Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-27 00:00:00

02.02.2015 позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, який обґрунтовує тим, що 12.11.2013 між ним та ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №150\\13-Т\\Л, а саме автомобіля VOLKSWAGEN MULTIVAN, 2007 року випуску, сірого кольору, номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. Відповідно до вказаного договору відповідач взяв на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату на його користь. 14.09.2014 о півночі застрахований транспортний засіб потрапив у воду скотившись зі стоянки, тобто внаслідок раптових та непередбачуваних подій, незалежних від його волі чи дій та обумовлених зовнішніми чинниками. 15.09.2014 ним у відповідності до умов договору страхування було подано на адресу відповідача заяву про настання страхового випадку яка зареєстрована відповідачем - 15.09.2014 вх.160914-06758/к. 16.09.2014 відповідач звернувся до ТОВ «Незалежна Експертно-Асистуюча Компанія» з заявою про проведення авто товарознавчого дослідження колісного транспортного засобу. З метою визначення завданих збитків, експертом в його присутності, та присутності представника відповідача було проведено огляд транспортного засобу, про що свідчить протокол огляду транспортного засобу від 16.09.2014. В свою чергу, не отримавши висновку експерта, відповідачем на його адресу було направлено лист, відповідно до якого останнім відмовлено у виплаті страхового відшкодування у зв'язку з тим, що у поданій заяві та доданих до неї документах відсутні документи про повідомлення та виклик компетентних органів на місце події та не надано страховику документів за результатами такого виклику, а даний випадок кваліфікується як дорожньо-транспортна пригода. Не погоджуючись з зазначеними твердженнями відповідача, ним 14.10.2014 на адресу відповідача було подано заяву про перегляд рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, а також 08.12.2014 було подано заяву установленого страхувальником зразка щодо сплати страхового відшкодування відповідно до п. 26.1.1, 26.1.7, 26.2 договору страхування. Після подання вищенаведених заяв, позивачем було отримано повторну відмову у виплаті страхового відшкодування в листі від 05.12.2014 №051214-01003/к/у, відповідно до якої страховиком розцінений даний страховий випадок, як дорожньо-транспортна пригода, яка могла відбутись лише за умови технічної несправності транспортного засобу з посиланням на висновки інженерно-технічного дослідження. З даними доводами відповідача він не може погодитись, оскільки не проводилось жодне інженерно-технічне дослідження, на яке посилається відповідач, а тому дані обставини є хибними, а дії відповідача направленні на ухилення від виплати страхового відшкодування. Він вважає, що подія, яка трапилась 14.09.2014 відповідно до умов договору страхування та положень чинного законодавства є страховим випадком, а тому просить стягнути з відповідача страхове відшкодування у розмірі вартості матеріального збитку завданого йому пошкодженням транспортного засобу, який відповідно до звіту №653 складає 263811,12 грн. В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник відповідача ПАТ «УСК «Грант-Авто» в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. Зокрема, вказував на те, що після отримання документів від позивача, що мали підтвердити наявність страхового випадку та його розмір, було встановлено, що позивачем не виконано обов'язки по договору страхування, оскільки не надано відомості про повідомлення та виклик ДАІ на місце події, не надано документ за результатами такого виклику, що містить перелік пошкоджень (позапчастинно), які отримав автомобіль в результаті такого випадку, що згідно п. 28.4.6 договору страхування надає право страховику відмовити у виплаті страхового відшкодування. Також зазначив, що доводи позивача про те, що пошкодження його автомобіля внаслідок події, яка мала місце 14.09.2014, відноситься до страхового ризику «Збиток в наслідок інших подій» не заслуговують на увагу, оскільки вказана подія не є випадковою, раптовою та непередбачуваною. Крім того, вказував, що з урахуванням висновку за результатами інженерно-технічного дослідження проведеного на замовлення відповідача, останній вважає, що самовільний з'їзд у водойму автомобіля VOLKSWAGEN MULTIVAN, д.н. [NUMBER], з технічної точки зору міг відбутися лише за умови технічної несправності його стоянкової гальмівної системи і невідповідності її обладнання і технічного стану вимогам п.31.1, п. 31.4.1 б) Правил дорожнього руху, або невідповідності дій водія [PERSON] вимогам п. 15.12 ПДР, тобто за умови залишення автомобіля на парковці без ввімкнення стоянкової гальмівної системи. Тому подія від 14.09.2014 відповідно до пунктів 28.2.9 та 28.2.10 договору страхування не є страховим випадком, що відповідно до п. 28.4.20 договору страхування є самостійною підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. У відповідності до ст. 1 Закону України від 07.03.1996 № 85/96-ВР, страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. За змістом ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Статтею 8 вказаного закону визначено, що страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання. Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону від 07.03.1996 № 85/96-ВР, здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. У статті 26 Закону від 07.03.1996 № 85/96-ВР визначено підстави для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування. Даною статтею також передбачено, що умовами договору страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, якщо це не суперечить закону. Судом встановлено, що 12.11.2013 між [PERSON] як страхувальником та ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» як страховиком укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №150\\13-Т\\Л, а саме автомобіля VOLKSWAGEN MULTIVAN, 2007 року випуску, сірого кольору, номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням вказаним наземним транспортним засобом. За умовами вказаного договору страховик взяв на себе зобов'язання компенсувати страхувальнику прямі збитки, які є наслідком певних подій за страховими ризиками, що наведені у п. 22.2 договору, які носять ознаки ймовірності та випадковості. Відповідно до п. 22.2 вказаного договору визначено такі страхові ризики: викрадення, збитки внаслідок ДТП, збитки наслідок інших подій. 15.09.2014 позивач звернувся до ПРАТ «СК ««АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» з повідомлення про страховий випадок, у якому зазначив, що 14.09.2014 о півночі застрахований транспортний засіб потрапив у воду скотившись зі стоянки. Листом від 25.09.2014 №250914-00609/к/у відповідач відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування, обґрунтувавши своє рішення тим, що подія від 14.09.2014 відноситься до другої групи ризиків визначених у п. 22.2 договору страхування, а саме, збитки внаслідок ДТП, в той же час відповідно до п. 26.1 договору страхування у разі настання страхового події за ризиком збитки внаслідок ДТП на страхувальника покладено обов'язок надати страховику, зокрема, довідку ДАІ про ДТП встановленої форми. Однак позивач вказаного обов'язку не виконав, органи ДАІ на місце ДТП не викликав, та відповідно довідку ДАІ до страхової компанії не надав, а тому відповідач набув права відмовити позивачу у виплаті страхового відшкодування відповідно до п. 28.4.6 договору страхування. Суд вважає, що вказані дії страховика відповідають умовам договору страхування та вимогам закону з наступних підстав. Згідно п. 22.2.2 договору страхування, страховий ризик збитки внаслідок ДТП - будь-яке пошкодження або знищення ТЗ, його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП. Відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху України, дорожньо-транспортна пригода - подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки. У разі настання страхової події за ризиком збитки внаслідок ДТП відповідно до п. 26.1.3 договору страхування, страхувальник зобов'язаний надати страховику, зокрема, довідку ДАІ про ДТП, встановленої форми. Згідно із п. 26.2 договору страхування, розмір завданих збитків визначається на підставі документа, складеного компетентними органами, про обставини, час, місце страхового випадку із зазначенням знищеного, пошкодженого або викраденого об'єкта страхування чи його частини. Згідно п. 25.1.2 договору страхування, в разі настання передбаченої у п. 22.2 договору події, страхувальник зобов'язаний негайно повідомити про настання події компетентні органи, страховика або його представника, а також викликати відповідні компетентні органи. Відповідно до п. 2.10 Правил дорожнього руху України, у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов'язаний повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи підрозділ міліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття працівників міліції. Встановлено, що позивач органи ДАІ на місце ДТП не викликав, довідку ДАІ до страхової компанії не надав. Згідно п. 27.2 договору страхування, страхове відшкодування сплачується страхувальнику тільки після того, як повністю будуть встановленні причини та розмір збитків. Страхувальник зобов'язаний надати страховику усі необхідні документи, що підтверджують причини та розмір збитку, перелік яких наведений у розділі 26 договору. Пунктом 28.4.6 договору страхування передбачено, що страховик відмовляє у виплаті страхового відшкодування, якщо страхувальник (його представник) не виконав обов'язків передбачених умовами договору страхування. Таким чином, виходячи з наведених вище умов договору страхування та встановлених в ході судового розгляду обставин, суд приходить до висновку, про правомірність відмови відповідачем у виплаті позивачу страхового відшкодування за подією від 14.09.2014, оскільки останній не виконав обов'язків передбачених п.п. 25.1.2, 26.1.3 договору страхування. Що стосується доводів позивача про віднесення події від 14.09.2014 до страхових ризиків збитки внаслідок інших подій, суд вважає, що вони не знайшли свого підвердження в ході судового розгляду, виходячи з наступного. Як передбаченого умовами договору до страхових ризиків збитки внаслідок інших подій відноситься - викрадення окремих складових частин ТЗ чи додаткового обладнання (вказаного у розділі 6 договору), а також пошкодження або знищення (повна загибель) ТЗ, його окремих складових частин чи додаткового обладнання (вказаного у розділі 6 договору) внаслідок протиправних дій третіх осіб, передбачених Кримінальним кодексом України; пошкодження або знищення (повна загибель) ТЗ, його окремих складових частин чи додаткового обладнання (вказаного у розділі 6 договору) внаслідок стихійного лиха (урагану, смерчу, повені, затоплення, паводку, зливи, граду, селю, землетрусу, зсуву, оползню, осідання грунту, обвалу, лавини, незвичайних для даної місцевості морозів та великих снігопадів, дії ґрунтових вод, шторму, цунамі, удару блискавки та інших надзвичайних явищ природи, пожежі або вибуху, нападу тварин, падіння предметів на ТЗ (дерев, снігу, льоду, стовпів, рекламних щитів та ін.), попадання каміння або предметів, що вилетіли з-під коліс ТЗ, зовнішнього фізичного впливу інших випадкових, раптових та непередбачуваних подій (окрім вказаних у п. 22.2.1, п. 22.2.2 договору), якщо такі події не є виключенням зі страхових випадків згідно з умовами договору (розділ 28 договору). Так, пунктом 28.2.9 договору передбачено, що не є страховим збиток, що виник внаслідок порушення страхувальником правил технічної експлуатації транспортного засобу, вимог завода-виробника, викладених у посібнику/інструкції/керівництві з експлуатації транспортного засобу, сервісній книжці. Відповідно до п. 28.2.10 договору страхування, не є страховим випадком збиток, що виник -внаслідок порушення при експлуатації застрахованого транспортного засобу пункту 31 Правил дорожнього руху (відносно технічного стану транспортного засобу). Згідно із п. 28.4.20 договору, страховик відмовляє у виплаті страхового відшкодування, якщо ДТП сталося під час експлуатації транспортного засобу з порушенням правил його експлуатації та вимог відносно технічного стану транспортного засобу. З наданого представником відповідача висновку за результатами проведення спеціального інженерно-технічного дослідження обставин і механізму утворення пошкоджень автомобіля VOLKSWAGEN MULTIVAN, р.н. [NUMBER], від 01.11.2014 №033-11/14 слідує, що самовільний з'їзд автомобіля VOLKSWAGEN MULTIVAN, р.н. [NUMBER] у водойму за обставин подій, які викладені в поясненні [PERSON], з технічної точки зору міг відбутися лише за умови технічної несправності його стоянкової гальмівної системи і невідповідності її обладнання і технічного стану вимогам п. 31.1, п. 31.4.1 б) Правил дорожнього руху. У разі технічної справності стоянкової гальмівної системи самовільний з'їзд автомобіля VOLKSWAGEN MULTIVAN, р.н. [NUMBER], у водойму з технічної точки зору можливий у разі невідповідності дій водія [PERSON] вимогам п. 15.12 ПДР, тобто за умови залишення автомобіля на парковці без ввімкнення стоянкової гальмівної системи. Таким чином, обставини, наведені у висновку даного спеціального інженерно-технічного дослідження, виключають можливість віднесення події від 14.09.2014 до страхових ризиків збитки внаслідок інших подій (п. 22.2.3 договору), оскільки є виключеннями зі страхових випадків: у першому випадку згідно п. 28.2.9 договору, а в другому згідно п. 28.2.10 договору. У відповідності до положень ч.ч. 1 та 4 ст. 60 ЦПК України, на кожну сторону покладено обов'язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини зазначені у висновку за результатами проведення спеціального інженерно-технічного дослідження обставин і механізму утворення пошкоджень автомобіля VOLKSWAGEN MULTIVAN, р.н. [NUMBER], від 01.11.2014 №033-11/14 позивачем спростовано не було. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, а тому в задоволенні позову слід відмовтити.

Outcome: dismissed