Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-22 00:00:00

01 липня 2019 року представник позивача звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 10 серпня 2002 року вона уклала шлюб з [PERSON] , зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Павлоградського міського управління юстиції в Дніпропетровській області, актовий запис №404. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося, тому що сторони мають різні погляди на сімейне життя та обов`язки. На підставі чого в сім`ї відбувалися сварки, які поступово призвели до того, що вони зовсім стали чужими людьми. Можливості зберегти сім`ю немає. Подружні відносини між ними припинилися з листопада 2018 року. Ведення спільного господарства між ними припинено, зокрема немає спільного бюджету. Вважає, що подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Між сторонами відсутні спори з приводу розподілу спільного майна та про утримання дітей. Просить розірвати шлюб. 10 липня 2019 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська по справі було відкрито провадження в порядку загального позовного провадження (а.с.22). 23 липня 2019 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов в якому він заперечує проти розірвання шлюбу та просить відмовити у задоволенні позовних вимог позивача (а.с.26-29). 22 жовтня 2019 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська сторонам було надано строк для примирення до 23 грудня 2019 року (а.с.45-46). 23 грудня 2019 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська провадження по справі було поновлено та призначено судове засідання (а.с.48). Позивач [PERSON] у судовому засіданні після надання судом строку на примирення, позов підтримала та пояснила, що за час строку для примирення, вони не примирилися з відповідачем, нічого не змінилося, тільки ускладнилося, вони не мають взаємопорозуміння, з приводу дитини багато спорів, дитина страждає, коли вони сваряться. Просила задовольнити позов. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні після надання судом строку на примирення пояснив, що дружина на будь-який діалог не йде, все закінчується сварками, розлучення це крайня міра, шкода, що до цього дійшло, просив врахувати думку дружини, від їх сварок дійсно страждає дитина, можливо після розлучення їх стосунки покращаться. Приймаючи до уваги позицію позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 10 серпня 2002 року, шлюб зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Павлоградського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №404 (а.с.14). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] (а.с.15). Також судом встановлено, що між сторонами по даній справі сімейні стосунки припинились з листопада 2018 року. Зберігати сім`ю позивач не бажає та наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. Згідно ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.97) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що відповідає ст.51 Конституції України. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.48, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі припинені, суд дійшов висновку про те, що сім`я сторін розпалася остаточно, примирення бути не може і шлюб підлягає розірванню. Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved