Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

У жовтні 2016 р. позивач [PERSON] звернулася з позовом до суду до відповідача [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування Києво- Святошинської районної державної адміністрації Київської області про позбавлення батьківських прав та призначення опікуна, посилаючись на те, що вона є законним представником своєї недієздатної доньки [PERSON], яка є інвалідом ІІ групи, що підтверджується також рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04.07.2016 р. Так позивач вказує, що 23.04.2004 р. між її донькою [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, актовий запис - № 49. Від шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження Серія - [NUMBER] від 19.08.2004 р. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28.09.2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано. Позивач зазначає, що батько малолітнього [PERSON] - [PERSON] вихованням дитини не займається, матеріальної допомоги не надає, не цікавиться життям та здоров»ям дитини. Позивач зазначає, що вона самостійними силами намагається матеріально забезпечити, доглядати та виховувати малолітнього [PERSON]. Посилаючи на вищевикладене та норми закону, позивач просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO]; призначити [PERSON] опікуном над малолітньою дитиною [PERSON], [INFO]. В судове засідання позивач не з»явилась, звернулась до суду із заявою про слухання справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з»явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявсь належним чином, причини неявки суду не повідомляв. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області в судове засідання не з'явився. Про розгляд справи повідомлявся належним вином. Надіслав на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутність. За згодою позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши сторін в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Згідно положень ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28.09.2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області 23 квітня 2004 року, актовий запис № 49- розірвано. Від шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження видане виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області від 19.08.2004 р., Серія - [NUMBER], актовий запис - № 284. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області у справі № 369/12893/15-ц за заявою [PERSON], заінтересована особа - Орган опіки та піклування Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області про визнання [PERSON], [INFO], недієздатною та призначення опікуна - визнано недієздатною [PERSON], [INFO], уродженку селища Калинівка Васильківського району, Київської області, ІПН [NUMBER],яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Встановлено опіку над [PERSON], [INFO], уродженки селища Калинівка Васильківського району, Київської області, ІПН [NUMBER],яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та призначити її опікуном [PERSON], [INFO], уродженку м. Васильків,Київської області, ІПН [NUMBER],яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Батько малолітнього [PERSON] - [PERSON] вихованням дитини не займається, матеріальної допомоги не надає, не цікавиться життям та здоров»ям дитини. Відповідно до ч.2 п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального усвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. На підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини при Києво- Святошинській районній державній адміністрації від 17.12.2015 року № 6 (протокол № 23) орган опіки та піклування Києво- Святошинської районної державної адміністрації вважає за доцільне позбавлення батьківських прав батька [PERSON], який проживає за адресою: [ADDRESS] відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Вищезазначене свідчить про невиконання [PERSON], вимог ст.ст.150, 180 Сімейного кодексу України, яким передбачено обов'язок батьків виховувати та утримувати дитину. Відповідно до п. 2 ст. 164 СК України, це є підставою для позбавлення батьківських прав. З огляду на те, що відповідач не виконує своїх прямих обов'язків, щодо виховання дитини, не піклується її здоров'ям, фізичним, моральним та духовним розвитком, матеріально не забезпечує. Згідно зі ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Як встановлено вище, відповідачі не займаються вихованням сина, його матеріальним утриманням, не підтримують з ним ніяких стосунків, ухиляються від виконання батьківських обов'язків, не виявляють до дитини батьківської уваги та турботи. Відповідно до ч.2 ст 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов"язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст.180 СК України батьки зобов"язані утримувати дитину до досягненню нею повноліття. Суд вважає доведеним, що відповідач ухилився від виконання своїх обов'язків, оскільки він протягом тривалого часу не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, стан здоров'я, підготовку до самостійного життя. За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO], а тому він повинен бути позбавлений батьківських прав відносно нього. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч.4 ст.150 Сімейного Кодексу України батьки повинні поважати дитину. Стаття 155 цього ж кодексу встановлено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. З цього випливає, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, поведінка батьків повинна бути такою, щоб дитина сама тягнулася до них. Частиною 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Отже, із системного тлумачення ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, Сімейного кодексу України випливає, що при вирішенні спору щодо позбавлення батьківських прав, судом мають враховуватися передусім інтереси дітей. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Згідно із ч.2 ст. 66 Сімейного Кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 4 ст. 167 Сімейного Кодексу України якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Опіка (піклування) є особливою формою державної турботи про неповнолітніх дітей, що залишились без піклування батьків, та повнолітніх осіб, які потребують допомоги щодо забезпечення їх прав та інтересів. Опіка (піклування) встановлюється для забезпечення виховання неповнолітніх дітей, які внаслідок смерті батьків, хвороби батьків або позбавлення їх батьківських прав чи з інших причин залишились без батьківського піклування, а також для захисту особистих і майнових прав та інтересів цих дітей. Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 60 Цивільного кодексу України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Згідно з положеннями п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. Згідно положень ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодний доказ у справі не має для суду наперед встановленого значення. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі. Враховуючи наведене та

Outcome: approved