Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-15 00:00:00

У жовтні 2014р. ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом, посилаючись на те, що 16.06.2011 року між ними та відповідачем [PERSON] укладений кредитний договір, відповідно до якого позичальник отримав кредит у сумі 4089,51 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення кредиту 15.04.2012 року. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка», складає між ним та банком договір. Банк свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. В порушення умов кредитного договору, відповідач взяті на себе зобов'язання не виконує, внаслідок чого станом на 08.09.2014 року має заборгованість в загальній сумі 27767,92грн., із яких: 272,74грн. - заборгованість за кредитом; 2,36грн.- заборгованість по процентам за користування кредитом, 368,10грн.- заборгованість по комісії за користування кредитом; 25326,25 грн. - пеня, а також штрафи відповідно до пункту 2.4.5.5 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1298,47 грн. - штраф (процентна складова). Посилаючись на ст. 526,527,530,1050,1054 ЦК України, Банк просив стягнути з відповідача вказану вище заборгованість та понесені судові витрати. Представник позивача Бучакчийський С.В. ( за довіреністю) у судове засідання не з'явився, подав заяву про розглянути справи без його участі. Позовні вимоги підтримує, у разі неявки відповідача в судове засідання не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена через засоби масової інформації. Причини неявки суду не повідомила, заперечень проти позову не надала. Суд, на підставі ст.ст.169,224 ЦПК України, за згодою позивача, розглядає справу за відсутністю відповідача в заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 16.06.2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитно - заставний договір №ZP1RF908330420, за яким вона отримала в кредит кошти у розмірі 4089,51грн. на придбання товару, на строк до 15.04.2012р., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01% на місяць, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 40,90 грн. Позичальник зобов'язався щомісячно з 15 по 20 число вносити на погашення кредиту щомісячний платіж у розмірі 450,08 грн. З Заяви позичальника вбачається, що вона надала свою згоду на те, що ця заява разом з Умовами та правилами, Тарифами складає між нею та банком кредитно-заставний договір. Згідно Тарифів банку на залишок заборгованості по простроченій сумі кредиту нараховується пеня у розмірі 1,25% від суми простроченого кредиту за кожний день, але не менше 1 гривні. Відповідно до п. 2.4.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, Тарифами, встановлено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому грошовому зобов'язанню більш ніж на 90 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. та 5% від суми заборгованості. Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 Глави 71 УК України, статтями 1049, 1050 якого передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути кредитору грошові кошти у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином судом встановлено, що між позивачем та відповідачем був укладений договір споживчого кредитування. В порушення вимог ст. 526 ЦК України відповідач свої зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконував, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 08.09.2014 року, за розрахунком позивача, становить 27767,92грн., із яких: 272,74грн. - заборгованість за кредитом; 2,36грн.- заборгованість по процентам за користування кредитом, 368,10грн.- заборгованість по комісії за користування кредитом; 25326,25 грн. - пеня, а також штрафи відповідно до пункту 2.4.5.5 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1298,47 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність, відповідно до п.4 ст. 267 ЦК України, застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідач заяви про застосування позовної давності до вимог позивача не подавав. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. За приписами ч.3 ст.509 ЦК України зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Загальна заборгованість за тілом кредиту, за процентами, за комісією становить 643,20 грн. Нарахована позивачем сума пені в розмірі 25326,25 грн. не є співмірною із розміром прямих збитків позивача за цим договором. Позивачем не надано суду жодних доказів які б свідчили про негативні наслідки для позивача через прострочення виконання зобов'язання позичальником. Такий висновок суду узгоджується з рішенням Конституційного суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013 року в справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань». Так, Конституційний Суд України виходив з того, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Конституційний Суд України вважає, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту. Цей висновок узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 9 квітня 1985 року № 39/248, в якій наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). У наведених "Керівних принципах для захисту інтересів споживачів" визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема частини третьої статті 551 Кодексу, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За практикою судів загальної юрисдикції України істотними обставинами в розумінні вказаних положень Кодексу вважаються, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання)». В останньому абзаці мотивувальної частини рішення Конституційного суду України № 7-рп/2013 від 11.07.2013 року вказано: «Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності». Така ж правова позиція щодо застосування ч.3 ст. 551 ЦК України викладена у постанові Верховного Суду України у справі №6-100цс14 від 03.09.2014р., в якій зокрема зазначено, що частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. З огляду на вищевикладене, суд, з урахуванням принципу співмірності, розумності та справедливості, вважає за можливе зменшити розмір пені до 2000,00 грн. Решта вимог позивача підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно також стягнути документально підтверджені судові витрати на оплату судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 243,60 ( а.с.1).

Outcome: partial