Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

У грудні 2016 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що він є ветераном Великої Вітчизняної війни, інвалідом 1 групи Б, нагороджений приказом Президії ВР СРСР за самовіддану працю в ВВВ. Відповідачем грубо порушено його права на виділення земельної ділянки одним масивом в межах села. Просив суд визнати за ним право на виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки (паю) за рахунок земель колективної власності СТОВ «Бучанське» єдиним масивом в межах села Горенка згідно чинного законодавства; зобовязати СТОВ «Бучанське» виділити в натурі (на місцевості) земельну ділянку (пай) за рахунок земель колективної власності СТОВ «Бучанське» єдиним масивом в межах села Горенка. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав. Суду пояснив, що він має численні нагороди, за життя багато працював, тому має право на отримання свого паю одним масивом, а не кількома земельними ділянками, які знаходяться в різних районах. Отримання земельної ділянки саме одним масивом є необхідним для його нащадків, які мають таке бажання та потім матимуть змогу там господарювати, побудувати будинок. За захистом свого порушеного права він звернувся одразу до суду, процедуру розпаювання не оскаржував. Просив задоволити позов в повному обсязі. У судове засіданні представник СТОВ «Бучанське» не зявились. Подали суду свої заперечення. У судове засідання представник Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області не зявився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не находило. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантоване ст. 14 Конституції України. Починаючи з 1990 р., коли Верховна Рада України проголосила курс на реформування сільськогосподарського виробництва, основою якого завжди була і є земля, відбулися докорінні зміни у праві власності на землю. Ці зміни зумовили нові правовідносини в суспільстві, викликали активність громадян, особливо зайнятих у сільськогосподарському виробництві, щодо вирішення питань про право власності на землю. Реформування колективних сільськогосподарських підприємств на засадах приватної власності на землю та майно здійснюється шляхом забезпечення всім членам КСП права вільного виходу з цих підприємств із земельними частками (паями) та створення на їх основі приватних (приватно-орендних) підприємств, селянських (фермерських) господарств, господарських товариств, сільськогосподарських кооперативів, інших суб'єктів господарювання. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою лише відповідно до земельного законодавства, що регулює земельні відносини з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад і держави, передбачає раціональне використання та охорону земель. Відповідно до Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року установлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. При розгляді справи судом встановлено, що [PERSON] на підставі рішення Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області №144 від 30 березня 2000 року отримав сертифікат на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП АК «Бучанський» розміром 2,41 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж в натурі на місцевості. Після того як на підставі державного акту землю безкоштовно передали у власність членів КСП, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських АТ, визначили розмір частки (паю) землі, що припадає на кожного з членів КСП, і їм видали сертифікати на частки, земля залишається в користуванні всіх членів цих об'єднань на праві спільної часткової власності. Кожний власник, маючи сертифікат, вправі в будь-який час одержати свою частку (пай) землі. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» розподіл земельних ділянок у межах одного сільськогосподарського підприємства між власниками земельних часток (паїв), які подали заяви про виділення належних їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), проводиться відповідною сільською, селищною, міською радою чи районною державною адміністрацією за місцем розташування земельних ділянок на зборах власників земельних часток (паїв) згідно з проектом землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства проводиться за згодою не менш як двох третин власників земельних часток (паїв), а за її відсутності - шляхом жеребкування. Результат розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства оформляється відповідним протоколом, що підписується власниками земельних часток (паїв), які взяли участь у їх розподілі. До протоколу про розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) додаються проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), список осіб, які взяли участь у їх розподілі. Протокол про розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою чи районною державною адміністрацією і є підставою для прийняття рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та видачі державних актів на право власності на земельну ділянку власникам земельних часток (паїв). Матеріали щодо розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) зберігаються у відповідній сільській, селищній, міській раді за місцем проживання більшості власників земельних часток (паїв) та в районному відділі земельних ресурсів. 24 грудня 2005 року відбулись загальні збори власників земельних сертифікатів (паїв) КСП АК «Бучанський» орендодавців СТОВ «Бучанське». На даних зборах вирішено провести розподіл земельних ділянок провести шляхом жеребкування з урахуванням попереднього жеребкування на «зрошення», «пойму», «дюран-зрошення», «дюран-богар», та затверджено назви ділянок. Згідно проведеного жеребкування [PERSON] належать земельні ділянки за номерами груп ґрунтів: 209 зрошення, 180 богар А, 221 богар, 267 пойма, 385 дюран-зрошення, 366 дюран-богар, 584 сад, що підтверджено витягом зі списку власників земельних сертифікатів. У п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» вказано, що при розгляді справ за позовами до органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування в разі незгоди з рішеннями з питань, віднесених у галузі земельних відносин до їх компетенції (зокрема, про відмову в передачі земельної ділянки у власність чи користування, у продажі земельної ділянки, в наданні дозволу і вимог на розроблення проекту відведення земельної ділянки тощо), суд за наявності підстав для задоволення позову визнає рішення такого органу недійсним і зобов'язує його залежно від характеру спору виконати певні дії, передбачені його компетенцією (або не вчиняти чи припинити їх), на захист порушеного права, як цього вимагає законодавство, або надає право позивачеві вчинити певні дії для усунення порушень його права. Суд вирішує ці питання по суті, якщо це відповідає закону (наприклад, визнає відповідно до частини третьої статті 1 Закону України від 5 червня 2003 р. "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" право на земельну частку (пай), якщо районною (міською) державною адміністрацією безпідставно відмовлено у видачі документа, що посвідчує право на земельну частку (пай); вирішує відповідно до частини четвертої статті 7 Закону України від 19 червня 2003 р. "Про фермерське господарство" питання про надання земельної ділянки у власність або оренду для створення фермерського господарства, якщо відповідна районна (міська) державна адміністрація чи орган місцевого самоврядування безпідставно відмовили в цьому або, незважаючи на рішення суду, що зобов'язує їх розглянути заяву з цього приводу, не розглядають її за наявності необхідних документів). В інших випадках суд не може вирішувати питання, віднесені до компетенції органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, зокрема про передачу земельних ділянок у постійне користування, оренду, укладення чи поновлення договору оренди земельної ділянки, зміну цільового призначення землі тощо. Оскільки суд не може вирішувати питання, віднесені до компетенції органів місцевого самоврядування, інших органів, та не є розпорядником земель, рішення про відмову в передачі земельної ділянки єдиним масивом не приймалось, рішення щодо жеребкування позивачем не оскаржувалось, тому суд відмовляє у задоволенні позову.

Outcome: dismissed