Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-15 00:00:00

У квітні 2019 року орган опіки та піклування виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області звернувся до суду із вказаним вище позовом, в якому просив відібрати малолітнього [PERSON] , [INFO] , від його матері [PERSON] , [INFO] , без позбавлення її батьківських прав; - стягнути із [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , у розмірі - 1014 грн. 00 коп. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, шляхом перерахування коштів на особистий рахунок дитини, з моменту подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] . Рішенням виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області від 23 жовтня 2011 року малолітнього [PERSON] влаштовано до сім`ї патронатного вихователя [PERSON] , у зв`язку з тим, що дитина залишилася без батьківського піклування, а саме: мати [PERSON] , відповідно до вироку Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 квітня 2011 року засуджена та відбуває покарання, а батько [PERSON] рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 квітня 2013 року позбавлений батьківських прав по відношенню до його сина, [PERSON] у зв`язку із ухиленням від виконання своїх батьківських обов`язків. Наказом Служби у справах дітей та сім`ї Броварської міської ради Київської області від 12 грудня 2014 року № 01-10-254 малолітнього [PERSON] було взято на первинний облік дітей, які залишилися без батьківського піклування, дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Рішенням виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області від 04 грудня 2014 року № 713 малолітнього [PERSON] вкотре влаштовано до сім`ї патронатного вихователя [PERSON] та рішенням від 16 грудня 2014 року № 733 йому надано статус дитини позбавленої батьківського піклування, у зв`язку з тим, що мати [PERSON] засуджена до позбавлення волі, а батько [PERSON] позбавлений батьківських прав. Рішенням виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області від 27 січня 2015 року № 36 малолітнього [PERSON] відраховано із сім`ї патронатного вихователя [PERSON] у зв`язку з переведенням дитини на спільне проживання та виховання до дитячого будинку сімейного типу на базі родини [PERSON] Довідкою від 16 травня 2017 року № 5 наданою Чернігівською виправною колонією № 44, [PERSON] відбувала покарання з 03 грудня 2014 року по 24 вересня 2018 року. Відповідач має декілька судимостей та майже постійно перебуває в місцях позбавлення волі або трималася під вартою. Після звільнення з місць позбавлення волі 31 жовтня 2018 року [PERSON] звернулася до служби із заявою про побачення з дитиною. Службою у справах дітей Броварської міської ради Київської області направлено лист до служби у справах дітей та сім`ї Фастівської районної державної адміністрації щодо погодження з мамою-вихователькою, [PERSON] місця, днів та годин побачень [PERSON] на, що була надана відповідь із заявою мами-виховательки щодо зустрічей її вихованця з біологічною матір`ю та визначено дні побачень. [PERSON] роз`яснені підстави повернення дитини на виховання та наголошено про необхідність подати відповідні документи, а саме, довідку про звільнення з місць позбавлення волі та довідки про дохід. Крім того, їй повідомлено про термін звернення щодо повернення дитини та про засідання комісії на, що 09 січня 2019 року [PERSON] звернулася із заявою про повернення їй сина. Оскільки до поданої заяви вона не надала необхідних документів 18 січня 2019 року їй було надіслане повідомлення щодо надання повного пакету документів на комісію з питань захисту прав дитини до 06 лютого 2019 року. 29 січня 2019 року працівники служби у справах дітей Броварської міської ради та Броварського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді здійснили візит за адресою проживання [PERSON] : [ADDRESS] . У даній квартирі зареєстровані окрім неї ще п`ятеро осіб. Дане помешкання має одну кімнату, загальною площею 31,5 кв.м., житловою площею 17,8 кв.м. Санітарно-гігієнічні умови проживання задовільні. Газопостачання відключене за борги, зі слів відповідача борги по сплаті за комунальні послуги відсутні. 12 лютого 2019 року під час телефонної розмови головного спеціаліста, служби у справах дітей з мамою-вихователькою щодо зустрічей [PERSON] з мамою, жінка повідомила, що в період новорічних свят [PERSON] не приїздила. У зазначений термін була лише три рази. Рішенням виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області від 19 лютого 2019 року № 199 [PERSON] надано висновок щодо неможливості передачі їй малолітнього сина [PERSON] , у зв`язку з тим, що наявні причині, які перешкоджають їй виконувати батьківські обов`язки. Рішенням виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області від 19 лютого 2019 року № 200 надано висновок до суду щодо відібрання малолітнього [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав Органом опіки та піклування виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області від 19 лютого 2019 року № 04-22/176 розглянуто питання щодо надання висновку до суду про доцільність відібрання малолітньої дитини від його матері без позбавлення її батьківських прав. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Пояснення надала аналогічні змісту позовної заяви. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнала, проти його задоволення не заперечувала. Вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області від 23 січня 2015 року (а.с. 10). Відповідно до рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 квітня 2013 року [PERSON] , [INFO] , позбавлено батьківських прав стосовно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 11-13). Відповідно до рішення виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області від 04 грудня 2014 року № 713 малолітнього [PERSON] влаштовано на виховання та спільне проживання у сім`ю патронатного вихователя [PERSON] , у зв`язку із тим, що його мати [PERSON] , вироком суду засуджена до позбавлення волі, а батько [PERSON] , заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області 12 квітня 2013 року позбавлений батьківських прав відносно свого малолітнього сина. Згідно із наказом Служби у справах дітей та сім`ї Броварської міської ради Київської області від 12 грудня 2014 року № 01-10-254 малолітнього [PERSON] взято на первинний облік дітей, які залишилися без батьківського піклування, дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Рішенням виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області від 16 грудня 2014 року № 733 малолітньому [PERSON] , [INFO] , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Відповідно до рішення виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області від 27 січня 2015 року № 36 малолітнього [PERSON] відраховано із сім`ї патронатного вихователя [PERSON] у зв`язку з влаштуванням до дитячого будинку сімейного типу [PERSON] . Розпорядженням Фастівської районної державної адміністрації Київської області від 27 січня 2015 року № 13-од малолітнього [PERSON] влаштовано до дитячого будинку сімейного типу на базі родини [PERSON] . Згідно із довідкою від 16 травня 2017 року № 55, наданою Чернігівською виправною колонією № 44, [PERSON] відбувала покарання в даній колонії з 03 грудня 2014 року по 24 вересня 2018 року. Відповідно до листа служби у справах дітей та сім`ї Фастівської районної державної адміністрації від 18 січня 2019 року № 01-11/54 [PERSON] з моменту отримання дозволу на зустрічі з дитиною періодично відвідувала сина. В ході бесіди з працівниками служби хлопчик підтвердив те, що хоче проживати з мамою і просить передати його їй. Із акту обстеження умов проживання № 33 від 29 січня 2019 року, проведеного спеціалістами Служби у справах дітей та сім`ї Броварської міської ради Київської області, відділу профілактики та захисту прав дітей служби у справах дітей Броварської міської ради Київської області та Броварського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, за фактичним місцем проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , вбачається, що квартира однокімнатна не приватизована, відповідальним квартиронаймачем є [PERSON] , мати [PERSON] Загальна площа квартири 31,5 кв.м., житлова площа 17,8 кв.м. Санітарно-гігієнічні умови проживання задовільні. Газопостачання відключене за борги, зі слів [PERSON] боргів за електропостачання та опалення не має. В кімнаті є письмовий стіл, розкладне крісло, диван, диван-ліжко та меблева стінка. Згідно із рішенням виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області від 19 лютого 2019 року № 199 [PERSON] надано висновок щодо неможливості передачі їй малолітнього сина [PERSON] , у зв`язку з тим, що наявні причині, які перешкоджають їй виконувати батьківські обов`язки. Із наданого до суду висновку від 19 лютого 2019 року № 04-22/176 вбачається, що орган опіки та піклування виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області вважає за доцільне відібрати малолітню дитину [PERSON] від його матері [PERSON] без позбавлення батьківських прав. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із частиною другою та третьою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до частини четвертої статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. За змістом частини першої статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Відповідно до пункту 2 частини першоїстатті164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в абзаці другому пункт 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" вказав на те, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, чергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до статті 6 вказаної Конвенції, держави-учасниці визнають, що кожна дитина має невід`ємне право на життя. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину (статті 19 Конвенції про права дитини). За принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Відповідно до частини восьмої статті 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. При цьому відібрання дитини - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, в зв`язку з чим у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Відповідно до вимог статті 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною третьою статті 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частин першої та другої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як встановлено частиною першою статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Вирішуючи питання щодо заявлених вимог про стягнення аліментів на утримання дитини, суд враховує, що відповідачка інших осіб на утриманні не має, є працездатною за віком та станом здоров`я, тому має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання своєї дитини. Разом з тим, суд вважає за доцільне стягнути аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі - 1 059 грн. 00 коп., з урахуванням також розміру прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, а також спільного обов`язку батьків щодо утримання неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Таким чином, аліменти підлягають стягненню з дня пред`явлення позивачем до суду позову, а саме із 04 квітня 2019 року. Згідно із статтею 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень, зокрема, у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Суд приходить до висновку про необхідність допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з відповідача аліментів за один місяць. Факт ухилення відповідачки [PERSON] від належного виконання нею своїх батьківських обов`язків стосовно малолітнього [PERSON] , [INFO] знайшов своє підтвердження в суді наданими позивачем доказами. Відповідачка проти відібрання від неї дитини та стягнення аліментів на його утримання не заперечувала. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню оскільки є обґрунтованими та законними, послідовними та логічними і саме головне не суперечать інтересам дитини, а навпаки сприятимуть його безпечному вихованню, навчанню та життю. Відповідно до статті 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Стягненню із відповідача на користь держави підлягає судовий збір у розмірі - 1 921 грн. 20 коп.

Outcome: approved