Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

У серпні 2013 року позивач [PERSON] акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про виселення, зазначивши, що між сторонами 12 вересня 2007 року був укладений кредитний договір №DN80FI00000144, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 53 187,50 доларів США строком до 11.09.2027. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» і відповідач [PERSON] 12 вересня 2007 року уклали договір іпотеки нерухомого майна №DN80FI00000144, згідно з яким відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме житловий будинок за адресою вулиця Краснопресненська, будинок 50 в місті Дніпропетровську. В порушення умов кредитного договору відповідач зобовязання за вказаним кредитним договором належним чином не виконував, тому позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням суду від 17.07.2012 було частково задоволені позовні вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки. Однак після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Однак до теперішнього часу відповідач не звільнив житловий будинок, а тому позивач просив суд виселити відповідача, та інших осіб, які зареєстровані або проживають у житловому будинку, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вулиця Краснопресненська, 50 із зняттям з реєстраційного обліку у органі МВС України, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. В судове засідання представник позивача [PERSON] не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач у судове засідання не зявився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання заперечень проти позову, у звязку з чим суд за згодою позивача вирішує справу в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 12 вересня 2007 року був укладений кредитний договір №DN80FI00000144, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 53 187,50 доларів США строком до 11.09.2027. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» і відповідач [PERSON] 12 вересня 2007 року уклали договір іпотеки нерухомого майна №DN80FI00000144, згідно з яким відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме житловий будинок за адресою вулиця Краснопресненська, будинок 50 в місті Дніпропетровську. Проте, в порушення умов кредитного договору, відповідач [PERSON] свої зобов'язання не виконує, допустив прострочення повернення кредиту і сплати відсотків за його користування, внаслідок чого за ним виникла заборгованість, яка не погашена. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Договором застави передбачено, що у випадку порушення Застоводавцем (Позичальником) зобовязань за кредитним договором, або за договором застави, Заставодавець зобовязаний передати предмет застави Заставодержателю в заклад. Як передбачено ст.ст.572, 575 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом, як передбачено ст.590 ЦК України. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 17 липня 2012 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення задоволені частково, а саме звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на будинок №50 по вулиці Краснопресненській в м. Дніпропетровську. Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. У ч.ч. 2 і 3 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» законодавець установлює певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч. 3 ст. 109 ЖК України. Вимога про добровільне звільнення житлового приміщення може бути направлена разом з вимогою, передбаченою ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку». Як роз'яснено у п.43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Частиною 4 ст.9, ст.109 Житлового кодексу України, ст.ст.39, 40 Закону України "Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. Примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Як вбачається з матеріалів справи позивачем 26 лютого 2013 року на адресу відповідача [PERSON] направлялася вимога про добровільне звільнення нерухомого майна, а саме домоволодіння №50 по вул. Краснопресненській в місті Дніпропетровську. Однак дана вимога залишилася без виконання відповідачем. За таких обставин, позовні вимоги позивача в частині виселення [PERSON] та зняття її з реєстрації є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Разом з тим, позовні вимоги щодо виселення інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у спірному житловому будинку задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не вказано конкретно осіб, крім відповідача, які підлягають виселенню з будинку, позовні вимоги про це до них не пред'являлися, клопотань щодо залучення цих осіб до участі у справі в якості співвідповідачів не заявлялося, доказів щодо реєстрації або проживання інших осіб в житловому будинку №50 по вулиці Краснопресненська в м. Дніпропетровську суду не надано. З урахуванням результату розгляду справи та відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 114 грн. 70 коп.

Outcome: partial