Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-22 00:00:00

01.07.2019 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до Комунального підприємства Миколаївської міської ради «Миколаївелектротранс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] про захист прав споживачів. У своїй заяві позивач зазначила, що 25.04.2019 року вона разом із своєю малолітньою донькою скористалася послугами пасажирського перевезення міським електротранспортом - тролейбусом № 3037, що використовується у господарській діяльності відповідачем. В районі супермаркету «Метро» по вул. Героїв України за участю вказаного вище тролейбуса та нею сталося дорожньо-транспортна пригода. Водій тролейбуса, не дочекавшись виходу пасажирів із салону тролейбуса, почала рух транспортного засобу, в результаті цього вона разом зі своєю 10 місячною донькою випала із салону тролейбуса на проїжджу частину дороги. Посилаючись на те, що через протиправні дії відповідача, вона зазнала моральної шкоди, яка полягає у психологічних стражданнях, пов`язаних із ушкодженням її здоров`я та здоров`я її 10 місячної доньки, просила стягнути з відповідача на її користь 100 000,00 грн. моральної шкоди. Ухвалою Заводського районного суду м.Миколаєва від 08.07.2019 року відкрито провадження по даній справі. 13.09.2019 року до суду від відповідача КП ММР «Миколаївелектротранс» надійшов відзив на позовну заяву в якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] посилаючись на те, що такі вимоги не відповідають нормам чинного законодавства. Так, на підтвердження своїх позовних вимог позивачем не надано жодного доказу, який би підтвердив факт нанесення моральної шкоди саме в розмірі 100 000,00 грн., оскільки в медичних довідках зафіксовано лише факт забою м`яких тканин голови, інших суттєвих пошкоджень лікарями не виявлено. Відповідна ситуація спричинила незначну тяжкість наслідків протиправної поведінки, короткочасний розлад здоров`я відповідача, відсутність змін у способі життя відповідача. Крім того, [PERSON] не надано жодних доказів, які б підтверджували ступень тяжких моральних страждань, тому заявлений розмір моральної шкоди є необґрунтованим та таким, що не має жодних законних підстав для його задоволення. Ухвалою Заводського районного суду м.Миколаєва від 03.07.2020 року цивільна справа призначена до судового розгляду. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує. У судове засідання представник відповідача не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти позовних вимог заперечує та просить відмовити у їх задоволені у повному обсязі. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про день розгляду справи була повідомлена належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. У судовому засіданні встановлено та із матеріалів справи вбачається, що 25.04.2019 року позивач [PERSON] разом зі своєю малолітньою дитиною скористалася послугами пасажирського перевезення міським електротранспортом - тролейбусом № 3037, під керуванням водія [PERSON] . Так, в цій день в районі супермаркету «Метро» по вул. Героїв України в м. Миколаєві, водій вищезазначеного тролейбусу не дочекавшись виходу пасажирів із салону почала рух транспортного засобу, в результаті чого, позивач [PERSON] разом із своєю малолітньою дитиною випала із салону тролейбуса на проїжджу частину дороги. Наказом КП ММР «Миколаївелектротранс» №156 від 26.04.2019 року водію тролейбуса [PERSON] за вищезазначену дорожньо-транспортну пригоду, було оголошено догану за проявлену неуважність та порушення ПІВ. У поданому до суду позову, позивач [PERSON] зазначає, що діями відповідача КП ММР «Миколаївелектротранс» їй заподіяно моральну шкоду, яка полягає у психологічних стражданнях, пов`язаних із ушкодженням її здоров`я та здоров`я її 10 місячної доньки. Вона пережила стрес, спричинений вищезазначеним інцидентом, який загрожував їй та її доньки. Моральну шкоду позивач оцінює в розмірі 100 000, 00 грн. Відповідно до ст.1 Закону України «Про міський електричний транспорт», міський електричний транспорт - складова частина єдиної транспортної системи, призначена для перевезення громадян трамваями, тролейбусами, поїздами метрополітену на маршрутах (лініях) відповідно до вимог життєзабезпечення населених пунктів. Пасажир - фізична особа, яка користується транспортним засобом, перебуваючи в ньому, але не причетна до керування ним. Перевізник - юридична особа, яка в установленому законодавством порядку надає транспортні послуги, здійснюючи експлуатацію та утримання об`єктів міського електричного транспорту. Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України «Про міський електричний транспорт» перевізник зобов`язаний забезпечувати належний рівень транспортного обслуговування пасажирів та їх безпеки, якість надання транспортних послуг; забезпечувати необхідний рівень професійної кваліфікації працівників та додержання ними вимог законодавства. Відповідно до ч.3 ст.13 Закону України «Про міський електричний транспорт», перевізник несе відповідальність за виконання зобов`язань щодо перевезення пасажирів згідно із законодавством та договором про організацію надання транспортних послуг; відшкодування збитків, заподіяних здоров`ю і майну пасажирів, а також довкіллю, згідно із законодавством. Права та обов`язки пасажирів, порядок проїзду і його оплати визначаються Правилами користування міським електричним транспортом, які повинні гарантувати пасажирам право на одержання: якісних і безпечних транспортних послуг відповідно до цього Закону; своєчасної та достовірної інформації стосовно транспортних послуг; компенсації згідно із законодавством заподіяної під час користування міським електричним транспортом шкоди (ст.6 Закон України «Про міський електричний транспорт»). Відносини перевізників і пасажирів під час надання транспортних послуг регламентуються Правилами користування міським електричним транспортом, які затверджуються відповідним органом місцевого самоврядування, відповідно до п.4 Правил надання населенню послуг з перевезень міським електротранспортом затверджених постановою КМУ від 23.12.2004 року за № 1735. Відповідно до п.6.1 Правил користування міським електричним транспортом в м. Миколаєві, водій міського пасажирського електричного транспорту зобов`язаний не від`їжджати від зупинки з відчиненими дверима транспортного засобу і не відчиняти їх до повної зупинки, негайно зупинитись у разі відкривання дверей під час руху. Пасажири мають право: на безпечне, своєчасне та якісне перевезення; безплатно провозити з собою дітей віком до 7 років без надання окремого місця для сидіння; на компенсацію заподіяної під час користування міським електричним транспортом шкоди в порядку та на умовах, визначених чинним законодавством України ( п.8.2 Правил користування міським електричним транспортом в м. Миколаєві). Відповідно до ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. Частиною 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно ч. 4 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права і способом захисту цивільних прав може бути відшкодування, в тому числі, моральної (немайнової) шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (ст.ст.16, 1168 ЦК України). Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Таким чином, будь-який факт протиправної поведінки щодо особи має наслідком отримання даною особою моральної шкоди, оскільки вона впевнена, що її права є непорушними (ст.21 Конституції України). Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» N 4 від 31 березня 1995 року, (надалі - Пленум ВСУ), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Як визначається п.3 Пленуму ВСУ моральна шкода може полягати, зокрема: моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Так, під час судового розгляду встановлена наявність завданої моральної шкоди позивачу, яка полягала у моральних стражданнях пов`язаних із ушкодженням як її здоров`я так і здоров`я її малолітньої дитини. Позивач тривалий час переживала фізичний біль та страждання через тілесні ушкодження, які були завданні. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд виходить з того, що згідно роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України, з подальшими змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості. Визнаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз (правова позиція Верховного Суду України № 6-28008св10 від 13.07.2011 року). Отже, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд враховує глибину, тривалість фізичних і душевних страждань, яких зазнала позивач внаслідок протиправних дій відповідача та з врахуванням вимог розумності і справедливості, суд вбачає підстави для часткового задоволення позову та вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 5 000 гривень. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України на користь держави з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог На підставі викладеного,

Outcome: partial