Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

У липні 2014 року до суду з позовом звернулась позивач до [PERSON] з вимогою про позбавлення його батьківських прав на їх сумісну доньку [PERSON], обґрунтувавши свої вимоги тим, що з 01 березня 1997 року по 11 липня 2006 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу вони мають спільну [PERSON], [INFO]. Вказувала, що з моменту розлучення по теперішній час відповідач участі в утриманні та вихованні дитини не приймає, не відвідує її в навчальних закладах, життям дитини не цікавиться, матеріальної допомоги не надає, тобто ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Тому на підставі вищевикладеного позивач просила суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON], [INFO]. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, про місце і час розгляду справи була повідомлена належним чином. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 18.07.2014 року в судовому засіданні підтримала позов у повному обсязі та просила його задовольнити, в обґрунтування посилалась на обставини, які викладені в позові та в документах, що до нього долучені. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про місце і час розгляду справи шляхом надсилання йому судової повістки за місцем його реєстрації, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення слухання справи або проведення без його участі до суду не надав. Зважаючи на положення ч.3 ст. 27 ЦПК України, відповідно до якого, особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки, та з урахуванням необхідності дотриманням судом розумних строків розгляду справи, що є вимогою ст.157 ЦПК України та ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, суд розглянув цивільну справу у присутності представника позивача з урахуванням усіх письмових доказів, які були долучені до матеріалів справи. Представник третьої особи Управління у справах дітей Департаменту праці і соціальної політики Харківської міської ради в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про місце і час розгляду справи, через канцелярію суду долучив письмовий висновок щодо доцільності позбавлення батьківський прав [PERSON] відносно неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], оскільки своїх батьківських обов'язків він не виконує, дитиною не цікавиться, просив розглянути справу за його відсутності. Суд вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 21.07.2006 року - відповідач є батьком [PERSON], [INFO] (актовий запис № 148 від 21.07.2006 року)(а.с.9). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 19.07.2006 року вбачається, 11.07.2006 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Як вбачається з довідки, виданої комунальним підприємством «Жилкомсервіс» дільниця №14 у квартирі [ADDRESS] фактично мешкає чотири особи, в тому числі позивач та дитина [PERSON]. Серед зареєстрованих та мешкаючи осіб, відповідач не значиться (а.с.10). Як вбачається з довідки, видної Харківською спеціалізованою школою І ступеня №177 від 21.08.2014 року №21, [PERSON], [INFO], навчається у ХСШ з вересня 2013 року. Мати ,[PERSON], приділяє дитині належну увагу вихованню та розвитку доньки, цікавиться її успіхами, відвідує батьківські збори. Батько, [PERSON], за час навчання дитини у школі, навчальний заклад не відвідував (а.с.49). Відповідно до довідки №1108 від 01.09.2014 року, виданої КЗОЗ «Харківська дитяча поліклініка №23», судом вбачається, що за інформацією, наданою дільничним педіатром, лікування та обстеження проводиться в присутності матері. Вихованням малолітньої [PERSON] та забезпеченням їй належного догляду займається мати - [PERSON] Батько дитини лікувальний заклад не відвідував, станом здоров'я доньки не цікавився (а.с.50). Вище досліджені докази, суд розцінює, як неналежне виконання батьківських обов'язків [PERSON], оскільки саме на батьків, покладено обов'язок виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Судом же встановлено, що ці обов'язки відповідач не виконує, оскільки з дитиною не проживає та не спілкуються з нею. Відповідно до висновку департаменту праці та соціальної політики управління служб у справах дітей - виконавчий комітет Харківської міської ради вбачається, що було прийнято рішення щодо доцільності позбавлення батьківський прав [PERSON] відносно малолітньої дочки, [PERSON], [INFO] (а.с.58). Аналізуючи наданий до суду висновок, суд зазначає, що він є об'єктивним, відображає істинне положення речей, не був спростований відповідачем. Відповідно до ч.1 ст. 165 Сімейного Кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відносно своїх дітей батьки мають як права так і обов'язки стосовно її виховання. Так відповідно до приписів ст.150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст. 151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Згідно зі ст. 164 СК України: " Батьки можуть бути судом позбавленні батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли до нього батьківського піклування, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, … засуджені за вчинення умисного злочину проти дитини ". Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30.03.2007 року №3 " Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав ", особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до роз'яснень наданих в п.16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає для її нормального самоусвідомлення; не створюють умов до для отримання нею освіти; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини за умови винної поведінки батьків. Крім того, важливу роль відіграє і особисте ставлення дитини до виниклої ситуації, яке, як вбачається з результатів психодіагностики є чітким, тобто дитина має стійке уявлення про свою родину, де рідний батько не фігурує, тобто позбавлення батьківських прав [PERSON] не призведе до психотравмуючої ситуації для дитини, а є лише юридичним фактом (а.с.52). Аналізуючи надані по справі докази, у їх сукупності, суд приходить до переконання, що в судовому засіданні достовірно встановлений і підтверджений належними доказами той факт, що відповідач протягом тривалого періоду часу свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків відносно своєї доньки [PERSON], не займається її вихованням, не спілкується з нею в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не утримує матеріально, довгий час не цікавиться її станом здоров'я, не надає їй доступу до культурних та інших духовних цінностей, не проявляє до доньки щонайменшої батьківської турботи та уваги, хоча має таку можливість, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не опікується духовним розвитком та підготовкою до самостійного життя, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не забезпечує необхідного і належного харчування та медичного догляду. Доказів, які б спростовували такі доводи позивача відповідач не надав. З огляду на вищевикладене, то позовні вимоги про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. на користь позивача, який поніс витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved