Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-04 00:00:00

01.09.2015 року ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» звернувся до суду із позовом до відповідачів, [PERSON] та [PERSON] , про стягнення боргу за кредитним договором № 54/07-А від 25.05.2007 року у розмірі 69\~772 грн. 50 коп. Посилався на те, що вказаний кредитний договір був укладений між банком та [PERSON] на суму 16036 доларів США на придбання транспортного засобу, автомобіля марки Peugeot, модель 206 XR 1.4 Е 2007 року випуску , реєстраційний номер [NUMBER]. Строк користування кредитними коштами кредитним договором встановлений по 24.05.2013 року, зі сплатою річних у розмірі 13% . [PERSON] своєчасно не виконав умови кредитного договору, має заборгованість у розмірі 69\~772 грн. 50 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту та відсотками у розмірі 2501.13 доларів США, що в еквіваленті на українську гривню становить 53487.65 грн., заборгованості за комісіями , штрафами та пені у розмірі 16\~284.85 грн. Також зазначав, що між банком та відповідачем [PERSON] укладений договір поруки № 54/07-А від 25.05.2007 року в рахунок забезпечення виконання умов кредитного договору, який укладений між банком та відповідачем [PERSON] Договір поруки зобов»язує поручителя відповідати у повному обсязі за неналежне виконання позичальником по кредитному договору умов договору, а тому просили стягнути суму заборгованості по вказаному кредитному договору солідарно з обох відповідачів. 24.11.2015 року [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]», [PERSON] про припинення договору поруки. Не оспорюючи факт укладення нею договору поруки № 54/07-А від 25.05.2007 року посилалась на те, що згідно з умовами договору поруки ( абз.2 п.п.4.1 розділу 4) договір поруки припиняється якщо кредитодавець протягом одного року від дня настання строку виконання зобов»язання за кредитним договором не пред»явив вимоги до поручителя. Оскільки строк дії основного зобов»язання закінчився 24 травня 2013 року то банк повинен був у строк до 25.05.2014 року пред»явити до неї, як поручителя, таку вимогу, а оскільки банк пред»явив таку вимогу тільки 25.08.2015 року , то є підстави вважати, що договір поруки на час пред»явлення до неї вимоги вже був припинений. У судовому засіданні представник ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» первісний позов підтримав повністю, просив його задовольнити з підстав, що викладені в первісній позовній заяві. Зустрічні позовні вимоги не визнав, просив відмовити посилаючись на заперечення, які надані ними в ході судового розгляду справи. [PERSON] позовні вимоги про стягнення заборгованості по кредитному договору визнав частково, тільки у частині стягнення з нього заборгованості за тілом по кредитному договору у розмірі 1499.55 доларів США та заборгованості за процентами, які нараховані станом на час закінчення дії договору, 24.05.2013 року у розмірі 400 доларів США , в задоволенні позовних вимог про стягнення іншої суми відсотків нарахованим за кредитним договором та штрафних санкцій (пені), просив відмовити. Посилався на те, що ч. 3 ст. 551 ЦК України передбачена можливість зменшення розміру неустойки у разі якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Оскільки він до часу нарахування неустойки сумлінно сплачував кредит та відсотки за ним , прострочення виплати кредиту сталося з поважних причин, він хворів, не працював, він та його дружина не мають постійної роботи, то суд повинен відмовити позивачеві у стягнення неустойки у розмірі 16\~284 грн. 85 коп. Позовні вимоги [PERSON] про визнання договору поруки припиненим визнав повністю, просив їх задовольнити. [PERSON] та її представник просили задовольнити зустрічні позовні вимоги з підстав, що викладені у зустрічній позовній заяві , в задоволенні позовних вимог про стягнення боргу за кредитним договором просила відмовити. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 25 травня 2007 між ПАТ « ВІЕйБі» [PERSON]» та [PERSON] укладений кредитний договір № 54/07-А, за умовами якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 16036 доларів США на придбання транспортного засобу, автомобіля марки Peugeot, модель 206 XR 1.4 Е 2007 року випуску , реєстраційний номер [NUMBER] на строк до 24.05.2013 року зі сплатою за користування кредитним коштами у розмірі 13% річних. В рахунок забезпечення умов кредитного договору ПАТ « ВІЕйБі» [PERSON]» 25.05.2007 року уклав з [PERSON] договір поруки № 54/07-А. Умови договору позичальником [PERSON] виконувались несвоєчасно, станом на 1 вересня 2015 року розмір заборгованості становив за тілом кредиту 1499.55 доларів США, заборгованість по відсоткам 1001.58 доларів США, штраф/пеня за несвоєчасне погашення кредиту 16\~284.85 грн. , а всього в національній валюті України 69\~772 грн. 50 коп. Оскільки позичальник, відповідач [PERSON] , не виконує умови договору підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з нього на користь банку вказаного розміру заборгованості. Суд не приймає заперечень відповідача [PERSON] в частині неправомірності нарахування відсотків за користування кредитними коштами за період після закінчення строку дії кредитного договору, оскільки вони не ґрунтуються на чинному законодавстві та умовах кредитного договору. Пунктом 2.3.1 договору проценти нараховуються виходячи з фактичної суми наданих кредитних коштів і за фактичний час користування такими коштами . На час звернення позивача до суду з вимогою про стягнення заборгованості по кредитному договору заборгованість за тілом кредиту становила 1499.50 доларів США, які [PERSON] не повернув на час звернення позивача до суду із вказаним позовом , а також до часу розгляду справи у суді, а отже фактично користується ними , а тому вимоги банку про стягнення нарахованих відсотків за користування кредитними коштами і після закінчення дії кредитного договору є правомірним. Суд також не враховує вимогу відповідача [PERSON] та його представника на застосування до позовних вимог про стягнення неустойки вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України. Ч. 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Розмір нарахованої неустойки взагалі не перевищує розмір заборгованості за кредитним договором, а обставини на які посилається [PERSON] та його представник не мають істотного значення для зменшення розміру нарахованої неустойки за несвоєчасне виконання умов кредитного договору, тим більше, що доказів, які б підтверджували зазначені в запереченнях на позов обставин [PERSON] та його представник не надали. Як убачається із розрахунку заборгованості за вказаним кредитним договором позивач почав нараховувати неустойку за вказаним кредитним договором у 2009 році , а сума неустойки у розмірі 16\~284.85 грн. була остаточно визначена 01.08.2013 року та до часу звернення до суду із вказаним позовом не збільшувалась. П.1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність про стягнення неустойки ( штрафу, пені) визначена в один рік. Отже на час звернення позивача до суду із вказаним позовом позовна давність про стягнення неустойки сплила. Ч. 3 ст. 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленого до винесення ним рішення. Під час розгляду справи суд неодноразово уточнював у відповідача [PERSON] та його представника підстави щодо відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення неустойки, однак позиція відповідача [PERSON] та його представника в частині відмови у задоволенні вказаних позовних вимог з підстав ч. 3 ст. 551 ЦК України під час розгляду справи була незмінною. [PERSON] та його представник до ухвалення рішення суду не заявили про застосування позовної давності до вказаних позовних вимог, а отже свідомо відмовились від застосування до вказаних вимог п.1 ч. 2 ст. 258 ЦК України . Суд позбавлений права з власної ініціативи застосовувати позовну давність, а тому позовні вимоги про стягнення неустойки у розмірі 16 284.85 грн. підлягають задоволенню. Щодо зустрічних позовних вимог. Договір поруки № 54/07-А від 25.05.2007 року укладений між ПАТ « ВІЕйБі» [PERSON]» та відповідачем [PERSON] [PERSON] не є стороною договору поруки, а тому зустрічні позовні вимоги щодо визнання договору поруки припиненим заявлені саме до [PERSON] не можуть бути задоволені судом. Щодо позовних вимог [PERSON] до ПАТ « ВІЕйБі» [PERSON]» про визнання договору поруки припиненим , то вони підлягають задоволенню з наступних підстав. Розділом 4 договору поруки передбачені підстави припинення поруки, у тому числі зазначено, що порука припиняється якщо кредитодавець протягом одного року від дня настання строку виконання зобов»язань за кредитним договором не пред»явить вимоги до поручителя. Строк дії кредитного договору встановлений по 24 травня 2013 року. Станом на 24 травня позичальник, відповідач [PERSON], не виконав умови кредитного договору. Отже відповідно до умов договору поруки позивач повинен був пред»явити вимоги до поручителя про виконання умов кредитного договору до 25 травня 2014 року. Однак у вказаний термін позивач не пред»являв до поручителя жодних вимог щодо кредитного договору № 54/07-А від 25.05.2007 року, а звернувся до суду із позовом про стягнення боргу лише 01.09.2015 року. Заперечення представника позивача що кредитний договір діє до повного виконання зобов»язання , а отже на час розгляду справи у суді дія кредитного договору не закінчилась, не можуть прийняті судом до уваги при ухваленні рішення, оскільки суперечить правовій позиції Верховного Суду України ( про припинення поруки та кредиту) та п. 24 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» в якій зазначено: «Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати». Оскільки позовні вимоги [PERSON] заявлені до ПАТ « ВІЕйБі» [PERSON]» судом задовольняються, а ПАТ « ВІЕйБі» [PERSON]» звільнений від сплати судового збору , суд з урахування роз»яснень п. 35 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільний та кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», який передбачає, що «Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору» дійшов до висновку , що судові витрати понесені [PERSON] у розмірі 487 грн. 20 коп. необхідно компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позовні вимоги ПАТ « ВІЕйБі» [PERSON]» про стягнення боргу за кредитним договором з [PERSON] судом задовольняються, а ПАТ «ВІЕйБі» [PERSON]» звільнений від сплати судового збору, судові витрати у розмірі 1378 грн. необхідно стягнути з [PERSON] на користь держави.

Outcome: partial