Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-08 00:00:00

У липні 2015 року позивач звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом про стягнення заробітної плати, повернення надбавки до заробітної плати, проведення перерахунку середньомісячної заробітної плати, стягнення суми середнього заробітку за час затримки виплати розрахунку при звільненні, визнання незаконними та скасування наказів, зобов'язання виконати рішення суду, зобов'язання видати довідку про роботу, відшкодування моральної шкоди. Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 25 березня 2016 року позовні вимоги задоволенні частково. Зобов'язано Державну установу "Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України" надати [PERSON] відповідно до ст. 49 КЗпП України довідку про роботу [PERSON] в Державній установі "Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України" із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи з 11.09.1996 року по 22.08.2014 року і щомісячного розміру заробітної плати з 11.09.1996 року по 22.08.2014 року. В задоволенні клопотань [PERSON] від 11.11.2015 року (два клопотання), 01.03.2016 року, 10.03.2016 року (два клопотання), 24.03.2016 року про винесення окремих ухвал - відмовлено. В задоволенні решти позовних вимог [PERSON] - відмовлено . Стягнуто з Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І.Мечникова НАМН України» на користь [PERSON] судовий збір пропорційно задоволеній частині позовних вимог у розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач [PERSON] звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні решти позовних вимог і клопотань скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Вказує, що суд невірно вирішив питання щодо суми стягнутого судового збору та неправомірно посилався на обставини встановленні у рішенні Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 червня 2014 року, оскільки вказане рішення було змінене апеляційним судом рішенням від 14.08.2014 року, що призвело до виникнення протиріч в оскаржуваному рішенні. Не погоджується також з рішенням районного суду в частині відмови в задоволенні позову про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за весь час затримки по день фактичного розрахунку у розмірі, який станом на 13 липня 2015 року становив 32722,52 грн. без урахування компенсації за несвоєчасно проведений розрахунок, оскільки вказана позовна вимога стосується середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні від 22.08.2014 року, отже не могла бути вирішена рішенням суду від 25.06.2014 року. Також, позивач не погоджується з рішенням суду в частині відмови у задоволенні його клопотань від 11.11.2015 року, 01.03.2016 року, 10.03.2016 року та 24.03.2016 року про винесення окремих ухвал, адже надані відповідачем завірені копії архівних відомостей [PERSON] не були копіями оригіналів цих документів, крім того, суд не навів вказані обставини у рішенні. Суд помилково посилається на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 25.06.2014 року у справі №638/6094/13-ц при вирішенні питань щодо задоволення позовних вимог №4, 10, 16, 17, 39-42, 49 та 50 і похідних від них вимог №11, 18, 19, 43, 44, 47, 48, адже у вказаній справі суд взагалі не розглядав позовні вимоги за № 4, 10, 16, 17, 39-42, 49 та 50, а також №11, 18, 19, 43, 44, 47, 48 та №26 щодо якої у оскаржуваному рішенні невірно вказана сума 17023 грн. замість 170,23 грн. Суд безпідставно взяв до уваги тільки пояснення представника відповідача. Вважає відмову у задоволенні інших позовних вимог необґрунтованою та посилається на неповне з'ясування судом обставин справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими та невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення або неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права. Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що позивач не оскаржує рішення в частині задоволення позову. З огляду на вимоги закону, судова колегія в апеляційному порядку рішення суду в частині задоволення позову не переглядає. Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга на рішення суду в частині відмови у задоволенні позову підлягає частковому задоволенню. Відмовляючи у задоволенні позову , суд першої інстанції, виходив з того, що позовні вимоги, зазначені у пунктах 12-14, 20, 22-23, 25, 27, 29, 31, 33, 51-56 позивачем у судовому засіданні не доведені, матеріали справи також таких доказів не містять. Позовні вимоги, приведені у пунктах 15, 21, 24, 26, 28, 30, 32, 34-37, 45-46 є похідними від раніше наведених, а тому задоволенню також не підлягають. З пояснень представника відповідача та матеріалів справи вбачається, що позивач отримував основну заробітну плату в повному об'ємі у вигляді тарифної ставки (окладу) і це відповідало дотриманням державних гарантій щодо розміру заробітної плати. Позивачем зазначене не спростовано. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог №№ 4, 10, 16, 17, 39-42, 49, 50, суд зазначив , що вони вже були предметом судового розгляду. Пункти вимог №№ 11, 18, 19, 43, 44, 47, 48 є похідними від названих вище вимог і з огляду на це залишені без задоволення. Що стосується позовних вимог по п. 1 та 2, 3, 5-7, 38, 46, то суд в цій частині вважав позовні вимоги не обґрунтованими. З таким висновком суду судова колегія погоджується частково з наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, наступне. [PERSON] працював в Державній установі «Інститут мікробіології та імунології ім. І..І. Мечникова НАМИ України» з 11.09.1996 року по 09.04.2013 року на посаді головного наукового співробітника, наказом директора № 14к від 09.04.2013 року позивач був звільнений за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку (пункт 3 ст.40 КЗпП України). Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 25.06.2014 року у справі № 638/6094/13-ц у задоволенні позову [PERSON] до Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України», директора Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу - відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 14.08.2014 року у справі № 638/6094/13-ц позовні вимоги задоволено частково, визнано незаконним наказ Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» № 14-к від 09.04.2013 року та поновлено [PERSON] на роботі у Державній установі «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» на посаді головного наукового співробітника лабораторії протимікробних засобів, стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу 51283 грн. 68 коп. та моральну шкоду в сумі 1000 грн. В частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо зобов'язання Державної установи «Інститут мікробіології та імунології їм. І.І. Мечникова НАМН України» надати позивачу засвідчені в установленому порядку копії наказів № 10-д від 11.02.2013 року, № 12-д від 13.02.2013 року про накладення на нього дисциплінарного стягнення; визнати процедуру про його звільнення недійсною, визнати недійсними та скасувати наказ № 10-д від 11.02.2013 року про накладення на нього дисциплінарного стягнення, наказ № 12-д від 13.02.2013 року про накладення на нього дисциплінарного стягнення; вважати недійсним запис у його трудовій книжці № 30 від 09.04.2013 року про звільнення за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку (пункт 3 ст. 40 КЗпП України); визнати незаконним та скасувати наказ № 13-д від 13.02.2013 року про відміну виплати йому надбавок за науковий стаж, вчене звання, науковий ступінь з 01.01.2013 року; зобов'язати відповідача провести перерахунок його середньомісячної заробітної плати за період з 01.01.2013 р. по 09.04.2013 року; стягнути з відповідача на його користь зняті всупереч Постанові Кабінету міністрів України № 1298 від 30.08.2002 року та колективному договору між адміністрацією та трудовим колективом інституту надбавки та доплати за науковий стаж, вчене звання, науковий ступінь за період з 01.01.2013 року по 09.04.2013 року у сумі 5194 гривні та компенсацію за несвоєчасно проведений розрахунок у сумі 177,11 грн. станом на 18.04.2014 року; зобов'язати відповідача провести перерахунок суми за 258 днів відпустки урахуванням 1) суми за надбавки та доплати за науковий стаж, вчене звання, науковий ступінь за період з 01.01.2013 р. до 9.04.2013 р. у розмірі 5194 гривні (п'ять тисяч сто дев'яносто чотири гривні), 2) заборгованості по заробітній платі за липень 2012 року у сумі 823 гривні 78 копійок, 3) суми 238,50 гривень (двісті тридцять вісім гривень п'ятдесят копійок) за робочий день 7.02.2013 року, який відповідачі неправомірно зарахували позивачу як прогул з урахуванням компенсації за несвоєчасно проведений розрахунок при звільненні та стягнути з відповідача на його користь суми після проведення розрахунку за 258 днів відпустки з урахуванням 1) суми надбавки та доплати за науковий стаж, вчене звання, науковий ступінь за період з 01.01.2013 року до 09.04.2013 року у розмірі 5194 гривні, 2) суму заборгованості по заробітній платі за липень 2012 року у сумі 823,78 грн., 3) суми 238,50 гривень за робочий день 07.02.2013 року, який відповідачі неправомірно зарахували йому як прогул з урахуванням компенсації за несвоєчасно проведений розрахунок при звільненні; стягнути з відповідача на його користь витрати на службове відрядження з 15.03.2010 року по 20.03.2010 року у сумі 3016 грн. та компенсацію за несвоєчасно проведений розрахунок при звільненні в сумі 287,12 грн., що всупереч діючому законодавству не було зроблено відповідачем в день звільнення, а також компенсацію за несвоєчасно проведений розрахунок в сумі 99,83 грн. станом на 18.04.2014 року, стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі за липень 2012 року в сумі 823,78 грн., також компенсацію за несвоєчасно проведений розрахунок у сумі 28,09 грн. станом на 18.04.2014 року; стягнути з на його користь середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за весь час затримки по день фактичного розрахунку у розмірі, який станом на 18.04.2014 р. становить 58074,75 гривень ; зобов'язати відповідача здійснити розрахунок з ним, з урахуванням знятих надбавок (за науковий стаж, вчене звання, науковий ступінь за період з 01.01.2013 р. до 9.04.2013 р.) за 258 днів відпустки, враховуючи компенсацію за несвоєчасно проведений розрахунок при звільненні, та провести перерахунок середньомісячної заробітної плати; стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості по заробітній платі за час вимушеного прогулу з 10.04.2013 р. до прийняття рішення судом з урахуванням середньої місячної заробітної плати у розмірі 3079 грн. 05 коп., обчисленої за два місяці без урахування знятих надбавок за науковий стаж, вчене звання, науковий ступінь у сумі 38448.65 гривень станом на 18.04.2013 р.; стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості по заробітній платі за час вимушеного прогулу з 10.04.2013 р. до прийняття рішення судом з урахуванням середньомісячної заробітної плати у розмірі 4650,75 грн., обчисленої за два місяці (з 01.02.2013 р. до 31.03.2013 р,) з урахування знятих (всупереч Постанові Кабінету Міністрів України № 1298 від 30.08.2002 р. та колективному договору між адміністрацією та трудовим колективом Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМИ України»), надбавок за науковий стаж, вчене звання, науковий ступінь у сумі 58074,75 гривень станом на 18.04.2014 р.; стягнути з відповідача - інституту та відповідача директора інституту на його користь компенсацію моральної шкоди у сумі 144522 гривні ; зобов'язати відповідача повернути йому всі матеріальні цінності (матеріали та реактиви), за які він відповідав на момент звільнення 9.04.2013 р. відповідно інвентаризаційному опису здавання - приймання від 12.06.2013 р., зобов'язати відповідача відповідно встановленого порядку провести списання матеріалів та реактивів, за які він відповідав на момент звільнення 9.04.2013 р., що були використані при виконанні НДР АМН 95/2010 ; зобов'язати відповідача надати йому, у разі подання відповідної заяви невикористану відпустку протягом 258 календарних днів (на момент звільнення від 9.04.2013р.), стягнути з відповідача суму з урахуванням надбавок за науковий стаж, вчене звання, науковий ступінь за робочий день 7.02.2013 року, який відповідачі неправомірно зарахували йому як прогул та не виплатили заробітну плату з відповідними доплатами у розмірі 238,50 грн.; стягнути з відповідача на його користь аванс на службове відрядження з 12.07.2009 р. по 18.07.2009 р. відповідно до наказу № 17 к/к від 08.07.2009 року; стягнути з відповідача на його користь аванс на службове відрядження з 15.03.2010 р. до 20.03.2010 р., стягнути з відповідача на його користь витрати на службове відрядження з 12.07.2009 р. по 18.07.2009 р. в сумі 4409 гривень 49 копійок та компенсацію за несвоєчасно проведений розрахунок у сумі 1412 гривень 36 копійок станом на 16.06.2014 р.; стягнути з відповідача - директора інституту на його користь компенсацію моральної (немайнової) шкоди за дії відповідача у сумі 60938 грн., рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 25.06.2014 року залишено без змін. Отже, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог №№ 4, 10, 16, 17, 39-42, 49, 50, оскільки вони вже були предметом судового розгляду, та в їх задоволенні відмовлено, а вимоги перелічені у пунктах №№ 11, 18, 19, 43, 44, 47, 48 є похідними від названих вище вимог і також правомірно залишені без задоволення. Згідно вимог статей 47, 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. 22.08.2014 року позивач був звільнений із займаної посади Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І.Мечникова НАМН України» за угодою сторін (а.с. 74-79). 22.08.2014 року, згідно виписки за картковим рахунком клієнта (а.с. 37-38), на картковий рахунок [PERSON] зараховано 52 695,82 грн., згідно опису банківської операції, вказана сума є заробітною платою або прирівняною до неї виплатою. Суд враховуючи пояснення сторін у справі, лист № 396 від 19.09.2014 року (а.с. 39-40 том № 1) і заявки №4 на видачу готівки та перерахування коштів на вкладні рахунки від 21.08.2014 року, згідно яких суми за рішенням суду були оформлені та проведені у день отримання позивачем рішення суду - 21.08.2014 року, довідки АТ «УкрСиббанк» від 02.09.2015 року (а.с. 104 том № 2) та довідки від 22.09.2014 року про заробітну плату [PERSON] за 2014 рік, правильно вважав, що відповідачем розрахунок із позивачем проведено вчасно, а тому підстав для задоволення вимог про зобов'язання Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» здійснити повний розрахунок та провести виплату усіх сум, що належать [PERSON] від установи в день звільнення, а також стягнення на користь позивача середньго заробітку за затримку розрахунку при звільненні за один день, 22.08.2014 року, у розмірі 152 гривні 63 копійок без урахування компенсації за несвоєчасно проведений розрахунок - не має. Тому, суд в частині позовних вимог по п. 1 та п.2, правильно відмовив у задоволенні позову. Стосовно вимог позивача про стягнення на його користь заробітної плати за 14.08.2014 року та похідних вимог (пункти 3, 4,5-7, 38, 46), судом встановлено наступне. Згідно пояснень сторін та наявних матеріалів справи, [PERSON] з'явився до Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І.Мечникова НАМН України» приблизно о 16:00 годині із вимогою допуску до роботи та подав заяву про надання робочого місця та забезпечення необхідним обладнанням та матеріалами (а.с. 25 том № 1). Разом із тим, згідно заперечень представника відповідача [PERSON], позивач не виконував та не оформлював трудових обов`язків, прибувши до установи відповідача, не з`явився до відділу кадрів, не надав трудову книжку, довідку про стан здоров`я, не ознайомився із посадовими обов`язками, правилами трудового розпорядку, колективним договором, не пройшов інструктаж з охорони праці та безпеки, що позивач не спростував. Вказані обставини також підтверджуються наказом № 63-д від 14.08.2014 року, із яким позивач ознайомлений, а також наказом № 65-д від 18.08.2014 року, із яким позивач ознайомлений, що підтверджується його запереченнями (а.с.35 том №1). Таким чином, позивач 14.08.2014 року, прибувши до місця роботи о 16:00 годині, з власного боку не вчинив необхідних дій для фактичного розпочатку роботи, у зв`язку із чим суд вважав, що затримка виконання рішення суду мала місце внаслідок дій самого [PERSON] З таким висновком суду судова колегія не погоджується, оскільки як свідчать матеріали справи, позивач був поновлений на роботі за рішенням суду Апеляційного суду Харківської області від 14.08.2014 року . На виконання рішення суду відповідачем було видано наказ від 14.08.2014 року про поновлення [PERSON] на роботі з 14 серпня 2014 року. Враховуючи викладене, суд безпідставно відмовив у визнанні незаконним наказу № 65-д від 18.08.2014 року та виплаті [PERSON] заробітної плати за 14.08.2014 року. Позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. В частині відмови в задоволенні позовних вимог зазначених в п. 3,4,5-7,9, 38,46 як похідних від інших і таких які не підлягають окремому задоволенню судова колегія погоджується, оскільки вони такими є. Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Outcome: partial