Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-01 00:00:00

Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» подано позов про стягнення з [PERSON] заборгованості в розмірі 62739,93 грн., що виникла за договором фінансового лізингу № KG00A+28396062 від 07.04.2014 року. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав суду клопотання про розгляд справи без його участі, вимоги підтримав в повному обсязі (а.с. 16). Відповідач в судовому засіданні 22.08.2016 року та 25.10.2016 року проти задоволення позовних вимог заперечив та просив відмовити в задоволенні позову. В судове засідання, призначене на 15.11.2016 року, 13.01.2017 року та 02.02.2017 року відповідач не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить розписка про наступний розгляд справи (а.с. 89, 106) та повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 100). Подав до суду заяву (вх. № 3411 від 02.02.2017 року) про розгляд справи без його участі (а.с. 113). Також подав до суду письмові заперечення (вх. № 3401 від 02.02.2017 року), в обґрунтування яких зазначено, що позивачем не надано суду доказів здійснення фактичних заходів щодо забезпечення моніторингу предмету лізингу після його передачі сублізингоодержувачу (третій особі), розшуку та повернення предмету лізингу у звязку з простроченням виконання зобовязань, відповідно підстав вимоги оплати такого «моніторингу». Крім того, договір фінансового лізингу згідно обставин даної справи, укладений за участю фізичної особи, та в порушення вимог чинного законодавства України нотаріально не посвідчений, а отже є нікчемний. Відтак позивачем обрано невірні засоби реалізації та захисту своїх прав та інтересів, а позов із заявлених підстав та предметом відповідачем не визнається (а.с. 110-112). Ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 22.08.2016 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: [PERSON] (а.с. 36). В судове засідання [PERSON] не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, судові повістки у даній справі, повернуті на адресу суду з відміткою "за закінченням терміну зберігання" (а.с. 71, 86, 93, 101, 109). Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення відповідача, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив таке. Між публічним акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" (далі лізингодавець) та [PERSON] (далі лізингоодержувач), укладено договір фінансового лізингу № KG00A+28396062 від 07.04.2014 року (далі Договір), за умовами пункту 1.1.1. якого лізингодавець передає лізингоодержувачу в лізинг предмет лізингу та його вартість: автомобіль згідно специфікації, викладеної в Додатку № 1 (а.с. 8 на звороті), що узгоджено сторонами в заяві про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу (а.с. 8), в якій також зазначено, що ця заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами складає договір фінансового лізингу. Згідно пункту 1.1.2. Договору строк лізингу становить 60 місяців з моменту підписання Додатку № 2 (Графік лізингових платежів, а.с. 9). Щомісячні платежі, та порядок їх сплати: щомісячно, згідно Графіку, та включають в себе: платіж за відшкодування частини вартості предмету лізингу у розмірі згідно Додатку № 2 (Графік лізингових платежів); винагорода за користування предметом лізингу в розмірі згідно Додатку № 2, якщо інше не зазначено в Умовах та правилах надання банківських послуг; винагорода за проведення щомісячного моніторингу предмету лізингу в розмірі згідно Додатку № 2, якщо інше не зазначено в Умовах та правилах надання банківських послуг (пункту 1.1.3. Договору). Пунктами 1.1.4., 1.1.5. Договору визначено, що період сплати з «15» по «19» число кожного місяця. Транзитний рахунок № 29092052946340. Відповідно до пункту 1.1.7. Договору після прийняття лізингодавцем позитивного рішення про надання фінансового лізингу лізингоодержувач вносить аванс у розмірі 17900,00 грн. на транзитний рахунок, вказаний пункті 1.1.5. Договору. Згідно специфікації предметом лізингу є автомобіль марки Богдан 211040, 2013 року випуску, номер кузова (шасі) Y6L211040DL240937, реєстраційний номер [NUMBER], вартістю 77900,00 грн. (а.с. 8 на звороті). Даний договір за своєю правовою природою є договором фінансового лізингу. Частиною першою статті 806 Цивільного кодексу України визначено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Позивач виконав свої зобов'язання за Договором в повному обсязі, що підтверджується матеріалами справи, а саме: актом приймання-передачі (а.с. 8 на звороті) та в цій частині позов не заперечується відповідачем. В матеріалах справи міститься розрахунок заборгованості (а.с. 4) відповідно до якого у за Договором станом на 31.03.2016 року виникла заборгованість в розмірі 62739,93 грн., яка складається з: заборгованості по залишку вартості предмету лізингу в сумі 48859,03 грн., заборгованість за винагородою за користування предметом лізингу в сумі 8755,11 грн., заборгованість за винагородою за проведення моніторингу предмету лізингу в сумі 2093,08 грн., а також пеня в розмірі 3032,71 грн., за стягненням якої і звернувся позивач до суду з вимогою до відповідача. Загальні правові та економічні засади фінансового лізингу визначає Закон України «Про фінансовий лізинг». Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про фінансовий лізинг» предметом договору лізингу (далі - предмет лізингу) може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками та віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. Суб'єктами лізингу можуть бути: лізингодавець - юридична особа, яка передає право володіння та користування предметом лізингу лізингоодержувачу; лізингоодержувач - фізична або юридична особа, яка отримує право володіння та користування предметом лізингу від лізингодавця; продавець (постачальник) - фізична або юридична особа, в якої лізингодавець набуває річ, що в наступному буде передана як предмет лізингу лізингоодержувачу; інші юридичні або фізичні особи, які є сторонами багатостороннього договору лізингу (стаття 4 Закону України «Про фінансовий лізинг»). Згідно частини другої та третьої статті 806 Цивільного кодексу України, а також частини першої статті 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 Цивільного кодексу України. За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (частина перша статті 759 Цивільного кодексу України). Відповідно до частини першої статті 760 Цивільного кодексу України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом (частина третя статті 760 Цивільного кодексу України). Найм (оренда) транспортних засобів врегульовано параграфом 5 глави 58 Цивільного кодексу України. Згідно статті 799 Цивільного кодексу України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 Цивільного кодексу України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Така ж правова позиція, викладене в постанові Верховного Суду України від 16.12.2015 року (справа № 6-2766цс15) та в постанові Верховного Суду України від 18.01.2017 року (справа № 363/3673/14-ц). Частиною другою статті 215 Цивільного кодексу України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Поданий до матеріалів справи договір фінансового лізингу № KG00A+28396062 від 07.04.2014 року, на підставі якого нарахована заборгованість, нотаріально не посвідчений. У відповідності зі статтею 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частина третя статті 10 та стаття 60 Цивільного процесуального кодексу України покладають на кожну сторону обовязок довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем на підтвердження заявлених вимог щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за договором фінансового лізингу № KG00A+28396062 від 07.04.2014 року, як то зазначено в листі Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (вх. № 28136 від 05.09.2016 року, вх. № 29087 від 13.09.2016 року; а.с. 45-46; 72), подано Умови та правила фінансового лізингу. При цьому позивачем не доведено належним чином, що додатки, додані до вищевказаних листів (а.с. 49-70, 74-79) є Умовами та правилами фінансового лізингу, про які зазначено в Заяві № KG00A+28396062 від 07.04.2014 року (а.с. 8), а також те, що саме вони діяли на час підписання сторонами вказаної Заяви. Крім того, позивачем не додано до позовної заяви Тарифів, які є обовязковою складовою частиною Договору, а також враховуючи вищевикладене, доказів нотаріального посвідчення договору фінансового лізингу. Таким чином, суд приходить до висновку, що заборгованість, яка заявлена до стягнення з [PERSON] нарахована Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» на підставі нікчемного правочину. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Разом з тим, враховуючи викладене підстава позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» відсутня. Відтак, суд не встановив підстав для стягнення з [PERSON] заборгованості за договором фінансового лізингу № KG00A+28396062 від 07.04.2014 року з мотивів наведених в позовній заяві, позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження заявлених цивільно-правових вимог, а тому в задоволені позову слід відмовити. Витрати по сплаті судового збору відповідно до вимог статті 88 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Outcome: dismissed