Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

У березні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 12 березня 2007 року між ним та відповідачем був укладений кредитний договір, відповідно до якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 47894,10 грн. зі сплатою 0,75% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та 5,5% від суми виданого кредиту, комісії за резервування коштів, з кінцевим терміном повернення до 11 березня 2014 року. Позичальник повинен був щомісяця здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитним договором шляхом внесення щомісячного платежу. Відповідач зобов'язання за кредитним договором не виконує, в зв'язку з чим, за ним виникла заборгованість, яка складається з заборгованості за тілом кредиту, відсотками, комісії, пені та штрафів. У зв'язку з зазначеним, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 254700,71 грн., та судові витрати, понесені ним при зверненні до суду. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву у якій зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить суд про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача у судове засідання не з'явився. Згідно наданих заперечень просить відмовити у задоволенні позову у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності. Також просив зменшити розмір пені, оскільки вона значно перевищує розмір збитків. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступні обставини. Судом встановлено, що 12 березня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] укладено кредитний договір №SAMDN40000012160149 про відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки "Авторозстрочка", а також Додаткову угоду №2 до зазначеного договору. Відповідно до п.1.1 додаткової угоди, банк надав відповідачу кредитний ліміт "Торговий фіксований" у сумі 47894,10 грн. на строк до 11 березня 2014 року включно у вигляді непоновлюваної кредитної лінії на наступні цілі: 42300 грн. на придбання автомобіля [NUMBER]; винагороди за надання фінансового інструменту, що виплачується одноразово в момент надання кредитного ліміту у розмірі 3384 грн.; сплату за реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна у розмірі 34 грн., а також 2176,10 грн. на сплату страхових платежів на строк до 10 березня 2008 року та в подальшому щорічно збільшувати кредитний ліміт на суму сплати чергових страхових платежів. Процентну ставку за кредитним лімітом встановлено у розмірі 0,75% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитним лімітом, а також щомісячно у розмірі 0,5% від суми виданого кредитного ліміту, комісії за резервування коштів та винагороди за проведення додаткового моніторингу. Факт отримання кредитних коштів для придбання автомобіля відповідачем не оспорюється. Пунктом 1.2 Додаткової угоди передбачено порядок погашення заборгованості за цим договором, а саме: щомісячно в період сплати (з 01 по 20 число кожного місяця) боржник повинен вносити на картковий рахунок грошові кошти (щомісячний платі) у сумі 1029,72 грн. для погашення заборгованості , яка складається із заборгованості по кредитному ліміту, відсотками, винагороди, комісії. Відповідач належним чином зобов'язання за кредитним договором не виконує, внаслідок чого, станом на 23 лютого 2015 року, утворилась заборгованість, яка складається з наступного: 43913,33 грн. - заборгованість за тілом кредиту: 72969,13 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 137818,25 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Факт наявності заборгованості та правильність розрахунку суми заборгованості відповідачем не оспорюється. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Частиною 1 ст. 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. У письмовій формі договір про збільшення строку позовної давності сторонами не укладався. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). Отже, початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд. Оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постановах від 6 листопада 2013 року (№ 6-116цс13), 19 березня 2014 року (№ 6-20цс14) та 18 червня 2014 року (№ 6-61цс14), 3 червня 2015 року (№ 6-31цс15). З розрахунку заборгованості, наданого позивачем вбачається, що останній платіж позичальником здійснено 29 травня 2008 року, натомість банк звернувся до суду 19 березня 2015 року. Отже, позивачем дійсно пропущений строк позовної давності щодо чергових платежів та відповідачем заявлено про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, тому при стягненні заборгованості по кредиту слід враховувати положення ст. 257 та п.1 ч.2 ст.258 ЦК України. Станом на 19 березня 2012 року позичальник мав прострочену заборгованість за тілом кредиту у сумі 25130,57 грн., заборгованість за відсотками у сумі 27940,32 грн. Заборгованість за пенею станом на 19 березня 2014 року складала 78734,16 грн.. Отже, стягненню підлягають чергові платежі за тілом кредиту, нараховані на них відсотки за три роки, що передують зверненню позивача до суду, а саме: 18782,76 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 45028,81 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. Вирішуючи питання щодо позовних вимог в частині стягнення пені суд виходить з наступного. У відповідності до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Дана правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України № 6-100цс14 від 03 вересня 2014 року і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Пеня за порушення строків платежів, нарахована за один рік, що передував зверненню до суду становить 59084,09 грн., виходячи з розрахунку: 137818,25 грн. (сума пені, нарахована станом на 23 лютого 2015 року) - 78734,16 грн. (пеня, яка існувала станом на 19 березня 2014 року). Враховуючи положення ч.3 ст.551 ЦК України та складові заборгованості за кредитним договором, з яких найбільшою є саме заборгованість по пені, суд вважає можливим зменшити розмір пені, який значно перевищує розмір збитків, та визначити до стягнення пеню за несвоєчасність виконання зобов'язань за кредитним договором у розмірі 30000 грн. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір, тому відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, виходячи зі ставок судового збору, які діяли на момент подання позовної заяви.

Outcome: partial