Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-16 00:00:00

Уточнивши позовні вимоги, [PERSON] звернулася до Вишгородського районного суду Київської області із позовною заявою до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в якому просила визнати об`єктами спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] , загальною площею 33,8 кв.м., житловою площею 17,5 кв.м.; земельну ділянку, кадастровий номер 6824755300:01:005:0002, площею 0,2671 га, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Базалійської селищної ради Теофіпольського району Хмельницької області; пральну машину «WHIRPOOL AWS 61011» вартістю 6 599 грн.; газову плиту «HANSA FCGB61001» вартістю 6 438 грн.; холодильник «WHIRPOOL BLF 9121 OX» вартістю 10 999 грн.; мультиварку «MOULINEX MK805E32» вартістю 3 240 грн.; кухню «мода» вартістю 8 631 грн.; шафу - купе вартістю 3 829 грн.; пенал книжний вартістю 2 200 грн.; стіл кутовий вартістю 1 050 грн.; крісло «Меркурій» вартістю 2 947 грн., всього на загальну суму 349 573 грн.; визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на Ѕ частині за кожним на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 33,8 кв.м., житловою площею 17,5 кв.м.; визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на Ѕ частині за кожним на земельну ділянку, кадастровий номер 6824755300:01:005:0002, площею 0,2671 га, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Базалійської селищної ради Теофіпольського району Хмельницької області; виділити у власність [PERSON] : пральну машину «WHIRPOOL AWS 61011» вартістю 6 599 грн.; газову плиту «HANSA FCGB61001» вартістю 6 438 грн.; холодильник «WHIRPOOL BLF 9121 OX» вартістю 10 999 грн.; виділити у власність [PERSON] : мультиварку «MOULINEX MK805E32» вартістю 3 240 грн.; кухню «мода» вартістю 8 631 грн.; шафу - купе вартістю 3 829 грн.; пенал книжний вартістю 2 200 грн.; стіл кутовий вартістю 1 050 грн.; крісло «Меркурій» вартістю 2 947 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 05.06.1999 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. 20.06.2019 року рішенням Вишгородського районного суду Київської області шлюб між сторонами було розірвано. Під час сумісного проживання сторони за спільні сімейні грошові кошти придбали наступне майно: однокімнатну квартиру [ADDRESS] , право власності на квартиру зареєстровано за відповідачем; земельну ділянку, кадастровий номер 6824755300:01:005:0002, площею 0,2671 га, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Базалійської селищної ради Теофіпольського району Хмельницької області, право власності на яку зареєстровано за позивачем; пральну машину «WHIRPOOL AWS 61011» вартістю 6 599 грн.; газову плиту «HANSA FCGB61001» вартістю 6 438 грн.; холодильник «WHIRPOOL BLF 9121 OX» вартістю 10 999 грн.; мультиварку «MOULINEX MK805E32» вартістю 3 240 грн.; кухню «мода» вартістю 8 631 грн.; шафу - купе вартістю 3 829 грн.; пенал книжний вартістю 2 200 грн.; стіл кутовий вартістю 1 050 грн.; крісло «Меркурій» вартістю 2 947 грн., всього на загальну суму 349 573 грн. Позивач зазначає, що вона є непрацездатною особою, інвалідом 2 групи, іншого житла окрім спірної квартири у неї немає, вона отримує мінімальний дохід та з нею проживає син, який на даний час навчається на денному відділені учбового закладу, тому вона змушена звернутися до суду з вказаним позовом. Позивач у підготовче судове засідання не з`явилась, надала заяву, в якій просила проводити розгляд справи без її участі, уточнені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач у підготовче судове засідання не з`явився, надав заяву про визнання уточнених позовних вимог та розгляд справи без його участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши письмові докази, оцінивши фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що уточнений позов потрібно задовольнити з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1, ч. 2, ч. 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Встановлено, що з 05.06.1999 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 05.06.1999 року. 27 жовтня 2008 року [PERSON] було придбано земельну ділянку кадастровий номер 6824755300:01:005:0002, площею 0,2671 га, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Базалійської селищної ради Теофіпольського району Хмельницької області, що підтверджується договором купівлі - продажу земельної ділянки від 27.10.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Теофіпольського районного нотаріального округу Хмельницької області та державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ № 967873. 11 червня 2015 року [PERSON] була придбана квартира [ADDRESS] , загальною площею 33,8 кв.м., житловою площею 17,5 кв.м., що підтверджується договором купівлі - продажу квартири від 11.06.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Фоя Л.А. та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 11.06.2015 року, індексний номер 38913627. Крім того, з 05.06.1999 року до 20 червня 2019 року [PERSON] та [PERSON] було придбано наступне майно: пральну машину «WHIRPOOL AWS 61011» вартістю 6 599 грн.; газову плиту «HANSA FCGB61001» вартістю 6 438 грн.; холодильник «WHIRPOOL BLF 9121 OX» вартістю 10 999 грн.; мультиварку «MOULINEX MK805E32» вартістю 3 240 грн.; кухню «мода» вартістю 8 631 грн.; шафу - купе вартістю 3 829 грн.; пенал книжний вартістю 2 200 грн.; стіл кутовий вартістю 1 050 грн.; крісло «Меркурій» вартістю 2 947 грн., всього на загальну суму 349 573 грн., що підтверджується відповідними квитанціями про покупку вказаного майна. 20 червня 2019 року рішенням Вишгородського районного суду Київської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. За змістом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1ст. 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Згідно з ч. 1ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11). Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Таким чином, враховуючи, що спірна квартира [ADDRESS] , загальною площею 33,8 кв.м., житловою площею 17,5 кв.м., земельна ділянка кадастровий номер 6824755300:01:005:0002, площею 0,2671 га, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Базалійської селищної ради Теофіпольського району Хмельницької області та наступне майно: пральна машина «WHIRPOOL AWS 61011» вартістю 6 599 грн.; газова плита «HANSA FCGB61001» вартістю 6 438 грн.; холодильник «WHIRPOOL BLF 9121 OX» вартістю 10 999 грн.; мультиварка «MOULINEX MK805E32» вартістю 3 240 грн.; кухня «мода» вартістю 8 631 грн.; шафа - купе вартістю 3 829 грн.; пенал книжний вартістю 2 200 грн.; стіл кутовий вартістю 1 050 грн.; крісло «Меркурій» вартістю 2 947 грн., всього на загальну суму 349 573 грн., набуті сторонами за час шлюбу, то такі є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про її поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Разом з тим, відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягають до розподілу судові витрати у справі, із врахуванням звільнення позивача від сплати судового збору за подання позовної заяви. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] заявлено вимогу майнового характеру. Ціну позову визначено в розмірі 237251,66 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» установлено ставки судового збору: за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою - 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру (840,80 грн.) прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 5 розмірів (10510 грн.) прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Станом на день звернення до суду позивачу необхідно було сплатити 2372,52 грн. Відповідно до довідки до акта огляду медико - соціальною експертною комісією серія АВ № 10335651 [PERSON] з 09.01.2019 року є інвалідом ІІ групи загального захворювання та на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» є звільненою від сплати судового збору. Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 ст.142 ЦПК України установлено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи, що відповідач до початку розгляду справи по суті позов визнав, в зв`язку з чим позовні вимоги були задоволенні у повному обсязі, суд вважає, що з відповідача слід стягнути в дохід держави 50 відсотків суми судового збору, який підлягав сплаті при зверненні з позовом до суду (2372,52 *50%) 1186,26 грн. Оскільки позивачем судовий збір при поданні позову не сплачувався, то поверненню не підлягає.

Outcome: approved