Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» звернулась до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної в наслідок дорожньо-транспортної пригоди. З урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просить суд стягнути з відповідача суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 40 149,00 грн., та суму сплаченого судового збору. Свої вимоги мотивував тим, що 2205.2014 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» та [PERSON] було укладено поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/6634435, предметом якого є страхування цивільно-правової відповідальності транспортного засобу марки «Volvo ХС 70», д/н [NUMBER], який належить відповідачу. 15.03.2015 року по вул. Вишняківській-Руденко в м. Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода з транспортним засобом марки «Volvo ХС 70», д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транспортного засобу марки «Skoda Octavia», д/н [NUMBER] піл керуванням [PERSON]. Постановою Дарницького районного суду м. Києва [PERSON] визнано винним у вчиненні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди. 08. 05.2015 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 16 339,25 грн. на користь страховика постраждалої особи [PERSON], що підтверджується платіжним дорученням № 15311 від 12.08.2015 року. Рішенням Господарського суду м. Києва по справі № 910/25950/15 від 22.12.2015 року позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» було задоволено в повному обсязі та постановою Київського апеляційного Господарського суду від 11.02.2016 року залишено без змін. На вимогу данного рішення відповідно до страхового акту № ДКЦВ-9951 від 01.02.2016 року та розрахунку до нього ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» було виплачено залишок суми страхового відшкодування на рахунок Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» в розмірі 22 809,75 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 3793 від 02.03.2012 року. Таким чином , з моменту виплати позивач тримав право вимоги до особи відповідальної за завдані збитки. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених у змісті позовної заяви. Просив задовольнити даний позов в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог в повному обсязі, просила відмовити в задоволенні позову з підстав викладених в письмових поясненнях. Додатково повідомила, що не укладала з позивачем договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/6634435, а також вказує на те, що позивач не законно звернувся до неї з вимогою про стягнення страхового відшкодування, оскільки за кермом її автомобіля під час скоєння дорожньо-транспортної пригоди був її брат [PERSON], який і визнаний виним у скоєнні даної пригоди відповідно до постанови Дарницького районного суду м. Києва. Представник відповідача в судовому засіданні підтримавши пояснення відповідача заперечував проти позовних вимог в повному обсязі, просив відмовити в задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено наступні обставини справи. В судовому засіданні встановлено, що між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» та [PERSON] було укладено поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/6634435, предметом якого є страхування цивільно-правової відповідальності транспортного засобу марки «Volvo ХС 70», д/н [NUMBER], який належить відповідачу. 15.03.2015 року по вул. Вишняківській-Руденко в м. Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода з транспортним засобом марки «Volvo ХС 70», д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транспортного засобу марки «Skoda Octavia», д/н [NUMBER] піл керуванням [PERSON]. Постановою Дарницького районного суду м. Києва [PERSON] визнано винним у вчиненні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди. Згідно страхового акту № ДКЦВ-9951 від 10 серпня 2015 року заявлена подія є страховим випадком за Договором страхування № АІ/6634435 від 22 травня 2014 року виплата страхового відшкодування підлягає у розмірі 16 339 грн. 25 коп. 08. 05.2015 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 16 339,25 грн. на користь страховика постраждалої особи [PERSON], що підтверджується платіжним дорученням № 15311 від 12.08.2015 року. Рішенням Господарського суду м. Києва по справі № 910/25950/15 від 22.12.2015 року позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» було задоволено в повному обсязі та постановою Київського апеляційного Господарського суду від 11.02.2016 року залишено без змін. На вимогу данного рішення відповідно до страхового акту № ДКЦВ-9951 від 01.02.2016 року та розрахунку до нього ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» було виплачено залишок суми страхового відшкодування на рахунок Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» в розмірі 22 809,75 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 3793 від 02.03.2012 року. Аналізуючи досліджені докази суд дійшов наступного висновку. За правилами ч. 2 ст. 1187, ст. 1191 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку; особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 33.1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний: дотримуватися передбачених правилами дорожнього руху обов'язків водія, причетного до дорожньо-транспортної пригоди; вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди; поінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси; невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Відповідно до ст. 38.1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду. Таким чином, як вбачається з матеріалів справи та встановлено в ході судового засідання, транспортним засобом марки «Volvo ХС 70», д/н [NUMBER] під час скоєння дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 15.03.2015 року по вул. Вишняківській-Руденко в м. Києві керував [PERSON], якого в свою чергу визнано винним у вчиненні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди. Згідно свідоцтва про смерть від 28 вересня 2015 року, актовий запис № 14521, [PERSON] помер [INFO] року. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). У зв'язку з наведеними обставинами суд відмовляє в задоволені позову, оскільки стороною позивача не вірно обрано спосіб захисту своїх прав, так як відповідач у справі [PERSON] не є належним відповідачем у справі, а відповідальність за завдання шкоди має бути покладена на особу, яка керувала транспортним засобом на скоєння дорожньо-транспортої пригоди. З урахуванням того, що [PERSON] помер [INFO] року, позивачу необхідно звернутись до спадкоємців даної особи, оскільки в порядку ст. 1231 ЦК Ураїни до спадкоємця переходить обов'язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем. На підставі вище викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до [PERSON] про стягнення шкоди в порядку регресу задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі поданих ними доказів. У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Outcome: dismissed