Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-14 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідача, їх заяви (клопотання), інші процесуальні дії у справі. 23 листопада 2017 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом у якому просила визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: смт. Добрянка Ріпкинського району Чернігівської області, вул. Центральна, буд. 393, в порядку набувальної давності. В обґрунтування позову зазначила, що вона відкрито, добросовісно і безперервно володіє більше ніж 10 років, а саме з 2006 року житловим будинком за адресою: смт. Добрянка Ріпкинського району Чернігівської області, вул. Центральна, буд. 393, який придбано за 1 500 грн., доглядає його, сплачує комунальні послуги та земельний податок, тому вважає, що має право на набуття права власності на нього, в порядку набувальної давності. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали, з підстав вказаних в ньому. Додавши, що будинок був придбаний у доньки [PERSON] [PERSON], яка спадщини після померлого батька не оформляла. Представник Добрянської селищної ради Ріпкинського району в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у відсутність їх представника та про визнання позову. В той же час, оскільки визнання позову відповідачем викладається в такій заяві по суті справи, як відзив на позовну заяву, що випливає зі ст.ст. 174, 178 ЦК України, а в даному випадку Добрянська селищна рада Ріпкинського району Чернігівської області виклала визнання позову в заяві з процесуальних питань, тому судом не вирішується питання про прийняття визнання позову відповідачем. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що спірним являється житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: смт. Добрянка Ріпкинського району Чернігівської області, вул. Центральна (колишня Леніна), буд. 393, який збудований в 1965 р., до набрання чинності Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, яка затверджена Наказом Міністерства комунального господарства УРСР від 31.01.1966 р. та право власності на який, станом на 31.12.2012 р., не було зареєстроване за даними КП Чернігівське МБТІ. Останні виготовили технічний паспорт на будинок та здійснили його оцінкуДобрянська селищна рада Ріпкинського району Чернігівської області не володіє даними про набуття права власності на вказаний житловий будинок за [PERSON] Земельна ділянка за вказаною адресою не була приватизована [PERSON], її, на даний час, використовує [PERSON]. Судом встановлено, що [PERSON] помер 2 жовтня 2005 року, що стверджується свідоцтвом про його смерть (Серія І-ЕЛ № 018566), спадкова справа після його смерті не заводилась, що стверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 51126687 від 03.03.2018 р.. Згідно комісійного акту "Про факт проживання сім'ї [PERSON]Є." від 11 вересня 2017 р. [PERSON] з сім'єю з 2006 р. проживає за адресою: [INFO] (колишня Леніна), буд. 393 та за цей час підтримували благоустрій будинку, сплачувала комунальні послуги та земельний податок. Мотивована оцінка аргументів сторін, встановлення порушень прав позивача, за захистом яких мало місце звернення до суду, норми права, які застосовує (не застосовує) суд, та мотиви їх застосування (не застосування). У ЦК України набувальна давність розглядається як спосіб набуття права власності. Набувальна давність поширюється на випадки фактичного безпідставного володіння чужим майном за певних умов. Для набуття права власності на майно за набувальною давністю згідно з правилами ст. 344 ЦК України, по-перше, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Особу, яка заволоділа майном, слід вважати добросовісною, якщо на момент заволодіння майном вона мала всі підстави вважати, що законний власник у майна відсутній, або якщо власник у майна є, то він втратив інтерес до цього майна. Добросовісність володільця такого майна у даному випадку обумовлена відсутністю або власника взагалі, або будь-яких претензій з боку попереднього його володільця. По-друге, таке володіння повинно бути відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб, при цьому володілець має ставитись до цього майна, як до власного (експлуатувати, вживати необхідні заходи для утримання майна в належному стані тощо). Приховування володільцем свого володіння майном є порушенням цієї вимоги. По-третє, володіння майном повинно бути безперервним протягом встановлених законом строків (відповідно до ч. 2 ст. 344 ЦК України особа, яка володіє майном, до часу свого фактичного володіння може приєднати час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є). Таким чином, виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі: - майно може бути обєктом набувальної давності; - добросовісність володіння; - відкритість володіння; - давність володіння та його безперервність; - відсутність інших осіб, які претендують на це майно; - відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. Положеннями ст. 5 ЦПК України, ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних, передбачено, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом, зокрема таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Вказане узгоджується з правовою позицією Європейського суду з прав людини в п. 45 рішення від 10 квітня 2008 року в справі «Вассерман проти Росії» (N 2), згідно якої засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Враховуючи те, що по справі підтверджено, що [PERSON] без належних правових підстав володіє житловим будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: смт. Добрянка Ріпкинського району Чернігівської області, вул. Центральна (колишня Леніна), буд. 393, але таке заволодіння, на думку суду, є добросовісним, так як таке заволодіння відбулось не шляхом викрадення чи шахрайства, а за згодою доньки [PERSON] [PERSON], яка не прийнявши спадщину після смерті останнього, яка сталась 02.10.2005 р. та не оформивши вказаний будинок на себе, в порядку спадкування, без укладення договору купівлі-продажу, за кошти в сумі 1 500 грн. продала його [PERSON], зважаючи на те, що [PERSON] належними та допустимими доказами довела, що вона продовжує відкрито, тобто очевидно для всіх та безперервно користуватись цим будинком з 2006 р і по даний час., тобто понад 10 років та відноситись до вказаного обєкта, як до свого, сплачує спожиту електроенергію та земельний податок, при тому, що [PERSON] жодним чином не претендує на вказаний будинок про, що свідчить не прийняття нею спадщини після смерті [PERSON], яка сталась 02.10.2005 р., суд вважає за необхідне захистити права [PERSON] в спосіб, який відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням, а саме шляхом визнання за нею права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: смт. Добрянка Ріпкинського району Чернігівської області, вул. Центральна, буд. 393, в порядку набувальної давності. На підставі викладеного,

Outcome: approved