Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-22 00:00:00

У грудні 2019 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області звернулася [PERSON] з позовом до Салівської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області з позовною заявою про визнання права на земельну частку (пай). Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог вказувала, [INFO] помер батько позивача [PERSON] . [PERSON] являється єдиним спадкоємцем після смерті свого батька [PERSON] . Позивач зазначає, що її батько будучи членом Колгоспу імені Леніна Кременчуцького району, мав право на отримання права на земельну частку (пай) з земель Колективного сільськогосподарського підприємства «імені Леніна» Кременчуцького району Полтавської області, який є правонаступником колгоспу імені Леніна Кременчуцького району Полтавської області. [PERSON] був прийнятий в члени колгоспу імена Леніна Кременчуцького району Полтавської області у 1984 році, що підтверджується записом за № 1 в вкладиші до трудової книжки колхозника серія [NUMBER] , виданої на ім`я [PERSON] , 1911 року народження, згідно якої останній був прийняти на роботу в КСП імені Леніна їздовим в огородню бригаду (бувший колгосп імені Леніна), протокол № 5 від 18.03.1986 року, запис від 03.07.1984 року. При звільненні з роботи у колгоспі імені Леніна Кременчуцького району Полтавської області у 1988 році як пенсіонера, [PERSON] не було виключено з членів колгоспу імені Леніна. У 1996 році КСП імені Леніна отримало державний акт на право колективної власності на землю, в списки громадян-членів КСП, який додавався до державного акта на право колективної власності на землю, батько позивача внесений не був. На підставі викладеного позивач просив суд ухвалити рішення, яким визнати за нею як спадкоємця члена колгоспу імені «Леніна» Кременчуцького району Полтавської області [PERSON] , право на земельну частку (пай) розміром 3, 48 умовних кадастрових одиниць із земель колишнього колективного сільськогосподарського підприємства імені Леніна. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Пінчук Ю.В. в судове засідання не з`явилися. На адресу суду надали заяву про розгляд справи без їх участі, позовну заяву підтримали, просили її задовольнити. Представник відповідача Салівської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області в судове засідання не з`явились. Про дату і час слухання справи були повідомлені належним чином. Подати до суду заяву, згідно якої просили проводити слухання справи без їх участі, позов визнати в повному обсязі, факти викладені в позові підтвердили. Розглянувши матеріали справи, вивчивши доводи позову, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, суд дійшов наступного висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено та підтверджується наявними у справі доказами, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданого виконкомом Салівської сільської ради Кременчуцького району полтавської області, актовий запис № 15. [PERSON] являється дочкою померлого [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про її народження серія [NUMBER] , виданого Олександрівським районним РАЦС Кіровоградської області, актовий запис № 256, та Свідоцтвом про укладення шлюбу від 05.03.1968 року, виданого Володимирським РАЦС Знамянського району Кіровоградської області, актовий запис № 5. Батько позивача будучи членом Колгоспу імені Леніна Кременчуцького району, мав право на отримання права на земельну частку (пай) з земель Колективного сільськогосподарського підприємства «імені Леніна» Кременчуцького району Полтавської області, який є правонаступником колгоспу імені Леніна Кременчуцького району Полтавської області. Судом встановлено, що [PERSON] був прийнятий в члени колгоспу імена Леніна Кременчуцького району Полтавської області у 1984 році, що підтверджується записом за № 1 в вкладиші до трудової книжки колхозника серія [NUMBER] , виданої на ім`я [PERSON] , 1911 року народження, згідно якої останній був прийняти на роботу в КСП імені Леніна їздовим в огородню бригаду (бувший колгосп імені Леніна), протокол № 5 від 18.03.1986 року, запис від 03.07.1984 року. При звільненні з роботи у колгоспі імені Леніна Кременчуцького району Полтавської області у 1988 році як пенсіонера, [PERSON] не було виключено з членів колгоспу імені Леніна. У 1995 році колгосп імені Леніна Кременчуцького району полтавської області було реорганізовано в КСП імені Леніна, яке стало його правонаступником. У 1996 році КСП імені Леніна отримало державний акт на право колективної власності на землю, в списки громадян-членів КСП, який додавався до державного акта на право колективної власності на землю, батько позивача внесений не був. Таким чином, оскільки на час розпаювання земель КСП імені Леніна батько позивача [PERSON] був його членом, він має право на земельну частку (пай), а таке право самостійно позивач реалізувати не може, виникає необхідність в судовому захисту його прав та інтересів. Таким чином, [PERSON] не може реалізувати своє право на земельну частку (пай). Стаття 15\~ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16\~цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Частиною 1 ст.13\~ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням\~\~особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог\~\~і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених у цим Кодексом випадках. Згідно\~\~з\~\~частинами 1,5,6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права свободи чи інтереси інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до Постанови Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 року «Про трудові книжки колгоспів» п. 2 вказано «Встановити, що трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспів, в тому числі на членів риболовецьких колгоспів, з моменту прийняття їх в члени колгоспу». Відповідно до п.2 Указу Президент\~України від\~8\~серпня 1995\~р.\~№ 720/95\~"Про\~порядок паювання\~земель,\~переданих у\~колективну власність\~сільськогосподарським підприємствам\~і організаціям" право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Відповідно по п.24 Постанови пленуму ВСУ від 16.04.2004 N7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. N 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. Відповідно до ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку (абз.7 ст.1 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»). Зазначені правовідносини врегульовані Указом Президента України від 10.11.1994 року «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» із п.2 якого слідує, що місцеві Ради передають у колективну власність землі сільськогосподарським підприємствам, трудові колективи яких виявили бажання одержати землю у власність. Відповідно до зазначеного Указу кожному члену підприємства, кооперативу, товариства видається сертифікат на право приватної власності на земельну частку (пай) із зазначенням у ньому розміру частки (паю) в умовних кадастрових гектарах, а також у вартісному виразі. Кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства має право безперешкодно вийти з нього та одержати безкоштовно у приватну власність свою частку землі (пай) у натурі (на місцевості), що засвідчується державним актом на право приватної власності на землю. Відповідно до п.2 Указу Президента України від 08.08.1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Із зазначеного нормативного акта слідує, що право на земельну частку виникає у члена сільськогосподарського підприємства (в тому числі акціонерного товариства) з моменту одержання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю. Із ч.1 ст. 25 ЗК України слідує, що при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю). Відповідно до ч.5 ст.25 ЗК України особи, зазначені у ч. 1 ст. 25 ЗК України, мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» документами, що посвідчують право на земельну частку (пай) є, в тому числі, рішення суду про визнання права на земельну частку. Відповідно до положень ст. 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації - за межами населених пунктів. Відповідно до ч. 9, 10 ст.25 Земельного Кодексу України органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у процесі приватизації створюють резервний фонд земель за погодженням його місця розташування з особами, зазначеними в частині першій цієї статті у розмірі до 15 відсотків площі усіх сільськогосподарських угідь, які були у постійному користуванні відповідних підприємств, установ та організацій. Резервний фонд земель перебуває у державній або комунальній власності і призначається для подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначення. Аналізуючи зазначені норми права та встановлені в судовому засіданні\~\~обставини,\~\~суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість заявлених позовних вимог, які знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і тому\~\~їх задовольняє.

Outcome: approved