Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

01.12.2016р. [PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] (далі - відповідач), обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що шлюбні відносини фактично були припинені та з жовтня 2010 року вони почали жити окремо, подальше збереження шлюбу неможливе, оскільки у них різні погляди на ставлення до їхнього сімейного життя, спільне господарство ними разом не ведеться. Від даного шлюбу є повнолітні діти - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають окремо. Також позивач вказує на те, що спільне життя і збереження шлюбу неможливе і суперечитиме його інтересам, які мають істотне значення. Крім того, в позовній заяві позивач просить покласти на відповідача витрати пов'язані з реєстрацією розірвання шлюбу. Позивач в судове засідання не з'явився, проте подав до суду заяву, в якій підтримує позовні вимоги та просить розгляд справи провести за його відсутності, не надавати строку для примирення, витрати зі сплати судового збору залишити за ним. Відповідач в судове засідання не з'явилася, проте подала до суду заяву, в якій визнає позовні вимоги та просить розгляд справи провести за її відсутності, не надавати строку для примирення. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність визнання відповідачем позову, суд вважає вимоги, викладені в заяві, такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, як вбачається з матеріалів справи, 07.11.1974р. сторони уклали шлюб, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Врадіївського районного управління юстиції Миколаївської області зроблено відповідний актовий запис № 92 та видано свідоцтво про шлюб серії І-ФП № 124787 від 29.11.2016р. Прізвище після реєстрації шлюбу дружини з дошлюбного Постовіт було змінено на Берліян. Від шлюбу є спільні повнолітні діти - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають окремо. Фактично сторони з жовтня 2010 року не проживають однією сім'єю та не підтримують один одного, не мають будь-яких відносин, не ведуть спільного побуту. Згідно ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану (ст. 21 СК України). У відповідності до ч. 2 ст. 104 та ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частинами 1 та 2 ст. 110 СК України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Позов про розірвання шлюбу не може бути пред'явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини. Відповідно до ст. 111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. За вимогами ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі викладеного та враховуючи те, що під час судового розгляду не встановлено обставини передбачені ч. 2 ст. 110 СК України, які перешкоджають пред'явленню позову про розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін, а також права їх дітей. Подальше спільне життя подружжя [PERSON] і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Щодо вимоги про покладення на відповідача витрат пов'язаних з реєстрацією розірвання шлюбу суд зазначає наступне. Згідно ч. 7 ст. 15 Закону України Про державну реєстрацію актів цивільного стану, про державну реєстрацію розірвання шлюбу та про розірвання шлюбу, здійснене в судовому порядку, робиться відмітка в актовому записі про шлюб. У разі розірвання шлюбу в судовому порядку рішення суду, яке набрало законної сили, надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України Про державну реєстрацію актів цивільного стану, за державну реєстрацію актів цивільного стану та за повторну видачу свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану і свідоцтв, що видаються у зв'язку із зміною і поновленням актових записів цивільного стану, справляється державне мито у розмірі, визначеному законом. В свою чергу, порядок та розмір сплати державного мита, в тому числі за державну реєстрацію актів цивільного стану, визначений Декретом Кабінету Міністрів України Про державне мито. В даному випадку враховуючи те, що вказані витрати, в розумі ст. 79 ЦПК України, не є судовими витратами, порядок та розмір їх сплати визначений законодавством, суд не має права визначати порядок їх сплати, таким чином позов в цій частині безпідставний та необґрунтований, а відтак не підлягає задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України та враховуючи думку позивача, судові витрати зі сплати судового збору в сумі 551 грн. 20 коп. підлягають залишенню за позивачем.

Outcome: partial