Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-14 00:00:00

У березні 2014р. до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (ПАТ «Київенерго», Позивач) до [PERSON] (Відповідач) про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію. Позовні вимоги мотивувало тим, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] і є споживачем електричної енергії, яку постачає ПАТ «Київенерго». За результатом проведеного Позивачем аналізу оплат з'ясовано, що Відповідач не своєчасно та не в повному обсязі сплачує за фактичне щомісячне споживання електричної енергії. Станом на 01.03.2014р. заборгованість за спожиту енергію становить 746,19 грн., що свідчить про неналежне виконання зобов'язань. За таких обставин, Позивач просить суд стягнути з Відповідача суму боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних що разом становить 1 084,90 грн. В судове засідання представник Позивача не з'явився, разом з тим, подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с.30). Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечувала, суд, на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи ухвалою Шевченкіського районного суду м. Києва від 02.10.2013р. ПАТ «Київенерго» відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу (а.с.7), а тому у Позивача наявне право звернення з вимогами у позовному провадженні. Положеннями ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права і обов'язки сторін виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч.2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною. Відповідно до ч.2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (сплатила суму коштів), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції. Таким чином, наявність взаємовідносин між Позивачем та Відповідачем, а отже, і виникнення цивільних прав і обов'язків, підтверджується діями сторін: Позивач здійснював постачання електричної енергії до помешкання відповідача, а Відповідач в свою чергу здійснював споживання отриманої електроенергії та відповідно зобов'язаний здійснювати оплату спожитої електроенергії. Згідно ст. 3 Закону України "Про електроенергетику" відносини, пов'язані із виробництвом, передачею, постачанням і використанням енергії, регулюються цим законом та іншими нормативно-правовими актами, зокрема "Правилами користування електричною енергією для населення", затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 р. № 1357, зі змінами та доповненнями (надалі - Правила ). Як вбачається з матеріалів справи, на ім'я [PERSON], який проживає за адресою: [ADDRESS], відкрито особовий рахунок [NUMBER], за яким ПАТ «Київенерго» здійснює постачання електроенергії до вказаного помешкання. Відповідно до п.п. 19,21 Правил користування електричною енергією, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 р. № 1357 розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі показань приладів обліку. Знімання показань приладів обліку провадиться споживачем щомісяця. Енергопостачальник має право контролювати правильність знімання показань приладів обліку та оформлення платіжних документів споживачем. Як встановлено п. 20 Правил користування електричною енергією для населення, розрахунковим періодом для встановлення розмірі оплати спожитої електроенергії є календарний місяць. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Відповідач в судове засідання не з'явився, разом з тим, не направив на адресу суду заперечення чи пояснення по суті позовних вимог, документів підтверджуючих оплату за надану електроенергію не надав. Як свідчить наданий представником Позивача розрахунок боргу за спожиту електричну енергію, роздруківка з особової картки Відповідача за його особовим рахунком (а.с.11-14), Позивачем при розрахунку заборгованості враховано оплата відповідача за спожиту електроенергію, , проте заборгованість [PERSON] станом на 01.03.2014р. становить 746,19 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Щодо стягнення з відповідача суми боргу з урахуванням інфляції та 3% річних суд зазначає таке. Згідно до п. 48 Правил користування електричною енергією для населення, споживач несе відповідальність за прострочення терміну внесення платежів за електричну енергію. Відповідно до положень ч.1 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором. Зважаючи на наявність в матеріалах справи розрахунку заборгованості відповідача з урахуванням інфляційної складової у сумі 159,08 грн. та 3% річних у розмірі 179,63 грн. (а.с.4) та вимоги чинного законодавства, суд вважає за можливе стягнути з Відповідача суму заборгованості разом з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних, а всього - 1 084,90 грн. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,60 грн. Виходячи з наведеного, на підставі ст. ст. 4,11, 256,257,261,264,267,526, 638 ЦК України, Правилами користування електричною енергією для населення,

Outcome: approved