Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-24 00:00:00

У жовтні місяці 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» звернулося до суду із позовом який обґрунтовує тим, що 29 грудня 2006 року між ВАТ КБ "Надра" та [PERSON] був укладений договір кредитної лінії за № 289/МК/2006-840, згідно умов якого банк відкрив позичальнику кредитну лінію з лімітом кредитування 30 000 доларів США строком до 29 грудня 2011 року включно із сплатою 14.5% відсотків річних. Відповідно до пункту 1.3 видача кредиту за даним договором здійснюється окремими траншами після підписання окремих додаткових угод. 26 липня 2007 року між банком та позичальником укладено додаткову угоду №2 до договору кредитної лінії № 289/МК/2006-840 банк відкриває кредитну лінію з лімітом кредитування 38 000 доларів США на строк 84 місяці до 27 грудня 2014 року. 26 липня 2007 року сторонами укладено додаткову угоду №3 до договору кредитної лінії відповідно до умов якої банк надав позичальнику наступний транш в сумі 38 000 доларів США. Термін користування траншем з 26 липня 2007 року по 26 листопада 2013 року з процентною ставкою 14,5% річних по терміновому кредиту та 29% річних по простроченому кредиту. Станом на 20.10.2014 року заборгованість за кредитом складає 51 202,39 доларів США, з них заборгованість по тілу кредиту складає 34 703,43 доларів США, заборгованість по відсотках 16 498,96 доларів США, пені 104 968,29 грн. та 33 156,53 грн. штрафу згідно пункту 5.2 договору. Просить стягнути з відповідачів заборгованість по кредитному договору в примусовому порядку. Відповідач [PERSON] звернулась до суджу із зустрічним позовом просить визнати недійсною додаткову угоду №3 до договору кредитної лінії, оскільки такої угоди волна не укладала, не підписувала її, та коштів у банку не отримувала. Підтверджує, що 26.12.2006 року було укладено із позивачем договір кредитної лінії з лімітом кредитування 30 000 доларів США. Умовами договору кредитної лінії було визначено, що видача кредиту здійснюється окремими траншами після підписання додаткових угод, і лише після повного погашення попереднього траншу, банком видавався наступний. В забезпечення зобов»язань по кредиту було укладено договір іпотеки нерухомого майна. ПАТ КБ «Надра» звернулося із позовом про стягнення кредитних коштів, при цьому посилається на додаткову угоду №3 від 26.07.2007 року про отримання нею 30 000 доларів США, однак вона у банку таких коштів не отримувала, підписи від її імені вчинені не нею, а іншою особою. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав та просить їх задоволити у повному обсязі, зустрічних вимог не визнав та просить у їх задоволенні відмовити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заявленого позову не визнала, зустрічний підтримала та просить його задоволити, позаяк відповідно до висновку експертизи підпис у додатковій угоді №3 від 26.07.2007 року та квитанції про видачу готівки та інших банківських документах [PERSON] не належить. Суд, заслухавши доводи представника позивача та заперечення представника відповідача, перевіривши матеріали справи доказами, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом достовірно установлено, що 29 грудня 2006 року між ВАТ КБ "Надра" та [PERSON] був укладений договір кредитної лінії за № 289/МК/2006-840, згідно умов якого банк відкрив позичальнику кредитну лінію з лімітом кредитування 30 000 доларів США строком до 29 грудня 2011 року включно із сплатою 14.5% відсотків річних. Відповідно до пункту 1.3 видача кредиту за даним договором здійснюється окремими траншами після підписання окремих додаткових угод. 26 липня 2007 року між банком та позичальником укладено додаткову угоду №2 до договору кредитної лінії № 289/МК/2006-840 банк відкриває кредитну лінію з лімітом кредитування 38 000 доларів США на строк 84 місяці до 27 грудня 2014 року. Означені обставини сторонами не заперечуються, і фактично заборгованість за вказаними двома траншами відсутня. 26 липня 2007 року сторонами укладено додаткову угоду №3 до договору кредитної лінії відповідно до умов якої банк надав позичальнику наступний транш в сумі 38 000 доларів США. Термін користування траншем з 26 липня 2007 року по 26 листопада 2013 року з процентною ставкою 14,5% річних по терміновому кредиту та 29% річних по простроченому кредиту. Представник ПАТ КБ «Надра» вважає, що заборгованість за цим траншем станом на 20.10.2014 року становить 51 202, 39 доларів США. Однак відповідно до висновку експерта за № 476 від 09.04.2015 року, що проведений в рамках кримінального провадження, підпис у двох примірниках додаткової угоди №3 від 26 липня 2007 року, двох примірниках графіку повернення кредиту та сплати відсотків до додаткової угоди №3, а також квитанції заяві про видачу готівки № 102 від 26.07.2007 року в графі «підпис отримувача» виконані не [PERSON], а іншою особою. Відповідно до ст.ст. 203, 215 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства його моральним засадам. Особа яка, вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Недійсним є правочин, що не відповідає вимогам закону. Недійсними оспорювані правочини можуть вважаться лише за умови доведеності фактів, що свідчать про порочність даного правочину. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у постанові № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. У відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочинустороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнанняправочинівнедійсними» відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Оскільки [PERSON] спірну додаткову угоду до договору кредитної лінії не підписувала, тому відсутнє її вільне волевиявлення на укладення цього договору, у зв'язку із чим додаткова угода №3 від 26.07.2007 року слід визнати недійсною, а у задоволенні позову прростягнення заборгованості за означеним кредитним траншем слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: approved