Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-04 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] - [PERSON] у червні 2017 р. звернувся до суду з первісним позовом про стягнення з відповідача матеріальної шкоди в розмірі 19 962,57 грн., моральної шкоди в розмірі 5 000 грн. та судовий збір, також просив стягнути на користь представника [PERSON] моральну шкоду в розмірі 5 000 грн. Представник позивачки в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 30.11.2014 року о 08 год. 25 хв. по вул. С.Сосніних та пр-та ЛюКурбаса, 3Д в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода з участю автомобіля Фольцваген д.н.з. [NUMBER] під керуванням відповідача [PERSON] та автомобіля Шкода д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON], який належить позивачці. Постановою Апеляційного суду м. Києва від 09.08.2016 р. провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення, при цьому, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Далі представник позивачки зазначає, що згідно Полісу № АС 3987782 цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Фольцваген д.н.з. [NUMBER] застрахована в ПрАТ СК «Україна», проте, позивачка має намір скористатись своїм правом на безпосереднє відшкодування завданої їй шкоди саме з винуватця ДТП, а не страхової компанії. Представник позивача зазначає, що в результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди належний позивачці автомобіль Шкода д.н.з. [NUMBER] отримав механічні пошкодження та відповідно Акту виконаних робіт від 19.10.2015 р. вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля становить 19 962,57 грн. Також, представник позивача зазначає, що йому та позивачці завдана моральна шкода, яку він оцінює в розмірі по 5 000 грн. кожному, просив позов задовольнити. Ухвалою суду від 31.07.2017 р. відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 11.07.2018 р. підготовче засідання розпочато та відкладено. Одночасно судом, в порядку ч. 1 ст. 53 ЦПК України, залучено в якості третіх осіб у справі Моторне (транспортне) страхове бюро України та ПрАТ «СК «Україна» (ас. 42-43). Ухвалою суду від 05.12.2018 р. підготовче засідання проведено та завершено, розгляд справи призначено по суті. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав заяву в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином (ас. 25, 34), конверти із судовими повістками повернулись до суду без вручення адресату із відміткою "за закінченням терміну зберігання". Відповідно до п. 116 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою кабінету міністрів від 05 березня 2009 року №270, у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення зберігаються об'єктом поштового зв'язку місця призначення протягом одного місяця з дня надходження. Строк зберігання поштового відправлення в один місяць дає можливість особі, якому адресоване поштове відправлення, вжити заходів для його отримання та ознайомлення з ним протягом цього строку. Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом України у справі №6-3082цс16. Отже, неотримання відповідачем судових викликів за адресою його проживання, слід розцінювати як належне повідомлення останнього про проведення судових засідань. Крім того, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнов проти України", відповідно до якого в силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням частини першої статті 6 даної Конвенції. В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки. У зв'язку з чим суд вважає , що відповідач належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, а тому суд в порядку ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу за відсутності останнього на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Представники третіх осіб до суду не з'явилис, проте, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому суд вважає можливим розглянути справу за відсутності останніх. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, 30.11.2014 року о 08 год. 25 хв. по вул. С.Сосніних та пр-та ЛюКурбаса, 3Д в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода з участю автомобіля Фольцваген д.н.з. [NUMBER] під керуванням відповідача [PERSON] та автомобіля Шкода д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON], який належить позивачці. Постановою Апеляційного суду м. Києва від 09.08.2016 р. провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення, при цьому, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (ас. 15-17). Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Встановлено, що автомобіль Шкода д.н.з. [NUMBER] належить позивачці [PERSON] (ас. 45-а). Судом встановлено, що згідно Полісу № АС 3987782 цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Фольцваген д.н.з. [NUMBER] застрахована в ПрАТ СК «Україна». Представник позивачки в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що внаслідок вказаної ДТП автомобіль Шкода д.н.з. [NUMBER] отримав механічні пошкодження. Проте, відповідно до Акту виконаних робіт № АСК-400006051 від 19.10.2015 р. розмір відновлювального ремонту автомобіля Шкода д.н.з. [NUMBER], внаслідок його пошкодження, становить 19 962,57 грн. (ас. 19). Згідно з абзацом другим ч. 1 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згілно ч. 1 та 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Судом встановлено, що представник позивача зазначає, що позивачка [PERSON] наполягає на відшкодуванні завданої їй шкоди саме з винуватця ДТП - відповідача [PERSON], а не страхової компанії ПрАТ СК «Україна», яке згідно Полісу № АС 3987782 застрахувало цивільно-правову відповідальність власника автомобіля Фольцваген д.н.з. [NUMBER]. Згідно ч. 1 ст. 12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик. Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування. Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні. Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення саме з відповідача [PERSON], як винуватця дорожньо-транспортної пригоди суми матеріального збитку в розмірі 19 962,57 грн. на користь позивачки [PERSON] При цьому, суд виходячи із засад розумності та справедливості, оцінюючи докази, надані представником позивачки, обґрунтованість спричинення останній моральних страждань, вважає суму 5 000 грн., яку просить стягнути представник, завищеною, а тому вимоги в цій частині такими, що підлягають задоволенню частково. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача на користь представника [PERSON] моральної шкоди в розмірі 5 000 грн., суд не вбачає підстав для їх задоволення через недоведеність завдання останньому моральних страждань. З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позивачка та в судовому засіданні її представник відповідно до ст. 81 ЦПК України, частково довели ті обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial