Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-12 00:00:00

\~ 01.06.2016 р. позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], яким просив зобов'язати відповідача [PERSON] не чинити позивачу перешкод в користуванні житловим приміщенням та земельною ділянкою за адресою: Дніпропетровська обл., м. Павлоград, вул. Тепла, буд. 12 і усунути порушення прав позивач як власника, зобов'язати відповідача [PERSON] відновити забір позивача із шиферу, відновити паркан, повернути викрадені у позивача 8 штук металевих труб діаметром 108, довжиною 10,5 метри, шахтний шланг діаметром 2 дюйми довжиною 35 метрів, відновити половину житлового будинку, стягнути з відповідача на мою користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 10 000 грн., та покласти на відповідача судові витрати. В подальшому подав до суду доповнення до позовної заяви від 21.06.2016 р., у яких просив зобов'язати відповідачів - [PERSON], [PERSON], [PERSON] не чинити позивачу перешкод в користуванні житловим приміщенням та земельною ділянкою за адресою: Дніпропетровська обл., м. Павлоград, вул. Тепла, буд. 12 і усунути порушення прав позивача як власника, зобов'язати відповідачів - [PERSON], [PERSON], [PERSON] відновити забір позивача із шиферу, відновити паркан, повернути викрадені у позивача 8 штук металевих труб діаметром 108, довжиною 10,5 метри, шахтний шланг діаметром 2 дюйми довжиною 35 метрів, відновити половину житлового будинку, стягнути з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 10 000 грн., а також стягнути з відповідачів всі судові витрати. В обґрунтування позову посилається на те, що позивач проживав з відповідачем [PERSON] до 1963 року. Шлюб був розірваний 05 березня 1963 року. Позивач має в приватній власності домоволодіння, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська обл., м. Павлоград, вул. Тепла, буд. 12 (раніше вул. [PERSON]) і там мешкає по сьогоднішній час. Відповідач [PERSON] мешкає за іншою адресою по вулиці Сковороди Григорія, буд. 9 (раніше вул. Комсомольська) в місті Павлограді. Відповідач [PERSON] неодноразово перешкоджала в користуванні власністю позивача, а саме 2014 році вона побила позивачу забір із шиферу, приблизно 12 штук, поламала паркан, викрала 8 штук металевих труб діаметром 108, довжиною 10,5 метри. В 2015 році [PERSON] хотіла підпалити позивачу будинок (під стріху заложила мені солому і намагалась підпалити). В цьому році відповідач [PERSON] викрала у позивача з огороду шахтний шланг діаметром 2 дюйми довжиною 35 метрів, розламала і повалила половину житлового будинку, заважає користуватися земельною ділянкою позивача, не дає висаджувати позивачу огородину, знищує її, від нею неодноразово лунають погрози розправою на адресу позивача. Відповідач [PERSON] приводить до позивача осіб, які відбули покарання в місцях позбавлення волі і за допомогою їх погрожує позивачу розправою. Зазначає, що постійне перешкоджання у користуванні позивачу законними правами, нищення та заволодіння майном, погрози розправою на його адресу, образи, тілесні ушкодження відносно позивача, принижує честь і людську гідність, призводить до моральних переживань у зв'язку з ушкодженням і викрадення майна позивача і ушкодженням здоров'я, а також в порушенні права власності, в порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми. Позивач неодноразово вимушений був звертатися до правоохоронних органів, але відповідач [PERSON] на попередження не реагує, продовжує нищити майно позивач, погрожує розправою. Завдану позивачу моральну шкоду останній оцінює у розмірі 10 000 грн. У доповненнях до позовної заяви зазначив, що у позові позивач вказував, що відповідачка [PERSON] побила його забір, поламала паркан, викрала металеві труби, намагалась підпалити будинок. В дійсності саме за вказівкою [PERSON] і під її безпосереднім керівництвом все робили відповідачі [PERSON] та [PERSON]. Тому позивач включив їх в доповнення до позовної заяви як відповідачів. Позивач про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, подав заяву про розгляд справи без його присутності, наполягав на задоволенні позову, спираючись на доводи, викладені у позовній заяві. Відповідачі про дату, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, подали заяву про розгляд справи без їх присутності, позовні вимоги не визнали. Вивчивши матеріали справи, перевіривши докази на належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінивши докази кожний окремо та у сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю за наступних підстав. Відповідно до ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб\~ (ст.ст.316, 317, 319,321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України). У відповідності до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Як вбачається із копії свідоцтва про розірвання шлюбу І-Ки № 298364, виданого 05.03.1963 р., актовий запис № 74, 05.03.1963 р. було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). Відповідно до копії адресної довідки від 16.11.1994 р. [PERSON] 28.12.1089 р. прописана за адресою м. Павлоград, вул. Комсомольська, 9 (а.с5.) Згідно із ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч.1 ст. 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Натомість, позивачем не було надано жодних доказів як того, що він є власником житлового приміщення та земельної ділянки за адресою: Дніпропетровська обл., м. Павлоград, вул. Тепла, буд. 12, а так і того, що відповідачі у справі пошкодили та викрали належне позивачу майно чи перешкоджали ним користуватися, рівно як і погрожували позивачу. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно частини 1 та 2 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. \~\~\~ \~\~За змістом ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Як слідує із ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес способами, передбаченими цим Кодексом та іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.\~212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім\~переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Будь-яких конкретних правових доказів у доведення позовних вимог позивач суду не надав і судом таких доказів не здобуто. Те саме стосується і вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, яку позивач оцінює у сумі 10 000 грн. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до вимог п.5 постанови Пленуму Верховного суду України Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Ч.3 ст.23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд вважає, що позивачем не було доведено факту спричинення йому моральної шкоди (характер та обсяг страждань, яких він зазнав внаслідок дій відповідача, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, тощо) та наявність передбачених підстав для її стягнення із відповідача із урахуванням встановлених судом обставин справи, тому у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди також слід відмовити. За таких обставин, у позові слід відмовити повністю за недоведеністю. При зверненні до суду позивачем судовий збір з позовної заяви не сплачувався на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» , оскільки останній є \~інвалідом I групи (а.с.4). Відповідно до частини 4 ст. 88 ЦПК України у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави.

Outcome: dismissed