Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-30 00:00:00

У квітні 2015 року Чернівецька обласна державна адміністрація звернулась до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що розпорядженням Чернівецької обласної державної адміністрації від 04.04.2006 року №143-р «Про продовження будівництва житлового будинку по вул. Кармелюка 110-А у м.Чернівці» функції замовника на виконання проектних, будівельно-монтажних та інших робіт, повязаних із реконструкцією незавершеного будівництва блоку 1 гуртожитку під житловий будинок по вул. Кармелюка, 110А у м. Чернівці покладено на управління капітального будівництва Чернівецької обласної державної адміністрації. В подальшому, 07.02.2007 року між управлінням капітального будівництва ЧОДА та УПП «Сантехбудмеханізація» укладено договір «Про пайову участь у реконструкції гуртожитку по вул. Кармелюка, 110 А під житлові квартири» № 9. Крім того, рішенням 25 сесії V скликання Чернівецької міської ради від 28.02.2008 року №527 змінено адресу реконструйованих будівель із вул. Кармелюка, 110А на вул. Кармелюка, 110-Б. Зокрема, відповідно до умов договору та укладених до нього в подальшому додаткових угод, управління капітального будівництва ЧОДА мало прийняти 10 % площі реконструйованого гуртожитку, що складає 2 квартири однокімнатну №109 та двокімнатну №106. Вказані квартири були передані управлінню капітального будівництва ЧОДА відповідно до акту прийому передачі квартири по вул. Кармелюка, 110-Б від 20.12.2011 року. Рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 11.10.2011 року №652/17 «Про видачу ордерів, виключення квартир із числа гуртожитків, та поселення у маневровий фонд міської ради» житлове приміщення по вул. Кармелюка, 100Б/106 закріплене як службове за Чернівецьким окружним адміністративним судом та видано ордер [PERSON], як судді вказаного суду, та членам його сімї [PERSON] і [PERSON], які на даний момент зареєстровані за вказаною вище адресою. В подальшому [PERSON] обрано суддею апеляційного суду Івано-Франківської області й відповідно на даний час працює суддею вказаного суду. У звязку із тим, що [PERSON] припинив трудові відносини із Чернівецьким окружним адміністративним судом, даний суд звернувся до Чернівецької обласної державної адміністрації із листом, в якому просив вжити відповідних заходів щодо виселення [PERSON] із займаного ним службового житла з метою його використання адміністративним судом за належністю. Також в обґрунтування позову, зазначала, що [PERSON] був двічі забезпечений житлом за рахунок держави, а також у судовому порядку отримав грошову компенсацію для придбання житла, що підтверджується постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25.01.2012 року. Крім того, згідно листа виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 03 грудня 2013 року №01/02-18/1221 та відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 жовтня 2013 року, квартирі [ADDRESS] відновлено статус службового житла, оскільки вказаним рішенням суду скасовано рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 13.03.2012 року №178/5 «Про видачу ордерів, виключення житла із числа службових, взяття на квартирний облік, внесення змін в раніше прийняті рішення, переселення та продовження терміну проживання у маневровому фонді міської ради», яким вказану квартиру було виключено зі статусу службових. Посилаючись на вищевказане, а також на те, що між Чернівецьким окружним адміністративним судом та [PERSON]Ю припинено трудові правовідносини, просив виселити [PERSON] та членів його сімї [PERSON] і [PERSON] зі службового житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS], без надання іншого житлового приміщення, а також зобовязати Першотравневий РВ УДМС у Чернівецькій області зняти відповідачів з реєстраційного обліку за адресою [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] та представник третьої особи Чернівецького окружного адміністративного суду [PERSON] підтримали позовні вимоги, просили позов задовольнити з підстав вказаних у позовній заяві. Від представника третьої особи Першотравневого РВ УДМС України в Чернівецькій області до суду надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутності. Так, відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Крім того, [PERSON] час попереднього судового засідання вказав на те, що позовні вимоги не визнає у повному обсязі, вважаючи позов безпідставним, однак в подальшому, в судові засідання не завилявся, хоча повідомлявся судом про час та місце розгляду справи належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомляв. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала з підстав викладених нею у поданих в ході розгляду справи письмових запереченнях, в яких, зокрема вказувала на те, що [PERSON] не припиняв трудових правовідносин із Чернівецьким окружним адміністративним судом за власним бажанням, а був переведений на посаду судді апеляційного суду Івано-Франківської області, а тому норми ст. 124 ЖК України, на яку посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, в даному випадку застосуванню не підлягають, крім того, матеріали справи не містять доказів того, що надане [PERSON] житлове приміщення віднесено до числа службових, оскільки відсутнє рішення органу місцевого самоврядування про надання вказаному житловому приміщенню статусу службового. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявились, хоча повідомлялись судом про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомили та не направили відповідного мотивованого клопотання про відкладення розгляду справи або розгляд справи у їх участі. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, представника третьої особи, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Так, відповідно до\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку встановленому Цивільно-процесуальним кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів. Згідно вимог ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. При цьому, положеннями ст. 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.\~ Судом встановлено, що розпорядженням Чернівецької обласної державної адміністрації від 4 квітня 2006 року №143-р «Про продовження будівництва житлового будинку по вул. Кармелюка 110-А у м. Чернівці» функції замовника на виконання проектних, будівельно-монтажних та інших робіт, повязаних із реконструкцією незавершеного будівництва блоку 1 гуртожитку під житловий будинок по вул. Кармелюка, 110А у м. Чернівці покладено на управління капітального будівництва Чернівецької обласної державної адміністрації (а.с. 8). В подальшому, 07 лютого 2007 року між управлінням капітального будівництва ЧОДА та УПП «Сантехбудмеханізація» укладено договір «Про пайову участь у реконструкції гуртожитку по вул. Кармелюка, 110 А під житлові квартири» № 9, а також між даними сторонами було укладено додаткову угоду № 1 від 10 травня 2007 року та додаткову угоду № 2 від 23 грудня 2009 року, які є невідємними частинами основного договору (а.с. 9-13). Зокрема, відповідно до умов договору та укладених до нього в подальшому додаткових угод, після отримання сертифікату відповідності закінченого будівництвом обєкта (блоку В), управління капітального будівництва ЧОДА мало прийняти 10 % площі реконструйованого гуртожитку, що складає 2 квартири однокімнатну №109 та двокімнатну №106 ( п. 3 додаткової угоди до договору). Згідно сертифікату відповідності № ЧВ 000443 від 3 лютого 2011 року, виданого на підставі акта готовності обєкта до експлуатації від 29 грудня 2010 року, Інспекцією держархбудконтролю у Чернівецькій області засвідчено відповідність закінченого будівництвом б обєкту нерухомого майна проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правилам та підтвердженого його готовність до експлуатації( а.с. 86). В подальшому, на виконання умов укладеного договору та додаткових до даного договору угод, вищевказані квартири під №№ 106 і 109 передані управлінню капітального будівництва ЧОДА відповідно до акту прийому передачі квартири по вул. Кармелюка, 110-Б від 20 грудня 2011 року (а.с 14). Крім того, як встановлено судом, рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 11 жовтня 2011 року «Про видачу ордерів, виключення квартир із числа гуртожитків, та поселення у маневровий фонд міської ради» №652/17 житлове приміщення під № 106 у будинку № 110 Б по вул. Кармелюка, у м. Чернівці закріплено як службове за Чернівецьким окружним адміністративним судом та видано [PERSON], як судді вказаного суду, та членам його сімї [PERSON] і [PERSON], спеціальний ордер на вселення у двокімнатну квартиру № 106, у будинку № 110 Б, розташованого у м. Чернівці, по вул. Кармелюка, блок «В» (а.с. 16, 17). На даний час відповідачі зареєстровані у вищевказаній спірній квартирі, що підтверджується довідкою ОСББ «Кармелюка 110 Б» від 16 березня 2015 року №7 (а.с. 21). Також судом встановлено, що постановою Верховної [PERSON] України від 12 січня 2012 року «Про обрання суддів» [PERSON] обрано суддею апеляційного суду Івано-Франківської області (а.с. 18). Зокрема, звертаючись до суду із вищевказаним позовом, позивач як на підставу своїх вимог в частині наявності підстав для виселення відповідача та членів його сім`ї із зайнятого службового приміщення, вказував на те, що між Чернівецьким окружним адміністративним судом та [PERSON]Ю припинено трудові правовідносини, й відповідно на підставі ст.124 ЖК України, відповідач [PERSON] та члени його сімї [PERSON] і [PERSON] підлягають виселенню зі зайнятого службового житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS], без надання іншого житлового приміщення. Так, відповідно до положень ст. 118 Житлового Кодексу України службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянам, які за характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті [PERSON] народних депутатів. Разом з тим, положеннями ст. 124 Житлового кодексу України визначено, що робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення. Крім того, відповідно до роз'яснень, викладених у\~постанові Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про виселення із службових жилих приміщень необхідно встановлювати, чи віднесено спірне жиле приміщення до службових. При цьому слід виходити з того, що приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду вважаються службовими з часу винесення рішення виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті ради про включення їх до числа службових. При цьому, згідно положень п. 3 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою [PERSON] Міністрів УРСР від 04.02.1988 року №37 (далі - Положення), жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті [PERSON] народних депутатів за клопотанням адміністрації підприємства, установи, організації. В тих випадках, коли підприємство, установа, організація розташована на території одного населеного пункту (району в місті), а жиле приміщення на території іншого, рішення про його включення до числа службових приймається виконавчим комітетом [PERSON] народних депутатів за місцем знаходження приміщення. Як встановлено судом та убачається зі змісту рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 11 жовтня 2011 року №652/17 спірна квартира була закріплена за Чернівецьким окружним адміністративним судом як службове житло. В подальшому, рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 13 березня 2012 року №178/5, спірну квартиру № 106, яка складається з двох кімнат, житловою площею 30 кв.м, розташовану на вул. Кармелюка, 110 Б у м. Чернівці, де мешкає [PERSON] із сімєю із трьох осіб, виключено з числа службового, оскільки відповідач відпрацював суддею в судовій системі більше 10 років (а.с. 22). Разом з тим, постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 жовтня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 05 лютого 2014 року, скасовано п.п. 2.3 п. 2 рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 13 березня 2012 року №178/5, яким виключено спірну квартиру з числа службового, з підстав відсутності у виконавчого комітету Чернівецької міської ради підстави для розпорядження спірною кватирою, а також вказано на те, що даним рішенням були порушені права Чернівецької обласної адміністрації, як власника даної квартири (а.с. 23-26). Таким чином, ураховуючи положення ч. 3 ст. 61 ЦПК України, суд визнає той факт, що даними рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, окрім того, що було скасовано рішення Чернівецької міської ради про виключення спірної квартири із числі службових й відповідно попереднє рішення про надання квартирі статусу службового приміщення не скасовано та статус спірного житла як службове відновлено, а також вважає, що даними судовими рішеннями встановлено й факт того, що власником квартири [ADDRESS], яка відновиться до числа службових є Чернівецька обласна державна адміністрації й відповідно дані обставини не підлягають доказуванню згідно із положеннями чинного цивільного процесуального законодавства, тому доводи відповідача в тій частині, що позивач є неналежним й відповідно спірна квартира не має статусу службового є безпідставними. Крім того, ч. 1 ст. 122 ЖК України передбачено, що єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення є спеціальний ордер, який видається виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті [PERSON] народних депутатів на підставі рішення про надання службового жилого приміщення. Відповідно до п. 21\~[PERSON] Міністрів УРСР від 04.02.1988 року № 37 «Про службові жилі приміщення»\~спеціальний ордер є єдиною підставою для вселення в надане службове жиле приміщення. При цьому, як вже було встановлено судом, [PERSON] та членам його сімї [PERSON] і [PERSON] для вселення у спірну квартиру видано ордер на житлове приміщення №43 серії МВК від 17.10.2011 року, в якому міститься вказівка, що вказана квартира має статус службової (а/с 17) й відповідно даний ордер у визначеному законом порядку не скасовано та недійсним не визнано. За таких обставин, суд вважає, що вищевказаними доказами доведено факт належності квартири [ADDRESS] до числа службових, що також підтверджується й листами виконавчого комітету Чернівецької міської ради, згідно яких статус службового житла по спірній квартирі відновлено (а.с. 27). Також судом встановлено, що постановою Верховної [PERSON] України від 12.01.2012 року «Про обрання суддів» [PERSON] обрано суддею апеляційного суду Івано-Франківської області (а.с. 18). Згідно листа Чернівецького окружного адміністративного суду на адресу Чернівецької обласної державної адміністрації, [PERSON].Ю. не працює у вказаному суді (а.с. 20). Відповідно до довідки Апеляційного суду Івано-Франківської області від 18.05.2015 року №к-19, з 14.02.2012 року [PERSON] на даний час працює суддею вказаного суду, на квартирному обліку для отримання службового житла не перебуває та жила за час роботи в Апеляційному суді Івано-Франківської області не отримував (а.с. 50). Таким чином, суд приходить до висновку, що трудові правовідносини між Чернівецьким окружним адміністративним судом та [PERSON], при його призначенні на посаду судді Апеляційного суду Чернівецької області припинилися, а тому відповідач та члени його сім`ї підлягають виселенню із займаного ними службового житлового приміщення в порядку ст. 124 ЖК України. Крім того при вирішенні спору, суд враховує також й те, що відповідно до вимог ст. 132 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", чинного на час прийняття рішення про надання відповідачу службового приміщення, визначено, що після призначення на посаду суддя Конституційного Суду України, Верховного Суду України, вищого спеціалізованого суду, апеляційного, місцевого суду, який потребує поліпшення житлових умов, забезпечується службовим житлом за місцем знаходження суду. Аналогічні положення містяться й у положеннях ст. 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", чинного на час вирішення спору, згідно якої, після призначення на посаду суддя Конституційного Суду України, Верховного Суду України, вищого спеціалізованого суду, апеляційного, місцевого суду, який потребує поліпшення житлових умов, забезпечується службовим житлом за місцем знаходження суду органами місцевого самоврядування в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За таких обставин, ураховуючи те, що відповідач як суддя Чернівецького окружного адміністративного суду був забезпечений службовим житлом саме за місцем знаходження суду, у м. Чернівці, й відповідно на даний час працює суддею апеляційного суду Івано-Франківської області, тобто в іншій місцевості, припинив трудові відносини безпосередньо із Чернівецьким окружним адміністративним судом, як установою, де його було забезпечено службовим житлом, а також пропрацював в даному суді менше 10 років, а саме з 8 лютого 2007 року по 12 січня 2012 року й відповідно не належить до категорії осіб, визначених ст. 125 ЖК України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині виселення [PERSON] та членів його сім`ї без надання іншого житлового приміщення є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При цьому, відповідачем в розумінні положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надано суду належних та допустимих доказів на спростування вказаного. Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача в частині зобовязання Першотравневий РВ УДМС у Чернівецькій області зняти відповідачів з реєстраційного обліку за адресою [ADDRESS], виходячи з наступного. Так, відповідно до ст.ст. 6, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Зняття з місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог про: позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Наведене також узгоджується з правовою позицією сформованою Верховним Судом України за наслідками розгляду справи №6-57цс11 у постанові від 16.01.2012 року, яка відповідно до ст. 360 -7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно - правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Крім того, заявляючи позовні вимоги до Першотравневого РВ УДМС України в Чернівецькій області, позивачі визначають процесуальний статус вказаного відділу в якості третьої особи, проте цивільно-процесуальним законодавством не передбачено заявлення позовних вимог до третіх осіб, а позивач не скористався своїм правом залучити Першотравневий РВ УДМС України в Чернівецькій області до участі у справі в якості співвідповідача. За таких обставин, підстави для задоволення позову в частині зобовязання Першотравневого РВ УДМС України в Чернівецькій області зняти відповідачів з реєстраційного обліку за вказаною адресою відсутні. Крім того, відповідно до вимог ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду, яке набрало законної сили, про виселення є підставою для зняття осіб з реєстрації. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі вище викладеного та

Outcome: partial