Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-17 00:00:00

У вересні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами до Кам`янської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, якими просив встановити факт постійного проживання позивача разом з померлим [PERSON] на час відкриття спадщини, а саме, на [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , визнати за ним право власності на спадкове майно, що складається із земельної ділянки площею 2,91 га, яка розташована на території Василівської сільської ради Болградського району Одеської області, масиви № [NUMBER] , 31, [NUMBER] , земельна ділянка № [NUMBER] , 57, 146, що передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва [PERSON] на підставі державного акту серії ЯЖ №708108, кадастрові номери: 5121481000:01:003:0313, 5121481000:01:003:0312, 5121481000:01:003:0415; Ѕ частину житлового будинку з надвірними та господарськими спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , що залишили після померлого [INFO] [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, до якого входить: земельна ділянка площею 2,91 га, яка розташована на території Василівської сільської ради Болградського району Одеської області, масиви № [NUMBER] , 31, 32, земельна ділянка № [NUMBER] , 57, 146, що передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва [PERSON] на підставі державного акту серії ЯЖ №708108, виданого Болградською районною державною адміністрацією 30.06.2009 року; Ѕ частина житлового будинку з надвірними та господарськими спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , належний [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 16.05.2005 року приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Апреленко Р.І. За життя [PERSON] заповіт не залишив. На день смерті батька [PERSON] позивач [PERSON] постійно проживав спільно із ним за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, він прийняв спадщину після смерті батька шляхом проживання зі спадкодавцем за однією адресою, тому вважає себе таким, що фактично прийняв спадщину, проте документально цей факт підтвердити не може із-за наявних розбіжностей щодо місця проживання батька та його місця реєстрації. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Представник позивача надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, сповіщений належним чином про час та місце розгляду справи, надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі. У судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] , [PERSON] , які пояснили, що дійсно позивач [PERSON] постійно проживав з померлим батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , на час відкриття спадщини, а саме, станом на [INFO] . Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши пояснення свідків, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Судом встановлено, що згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №708108, виданого 30.06.2009 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010551800406, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 2,91 га, яка розташована на території Василівської сільської ради Болградського району Одеської області, масиви № [NUMBER] ; 31; 32, земельна ділянка № [NUMBER] ; 57; 146, що передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастрові номери: 5121481000:01:003:0313, 5121481000:01:003:0312, 5121481000:01:003:0415 (а.с.17). Як вбачається із довідок КП «Ізмаїльське МБТІ» від 29.11.2019 року №1545 та від 12.12.2019 року №1648 відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи власниками будинку за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] (1/2 частка) та [PERSON] (1/2 частка) на підставі договору купівлі-продажу будинку від 16.06.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Апреленко Р.І. в реєстрі №1897, зареєстрований в реєстрі прав власності на нерухоме майно в реєстровій книзі за №2/155 від 29.07.20о5 року (а.с.12). Дана інформація також підтверджена інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 27.11.2019 року (а.с.48-50). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 15.03.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, [PERSON] помер [INFO] (а.с.25). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на: земельну ділянку площею 2,91 га, розташовану на території Василівської сільської ради Болградського району Одеської області, масиви № [NUMBER] , 31, 32, земельна ділянка № [NUMBER] , 57, 146, що передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва [PERSON] на підставі державного акту серії ЯЖ №708108, виданого Болградською районною державною адміністрацією 30.06.2009 року; Ѕ частину житлового будинку з надвірними та господарськими спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , належний [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 16.05.2005 року приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Апреленко Р.І. За життя спадкодавець [PERSON] заповіт не залишив, що підтверджено довідкою виконавчого комітету Кам`янської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області №1469 від 20.08.2019 (а.с.15). Так, спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] став його син [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Василівською сільською радою Болградського району Одеської області 09.08.1974 року (а.с.7). [PERSON] спадщину після батька [PERSON] прийняв, оскільки проживав разом із ним на день його смерті, що підтверджується показами свідків [PERSON] , [PERSON] , але юридично своїх прав на спадкове майно за життя не оформив. Осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині після смерті [PERSON] відповідно до ст.1241 ЦК України, немає. Інших спадкоємців немає. Відповідно до п.п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Згідно п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до\~ст.\~316\~Цивільного Кодексу\~України,\~правом власності\~є право\~особи на\~річ (майно),\~яке вона\~здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 293 ЦПК України розгляд справ про встановлення факту віднесено до компетенції суду. Згідно п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, що мають юридичне значення. Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. За позицією Верховного Суду України, викладеною в абз.2 п.2 постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» за №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на момент смерті. Так, факт проживання позивача [PERSON] разом з батьком [PERSON] на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] , а саме на день його смерті [INFO] , підтвердили допитані в судовому засіданні свідки. Згідно п. 6 ч. 1 ст. З Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», реєстрація - це лише внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання, із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку уповноваженого на те органу. При цьому, громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні гарантується свобода пересування та вільний вибір місця проживання. Таким чином, саме постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є підставою для визнання спадкоємця таким, що прийняв спадщину, а не лише реєстрація місця його проживання за адресою місця проживання спадкодавця. Враховуючи викладене, на думку суду правомірними є вимоги [PERSON] щодо визнання за ним права власності на вказане нерухоме майно. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 78, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Дослідивши матеріали справи, та приймаючи до уваги, що оформлення спадщини в нотаріальному порядку неможливе, іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту на підставі\~ст. 16 ЦК України, в зв`язку з чим задовольняє позов. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved