Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

01 липня 2013 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON], в якому просила розділити між нею та [PERSON] спільне майно, придбане ними у шлюбі, визнати за нею право власності на ? частину квартири [ADDRESS] придбаної на підставі договору купівлі-продажу від 01 квітня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Харцизького міського округу, зареєстрованого в реєстрі за № 608 та зареєстрованого на праві особистої власності у бюро технічної інвентаризації у реєстровій книзі № 39 за реєстровим № 10707 від 26 квітня 2005 року, на ім'я відповідача [PERSON] та вселити її у цю квартиру разом з неповнолітніми дочками [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO]. З урахуванням уточнених позовних вимог просить стягнути з відповідача ? частину сплаченої суми по кредитному договору № CL-104/203/2007 р. від 26.12.2007 року, в рахунок погашення боргу за придбаний автомобіль «LANCER», державний номерний знак [NUMBER] та понесені витрати зі сплати судового збору в сумі 640,00 грн., а всього 42900 (сорок дві тисячі дев'ятсот гривень) 91 коп. Також просить стягнути витрати в сумі 600 грн. за проведення експертизи. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає , що 26 червня 2004 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, про що у книзі реєстрації актів про одруження відділу РАЦС міста Харцизька, Донецької області було зроблено запис за номером 146, а рішенням Харцизького міського суду від 22 червня 2011 року шлюб було розірвано. Від подружнього життя вони мають дочок [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], батьком у свідоцтві про їх народження вказаний відповідач. У період шлюбу за спільні кошти вони придбали квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 1 квітня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Харцизького міського нотаріального округа, зареєстрованого в реєстрі за № 608 та зареєстрованого на праві особистої власності у бюро технічної інвентаризації у реєстровій книзі № 39 за реєстровим № 10707 від 26 квітня 2005 року, на ім'я відповідача [PERSON]. Також у період шлюбу 26 грудня 2007 року за спільні кошти вони придбали автомобіль марки «Mitsubishi Lancer» Х-10 кольору металік, державний номер [NUMBER]. Відповідач користується автомобілем особисто. Згідно статті 70 Сімейного кодексу ( далі СК ) України, статті 368, частин 2 та З статті 370 Цивільного кодексу ( далі ЦК ) України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не встановлено домовленністю між ними або шлюбним договором. Таким чином позивач вважає, що їй належить ? частина квартири [ADDRESS] вартістю 53896,20 грн. та просить всилити її з неповнолітніми дітьми, бо на теперешній час ні вона, ні її неповнолітні доньки не можуть проживати у квартирі, бо відповідач не впускає їх до квартири і заявляє, що ця квартира є його особистою власністю. Він перешкоджає їй з неповнолітніми дітьми використовувати свою квартиру для власного проживання, бо замінив замки. Через бійки відповідача вона з доньками вимушена піти з квартири. Позивач у судовому засіданні доводи і вимоги позовної заяви підтримала в повному обсязі, з урахуванням уточнених вимог повністю, з підстав , зазначених в позові, просила задовольнити позов, посилаючись на те що 26 червня 2004 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] 22 червня 2001 року шлюб між ними було розірвано. Від шлюбу вони мають двох неповнолітніх дочок: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. В період шлюбу ними була придбана квартира [ADDRESS] на ім'я [PERSON] Також у період шлюбу був придбаний автомобіль марки «Mitsubishi Lancer» яким користується відповідач. Відповідач перешкоджає їй з дітьми використовувати свою квартиру для власного проживання, через бійки відповідача вона була змушена піти з квартири. Просила розділити між нею та [PERSON] спільне майно, придбане нами у шлюбі, визнати за нею право власності на ? частину квартири [ADDRESS] та вселити її у цю квартиру разом з неповнолітніми дочками [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO]. З урахуванням уточнених вимог просить стягнути з відповідача ? частину сплаченої суми по кредитному договору № CL-104/203/2007 р. від 26.12.2007 року, в рахунок погашення боргу за придбаний автомобіль «LANCER», державний номерний знак [NUMBER] в сумі 42260,91 грн. та понесені витрати зі сплати судового збору в сумі 640,00 грн., а всього 42900 (сорок дві тисячі дев'ятсот гривень) 91 коп. Відповідач позов визнав частково та пояснив, що дійсно в період шлюбу була придбана квартира [ADDRESS] на ім'я [PERSON] Також, у період шлюбу на підставі кредитного договору був придбаний автомобіль марки «Mitsubishi Lancer Х-10 державний номер [NUMBER]. Позовні вимоги в частині визнання за позивачем права власності на ? частку квартири , вселення позивача разом з дітьми визнає в повному обсязі. Однак , позовні вимоги в частині стягнення з нього 42260,91 грн. , що становить ? частину від суми , яка сплачена по кредитному договору у зв»язку з придбанням автомобілю, не визнає , посилаючись на те , що автомобіль не є його власністю , він належить банку. А гроші , які сплачені в рахунок погашення придбаного автомобіля в кредит , є його особистою власністю. Представник третіх осіб ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» - Носач Т.О. пояснила , що рішенням Харцизького міського суду від 16.09.2013 року з [PERSON]. та [PERSON] в рахунок погашення боргу по кредитному договору у зв»язку з придбання легкового автомобілю стягнуто 212648,37 грн.. Суд дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, відповідача та представника третіх осіб знаходить позов обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 26 червня 2004 року. Згідно копії рішення Харцизького міського суду від 22 червня 2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було - розірвано. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народилась [INFO] року, батьки: мати - [PERSON] та батько: [PERSON] Відповідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народилась [INFO] року, батьки: мати - [PERSON] та батько: [PERSON] Відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири від 25 квітня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON], [PERSON] придбав у [PERSON] квартиру [ADDRESS] за 12488 грн. та витягами з- реєстрів та технічною документацією на квартиру. Згідно звіту про незалежну оцінку трикімнатної квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] від 03 червня 2013 року, розмір вартості, що отримана в результаті оцінки становить 107792,39 грн. та в т.р. вартість ? частини становить 53896,20 грн. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.10.2013 року власником квартири [ADDRESS] значиться [PERSON]. Відповідно довідки з Управління державної автоінспекції центр ДАІ 1420 (ЦНППВАЗ м. Харцизьк) № 9/2а 695 від 28 листопада 2013 року за [PERSON] зареєстрований транспортний засіб «Mitsubishi Lancer» 2.0,[NUMBER]. Рішенням Харцизького міського суду за № 2/248/1649/2013 від 16 вересня 2013 року стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість по кредитному договору № CL-104/203/2007 р. від 26.12.2007 року в розмірі 212648,37 грн. Згідно даним кредитного договору від 26.12.2007 року № CL-104/203/2007, укладеного між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON], ЗАТ «ОТП Банк» надав [PERSON]. кредит в сумі 22047,52 доларів США на придбання автомобілю «Mitsubishi Lancer». Розмір суми , яка оплачена в рахунок погашення по кредитному договору , щ становить 84521,82 грн., відповідачем не спростовується. Відповідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № CL-104/203/2007 р. від 26.12.2007 року станом на 30.12.2013 р. [PERSON] має загальну заборгованість, яка складає 13 304,66 дол. США та пеня в розмірі 388 156,15 грн. Згідно ст.. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу , належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того , що один з них не мав з поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми , хвороба тощо) самостійного заробітку ( доходу). Відповідно до ст.63 СК України дружина і чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Згідно ст. 70 ч. 1 Сімейного кодексу України у разі поділу майн, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власнику належить право володіння та розпорядження своїм майном. Згідно ст.ст.355, 356 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із зазначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч.3 ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Суд, вирішуючи питання про визнання права власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] за позивачем, придбаної в період зареєстрованого шлюбу , а також вселення позивача з малолітніми дітьми в квартиру, виходить із принципів справедливості та доцільності, раціонального вирішення спірних правовідносин, внаслідок чого вважає можливим задовольнити заявлений позов в цій частині , не звужуючи та не порушуючи при цьому права кожної із сторін. Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання права власності на ? частку квартири та на 12 частку суми , оплаченої в рахунок погашення боргу по кредитному договору , суд приходить до висновку , що з урахуванням вимог ст..ст. 60, 70 СК України спірна квартира та сума , яка оплачена в рахунок погашення боргу по кредитному договору , є сумісною власністю подружжя і частки сторін є рівними. Суд вважає , що позовні вимоги позивача в частині стягнення витрат в сумі 600 грн. за проведення оцінки вартості спірної квартири задоволенню не підлягають , оскільки не ґрунтуються на законі. На підставі викладеного,

Outcome: partial