Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-03 00:00:00

У липні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, у якій зазначила, що 21 березня 2012 року вона придбала у Товариства з обмеженою відповідальністю «Русь» Д будівлю контори, яка розташована в [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу зареєстрований на Криворізькій товарній біржі «Депорт». Оскільки відповідач не надає технічний паспорт на вказану будівлю та перешкоджає оформленню за позивачем права власності, [PERSON] просить визнати за нею право власності на спірне нерухоме майно. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити Представник відповідача Волічков Р. Й. позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом установлено, 21 березня 2012 року між сторонами укладено договір купівлі-продажу цегляної будівлі контори з підвалом та входом в підвал загальною площею 752,3 м?, основною площею 347 м?, розташованої в [ADDRESS]. Вказаний договір зареєстрований на Криворізькій товарній біржі «Депорт» за № 1/12. Спірна будівля контори належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Русь» Д на підставі договору дарування від 16 березня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Ізяславського районного нотаріального округу Хмельницької області [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 494. Вказані обставини підтверджуються договором купівлі-продажу нежитлової будівлі № 1/12 від 21 березня 2012 року, договором дарування нежитлової будівлі від 16 березня 2012 року, витягом про державну реєстрацію прав КП «Ізяславське РБТІ» від 16 березня 2012 року, технічним паспортом на спірну будівлю контори та не заперечуються сторонами. Відповідно до ч. 4 ст. 656 ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Згідно з ст. 657 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Зі змісту ч. 1 ст. 210 ЦК України випливає, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. У відповідності до положень ч. 3 ст. 640, ч.ч. 3, 4 ст. 334 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) договір, який підлягає нотаріальному посвідченню і державній реєстрації, є укладеним з моменту його державної реєстрації. Право власності у набувача на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню і державній реєстрації, виникає лише з моменту державної реєстрації. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п. 13 Постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року, момент вчинення правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню і державній реєстрації, відповідно до ст.ст. 210, 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. Так, відповідно до ст. 15 Закону України від 10 грудня 1991 року № 1957-XII "Про товарну біржу" з наступними змінами угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Однак, суд враховує, що Закон України "Про товарну біржу" є спеціальним щодо визначення правових умов створення і діяльності товарних бірж на території України та загальним щодо правил укладення господарських договорів. З останнього питання спеціальними є норми, закріплені у Цивільному кодексі України, який уведено в дію з 1 січня 2004 року. Слід також зазначити, що положення вищезазначеного Закону повинні застосовуватися з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше. Як убачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, укладений між ними договір нотаріально не посвідчений та не проведено його державну реєстрацію. За таких обставин, суд вважає, що вказаний правочин не має ніякої юридичної сили та не тягне за собою ніяких правових наслідків, у зв'язку з чим відсутні законні підстави для визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно. Крім того, у судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги визнав повністю, а будь-які докази щодо невизнання та перешкоджання відповідачем оформленню за позивачем права власності на спірне нерухоме майно у матеріалах справи відсутні. Таким чином, позов [PERSON] задоволенню не підлягає. У відповідності з положеннями ст. 88 ЦПК України у разі відмови в позові понесені позивачем судові витрати відповідачем не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed