Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-11 00:00:00

01.07.2019. [PERSON] , звернулася до суду із вказаною позовною заявою, в обґрунтування якої вказала, що 22.06.2016 р . її чоловік, відповідач у справі, [PERSON] продав [PERSON] за 141176 грн. нежитлову будівлю за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Донченко В.Л. за реєстровим номером 670. Грошові кошти від продажу не отримував. Вважає даний договір недійсним через помилку, тому як [PERSON] не володіє українською мовою, при підписанні правочину вона наполягала на здійсненні перекладу фахівцем із знанням азербайджанської мови, підпис в договорі поставила, вважаючи що підписує договір іпотеки в забезпечення укладеного між відповідачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] договору займу в розмірі 50000 доларів США. Будь-які роз`яснення щодо дійсної природи правочину, розуміння нею умов та наслідків правочину їй були не зрозумілі. Позивач [PERSON] з відповідачем [PERSON] перебувають у шлюбі з 10.06.2004 р.. [PERSON], як співвласник приміщення надавала згоду для укладення зазначеного договору купівлі-продажу нежитлового приміщення. Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 02.07.2018 р. відкрито провадження у даній справі, визначено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 05.09.2018 р.. У судовому засіданні 05.09.2018 р. було оголошено перерву до 17.10.2018 р.. В зв`язку з зайнятістю судді в іншому провадженні розгляд справи 17.10.2018 р. не відбувся, в зв`язку з чим справу було знято з розгляду на 22.11.2018 р.. У підготовчому судовому засіданні 22.11.2018 р. на виконання вимог ч.2 ст.197 ЦПК України судом було здійснено визначені у вказаній нормі дії, необхідні для забезпечення правильного та своєчасного розгляду справи по суті. Ухвалою суду від 22.11.2018 р. закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 23.01.2019 р. 23.01.2019 р. оголошено перерву у судовому засіданні до 26.02.2019 р. для надання представником позивача копії рішення у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] і [PERSON] , третя особа: [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу від 22.06.2016 р. нежитлової будівлі по [ADDRESS] удаваним правочином. 26.02.2019 р. справа не розглядалась (знято з розгляду) у зв`язку із зайнятістю судді в іншому провадженні, наступна дата судового засідання призначена на 19.03.2019 р. 19.03.2019 р. оголошено перерву у судовому засіданні до 25.04.2019 р. для підготовки до судових дебатів. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Ткаченко О.П. підтримав позовні вимоги. Крім іншого, зазначив, що подані відповідачами у судовому засіданні копії рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.10.2017 р. та постанови Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.09.2018 р. не можуть бути прийняті судом до уваги, так як подані з порушенням вимог статті 83 ЦПК України. Відповіач [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги визнав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] позов не визнав, зазначив, що судом вже розглядався аналогічний позов [PERSON] про визнання того ж договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 22.06.2016 р. удаваним правочином. Рішенням суду від 24.10.2017 р., яке набрало законної сили, відмовлено тому просить також відмовити в задоволенні позову. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, належним чином повідомлена, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов не визнає у повному обсязі (а.с.85), та відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що твердження позивачки спростовується обставинами, які були встановлені Тернівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області та Апеляційним судом Дніпропетровської області при розгляді справ № 215/51/17 та 215/1724/18. Позови обґрунтовувались такими ж обставинами та нормами законів, як і в даному позові (а.с.115-118). Третя особа - приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Донченко В.Л., в судове засідання не з`явилась, належним чином повідомлена, надала суду пояснення щодо позовної заяви, в якому зазначила, що заперечує проти позовних вимог у повному обсязі. Посвідчення згоди [PERSON] на вчинення [PERSON] продажу нежитлової будівлі відбулося у відповідності до приписів, як Закону України «Про нотаріат», так і Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5. На виконання зазначених приписів нотаріусом перед підписанням позивачкою оскаржуваної згоди, було проведено з нею розмову. Спілкувалась вона з нею особисто, без присутності інших осіб. Розмовляли з нею російською мовою, оскільки їй було так зручніше, нотаріусом було роз`яснено, який документ вона підписує, та наслідки його підписання. Позивачці було зрозуміло, що вона підписує згоду на укладання її чоловіком договору купівлі-продажу нерухомого майна. Пересвідчившись, що позивачка дійсно усвідомлює природу згоди і її наслідки, нотаріусом було вчинено нотаріальну дію - засвідчено справжність підпису на згоді. Оскільки [PERSON] повідомила, що розуміє українську мову, але не може читати, то нотаріусом було зачитано текст згоди вголос та проставлено відповідну відмітку на згоді. Згоду власноруч підписала позивачка, і, як вбачається, підпис зроблений українською, а не азербайджанською мовою. Жодної відмови від підписання згоди, вимоги про надання їй перекладача не надходило. Звертає увагу суду на те, що вона була допитана як свідок в судовому засіданні в Апеляційному суді Дніпропетровської області під час розгляду справи № 215/51/17 за позовом позивачки до [PERSON] , [PERSON] , третя особа - [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу нежитлової будівлі по [ADDRESS] від 22.06.2016 р. удаваним правочином, та який обґрунтовувався незнанням позивачкою української мови. Рішення суду першої інстанції було залишено без змін постановою суду апеляційної інстанції, у задоволені позову було відмовлено. Судами було зроблено висновок про недоведеність позивачем незнання української мови, як підставу визнання угоди удаваним правочином (а.с. 137-138). Вислухавши сторони, дослідивши письмові докази суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до ст.655-662 ЦК України за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно з нормами, викладеними у ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). За приписами ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Згідно зі ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. У разі визнання правочину недійсним особа, яка помилилася в результаті її власного недбальства, зобов`язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Сторона, яка своєю необережною поведінкою сприяла помилці, зобов`язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Судом встановлено, що 22.06.2016 р. приватним нотаріусом криворізького міського нотаріального округу Донченко В.Л. посвідчено договір купівлі-продажу нежитлової будівлі, відповідно до якого [PERSON] продав [PERSON] за 141176 грн. нежитлову будівлю магазину по [ADDRESS] (а.с. 39-40; 77-78). Вказана угода посвідчена нотаріально, а дружина продавця [PERSON] дала згоду на продаж спільного сумісного майна подружжя, про що є її нотаріально посвідчена заява (а.с. 79). Отже, згода другого з подружжя на відчуження спільного сумісного майна надана у письмовій формі з дотриманням частини четвертої статті 203 ЦК України. В даному випадку за договором купівлі-продажу його сторонами є [PERSON] (продавець) і [PERSON] (покупець). Таким чином, [PERSON] як встановлено судом та визнається сторонами, не є стороною за договором купівлі-продажу. Законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без належної письмової згоди одного з подружжя, а тому при наявності спору щодо вчинення правочину з відчуження майна без належної письмової згоди одного з подружжя на це, за умови наявності іншої згоди, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Крім того, посилання позивача [PERSON] на оману з боку чоловіка [PERSON] , та з урахуванням того, що дружина не є стороною договору купівлі-продажу, повністю кореспондуються з правилами ст.ст. 69, 71 Сімейного кодексу України щодо права подружжя на спільну сумісну власність та можливість поділу вказаної власності в разі порушення прав дружини. [PERSON] не позбавлена можливості звернення до суду з позовом до чоловіка про стягнення грошової компенсації за частку в спільному майні подружжя. Відповідно до ч.4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішеннями Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.10.20017 р. та від 25.04.2020, що набрало законної сили встановлено, що посилання позивача [PERSON] на незнання державної мови є сумнівним, оскільки посвідку на постійне проживання в Україні вона отримала у 2012 році (а.с.11), з 2004 року перебуває в шлюбі з [PERSON] , шлюб зареєстровано в Жовтоводському міському відділі РАЦС (а.с.8). Перебуваючи у нотаріуса, позивач підписала заяву, клопотання щодо не знання мови на якій посвідчувалася угода не заявляла. Крім того, свідки [PERSON] і [PERSON] підтвердили надуманість доводів позивача, щодо незнання державної мови (а.с.119-135). Крім того, при розгляді апеляційної скарги на рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.10.2017 р. була допитана в судовому засіданні в апеляційній інстанції нотаріус, яка підтвердила, що [PERSON] перед підписанням заяву було прочитано вголос і остання розуміла яка угода укладається та підписала заяву особисто. Заперечення представника позивача щодо не прийняття поданих відповідачами у судовому засіданні доказів, а саме: копій рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.10.2017 р. та від 25.04.2019 та постанови Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.09.2018 р. суд відхиляє, оскільки відповідно до ч.1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п.4 ч.2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Враховуючи, що відповідачі при подачі заяви від 28.11.2018 р. про розгляд справи у їх відсутність вказали про наявність зазначених доказів, проте їх до вказаної заяви не подали, а позивач і її представник, будучи обізнаними з існуванням рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.10.2017 та від 25.04.2019, а також постанови Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.09.2018, не вважали за необхідне подати їх суду, посилаючись на недоцільність їх дослідження, суд, маючи сумніви у добросовісному здійсненні позивачем та її представником виконання обов`язків щодо подання доказів, вважає подані відповідачами докази належними, допустимими, достовірними та достатніми. Також, суд звертає увагу на те, що позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Донченко Вікторія Леонідівна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлової будівлі, що є предметом даного розгляду, як і інші процесуальні заяви, що подані у справі позивачами, складені українською мовою та підписані, зокрема, самою [PERSON] , без будь-яких приміток щодо неможливості прочитати самостійно або прочитання вголос. Отже, суду не доведено незнання позивачем [PERSON] державної мови, як підстави для визнання договору купівлі-продажу недійсним, оскільки її доводи спростовуються дослідженими судом доказами. Таким чином, суд приходить до висновку, що заявлений позов не відповідає вимогам закону та за наявності нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, дотримання прав сторін при його посвідченні - в задоволенні позову слід відмовити. На підставі ст.ст. 203, 215, 216, 229, 655-662 ЦК України,

Outcome: dismissed