Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-17 00:00:00

01 лютого 2019 року до Обухівського районного суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявленого позову зазначила, що шлюб між сторонами зареєстровано 28 квітня 2006 року. Від шлюбу сторони мають дитину: [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось, проживають тривалий час окремо, шлюбні відносини фактично припинили, примирення не бажають. Просила суд розірвати шлюб. 27 лютого 2019 року ухвалою Обухівського районного суду у справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити. Відповідач подав до суду заяву про визнання позовних вимог у повному обсязі та розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні. В підготовче судове засідання 18 березня 2019 року для розгляду справи сторони, будучи належним чином повідомлені про розгляд справи, не зявилися. Враховуючи, що сторони не прибули в судове засідання, перешкод для розгляду справи судом не встановлено, суд вважає за можливе здійснювати розгляд у судовому засіданні без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 28 квітня 2006 року укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб №020209, серії №1-ОК, виданим Виконкомом Української міської ради Обухівського району Київської області, актовий запис № 21. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Із позову та заяв сторін, поданих на адресу суду, встановлено, що подальше спільне проживання між ними є неможливим. Відповідно до статті 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Статтею пятою Протоколу № 7\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Аналіз наведених положень свідчить про те, що як при укладенні шлюбу так і при його розірванні передбачається реалізація волі жінки та чоловіка без будь-якої дискримінації та примушування та/або утримання у шлюбних відносинах. Згідно з частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на зміст наведених норм матеріального права та враховуючи зібрані у справі докази суд доходить висновку, що відносини, які склалися між подружжям вказують на те, що їх подальше спільне проживання є неможливе, а тому надання строку на примирення суд вважає недоцільним. Позовні вимоги підлягають до задоволення. Так як відповідач позовні вимоги позивача визнав у повному обсязі, суд вважає за можливе ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні в порядку частини третьої статті 200 ЦПК України. Визнання позову відповідачем приймається судом як належне. Відповідно до заяви позивача судові витрати слід стягнути з відповідача на її користь.

Outcome: approved