Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-18 00:00:00

У лютому 2020 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва»,Шевченківська районна в місті Києві державна адміністрація до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про припинення дії, яка порушує право, згідно з якою позивачі просив суд: зобов`язати [PERSON] припинити дії щодо використання квартири [ADDRESS] не за призначенням, під розташування так званого «костелу» (для фактичного тимчасового проживання від 1 до 42 осіб, не пов`язаних родинними відносинами, за плату). Позов обґрунтовано тим, що розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.12.2010 № 1112 «Про питання організації управління районами в місті Києві» затверджено перелік підприємств, організацій та установ, майно передається до сфери управління районних в місті Києві державних адміністрацій. Так. зазначеним розпорядженням будинок [ADDRESS] передано до сфери управління Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації. Шевченківська районна в місті Києві державна адміністрація є органом державної влади, що діє згідно з Законом України «Про місцеві державні адміністрації» та реалізує окремі делеговані йому повноваження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), визначені розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради - Київської міської державної адміністрації №121 від 31.01.2011 «Про реалізацію районними в місті Києві державними адміністраціями окремих повноваження». Зокрема, пунктом 10 додатку 4 зазначеного розпорядження до повноважень Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації належить здійснення контролю за використанням житлового фонду та його облік. Розпорядженням Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 09.02.2011 № 80 «Про закріплення майна за Комунальним підприємством «Керуюча дирекція (попередня назва балансоутримувача) зазначений будинок закріплений за КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» на праві господарського відання. Відповідно до Статуту комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» створене з метою забезпечення професійного управління комунальним житловим фондом, ефективної експлуатації жилих та нежилих приміщень, будинків, споруд, об`єктів благоустрою та іншого майна територіальної громади м. Києва у Шевченківському районі. Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» є балансоутримувачем в частині переданого йому майна комунальної власності Шевченківського району м. Києва та згідно своїх статутних повноважень відповідає за збереження та належне використання житлового та нежитлового фонду. Так, позивачі вказують, що до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського юну м. Києва» постійно звертаються мешканці багатоквартирних будинків із скаргами на літування в квартирах так званих «хостелів». Факти, викладені у зверненнях громадян, мають місце: в 2-3-х кімнатних квартирах розміщено 20-40 ліжок (в два рівня), «хостели» функціонують на різних поверхах будинків, мають вхід з під`їзду, що викликає занепокоєння мешканців, створює їм незручності. Так, за результатами спільних перевірок робочою групою з оперативного вирішення проблемних питань існування на території міста Києва так званих «хостелів» за участі представників Київської міської державної адміністрації, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва», Головного управління Національної поліції у м. Києві, відповідно до Акту обстеження від 14.11.2019 року встановлено, що квартира [ADDRESS] , яка належить на праві приватної власності [PERSON] , розміщена на 2-му поверсі 5-ти верхового будинку використовується не за призначенням, а саме, для тимчасового проживання громадян, що не є однією сім`єю - під «хостел». У квартирі розміщено 42 койко-місць. Перебуванні великої кількості сторонніх людей у будинку створює незручності, як для власників квартир у будинку, так і для працівників комунальної сфери, мають місце щоденні скарги від мешканців про порушення санітарних норм у під`їздах, збільшення експлуатаційних витрат на будинок (велика кількість сміття, споживання комунальних слуг) та порушення громадського спокою у вечірні та нічні години. Так, позивач вважає, що таким чином, дії власника, що організувала, «хостел» у квартирі [ADDRESS] порушують норми цивільного та житлового законодавства, суперечать ДБН, порушують житлові права інших мешканців зазначеного житлового будинку. Окрім того, позивачі вказують, що ними вживались заходи досудового врегулювання, а саме: на адресу місця проживання відповідача Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» направлено попередження з вимогою припинити використання квартир [ADDRESS] під так званий «хостел». У зв`язку із викладеним позивачі просять суд позов задовольнити. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 25.02.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва»,Шевченківська районна в місті Києві державна адміністрація до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про припинення дії, яка порушує право. Розгляд цивільної справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судому засіданні 07.10.2020 року задоволено клопотання представника третьої особи [PERSON] про виклик свідків: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 07.10.2020 року закрито підготовче провадження у справі за позовом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва», Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про зобов`язання припинити вчинення дій щодо використання квартири не за призначенням та призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. 11.12.2020 року до суду надійшло клопотання представника позивача Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації - Яременко Мар`яни про долучення до матеріалів справи Витягу з Єдиного державного реєстру судових рішень у справі №757/58944/16-к. У судовому засіданні представники позивачів позов підтримали та просили задовольнити з підстав викладених у позові. Проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила. Третя особа в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомила Разом з тим, відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивача щодо заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в судові засідання не з`явились про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Таким чином, допитані не були. Вислухавши пояснення представників позивачів, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про столицю України місто-герой Київ» у районах міста Києва діють районні в місті Києві державні адміністрації, які підпорядковуються Київській міській державній адміністрації. Стаття 1 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» визначає, що місцева державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади і входить до системи органів виконавчої влади. Місцева державна адміністрація в межах своїх повноважень здійснює виконавчу владу на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, а також реалізує повноваження, делеговані їй відповідною радою. Судом встановлені такі факти та їм правовідносини. Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.12.2010 № 1112 «Про питання організації управління районами в місті Києві» затверджено перелік підприємств, організацій та установ, майно передається до сфери управління районних в місті Києві державних адміністрацій. Так, зазначеним розпорядженням будинок № [ADDRESS] передано до сфери управління Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, що підтверджується Додатком №10 до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.12.2010 року №1112, а саме Переліком підприємств, організацій та установ, майно яких віднесено до сфери управління Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації (а.с. 11-12). Шевченківська районна в місті Києві державна адміністрація є органом державної влади, що діє згідно з Законом України «Про місцеві державні адміністрації» та реалізує окремі делеговані йому повноваження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), визначені розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради - Київської міської державної адміністрації №121 від 31.01.2011 «Про реалізацію районними в місті Києві державними адміністраціями окремих повноваження». Зокрема, пунктом 10 додатку 4 зазначеного розпорядження до повноважень Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації належить здійснення контролю за використанням житлового фонду та його облік. Розпорядженням Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 09.02.2011 № 80 «Про закріплення майна за Комунальним підприємством «Керуюча дирекція (попередня назва балансоутримувача) зазначений будинок закріплений за КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» на праві господарського відання. Відповідно до п. 2.1 Статуту комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» створене з метою забезпечення професійного управління комунальним житловим фондом, ефективної експлуатації жилих та нежилих приміщень, будинків, споруд, об`єктів благоустрою та іншого майна територіальної громади м. Києва у Шевченківському районі (а.с. 17-23). Таким чином, Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» є балансоутримувачем в частині переданого йому майна комунальної власності Шевченківського району м. Києва та згідно своїх статутних повноважень відповідає за збереження та належне використання житлового та нежитлового фонду. Представник позивачів обґрунтовуючи позовні вимоги зазначила, що до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського юну м. Києва» постійно звертаються мешканці багатоквартирних будинків із скаргами на літування в квартирах так званих «хостелів». Факти, викладені у зверненнях громадян, мають місце: в 2-3-х кімнатних квартирах розміщено 20-40 ліжок (в два рівня), «хостели» функціонують на різних поверхах будинків, мають вхід з під`їзду, що викликає занепокоєння мешканців, створює їм незручності. Так, за результатами спільних перевірок робочою групою з оперативного вирішення проблемних питань існування на території міста Києва так званих «хостелів» у скалді: головного спеціалістів з питань запобігання та виявлення корупції Управління туризму та промоції виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Бахарєва М.А., заступника директора-начальника юридичного відділу комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» Олейко А.М., Головного управління Національної поліції у м. Києві, складено акт обстеження приміщення на [ADDRESS] , що використовується піж «хостел» від 14.11.2019 року, яким встановлено, що квартира [ADDRESS] , знаходиться на 2-му поверсі 5-ти поверхового житлового будинку, дійсно використовується для тимчасового проживання громадян (під хостел). У чотирьох кімнатах розміщені двохярусні ліжка, всього 42 койко-місць. При обстеженні встановлено, що засоби обліку води відсутні, квартира перебуває у незадовільному санітарно-технічному стані, наявне перепланування з метою збільшення площі під розміщення. При опитування осіб, що знаходились у приміщеннях, та перевірка паспортного режиму представника поліції, проживаючі у «хостелі» пояснювали, що вони проживають у Києві. Адміністратор пояснила, що використовується під «хостел», будь-які дозвільні документи, що давали б право на розміщення «костелу» відсутні, у телефонній розмові з чоловіком, що представився [PERSON] (тел. [NUMBER] ), повідомлено, що дозвільні документи на розміщення «костелу» він надасть згодом (а.с 24). Вказаний Акт від 14.11.2019 року підписано Бахарєвим М.А. та Олейко А.М . При цьому позивачі вказують, що перебуванні великої кількості сторонніх людей у будинку створює незручності, як для власників квартир у будинку, так і для працівників комунальної сфери, мають місце щоденні скарги від мешканців про порушення санітарних норм у під`їздах, збільшення експлуатаційних витрат на будинок (велика кількість сміття, споживання комунальних слуг) та порушення громадського спокою у вечірні та нічні години. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек №195904823 від 10.01.2020 року особа майно, а саме квартира за адресою: [ADDRESS] ,/ права якої обтяжуються: [PERSON] (а.с. 25). Крім того, з фотографій, які долучені до матеріалів справи вбачається, що у приміщенні розміщені двохярусні ліжка та особи які там проживають називають «жильцями» та розміщено оголошення про оплату штрафі та проживання (а.с. 26-30). При цьому, Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» направлено попередження з вимогою припинити використання квартир [ADDRESS] під так званий «хостел», який отримав адміністратором [PERSON] (а.с. 44). Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно частини 2 статті 3 ЦПК України, у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Згідно із ч.1 ст. 45 ЦПК України, у випадках, встановлених законом, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб, або державних чи суспільних інтересів та брати участь у цих справах. При цьому Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, органи державної влади, органи місцевого самоврядування повинні надати суду документи, які підтверджують наявність поважних причин, що унеможливлюють самостійне звернення цих осіб до суду для захисту своїх прав, свобод та інтересів. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Законний інтерес є самостійним об`єктом захисту. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 року у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) у справі № 1-10/2004 (рішення №18-рп/2004) законний інтерес відбиває лише легітимне прагнення свого носія до того, що не заборонено законом, тобто тільки його бажання, мрію, потяг до нього, а отже - й не юридичну, а фактичну (соціальну) можливість. Це прагнення у межах сфери правового регулювання до користування якимсь конкретним матеріальним або нематеріальним благом. Відмінність такого блага від блага, яке охоплюється змістом суб`єктивного права, полягає в тому, що користування благом, на яке особа має право, визначається можливістю в рамках закону, а до якого має законний інтерес - без вимог певних дій від інших осіб або чітко встановлених меж поведінки. Отже, поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається у частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права» (інтерес у вузькому розумінні цього слова), означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Системний аналіз, який провів Конституційний Суд України, свідчить, що поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права» має один і той же зміст. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст.16 ЦК України. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Згідно з п. п. 3, 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право (покладення обов`язку припинити дію, яка порушує право, як спосіб захисту цивільного права чи інтересу можливе щодо триваючого правопорушення, вчиненого іншою особою, яким створюються перешкоди в здійсненні суб`єктивного права), відновлення становища, яке існувало до порушення. Покладення обов`язку припинити дію, яка порушує право, як спосіб захисту цивільного права чи інтересу можливе щодо триваючого правопорушення, вчиненого іншою особою, яким створюються перешкоди в здійсненні суб`єктивного права. Відновлення становища, яке існувало до порушення як спосіб захисту цивільного права та інтересу застосовується у тому разі, якщо покладення обов`язку на особу, яка його порушила, припинити дії не відновлює повністю суб`єктивне право, а цього можна досягти вчиненням інших, передбачених законом, заходів. Відповідно до ч. 1 ст. 382 ЦК України, квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Згідно із ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ст. 7 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" до обов`язків співвласників належить, зокрема, додержуватися вимог правил утримання багатоквартирного будинку і прибудинкової території, правил пожежної безпеки, санітарних норм, додержуватися чистоти в місцях загального користування і тиші згідно з вимогами законодавства. Отже, власники повинні використовувати свою власність такими способами, які б не порушували права інших осіб, зокрема співвласників квартири і житлового будинку. Стаття 317 ЦК України, регламентує, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ч. 4 ст. 319 ЦК України визначено, що власність зобов`язує. За п.п. 4, 5 ст. 319 ЦК України, власність зобов`язує, власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Положеннями ст. 41 Конституції України та ч. 5 ст. 319 ЦК України визначено, власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Разом із тим, згідно із ч. 1, 2 ст. 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює в межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. У відповідності до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572, власники квартири зобов`язані використовувати приміщення житлового будинку за призначенням. Жилі будинки і жилі приміщення не можуть використовуватися громадянами з метою особистої наживи, одержання нетрудових доходів та в інших корисливих цілях, а також на шкоду інтересам суспільства. Відповідно до Державних будівельних норм (ДБН В2.2.2-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення», затверджених наказом Держбуду України від 18.05.2005 року № 80) допускається розміщення нежитлових приміщень, які використовуються для здійснення господарської діяльності, у першому, другому і цокольному поверхах житлових будинків. Крім того, на верхньому житловому поверсі (у тому числі мансардному) допускається розміщення творчих майстерень художників та архітекторів. При цьому, ст. 8 ЖК УРСР передбачено, що у виняткових випадках може здійснюватися переведення жилих будинків і жилих приміщень у нежилі за рішенням виконавчих органів міських та обласних рад. Тобто, для здійснення господарської діяльності можуть використовуватися лише нежитлові приміщення. Переведення жилих приміщень у нежилі може здійснюватися, але лише у виняткових випадках, і лише за рішенням виконавчих органів міських та обласних рад. Відповідно до п. 3.3 ДБН В.2.2-20:2008 «Будинки і споруди. Готелі» (далі - ДБН В.2.2-20:2008), готель - це один із засобів розміщення, який визначається згідно з вимогами ДСТУ 4527:2006 «Послуги туристичні. Засоби розміщення. Терміни та визначення», тут: будинок або комплекс приміщень для тимчасового розміщення (проживання). Згідно ст. 127 Житлового Кодексу України, для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватися гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані під ці цілі жилі будинки. Відповідно ст. 1 Закону України "Про туризм" готель - це підприємство будь-якої організаційно-правової форми та форми власності, що складається з шести і більше номерів та надає послуги з тимчасового проживання з обов`язковим обслуговуванням. Використання квартири в багатоквартирному будинку не може бути в якості гуртожитку або готелю, а поняття «хостел» взагалі відсутнє в законодавстві України. Згідно із п. 6.1.1 ДБН В.2.2-20:2008, наявність житлової та приймально-вестибюльної груп приміщень є обов`язковою. Склад додаткових приміщень, що підвищують комфорт готелю, не нормується і приймається згідно із завданням на проектування або за проектом. Житлова частина будинків готелів (номерний фонд) повинна бути функціонально і планувальне відокремленою. У випадку розташування приміщень готелів у складі багатофункціональних будинків, а також у випадках блокування приміщень готелів з іншими підприємствами та установами готелі повинні бути планувальне відокремлені, ізольовані та забезпечені самостійними входами і комунікаціями (вертикальними і горизонтальними). Відповідно до п. 5.31 ДСТУ 4527:2006, хостел (молодіжний готель) - це готель, у якому номери, розташовані зазвичай за коридорною або блочною системою, і має умови для самостійного готування їжі та санітарно-технічні зручності на поверсі або у блоці; може організовувати харчування у закладі ресторанного господарства. Отже, терміни «готель» та «хостел» не можна ототожнити з термінами «квартира» та «нежитлове приміщення». Хостел є молодіжним готелем і повинен забезпечуватися самостійним входом і комунікаціями. Слід зазначити, що п. 2.50 ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення» містить вичерпний перелік приміщень, які допускається розміщуватись у першому, другому і цокольному поверхах житлових будинків. Такого приміщення як готель та/або хостел вказаний перелік не містить. Статтею 152 ЖК УРСР передбачено, що виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується. Крім того, Правилами користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572, передбачено, що власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків і гуртожитків мають право на переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, з дозволу власника будинку (квартири), та органу місцевого самоврядування, що видається в установленому порядку (пункт 4). Судом установлено, що дозволу на переобладнання квартири [ADDRESS] під хостел відповідачі не отримували, та доказів зворотному з боку сторони відповідачів суду надано не було. Отже, суд приходить до висновку про те, що функціонування «хостелу», розташованого у квартирі [ADDRESS] є незаконним, оскільки, цивільним законодавством України передбачено, що квартира у багатоквартирному будинку призначена для власного проживання, проживання членів своєї родини, у той час, як у вищезгаданій квартирі розташований «хостел», який спричиняє велику кількість незручностей та проблем для власників квартир у під`їзді. Також, функціонування так званого «хостелу» у житловому багатоквартирному будинку є незаконним, порушує права інших власників та мешканців квартир у будинку [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідачем під час розгляду справи не було надано жодних доказів на спростування доводів позивача. Відтак, дії відповідача, який влаштував так званий «хостел» в квартирі багатоквартирного будинку, порушують норми цивільного та житлового законодавства, суперечать нормам ДБН, порушують житлові права інших мешканців житлового будинку. Розташування так званого «хостелу» в квартирі багатоквартирного житлового будинку є незаконним, оскільки це є нецільовим використанням квартири у багатоквартирному будинку, яка призначена для постійного проживання однієї сім`ї чи однієї особи, порушує норми цивільного та житлового законодавства, житлові права інших мешканців таких житлових будинків, а також призводить до недоотримання житлово-експлуатаційними організаціями, а отже і міським бюджетом коштів. Враховуючи наведене, суд вважає доведеними вимоги позивачів щодо протиправності дій відповідача [PERSON] по влаштуванню «хостелу» та зобов`язання останнього припинити такі дії. В порядку ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід стягнути із відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 2102,00 грн.

Outcome: approved