Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-23 00:00:00

01 серпня 2018 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - позивач, АТ КБ «Приватбанк») звернулося в суд з позовом до[PERSON] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 19 715,76 грн. за кредитним договором №б/н від 27 листопада 2013 року. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 27 листопада 2013 рокувідповідач отримав кредит у розмірі 8 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання за договором. Станом на 08.07.2018 року заборгованість за кредитним договором становить - 19 715,76 грн., в тому числі: заборгованість за тілом кредиту - 5 635,11 грн., заборгованість по процентах за користування кредитом - 11 365,61 грн., заборгованість за пенею - 1 300,00 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 915,04 грн. - штраф (процентна складова). З наведених мотивів та підстав позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість в розмірі - 19 715,76 грн. за кредитним договором № б/н від 27 листопада 2013 року та понесені судові витрати по справі. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, щодо ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідач в судове засідання не з'явився однак подав на адресу суду письмову заяву в якій просить суд розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнає в частині стягнення тіла кредиту, процентів та пені, а в частині стягнення штрафу просить суд відмовити у задоволенні позову. Крім того у цій же заяві відповідачем заявлено клопотання про розстрочення виконання судового рішення на 12 місяців, яке обґрунтоване тяжким матеріальним становищем відповідача. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 27 листопада 2013 рокувідповідач отримав кредит у розмірі 8 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Пунктом 1 ст. 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Станом на 08.07.2018 року заборгованість за кредитним договором становить - 19 715,76 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом - 5 635,11 грн., заборгованість по процентах за користування кредитом - 11 365,61 грн., заборгованість за пенею - 1 300,00грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 915,04 грн. - штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком суми боргу, який доданий до позову. Враховуючи вищевикладене, відповідач істотно порушив умови кредитного договору, ст. 526, 527, 530, 1048, 1050, 1054 ЦК України, в зв'язку з чим утворилась заборгованість, а тому позовні вимоги в частині стягнення основної суми боргу та процентів за користування кредитними коштами є правомірними і їх слід задовольнити в цій частині. Однак, суд не може погодитися з одночасним застосуванням позивачем цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання грошового зобов'язання у вигляді пені та штрафу, з наступних підстав. Умовами укладеного між сторонами кредитного договору передбачена відповідальність позичальника у вигляді сплати пені та штрафу у разі прострочення виконання зобов'язання. Із змісту позовної заяви вбачається що в обґрунтування позовних вимог позивач посилався на прострочення відповідачем виконання зобов'язання. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене, та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів за порушення умов договору слід відмовити, оскільки встановлено, що позичальник допустив порушення умов укладеного кредитного договору, за що позивач щоденно нараховує відповідачу пеню, а стягнення штрафу носить разовий характер, у зв'язку з тим, що порушенням позичальником будь-якого грошового зобов'язання на строк понад 30 днів, що змушує позивача звернутись до суду з позовом, а тому за порушення умов укладеного кредитного договору підлягає стягненню з відповідача в судовому порядку пеня. Аналогічна правова позиція викладена постановах Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року №6-2003цс15, а також від 11 жовтня 2017 року №6-1374цс17. З огляду на вищевикладене, на думку суду, не підлягає до задоволення позовна вимога про стягнення з відповідача 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 915,04 грн. - штраф (процентна складова), оскільки до позивача вже застосована цивільно-правова санкція за порушення строку виконання грошового зобов'язання -пеня у розмірі 1 300,00 грн. Підсумовуючи все вищевикладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, а саме стягнути із [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 27 листопада 2013 року у загальному розмірі 18 300,72 грн. з яких: 1) 5 635,11 грн. - основна сума боргу; 2) 11 365,61 грн. - проценти за користування кредитом; 3) пені у розмірі 1 300,00 грн. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити у зв'язку з їх безпідставністю. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як слідує з матеріалів справи, за подання даного позову Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» платіжним дорученням сплатило судовий збір у розмірі 1 7620,00 грн. (а.с.1). Оскільки суд задовольняє позовні вимоги частково в сумі 18 300,72 грн., тому на користь позивача слід присудити у пропорційному розмірі судовий збір, що становить 1 635,54 грн. ((18 300,72 / 19 715,76) * 1 762)). При цьому, у зв'язку із визнанням позивачем позову, 50% (817,77 грн.) цієї суми слід безпосередньо стягнути з відповідача, а інші 50% (817,77 грн.) - повернути банку з Державного бюджету України. Частиною сьомою статті 265 ЦПК України визначено, що у резолютивній частині рішення суд має право вирішити питання про надання відстрочення або розстрочення виконання рішення. Оскільки відповідач заявив клопотання про розстрочення виконання рішення на 12 місяців, враховуючи, що відповідач має статус багатодітної матері, має на утриманні чотирьох дітей, офіційно працевлаштована, однак згідно наданої довідки з роботи її середній заробіток є недостатнім для сплати заборгованості у повному обсязі одним платежем, суд дійшов висновку про можливість задоволення вказаного клопотання. На підставі наведеного та

Outcome: partial