Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-11 00:00:00

01.06.2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку. Позовні вимоги мотивовані тим, сторони зареєстрували шлюб 21.07.2017 року. Спільна донька сторін народилась [INFO] . На даний час позивач та відповідач проживають окремо, сім`я фактично розпалась. [PERSON] перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, працювати немає змоги, а допомога по догляду за дитиною у розмірі 860 грн. не забезпечує їй та дитині навіть прожиткового мінімуму, встановленого законодавством. Позивач посилаючись на те, що відповідач матеріальну допомогу на її утримання не надає, просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на своє утримання до досягнення дитиною трирічного віку у розмірі 1/4 частини щомісячно з усіх видів його доходу (заробітку), починаючи з дати звернення до суду з позовом і до досягнення дитиною трирічного віку. Ухвалою суду від 02.06.2020 року розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою суду відповідачу надано встановлений законом строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, надано строк для направлення відзиву на позовну заяву (а.с. 16-17). Відповідач, якому направлялася копія ухвали суду про відкриття провадження та ухвали про розгляд справи в порядку спрощеного провадження, заяв із запереченнями про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позовну заяву до суду не направив. В силу ч. 2 ст. 191 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами справи. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності заперечень відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі заочного рішення та часткового задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] , виданого Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 560, з 21.07.2017 року сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі. (а.с. 3) Від шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії [NUMBER] від 24.04.2018 року (а.с. 4) З довідки Комунального некомерційного підприємства «Київська міська клінічна лікарня № 11» від 28.05.2020 за № 52, вбачається, що [PERSON] , лікар-невропатолог госпітального відділення для ветеранів війни та центру нейрореабілітації учасників АТО, дійсно працює в КНП «Київська міська клінічна лікарня № 11» з 16.06.2016 року по теперішній час. З 14.06.2018 року знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. (а.с. 8) Сторони проживають окремо, дитина знаходиться на утриманні позивача, відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини та дружини в добровільному порядку не надає, що визнано відповідачем. Згідно зі статтею 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Згідно з положеннями статті 84 СК України дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона, працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду. Частина 4 статті 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу. Отже, сімейним законодавством передбачено право на утримання чоловіком-батьком вагітної дружини, а також дружини, з якою проживає дитина до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, яка вагітна чи з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. За правилами ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 79 СК України аліменти одному з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Проаналізувавши вищевикладені обставини справи та законодавчі норми, виходячи з принципів: законності, об`єктивності, розумності та справедливості, враховуючи відсутність заперечень відповідача, та те, що позивач знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, сторони проживають окремо, відповідач є здоровою, працездатного віку особою та може надавати матеріальну допомогу на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, вважає розумним та справедливим стягнення аліментів на утримання дружини під час вагітності до досягнення дитиною трирічного віку в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. [PERSON] , як одержувач аліментів, від сплати судового збору за подання позовної заяви до суду першої інстанції звільнена (п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»), відтак, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір в сумі 840,80 грн. за подання позовної заяви підлягає стягненню з [PERSON] до спеціального фонду Державного бюджету України. На підставі викладеного,

Outcome: approved