overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

У лютому 2014 року Публічне акціонерне товариство "Креді Агріколь Банк" (Позивач, Банк) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (Відповідач, Позичальник) про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 28.04.2012р. між ПАТ "Креді Агріколь Банк" та Відповідачем було укладено Кредитний договір № 1/1158650 (надалі - Договір), згідно умов якого, Відповідачу надано кредит в розмірі 85 999,85 грн. строком з 28.04.2012р. до 27.04.2014р. на придбання транспортного засобу Nissan X-Trail, а Відповідач одержує та повертає кредит згідно з Графіком погашення кредиту. Також відповідно до п.1.1.2. вищезазначеного Кредитного договору, Позивач надає Відповідачу транш по відновлювальній кредитній лінії на сплату страхових платежів за договором страхування транспортного засобу Nissan X-Trail (КАСКО) у сумі 12 842,65 грн., строком з 28.04.2012р. до 27.04.2014р., а Відповідач одержує та повертає кожен транш щомісячно до 3 числа кожного місяця до повного погашення траншу по кредитній лінії згідно із графіком погашення кредиту. Позивач свої зобов'язання перед Відповідачем виконав в повному обсязі, надавши Відповідачу кредит в сумі 85 999,85 грн. та транш по відновлювальній кредитній лінії на сплату страхових платежів в сумі 12 842,65 грн. відповідно до умов Кредитного договору, що підтверджується меморіальними ордерами про видачу кредиту, траншу та сплату страхової премії. Проте, Відповідач порушує умови кредитного договору, а саме не повертає кредит у строки/терміни, передбачені графіком, не сплачує проценти/прострочені проценти за користування кредитом та комісії/прострочені комісії у строки/терміни, передбачені Договором, в результаті чого станом на 23 січня 2014 року має заборгованість у сумі 48 206,22 грн., що складається з: - заборгованості за кредитом - 14 333,25 грн.; - простроченої заборгованості за кредитом - 32 221,89 грн.; - пені за несвоєчасне погашення кредиту, процентної та комісійної винагороди - 1 646,89 грн.; заборгованості за траншем (згідно п.1.1.2. по КАСКО) - 4,19 грн., яку Позивач просить стягнути. Відповідач подав суду клопотання (а.с.43), в якому, зокрема, визнав позовні вимоги Позивача в повному обсязі, проте повідомив, що станом на 14.05.2014р. ніде не працює, адже 12.05.2014р. був звільнений з посади Директора Департаменту лізингу Національної акціонерної компанії «Украгролізинг», та на даний час не має ніякої змоги сплатити всю суму позовних вимог, проте запевнив, що в майбутньому повністю розрахується з Позивачем. Просив суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

У лютому 2014р. позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) на утримання їх повнолітньої дочки на час її навчання, посилаючись в обґрунтування вимог на те, що від шлюбу з відповідачем в них є дочка, [PERSON], [INFO]., яка знаходиться на її утриманні та по досягненню повноліття продовжує навчання в НУ "Одеська юридична академія", в зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги. У судовому засіданні сторони були відсутні, надали заяви про розгляд справи без їх участі. Позивач також заявив про підтримку позову, відповідач - про його визнання. З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають дочку [PERSON], [INFO].народження. Остання знаходиться на утриманні матері. [PERSON] є студенткою другого курсу денного відділення НУ "Одеська юридична академія" судово-адміністративного факультету. Вказані обставини підтверджуються копіями свідоцтв органу РАЦС, довідками навчального закладу. Відповідно до ст.199 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати до 23 років своїх повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і в зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, при умові, що батьки можуть надавати матеріальну допомогу. На виконання цього обов'язку за рішенням суду можуть стягуватися аліменти, право на звернення за якими мають як той з батьків, з ким мешкає дочка, син, так і самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідач [PERSON] працює, має постійний заробіток. За таких обставин суд вважає, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу дочці на період її навчання. З врахуванням вищевикладеного, суд визначає розмір аліментів в 1/4 частину заробітку (доходу) відповідача. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави належить стягнути судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-13 00:00:00

У лютому 2015 р. [PERSON] звернулась з вказаним позовом, у якому просить стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина - [PERSON], яке пов'язано з навчанням, у розмірі 700,00 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви і до 30.06.2016 р. [PERSON] проти позову заперечив, посилаючись на те, що не має змоги сплачувати аліменти, оскільки не працює, не має доходу та близько року перебуває на утриманні своєї сестри. Судом з'ясовано, що [PERSON] є батьком [PERSON], який народився [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 23.07.1996 р. (а. с. 5). [PERSON] навчається в Державному вищому навчальному закладі "Бердичівський коледж промисловості, економіки та права", навчання є платним, загальна вартість навчання становить 32 643,00 грн., строк навчання - з 01.09.2012 р. по 30.06.2016 р., що підтверджується договором № 39 про навчання від 16.08.2012 р. та довідкою № 691 від 04.02.2015 р. Державного вищого навчального закладу "Бердичівський коледж промисловості, економіки та права" (а. с. 6, 7). Зважаючи на викладене у попередньому абзаці, суд приходить до висновку, що [PERSON] потребує матеріальної допомоги у зв'язку з навчанням. Відповідно до частин першої та другої статті 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Таким чином, [PERSON] зобов'язаний утримувати повнолітнього сина - [PERSON], до припинення останнім навчання, але не більше ніж до досягнення двадцяти трьох років, однак за умови, що він може надавати матеріальну допомогу. Як зазначалось вище, [PERSON] проти позову заперечив, посилаючись на те, що він не може сплачувати аліменти, оскільки не працює, не має доходу та близько року перебуває на утриманні своєї сестри. При цьому [PERSON], якій судом неодноразово було роз'яснено положення частини третьої статті 10, статей 57, 63 - 66 Цивільного процесуального кодексу України (щодо обов'язку доказування підстав позову та щодо доказів, якими ці підстави доказуються), не подала будь-яких доказів того, що [PERSON] має змогу надавати матеріальну допомогу сину - [PERSON]. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] необхідно відмовити.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-12 00:00:00

У лютому 2015 р. до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області звернулась [PERSON] із вищевказаним позовом. Вимоги позову обгрунтовані тим, що малолітній [PERSON], (батьками якого є сторони у справі) проживає разом із позивачем та перебуває на її утриманні, а відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання сина. У судове засідання сторони не з'явились. Позивач через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав повністю. Суд, враховуючи норму ст. 158 ЦПК України, вважає за можливе провести судовий розгляд за відсутності позивача та відповідача. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд вважає, що позов підлягає задоволенню враховуючи наступне. Відповідно до частини 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року № 2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, в період якого народився син - [PERSON], [INFO] Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 18.05.2011 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно наявної у справі довідки КП "Укржитлкомфорт" малолітня дітина сторін у даній справі знаходиться на утриманні позивачки та проживає разом із нею. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються з дня пред'явлення позову. Суд приходить до висновку, що стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, з відповідача на користь позивача в даній справі не суперечить закону, зокрема нормі ч. 2 ст. 110 СК України та не порушує прав інших осіб. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-22 00:00:00

У лютому 2015 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (надалі - відповідач), у якому просила встановити факт проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON] з квітня 1995 року по [INFO] року; визнати за позивачем право сумісної власності та право власності на ? частину квартири на квартиру [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що [INFO] року помер [PERSON], з яким позивач з січня 1993 року проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу. За час спільного проживання з [PERSON] була набута у власність квартира [ADDRESS]. Враховуючи, що від шлюбу [PERSON] з [PERSON], який було розірвано у 1995 році, залишилась донька [PERSON], яка є його спадкоємицею, позивач звернувся до суду із відповідним позовом. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити, посилаючись на доводи, викладені у позовній заяві. У судовому засіданні відповідач визнав позов у повному обсязі, подавши відповідну нотаріально завірену заяву. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що [INFO] року помер [PERSON] (актовий запис про смерть № 18066, складений Відділом реєстрації смерті у м. Києві). [PERSON] проживала із померлим однієї сім'єю з січня 1993 року, проте, офіційно шлюб між ними зареєстровано не було. Згідно п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справу про встановлення факту проживання однією сім"єю чоловіка та жінки без шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім"ю складають особи, які спільно проживають, пов"язані спільним побутом, мають права та обов"язки. Як вбачається із Свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER] від 11 червня 1999 року, [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб 04 квітня 1995 року. Факт проживання [PERSON] та [PERSON] з січня 1993 року підтверджується, зокрема, численними документами про купівлю спільного майна, та не заперечувався відповідачем у судовому засіданні. Якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними (ч. 1 ст. 74 СК України). У відповідності до ч. 2 ст. 17 ЗУ «Про власність» майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі. Згідно Свідоцтва про право власності на житло від 6 листопада 2000 року на праві приватної власності [PERSON] належала квартира [ADDRESS] Враховуючи, що вказана квартира була придбана померлим під час його проживання однієї сім'єю із позивачем, крім того, відповідачем позов визнаний у повному обсязі, суд приходить до висновку про обґрунтованість та законність позовних вимог, а відтак позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-02 00:00:00

У лютому 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в якій просить суд визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS]. В обґрунтування заявленого позову позивач посилалася на те, що їй на підставі приватної власності належить квартира [ADDRESS], відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 13 березня 2002 року. В її квартирі зареєстрований [PERSON], який з 2002 року в зазначеній квартирі не проживає, його особистих речей в квартирі немає, участі у веденні господарства не приймає. Таким чином, з 2002 року відповідач без поважних причин квартирою не користується, витрат по утриманню квартири не несе. У судове засідання позивач не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, однак в матеріалах справи є довіреність, якою відповідач [PERSON] уповноважує [PERSON] бути його представником в усіх закладах та установах щодо зняття його з реєстраційного обліку в квартирі [ADDRESS]. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що спірним житловим приміщенням є квартира [ADDRESS], яке належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 13 березня 2002 року (а.с. 8). У квартирі [ADDRESS] зареєстрований [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до акту, складеного ОСББ "Балашовська 9", встановлено, що у спірній квартирі [ADDRESS] зареєстрований [PERSON], [INFO], який з 2002 року в зазначеній квартирі не проживає, особистих речей його в квартирі немає, витрат по утриманню квартири не несе. Відповідачу ніхто не чинить перешкод у користуванні жилим приміщенням. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи те, що згідноакту, складеного ОСББ "Балашовська 9", відповідач з 2002 року не проживає в [ADDRESS], особистих речей його в квартирі немає, витрат по утриманню квартири відповідач не несе, суд вважає за необхідне визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS]. На підставі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачену суму судового збору в розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-31 00:00:00

У лютому 2015 року заявник [PERSON] звернувся із заявою до суду, в якій вказує, що на підставі рішення 2 сесії 24 скликання Лучківської сільської Ради народних депутатів від 21.05.2002 р. йому видано Державний акт на право приватної власності на землю серія [NUMBER] площею 5.87 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Лучківської сільської ради, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю [NUMBER]. В зв'язку з невірним зробленим записом в Державному акті в графі прізвище записаний [PERSON] замість [PERSON] ,заявник просить встановити факт належності йому Державного акту на право приватної власності на землю. Встановлення даного факту необхідно заявнику для отримання витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. У судовому засіданні заявник [PERSON] підтримав свої вимоги. Представник заінтересованої особи - відділ Держземагенства у Кобеляцькому районі Полтавської області в судове засідання не з'явився, від нього надійшла заява в якій він не заперечує проти задоволення заяви та прохає розглядати справу у його відсутність. Суд, заслухавши пояснення заявника, перевіривши та дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню. Згідно ст.256 ЦПК України "суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім"я, по-батькові, місце і час народження якої , що зазначені в документі, не збігаються з ім"ям, по-батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи , зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті". Судом встановлено, що на ім'я [PERSON] виписано свідоцтво про народження та свідоцтво про одруження (а.с.10-11). Дані факти також підтверджуються паспортними даними заявника (а.с. 4). З державного акту на право приватної власності на землю вбачається , що прізвище власника зазначено [PERSON] ( а.с.9). Дослідивши усі надані суду докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в державному акті помилково записано прізвище заявника [PERSON]. Таким чином, коли вимоги заявника знайшли своє підтвердження в судовому засіданні належними та допустимими доказами і, оскільки, вони мають для нього юридичне значення, то даний факт підлягає встановленню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-09 00:00:00

У лютому 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що за укладеним договором № 0020317 від 22 грудня 2005 року позивач взяв на себе зобов'язання надійно постачати відповідачеві електроенергію за адресою [ADDRESS] у необхідних йому обсягах, відповідно до граничної потужності, з гарантованим рівнем надійності, безпеки і якості, а відповідач - оплачувати одержану електричну енергію за встановленими тарифами у терміни передбачені договором. Відповідач умови договору належно не виконав і станом на 14 червня 2014 року має заборгованість в сумі 845,48 гривень. Просив стягнути з відповідача заборгованість в сумі 845,48 гривень. Представник позивача Конєва Л.Л. в судовому засіданні позов підтримала, викладене підтвердила. Відповідач Шимончук В.В. в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 22 грудня 2005 року між ВАТ "Київобленерго", правонаступником якого є ПАТ "Київобленерго" та відповідачем укладений договір № 0020317 про користування електричною енергією, за адресою [ADDRESS], що підтверджується копією договору (а.с.6-9). Відповідно до виписки з особової картки споживача (а.с.12) станом на 14 червня 2014 року відповідач має заборгованість в сумі 845 грн. 48 коп. Відповідно до ст.ст. 68, 162 ЖК України, наймач (власник) зобов'язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги, але оскільки боржник в добровільному порядку заборгованість за спожиту електроенергію не сплачує суд вважає за необхідне позов задовольнити, стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості та, відповідно до ст.88 ЦПК України, понесені судові витрати в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

У лютому 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до Городківської сільської ради про визнання права на спадкове майно, що залишилося після смерті [PERSON], який помер в селі Городківка [INFO] року. Після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно до складу якого входить земельна частка (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності ксп агрофірми "Колос". Зазначає, що з співмешканцем постійно проживала разом до дня його смерті і фактично прийняла спадщину, інших спадкоємців, крім неї, немає. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав зазначених у позовній заяві. Представник відповідача Городківської сільської ради в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані письмові матеріали справи, оцінивши зібрані докази, приходить до висновку, що вимоги позивача задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до роз'яснення в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР. Таким чином, спірні правовідносини регулюються нормами ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 524 ЦК України в ред. 1963 року, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно зі ст. 525 ЦК України в редакції 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого виконкомом Городківської сільської ради Крижопільського району 06 вересня 1999 року вбачається, що [PERSON] помер [INFO] року (а.с. 5). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме: на земельну частку (пай) ( довідка відділу Держземагенства у Крижопільському районі від 25. 03.2014 року (а.с. 6) та сертифікат на право на земельну частку (пай) (а.с. 4). Відповідно до письмової відповіді Крижопільської державної нотаріальної контори № 28/01-16 від 06.03.2015 року до майна померлого [PERSON] спадкова справа не заведена. Статтею 527 ЦК України в редакції 1963 року визначено коло осіб, які можуть бути спадкоємцями. Із пояснень представника позивача та змісту позовної заяви вбачається, що позивач [PERSON] проживала з [PERSON] в незареєстрованому шлюбі, відповідно позивач не може бути спадкоємцем першої черги. Будь-яких доказів, що позивач є спадкоємцем по закону чи по заповіту після смерті [PERSON], позивач та її представник суду не надали. За таких обставин у задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed