Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-12 00:00:00

У травні 2018 року позивач звернулась до суду з вимогою про визнання виконавчого напису таки, що не підлягає виконанню. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 23 липня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та позивачем було укладено договір про надання споживчого кредиту № KIG0AK2276594V, за умовами якого банк зобов'язувався надати кредитні кошти у розмірі 33 623,29 дол. США з відсотковою ставкою 0,84 % на місяць на суму залишку, строком до 23 липня 2014 року. Через складну ситуацію в країні, у позивача виникла заборгованість за кредитом. 22.03.2018 року позивачем було отримано постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження за виконавчим написом нотаріуса. Враховуючи те, що з 2015 року позивач оскаржує в судовому порядку кредитний договір та ту обставину, що вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А., виконавчий напис № 10989 від 16.11.2017 року зроблено з порушенням вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та статті 20 Закону України «Про заставу», позивач просила позов задовольнити та визнати виконавчий напис № 10989 від 16 листопада 2017 року таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою суду від 18 травня 2018 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення осіб. 04.06.2018 року позивач звернулась до суду з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 08.06.2018 року клопотання позивача залишено без задоволення. Відповідач та треті особи, у встановлений законом строк, не направили на адресу суду відзив на позовну заяву. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши письмові докази у їх сукупності приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 23 липня 2007 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту № KIG0AK2276594V, за умовами якого згідно п. 7.1. банк зобов'язується надати позичальнику кредитні кошти шляхом перерахування на поточний рахунок автосалона коштів у розмірі 33 623,29 дол. США, а боржник зобов'язаний повернути кошти до 23 липня 2014 року включно, зі сплатою відсоткової ставки за користування кредитом 0, 84% на місяць на суму залишку. Не заперечуючи факту отримання кредиту та відсутності грошової стабільності та коштів на його повернення, позивач визнає, що утворилась заборгованість. Разом з цим, підставою для звернення до суду є незаконність вчиненого нотаріусом виконавчого напису. Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, у спосіб визначений статтею 16 ЦК України. Як вбачається з матеріалів справи, 16 листопада 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського нотаріального округу Завалієвим А.А. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 10989. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно п.3.1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. за № 296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі та встановити і зазначити про це у рішенні, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису (правова позиція Верховного Суду України від 05.07.2017 р. у справі №6-887цс17). Згідно зі статтею 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Таким чином, з наведених приписів вбачається, що нотаріус, перш ніж вчинити виконавчий напис, повинен перевірити, чи підпадає заявлена вимога під той вид заборгованості, про який ідеться в Переліку, чи подані всі передбачені Переліком документи, чи оформлені такі документи належним чином, чи підтверджують подані документи безспірність заборгованості боржника перед кредитором та прострочення виконання зобов'язання, чи не виник спір між зацікавленими особами, чи не минув встановлений законодавством строк для вчинення виконавчого напису. Відповідно до пункту 1 Переліку для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", що діяла на момент вчинення Виконавчого напису, внесено зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, відповідно до пункту 2 яких доповнено перелік стягненням заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин - кредитних договорів, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов'язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та ст.ст. 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», на підтвердження факту безспірності заборгованості ПАТ «КБ «Приватбанк» мали б надати нотаріусу первинні бухгалтерські документи, чеки, квитанції, та інше, які підтверджують факти оплати або неналежної оплати. Документами, які підтверджують безспірність заборгованості, не можуть бути розрахунок заборгованості чи довідка про існування заборгованості, складені банком. Останні є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків банку і не можуть слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог відповідача до позивача. Належними доказами є первинні облікові документи, оформлені у відповідності до Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні», Постанови правління НБУ №566, Постанови правління НБУ № 174 - виписки з рахунку, платіжні доручення, меморіальні ордери та ін. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред'явлених до нього вимог і визнанні їх. Зокрема, документом, що може (з врахуванням заяв чи листів боржника) підтверджувати такий факт, є отримання боржником вимоги стягувана про звернення стягнення на предмет застави з підписом боржника про його отримання. Аналізуючи все вищевказане можна прийти до висновку, що у розпорядженні нотаріуса були відсутні, необхідні для стягнення заборгованості у безспірному порядку: оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв'язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов'язання; довідка фінансової установи про ненадходження платежу. З виконавчого напису від 16 листопада 2017 року вбачається, що стягнення здійснюється за період з 23 липня 2007 року по 29 серпня 2017 року, що виходить за межі трирічного строку, встановленого ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Крім того, ПАТ КБ «ПриватБанк» не направив позивачу за тридцять днів претензію про відшкодування заборгованості за кредитним договором. Наявна в матеріалах справи претензія, адресована на ім'я позивач, направлена на помилкову адресу, яка не відповідає адресі вказаній в кредитному договорі № KIG0AK2276594V від 23 липня 2007 року Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню знайшли своє підтвердження та підлягають задоволенню. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати понесені позивачем з оплати судового збору в розмірі 704,80 грн. підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved