Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-20 00:00:00

У грудні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], посилаючись на те, що він зареєстрований та проживає у квартирі [ADDRESS]. Вказана квартира не приватизована, була надана батькам позивача на підставі ордеру у 1986 році, виданого виконкомом Павлоградської міської ради. У листопаді 2005 року у вказаній квартирі було зареєстровано місце проживання відповідача, яка доводилася позивачу дружиною. Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29.08.2011 р. шлюб між ними було розірвано. 14.12.2011 р. Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області було ухвалено рішення, яким вселено відповідача до спірної квартири, після чого відповідач заселилася та проживала у квартирі до вересня 2013 року. З вересня 2013 року відповідач залишила квартиру, особистих речей у квартирі немає, комунальні платежі не сплачує. Тому просить визнати відповідача такою, що втратила право користування зазначеною квартирою. У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності не надавала. З урахуванням положень ст. ст. 169, 224 ЦПК України та думки позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення позивача та його представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини. Судом встановлено, що позивач зареєстрований та проживає у квартирі [ADDRESS] з 22 листопада 2005 року /а.с.9/. У квартирі за вказаною адресою також 21.11.2005 року зареєстрована відповідач по справі [PERSON], яка з 02 вересня 2000 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з позивачем, який було розірвано рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2011 року/а.с.5,24/. Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2011 року було вселено [PERSON] у квартиру [ADDRESS] /а.с.6,7/. Як вбачається з акту, складеного 03 листопада 2014 року комісією ОСББ "Челюскінців,14", відповідач з вересня 2014 року не мешкає у зазначеній квартирі /а.с.8/. Крім того, свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що перебуває у дружніх відносинах з позивачем, часто буває у нього вдома. На протязі більш ніж року відповідач [PERSON] не проживає у квартирі [ADDRESS], жіночих речей в квартирі немає. Також, свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є керівником ОСББ "Челюскінців,14". У вказаній квартирі відповідач [PERSON] з вересня 2013 року не проживає, комунальні платежі не сплачує. Отже, позивач, відповідно до ст.10 ЦПК України, довів за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст.57-59 ЦПК України, зазначені обставини, того, що у квартирі за адресою : [ADDRESS], відповідач не проживає більше шести місяців, а лише зареєстрована в ній. Згідно ст. 71 Житлового кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У відповідності до ст. 72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. За таких обставин, зібрані у справі докази та їх оцінка вказують на наявність підстав для визнання відповідача, таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі за вищезазначеною адресою. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 243грн. 60 коп., тому відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved