Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-20 00:00:00

У квітні 2020 року позивач звернулась до суду з позовом, про визнання спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] легкового автомобіля марки CHEVROLET Aveo, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , та в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, стягнути з [PERSON] на користь позивача грошову компенсацію за 1/2 частку в спільному майні подружжя легкового автомобіля марки Chevrolet Aveo, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] у розмірі 69465,00 грн. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що 07.08.2004 року позивач та відповідач уклали шлюб, зареєстрований Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського обласного управління юстиції, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 360. Від шлюбу мають дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . За час шлюбу сторони придбали у власність автомобіль CHEVROLET Aveo 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , який було оформлено на відповідача. З часом позивачу стало відомо, що 25 вересня 2018 року відповідач без повідомлення позивача, без її на це згоди та проти її волі, на свій особистий розсуд переоформив автомобіль, який є цінним майном на ім`я свого батька [PERSON] замаскувавши під правочином купівлі-продажу перереєстрацію автомобіля на свого близького родича. Автомобіль був проданий не в інтересах сім`ї, грошові кошти отримані відповідачем за його відчуження на потреби спільної сім`ї з позивачем не були використані. Спірний автомобіль на ім`я [PERSON] , був зареєстрований за державним номерним знаком [NUMBER] . За таких обставин позивач вважає, що її права співвласника спірного автомобіля є порушеними, що і стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом. Ухвалою судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 04 травня 2020 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання (а.с. 52). Ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 22 липня 2020 року задоволено клопотання позивача та витребувано у Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області письмову інформацію про належність [PERSON] легкового автомобіля Chevrolet Aveo, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , а також копії документів на підставі яких була здійснена державна реєстрація права власності на ім`я [PERSON] (договір купівлі-продажу, рахунку тощо). Витребувано з Державної прикордонної служби України інформацію, що зберігається в базі даних «Відомості про осіб, яків перетнули державний кордон України» про перетинання державного кордону України за період з 01.11.2019 року по 22.07.2020 року громадянином України, [PERSON] , [INFO] (а.с. 87-89). Ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 20 липня 2020 року відмовлено в забезпеченні позову (а.с. 78-80). Ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 08 вересня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 129). Позивач в судове засідання не з`явилась, представником позивача подано до суду заяву (вх. № 2100 від 21.01.2021 року) про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити (а.с. 145-146). Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином (а.с. 99-100, 103-104, 106, 108, 133, 143), причини неявки суду не відомі, заяв, клопотань та відзиву на позов до суду не подавав. Водночас, через канцелярію Кіровського районного суду міста Кіровограда [PERSON] подано заяви (вх. №18946 від 26.05.2020 року; а.с. 59, вх. № 37533 від 11.11.2020 року; а.с.136-137; вх. № 1658 від 19.01.2021 року; а.с.144), в яких зазначено, що останній є представником відповідача за довіреністю від 22.11.2019 року та повідомив про неможливість вручення судової повістки відповідачу в зв`язку з перебуванням відповідача за кордоном. Однак за правилами частини третьої статті 130 Цивільного процесуального кодексу України, якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії. Крім того, згідно наданих на вимогу суду відомостей з Державної прикордонної служби України, позивач в період з 03.06.2020 року по 06.07.2020 року перебував на території України (а.с. 101), крім цього 01 липня 2020 року відповідач знаходився у Фортечному відділі державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) та подавав заяву стосовно виконавчого провадження (а.с. 73), однак не скористався своїм правом щодо надання відзиву на позовну заяву. Також в матеріалах справи містяться відомості, що 28 липня 2020 року позивачу була вручення повістка про виклик до суду, яка ним отримана, що підтверджується підписом в поштовому повідомленні (а.с. 106). Отже, враховуючи положення частини третьої статті 130 Цивільного процесуального кодексу України та докази, що містяться в матерілаха справи, суд вважає, що відповідач про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином. Розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив таке. Статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною третьою статті 12 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом(стаття 81 Цивільного процесуального кодексу України). Судом встановлено, що сторони у справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 07 серпня 2004 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серія [NUMBER] від 07.08.2004 року виданого Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського обласного управління юстиції (а.с. 9). Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] (свідоцтво про народження, серії [NUMBER] та свідоцтво про народження, серії [NUMBER] , а.с. 10, 12). Рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 05 травня 2020 року (яке набрало законної сили 07.08.2020 року) розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрованого Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського обласного управління юстиції, актовий запис № 360 (а.с. 146). На виконання вимог ухвали Кіровського районного суду міста Кіровограда від 27.07.2020 року начальником Регіонального сервісного центру ГСЦ Міністрества внутрішніх справ України в Кіровоградській області за №31/11-517 від 04.08.2020 року повідомлено, що відповідно до Єдиного Державного Реєстру Міністерства внутрішніх справ України, за громадянином [PERSON] [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , було зареєстровано 14.04.2015 року транспортний засіб CHEVROLET Aveo 2007 року випуску, № кузова [NUMBER] та присвоєно державний номерний знак [NUMBER] . 25.09.2018 року вищезазначений транспортний засіб було перереєстровано зі зміною номерного знаку на громадянина [PERSON] [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] (а.с. 110). Тобто спірний транспорний засіб придбаний сторонами в період перебування ними у зареєстрованому шлюбі. Відповідно до частини третьої статті 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень Цивільного кодексу України, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє. За змістом, викладеним у пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 Сімейного кодексу України, частина третя Цивільного кодексу України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 Цивільного кодексу України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. За частиною першою статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно з частиною першою статті 61 Сімейного кодексу України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 Цивільного кодекс України). Таке ж правило міститься і у частині першій статті 70 Сімейного кодексу України, згідно якої у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За статтею 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з частиною першою статті 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 Сімейного кодексу України та статті 372 Цивільного кодексу України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Аналогічна правова позиція викладена в постанові № 11 від 21.12.2007 року Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя". У відповідності до вимог частини першої, другої та четвертої статті 71 Сімейного кодексу України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою. Суд при вирішенні питання про розподіл майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, конкретно неподільні речі повинен застосувати положення частин четвертої, п`ятої статті 71 Сімейного кодексу України в частині обов`язкового згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду або виплати іншого члена подружжя до постанови рішення судом. Розмір грошової компенсації визначається за згодою сторін, а за відсутності такої угоди - судом по реальній вартості майна на момент розгляду справи. Під дійсною вартістю рухомого майна мається на увазі грошова сума, за яку воно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності може бути призначена судова експертиза, що роз`яснено в пункті 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року"Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя". Зважаючи на те, що автомобіль є неподільною річчю, а також те, що із змісту позовних вимог слідує та підтверджено в судовому засіданні, що позивач згоден на грошову компенсацію замість його частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги, приймаючи до уваги оцінку транспортного засобу виходячи з його ринкової вартості, як зазначено у звіті № 120/20 про оцінку автомобіля CHEVROLET Aveo 1.6і, державний реєстраційний номер [NUMBER] виготовленого на замовлення позивача суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] згідно якого середня ринкова вартість автомобіля CHEVROLET Aveo 1.6і, державний реєстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер (VIN) на дату оцінки (22.04.2020 року) становить 138930,00 грн. (а.с. 44-50). Таким чином, оскільки автомобіль CHEVROLET Aveo 1.6і, державний реєстраційний номер [NUMBER] , 2007 року випуску придбаний сторонами в період перебування у зареєстрованому шлюбі, а тому є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 69465,00 грн. грошової вартості 1/2 частки вказаного автомобіля. Відповідно до частини першої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що позовні вимоги прозивача задоволено в повному обсязі, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved