Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

01.02.2016 року позивач звернувся до суду із вказаною позовною заявою, якою просив визнати майно обєктом права спільної сумісної власності подружжя та поділити його між сторонами. Відповідно до позовної заяви в редакції від 14.03.2016 р. (а.с.92-103), просив визнати індивідуальний (садибний) житловий будинок разом з господарсько-побутовими спорудами, розташований за адресою: Дніпропетровська область, місто Павлоград, вулиця Жуковського, № 12, обєктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] і [PERSON], поділити майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] і [PERSON], визнавши за позивачем право власності на 2/3 частки індивідуального (садибного) житлового будинку № 12 по вулиці Жуковського міста Павлоград Дніпропетровської області разом з господарсько-побутовими спорудами, 1/3 частку індивідуального (садибного) житлового будинку № 141 по вулиці Дніпровська міста Павлоград Дніпропетровської області разом з господарсько-побутовими спорудами, 1/3 частину земельної ділянки кадастровий номер 1212400000:02:040:0116, загальною площею 0,0787 га, розташованої за адресою: 51400, Дніпропетровська область, місто Павлоград, вулиця Дніпровська, 141, залишивши за відповідачем право власності на 1/3 частку індивідуального (садибного) житлового будинку № 12 по вулиці Жуковського міста Павлоград Дніпропетровської області разом з господарсько-побутовими спорудами, 1/6 частку індивідуального (садибного) житлового будинку № 141 по вулиці Дніпровська міста Павлоград Дніпропетровської області разом з господарсько-побутовими спорудами, 1/6 частину земельної ділянки кадастровий номер 1212400000:02:040:0116, загальною площею 0,0787 га, розташованої за адресою: 51400, Дніпропетровська область, місто Павлоград, вулиця Дніпровська, 141. Також просить поділити майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] і [PERSON]І, виділивши у власність позивача диван «Барон», вартістю 9000 гривень; диван, вартістю 3600 гривень; спальний гарнітур «Софія» (за виключенням ліжка), вартістю 3480 гривень; ліжко «Монро», вартістю 9850 гривень; тумбу, вартістю 700 гривень; тумбу під телевізор, вартістю 500 гривень; парту дитячу, вартістю 900 гривень; дзеркало, вартістю 550 гривень; килим овальний розміром 3м х 4м, вартістю 3500 гривень; килим розміром 3м х 4м, вартістю 3000 гривень; кухонну плиту керамічну, вартістю 4000 гривень; витяжку, вартістю 1200 гривень; мікрохвильову піч, вартістю 1100 гривень; морозильну камеру, вартістю 5000 гривень; холодильник «Samsung», вартістю 5000 гривень; телевізор, вартістю 11000 гривень; пральну машину, вартістю 3000 гривень; водонагрівач, вартістю 700 гривень, а також виділити у власність відповідача ліжко зі спального гарнітуру «Софія», вартістю 2000 гривень; ортопедичний матрац для двоспального ліжка, вартістю 5000 гривень; шафу, вартістю 4000 гривень; шафу-купе, вартістю 4000 гривень; килим розміром 2м х 4м, вартістю 3000 гривень; килим розміром 1,5м х 2м, вартістю 2500 гривень; кухонний гарнітур, вартістю 5000 гривень; кухонний мякий куточок, вартістю 1300 гривень; стіл компютерний, вартістю 520 гривень; гідромасажний бокс, вартістю 5300 гривень; персональний компютер з усіма аксесуарами, вартістю 9000 гривень; обігрівачі масляні, у кількості 6 штук, загальною вартістю 7500 гривень; бензиновий генератор, вартістю 8000 гривень. Крім цього, позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у сумі 653333, 00 грн., як частку від доходів, одержаних відповідачем фізичною особою-підприємцем [PERSON] за 2015 рік. Також просить стягнути із відповідача судові витрати по сплаті судового збору у сумі 6890 грн. та витрати на правову допомогу у сумі 3000 грн. Ухвалою суду від 24.05.2016 р. позов у частині вимог позивача про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у сумі 653333, 00 грн., як частку від доходів, одержаних відповідачем фізичною особою-підприємцем [PERSON] за 2015 рік., було залишено без розгляду. Позивач про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, наполягав на задоволенні позову, спираючись на доводи, викладені в уточненій позовній заяві. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, у судове засідання не з'явився, причини неявки суду невідомі. З урахуванням положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи, перевіривши докази на належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінивши докази кожний окремо та у сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, враховуючи наступне: Як встановлено у судовому засіданні, сторони по справі, [PERSON] та [PERSON], з 15.12.2007 р. перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія 1-КИ №099488 від 15.12.2007 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Павлограду Павлоградського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області від 15.12.20007 р., актовий запис №1037 (а.с.30). Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.09.2015 року, яке набрало законної сили 22.09.2015 р., шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.20). Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] Єсенії Андріївни, серії 1-КИ №208474 від 17.10.2008 року, її батьками є сторони по справі, [PERSON] та [PERSON] (а.с.19). Відповідно до акту, складеного паспортистами КП «Павлограджитлосервіс» від 21.12.2015 року, [PERSON] мешкає разом із позивачем у [ADDRESS] у м Павлограді (а.с.34). Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. За договором купівлі-продажу житлового будинку від 11.05.2013 року, укладеним відповідачем [PERSON] та [PERSON] як покупцями та [PERSON] як продавцем, посвідченим державним нотаріусом Першої Павлоградської нотаріальної контори Дніпропетровської області [PERSON], зареєстрованим у реєстрі за №2-721, відповідач придбав 1/2 частину індивідуального (садибного) житлового будинку № 141 по вул. Дніпровська м. Павлоград Дніпропетровської області разом з господарсько-побутовими спорудами, загальною площею 52,1 м2 (а.с.40-41). За договором купівлі-продажу Договору купівлі-продажу приватизованої земельної ділянки від 11.05.2013 року, укладеним відповідачем [PERSON] та [PERSON] як покупцями та [PERSON] як продавцем, посвідченим державним нотаріусом Першої Павлоградської нотаріальної контори Дніпропетровської області [PERSON], зареєстрованим у реєстрі за №2-723, відповідач придбав 1/2 частину приватизованої земельної ділянки кадастровий номер 1212400000:02:040:0116, розташованої за адресою: 51400, Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Дніпровська, 141, загальною площею 0,0787 га (а.с.42-43). За Договором дарування від 25.10.2008 року, укладеним між відповідачем [PERSON] як обдарованим та [PERSON] як дарувальником, посвідченим приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON], зареєстрованим у реєстрі за №3781, [PERSON] набув у власність 2/3 частини індивідуального (садибного) житлового будинку № 12 по вул. Жуковського м. Павлоград Дніпропетровської області разом з господарсько-побутовими спорудами (а.с.44-49). Інша 1/3 частина індивідуального (садибного) житлового будинку № 12 по вул. Жуковського м. Павлоград Дніпропетровської області разом з господарсько-побутовими спорудами належала відповідачу до шлюбу на підставі договору міни квартири на жилий будинок від 30.04.1997 р., посвідченого приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] зареєстрованим у реєстрі за №3781 (а.с.132). Під час шлюбу сторони по справі, [PERSON] та [PERSON] придбали рухоме майно, на загальну суму 123200 гривень, а саме: диван «Барон», вартістю 9000 гривень; диван, вартістю 3600 гривень; спальний гарнітур «Софія», вартістю 5480 гривень; ліжко «Монро», вартістю 9850 гривень; ортопедичний матрац для двоспального ліжка, вартістю 5000 гривень; шафа, вартістю 4000 гривень; шафа-купе, вартістю 4000 гривень; тумба, вартістю 700 гривень; тумба під телевізор, вартістю 500 гривень; стіл компютерний, вартістю 520 гривень; парта дитяча, вартістю 900 гривень; дзеркало, вартістю 550 гривень; килим овальний розміром 3м х 4м, вартістю 3500 гривень; килим розміром 3м х 4м, вартістю 3000 гривень; килим розміром 1,5м х 2м, вартістю 2500 гривень; килим розміром 2м х 4м, вартістю 3000 гривень; кухонний гарнітур, вартістю 5000 гривень; кухонний мякий куточок, вартістю 1300 гривень; кухонна плита керамічна, вартістю 4000 гривень; витяжка, вартістю 1200 гривень; мікрохвильова піч, вартістю 1100 гривень; морозильна камера, вартістю 5000 гривень; холодильник «Samsung», вартістю 5000 гривень; телевізор, вартістю 11000 гривень; пральна машина, вартістю 3000 гривень; гідромасажний бокс, вартістю 5300 гривень; водонагрівач, вартістю 700 гривень; персональний компютер з усіма аксесуарами, вартістю 9000 гривень; обігрівачі масляні, у кількості 6 штук, загальною вартістю 7500 гривень; бензиновий генератор, вартістю 8000 гривень. (а.с.67-68). Сторонами не заявлялось будь-яких клопотань щодо призначення будь яких експертиз (по визначенню вартості чи можливості поділу спірного майна,тощо). Відповідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦУ України при поділі майна, що є у спільній сумісній власності вважається, що частки співвласників у праві власності є рівними. Відповідно до ст.60, ч.1 ст.70 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відтак, 1/2 частина індивідуального (садибного) житлового будинку № 141 по вул. Дніпровська м. Павлоград Дніпропетровської області; 1/2 частина земельної ділянки кадастровий номер 1212400000:02:040:0116, розташована за адресою: 51400, Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Дніпровська, 141; меблі, побутова техніка та інші предмети побуту загальною вартістю 123200 гривень належать сторонам у справі на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу, а також майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Як встановлено судом, із 25.10.2008 року відповідачу [PERSON] на праві приватної власності став належати (у цілому) індивідуальний (садибний) житловий будинок № 12 по вул. Жуковського м. Павлоград Дніпропетровської області, як майно, набуте ним до шлюбу, а також майно, набуте ним за час шлюбу, на підставі договору дарування від 25.10.2008 року. Одночасно, ст. 62 СК України передбачає, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Суд погоджується із доводами позивача про те, що у сторін по справі, [PERSON] та [PERSON], виникло право спільної сумісної власності подружжя на майно, що належало чоловікові, відповідно до ст. 62 Сімейного кодексу України. Так, виходячи із вартості 2/3 частини індивідуального (садибного) житлового будинку № 12 по вул. Жуковського м. Павлоград Дніпропетровської області станом на 25.10.2008 року (17\~972, 00 грн.) вартість зазначеного будинку складала 26958 грн. Рішенням виконкому Павлоградської міської ради №444 від 25.04.2007 року «Про затвердження акту комісії №6 від 30.03.2007 року про обстеження стану житлового будинку № 12 по вул. Жуковського» вказаний будинок був визнаний непридатним для проживання. В акті №6 від 30.03.2007 року зазначено, що житловий будинок зруйнований, відсутня відмостка будівлі, залишились цегляні стіни, двері відсутні, підлога відсутня. Будинок без зручностей, інженерні комунікації відсутні (а.с.49-50). Відповідно до Звіту про оцінку майна від 01.12.2015 року, оціночна вартість будинку № 12 по вул. Жуковського м. Павлоград складає 962829, 00 грн., що свідчить про істотне збільшення цінності вказаного нерухомого майна у період шлюбу між сторонами у справі (а.с51-57). Оскільки сторони не досягли згоди щодо поділу майна, спірне нерухоме майно підлягає поділу між сторонами в рівних частках. Суд вважає безпідставними доводи позивача про те, що у даній справі наявні підстави для застосування ч.ч. 2,3 ст. 70 Сімейного кодексу України, за якими при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Так, рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.12.2015 р. у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини позов було задоволено повністю, стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] Єсенії Андріївни, [INFO] у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 листопада 2015 року та до досягнення дитиною віку повноліття.(а.с.33). Позивачем не доведено, що вказаний розмір аліментів є недостатнім для забезпечення [PERSON] Єсенії Андріївни. Так само позивачем не надано доказів того, що відповідач не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Посилання позивача на те, що відповідач намагався злочинним шляхом, шляхом фізичного та психічного насилля, примусити позивача до відмови від частки у спільному сумісному майні подружжя, а також неодноразово висловлював намір спалити будинок № 12 по вул. Жуковського м. Павлоград, аби лиш його частка не дісталася позивачу, може свідчити лише про наявність конфлікту між сторонами у справі та не є обставинами, із якими закон надає суду право відступити від засади рівності часток подружжя. Вирішуючи вимогу позивача про поділ рухомого майна подружжя, суд частково погоджується із запропонованим позивачем варіантом поділу такого майна, загальною вартість 123200, 00 гривень, обравши такий варіант поділу майна: виділити у власність [PERSON] диван «Барон», вартістю 9000 гривень; диван, вартістю 3600 гривень; спальний гарнітур «Софія» (за виключенням ліжка), вартістю 3480 гривень; ліжко «Монро», вартістю 9850 гривень; килим овальний розміром 3м х 4м, вартістю 3500 гривень; килим розміром 3м х 4м, вартістю 3000 гривень; кухонну плиту керамічну, вартістю 4000 гривень; мікрохвильову піч, вартістю 1100 гривень; морозильну камеру, вартістю 5000 гривень; холодильник «Samsung», вартістю 5000 гривень; телевізор, вартістю 11000 гривень; пральну машину, вартістю 3000 гривень,а всього на суму 61530 гривень. Виділити у власність [PERSON], ліжко зі спального гарнітуру «Софія», вартістю 2000 гривень; ортопедичний матрац для двоспального ліжка, вартістю 5000 гривень; шафу, вартістю 4000 гривень; шафу-купе, вартістю 4000 гривень; килим розміром 2м х 4м, вартістю 3000 гривень; килим розміром 1,5м х 2м, вартістю 2500 гривень; кухонний гарнітур, вартістю 5000 гривень; кухонний мякий куточок, вартістю 1300 гривень; стіл компютерний, вартістю 520 гривень; гідромасажний бокс, вартістю 5300 гривень; персональний компютер з усіма аксесуарами, вартістю 9000 гривень; обігрівачі масляні, у кількості 6 штук, загальною вартістю 7500 гривень; бензиновий генератор, вартістю 8000 гривень; тумбу, вартістю 700 гривень; тумбу під телевізор, вартістю 500 гривень; парту дитячу, вартістю 900 гривень; витяжку, вартістю 1200 гривень; водонагрівач, вартістю 700 гривень; дзеркало, вартістю 550 гривень, а всього на суму 61670 грн. Оскільки позивачу виділяється в натурі майно з відступом від ідеальних часток на більшу суму від ідеальної частки, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню грошова компенсація у сумі 140 грн. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачем було сплачено 6890 грн. судового збору за вимогами майнового характеру (а.с.1,2). До судових витрат, як зазначено в п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України належать і витрати на правову допомогу. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» № 590 від 27.04.2006 р. затверджено граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, згідно з додатком. Відповідно до п. 1 додатку, витрати, повязані з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є субєктом владних повноважень, якщо компенсація сплачується іншою стороною, не перевищує суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі виплачується 40 % розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи. Як встановлено судом, адвокат [PERSON] надавав [PERSON] правову допомогу, за яку відповідно до товарного чеку по оплаті юридичних послуг б/н від 01.12.2015 року та акту приймання-передачі виконаних робіт від 01.02.2016 року до Договору про надання правової допомоги від 01.12.2015 року позивачем сплачено 3\~000, 00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial