 року представник позивача звернувся до суду із заявою про зменшення розміру позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором № б/н від 21.08.2010 р. в розмірі 24 340,98 грн., що складається: 17 746,82 грн. заборгованість за тілом кредиту, в т. ч. 17 746,82 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 6 594,16 грн. заборгованість за відсотками нарахованими за прострочений кредит згідно ст. 625. Судові витрати стягнути з відповідача. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити, пояснила, що окремої заяви по кредитній картці у відповідача не відбиралось, а кредитна карта була видана разом із зарплатною карткою, що передбачено наказом банку від 20.02.2007 року, після звернення відповідача в банк з повідомленням про шахрайські дії, банком було заблоковано кредитну картку, однак сам рахунок не був заблокований, придбання товару по рахунку продовжувалось. 22.02.2021 року представник відповідача - адвокат Федоренко В.С., надав до суду письмові пояснення, в судовому засіданні зазначив, що банк мав заблокувати рахунок відповідача, оскільки шахрайські дії по його рахунку продовжувались навіть після звернення відповідача в банк. Заслухавши пояснення представник сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 21.08.2010 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір б/н шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, відповідно до умов якого відповідач отримав дебетову особисту картку. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. 25.08.2016 року [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою про несанкціоноване списання коштів з його рахунку та використання кредитного ліміту, що призвело до нарахування відсотків, пені та штрафів. У своїй заяві просив провести внутрішнє розслідування та призупинити нарахування відсотків, пені та штрафних санкцій на використаний шахраями кредитний ліміт та оформлені кредити. Також в заяві вказано, що заявник 24.08.2016 року звернувся із заявою до Білоцерківського відділу поліції. 25.08.2016 року Білоцерківським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Київській області внесено відомості до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 190 КК України. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06.05.2019 року визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, що вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем № 9757 від 22.07.2017 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» несплачену в строк за кредитним договором № б/н від 21.08.2010 року заборгованість\~ в сумі 30 144,02 грн. та витрат за вчинення виконавчого напису в сумі 1 800 грн. Згідно з розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 20.05.2020 року складає 179 811,14 грн., з яких: 18 345,62 грн. заборгованість за тілом кредиту; 6 594,16 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 154 871,36 грн. нарахована пеня. До заяви про зменшення позовних вимог від 18.11.2020 року, що надійшла до суду 01.12.2020 року, представником позивача надано розрахунок станом на 08.11.2020 року, за яким заборгованість за тілом кредиту становить 17 746,82 грн., за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 6 594, 16 грн. Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного. У договорі про надання банківських послуг, укладеному між сторонами шляхом погодження анкети-заяви від 21.08.2010 року, зазначено, що [PERSON] оформлює на своє ім`я дебетову особисту картку. За своїм змістом дебетова картка являє собою різновид банківської платіжної картки. Дебетова картка призначена для оплати купівлі товарів та послуг, у тому числі з використанням електронних терміналів, отримання готівки, виконання інших операцій, доступних у меню банкомата або установи банку. Представник позивача в судовому засіданні зазначила, що згідно наказу голови правління банку [PERSON] від 20.02.2007 року № PR-2007-249 разом з дебетовою карткою клієнту видається і кредитна картка. З виписки по рахункам вбачається, що станом на час звернення в поліцію із заявою про шахрайські дії, заборгованість на картковому рахунку відповідача не прослідковується. Відсутність заборгованості станом на 20.08.2016 року підтверджується і самим розрахунком заборгованості. З пояснень представника позивача вбачається, що після повідомлення про несанкціоноване списання коштів, 24.08.2016 року картку клієнта було заблоковано, при цьому рахунок заблоковано не було. Відповідач отримав нову дебетову (зарплатну) картку. Відповідно до положень статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Згідно з пунктом 37.2 статті 37 Закону України Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Відповідно до пунктів 7, 8 Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання, затвердженого постановою правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок. В судовому засіданні не встановлено, а позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за карткою, при цьому відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомив позивача та правоохоронні органи про цей факт. Схожа правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.06.2018 року у справі № 691/699/16-ц. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). В силу вимог ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. В судовому засіданні не встановлено, а позивачем не доведено про наявність між сторонами будь-яких погоджених умов (договору) в частині надання відповідачу кредиту. Суд не приймає до уваги твердження представника позивача, як підтвердження наявності у відповідача зобов`язань за кредитним договором, про видачу кредитної карти відповідачу за наказом банку, оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження договірних зобов`язань в цій частині. Враховуючи вищевикладене та оцінюючі наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку за необхідне відмовити у задоволенні позову, оскільки в матеріалах справи відсутні докази про отримання відповідачем кредитних коштів, наявності обов`язку повернути отриманий кредит та сплатити відсотки.\~\~ З наведених мотивів також відсутні підстави для задоволення вимоги про стягнення відсотків з посиланням на ст. 625 ЦК України. На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed