Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

Прокурор звернувся в суд з позовом до Кримоцької с/ради, посилаючись на те,що останньою порушено порядок та процедуру надання у власність гр.[PERSON] земельної ділянки в с.Кримок Радомишльського району Житомирської області,а тому просила суд визнати рішення сільради частково недійсним та скасувати право власності [PERSON] на земельну ділянку. В судовому засіданні прокурор Велика Т.С. заявлені нею позовні вимоги підтримала і надала відповідне пояснення на підтримання позову. В судовому засіданні представник Кримоцької с/ради [PERSON] позовні вимоги не визнав та надав відповідні пояснення на заперечення позову. В судовому засіданні [PERSON] з»явився,з позовними вимогами не погодився,при цьому пояснив суду про те,що дійсно, він отримав у власність земельну ділянку,що розташована по вул. Дружби,9 в с.Кримок Радомишльського району Житомирської області, як спадок після смерті його батька,а тому просив суд відмовити в задоволенні позову,застосувавши до позовних вимог строк позовної давності,який позивачем пропущений. В судовому засіданні представник відділу Держземагенства в Радомишльському районі Житомирської області [PERSON] з»явився, позовні вимоги прокурора підтримав,при цьому суду пояснив, що покійний батько [PERSON] при житті право власності на земельну ділянку,що розташована по вул.Дружби,9 в с. Кримок Радомишльського району Житомирської шляхом приватизації не набув,а тому останній і не має права успадкувати згадану земельну ділянку так як покійному батьку земельна ділянка не належала на праві власності. В судовому засіданні представник державної реєстраційної служби Радомишльського РУЮ в Житомирській області не з»явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, до суду заяв не надіслав. Вислухавши пояснення сторін по справі,дослідивши матеріали справи,оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності суд приходить до наступного. Так,судом встановлено,що Рішенням Радомишльської міської ради №107 від 25.09.2009 року Про надання дозволу на розробку технічної документації землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок під будівництво обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд для виготовлення державних актів на право власності на земельні ділянки - [PERSON] передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку площею 0,1 га під будівництво та обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських споруд по вул. Старокиївській 19 в м. Радомишль. На підставі згаданого рішення Радомишльської міської ради, останнім виготовлений державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ №432685, кадастровий номер 1825010100:06:002:0488, що зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування, договорів оренди за №011022000315, що розташована по вул. Старокиївській, 19 в м. Радомишль, площею 0,0916 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Разом з тим, згідно ч. 4 ст. 116 Земельного кодексу України, передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Одноразовість приватизації означає і те, що особа, котра скористалась своїм правом і приватизувала земельну ділянку меншої від граничної, передбаченої ст. 121 ЗКУ, площі, не може приватизувати земельну ділянку цього цільового призначення вдруге, навіть площею, що складає різницю між граничною можливою та раніше приватизованою. Поряд з цим встановлено, що [PERSON] в подальшому повторно скористався правом на одноразове безоплатне отримання у власність земельної ділянки (для будівництва та обслуговування житлового будинку). Зокрема на підставі рішення №242 від 02.01.2012 Кримоцької сільської ради Радомишльського району, останнім отримано земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул. Дружби,9 в с. Кримок Радомишльського району. В свою чергу реєстраційною службою Радомишльського РУЮ 07.06.2013 року проведено державну реєстрацію речового права на земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер якої 1825084901:13:002:0054 з цільовим призначенням для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в селі Кримок Радомишльського району по вул. Дружби, 9. Відповідно до ст. 152 ЗК України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання угоди недійсною та визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону. Статтею 19 Конституції України,передбачено,що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України. Разом з цим,у відповідності до ст.41 Конституції України,норми якої є нормами прямої дії передбачено,що примусове відчуження об»єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності,на підставі і в порядку,встановлених Законом. [PERSON] та його представник в суді [PERSON] зазначили про те,що спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та заявили клопотання про застосування судом до даних спірних правовідносин строків позовної давності. [PERSON] реалізовано право власності на земельні ділянки шляхом отримання та реєстрації земельної ділянки, відповідно до рішення сільської ради, отже має місце спір про право цивільне. Згідно зі ст. 5 Закону України «Про державний контроль використанням та охороною земель», здійснення державного контролю використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності покладено на центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі. Таким центральним органом виконавчої влади відповідно до Указу Президента України від 13.04.2011р. №459/2011 «Про Державну інспекцію сільського господарства України» є Держсільгоспінспекція України. Разом з тим ст.ст. 6, 9, 10 зазначеного Закону, передбачено повноваження вказаного органу, визначено способи здійснення державного контролю за використанням та охороною земель, а також встановлено повноваження державних інспекторів у сфері державного контролю за використанням та охороною земель, не передбачено повноважень щодо звернення центрального органу виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, до суду про визнання незаконними рішень органів державної влади та місцевого самоврядування щодо розпоряджень землею, визнання недійсними правочинів щодо відчуження чи передачі у користування земельних ділянок державної та комунальної власності, а також їх повернення з чужого незаконного володіння. Не передбачено таких повноважень і Положенням про державну інспекцію сільського господарства України, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011р. №459/2011. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 08.04.99 у справі № 1-1/99 (далі - Рішення Конституційного Суду України) державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба v здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, зокрема охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо. У відповідності до положень ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Згідно з нормами ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України сплив терміну позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З матеріалів цивільної справи суд вбачає,що про обставини,які оспорює прокурор йому стало відомо з моменту виявлення під час перевірки порушень(жовтень 2014 рік),з даним позовом прокурор звернулася до суду 17 грудня 2014 року, ,тобто з того моменту до подачі позову пройшло менше шести місяців. У відповідності до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно із ч. 1-3,6 ст. 203 ЦК України: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Крім того слід зазначити, що відповідно до приписів ст. 4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України,норми якої є нормами прямої дії,основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. Нормою,визначеною ст.15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Цивільні права та обов"язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов"язки, згідно до вимог ст. 11 ЦК України. Способами захисту цивільних прав та інтересів, відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, можуть бути: - визнання права; - визнання правочину недійсним; - припинення дії,яка порушує право; - припинення становища, яке існувало до порушення; - примусове виконання зобов"язання в натурі; - зміна правовідношення; - припинення правовідношення; - відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; - відшкодування моральної (немайнової шкоди; - визнання незаконним рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд також вправі захистити цивільне право або інтерес сторін іншим способом,що встановлений Договором або Законом. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності,суд приходить до висновку,що прокурором надані суду аргументи та доказ на підтвердження своїх вимог щодо визнання недійсними окремих рішень та правочинів,а тому суд вважає заявлені позовні вимоги такими, що ґрунтуються на вимогах Закону,а тому їх задовольняє. У відповідності до ст.88 ЦПК України суд приймає рішення щодо розподілення судових витрат між сторонами у спорі. На підставі викладеного,

Outcome: approved