Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-11 00:00:00

01.09.2015 ТОВ «Українська мікрофінансова мережа» звернулось до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 5 014,20 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 28.05.2014 між ТОВ «Українська мікрофінансова мережа» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту № ЗП04-00080 (далі - кредитний договір). Згідно умов зазначеного кредитного договору відповідач отримала грошові кошти у розмірі 500,00 гривень строком на 14 днів та зобов'язалась повернути їх 11.06.2014. Факт отримання відповідачем грошових коштів за кредитним договором підтверджується видатковим касовим ордером. 11.06.2014 між сторонами укладена додаткова угода № 1 до вищезазначеного договору, якою продовжено термін користування кредитними коштами строком на 14 днів до 25.06.2014. Умови додаткової угоди передбачали повернення частини нарахованих відсотків в день її підписання, а частина, разом з єдиним платежем, мала б бути повернутою 25.06.2014. 11 та 25 червня 2014 року, відповідачем було сплачено всього 252,00 гривень, однак, єдиний платіж в розмірі 626 грн залишився неповернутим. 25.06.2014 між сторонами укладена додаткова угода № 2 до вищезазначеного договору, якою продовжено термін користування кредитними коштами строком на 28 днів до 09.07.2014. Умови додаткової угоди передбачали повернення частини нарахованих відсотків в день її підписання, а частина, разом з єдиним платежем, мала б бути повернутою 09.07.2014. 09.07.2014 відповідачем було сплачено 126,00 гривень, однак, єдиний платіж в розмірі 626,00 гривень залишився неповернутим. 09.07.2014 між сторонами була укладена додаткова угода № 3 до вищезазначеного договору, якою продовжено термін користування кредитними коштами строком на 42 дні, а саме до 23.07.2014. Умови додаткової угоди передбачали повернення частини нарахованих відсотків в день її підписання, а частина, разом з єдиним платежем, мала б бути повернутою 23.07.2014. Враховуючи викладене, відповідачем не було сплачено суму кредиту (єдиний платіж) в строк, зазначений п.2.2. кредитного договору, тому, станом на 24.07.2014, відповідач повинен сплатити позивачу єдиний платіж за кредитом у розмірі 626,00 гривень, відсотки за користування кредитними коштами (за час прострочення) в розмірі 3537,00 гривень, штраф в розмірі 100,00 гривень, а також пеню в розмірі 751,20 гривень, що всього складає 5014,20 гривень, а також судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 243,60 гривень та витрати на правову допомогу у розмірі 700,00 гривень. З вказаних підстав просить позов задовольнити. Представник позивача у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення судової повістки (арк. справи 54). 12.11.2015 представник позивача Петренко Є.С. через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи без участі представника позивача, не заперечувала проти постановлення заочного рішення. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином рекомендованим листом із повідомленням, причину неявки не повідомив. Як вбачається з довідки поштового відділення на конверті із поштовими відправленням судової повістки на 09.10.2015, конверт був повернутий на адресу суду за закінченням терміну зберігання (арк. справи 45), як вбачається з довідки поштового відділення на конверті із поштовими відправленням судової повістки на 26.10.2015, конверт був повернутий на адресу суду за закінченням терміну зберігання (арк. справи 47), як вбачається з довідки поштового відділення на конверті із поштовими відправленням судової повістки на 12.11.2015, конверт був повернутий на адресу суду за закінченням терміну зберігання (арк. справи 53), що свідчить про фактичну відмову відповідача від отримання судових повісток на поштовому відділенні. Відповідно до частини восьмої статті 76 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. За таких обставин, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів в порядку статті 224 ЦПК України. Суд, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, встановив наступне. 28.05.2014 між ТОВ «Українська мікрофінансова мережа» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту №ЗП04-00080. Згідно умов вказаного кредитного договору, відповідач отримав 500,00 гривень строком на 14 днів та зобов'язувався повернути їх 11.06.2014 (арк. справи 7 - 8). Як вбачається з видаткового касового ордеру від 28.05.2014, [PERSON] отримала від ТОВ «Українська мікрофінансова мережа» грошові кошти у розмірі 500,00 гривень на підставі договору фінансового кредиту №ЗП04-00080 (арк. справи 14). 11.06.2014 між сторонами укладена додаткова угода № 1 до вказаного договору, якою продовжено термін користування кредитними коштами строком на 14 днів, а саме до 25.06.2014. Умови додаткової угоди передбачали повернення частини нарахованих відсотків в день її підписання, а частина, разом з єдиним платежем, мала б бути повернута 25.06.2014 (арк. справи 10). 11 та 25 червня 2014 року відповідач сплатила позивачу грошові кошти у розмірі 252,00 гривень, що підтверджують прибуткові касові ордери (арк. справи 15). Однак, єдиний платіж в розмірі 626,00 залишився неповернутим. 25.06.2014 між сторонами укладена додаткова угода № 2 до вищезазначеного договору, якою продовжено термін користування кредитними коштами строком на 28 днів, а саме до 09.07.2014. Умови додаткової угоди передбачали повернення частини нарахованих відсотків в день її підписання, а частина, разом з єдиним платежем, мала б бути повернута 09.07.2014 (арк. справи 11). 09.07.2014 відповідач сплатила позивачу грошові кошти у розмірі 126,00 гривень, що підтверджує прибутковий касовий ордер (арк. справи 16). Однак, єдиний платіж в розмірі 626,00 гривень залишився неповернутим. 09.07.2014 між сторонами укладена додаткову угода № 3 до вищезазначеного договору, якою продовжено термін користування кредитними коштами строком на 42 дні, а саме до 23.07.2014. Умови додаткової угоди передбачали повернення частини нарахованих відсотків в день її підписання, а частина, разом з єдиним платежем, мала б бути повернута 23.07.2014 (арк. справи 12). З цього часу будь-які платежі від відповідача не надходили. 08.10.2014 ТОВ «Українська мікрофінансова мережа» надіслано лист-претензію за місцем проживання [PERSON], з вимогою погасити заборгованість за кредитним договором впродовж 20 календарних днів. Проте даний лист було проігноровано та жодних дій по сплаті заборгованості з її боку вчинено не було (арк. справи 18). У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, зокрема п.2.2., станом на 24.07.2014, за відповідачем утворилась заборгованість, яка складається з: 626,00 гривень - єдиний платіж за кредитом, 3537,00 гривень - відсотки за користування кредитними коштами (за час прострочення), 100,00 гривень - штраф, а також пеня в розмірі 751,20 гривень, а разом 5014,20 гривень. Вказане також підтверджується розрахунком суми заборгованості (арк. справи 32). Згідно п. 1.4. кредитного договору, за користування кредитним коштами позичальник сплачує кредитору плату в розмірі 1,8 (одна ціла вісім десятих) відсотки від суми наданого кредиту за кожен день користування ним, а також вартість послуг, пов'язаних із обслуговуванням кредиту, що підлягає сплаті в день повернення суми кредиту. Пунктом 2.2. казаного договору передбачено, що кредитні кошти та нараховані проценти за користування ними, повертаються позичальником у касу кредитодавця 11.06. 2014 єдиним платежем, що становить суму не менше 626,00 гривень, яка включає в себе розмір отриманих кредитних коштів в сумі 500,00 гривень та нарахованих процентів в сумі 126,00 гривень за відповідний період. Якщо зазначений платіж відповідачем поза межами вказаного строку, то він коригується на відповідну суму штрафів, пені, прострочених відсотків, строкових відсотків, простроченого кредиту та строкового кредиту. Відповідно до пункту 2.3.2. кредитного договору, сплата кредиту та процентів є обов'язком відповідача, здійснюється ним самостійно, в порядку та на умовах визначених у кредитному договорі без окремої письмової чи усної вимоги кредитора. Згідно з пунктом 3.4.2. кредитного договору, позичальник зобов'язаний своєчасно та повному обсязі виконувати зобов'язання за кредитним договором і не пізніше терміну, про який вказано в п.1.5. та п.2.2. (а саме, не пізніше 11 червня 2014 року) повернути отримані кредитні кошти разом із нарахованими процентами, а також сплачувати штрафні санкції, якщо такі будуть мати місце. Крім того, пунктом 4.1. кредитного договору визначено, що за несвоєчасну повну або часткові несплату єдиного платежу, сума якого визначена в п.2.2. кредитного договору відповідач має сплатити пеню в розмірі 4 (чотири) відсотки за кожен день прострочення, що обчислюється від суми єдиного платежу чи його частини, яка залишилася неповернутою. Також у пункті 4.2. кредитного договору вказується, що в разі несвоєчасної сплати єдиного платежу більш ніж як 3 дні від дати, визначеної в п.2.2., відповідач повинен сплатити кредитору штраф у розмірі 100,00 (сто) гривень. Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На порушення норм закону та умов договору відповідач свої зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, кредит у визначений договором строк не повернув, у зв'язку із чим у позивача наявні підстави вимагати виконання умов договору із застосуванням встановленим цим договором правових наслідків його неналежного виконання. За таких обставин, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог у цій частині. Щодо вимог про стягнення судових витрат у розмірі 243,60 гривень та витрат на правову допомогу у розмірі 700,00 гривень, суд зазначає наступне. В обґрунтування вимог про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 700,00 гривень, позивач зазначає наступне. Позивач зареєстрований у м. Івано-Франківську, на значній відстані від місця проживання боржника. За допомогою власних зусиль позивача, в штаті якого немає кваліфікованих спеціалістів у галузі права, видається неможливим захист у суді порушених прав без залучення юристів з метою отримання правової допомоги.Послуги юридичної фірми, з якою позивач уклав відповідний договір були платними, що встановлено п.6.1 договору. Відповідно до нього, за послуги, надані виконавцем, замовник сплачує грошову винагороду в розмірі 8 400, 00 гривень щомісячно. Сума грошової винагороди визначається сторонами та вказується у акті здачі-прийняття наданих послуг, підписаного сторонами. Після виконання умов договору та надання належного обсягу правової допомоги, сторонами договору було складено акт від 07.08.2015. Відповідно до вказаного акту, ціна однієї години підготовки (з подальшим поданням) позову по цій справі становила 350,00 грн. На підготовку та подання позову виконавцем послуг було витрачено дві години. Таким чином, вартість наданих послуг з правової допомоги становить 700,00 гривень. Після підписання акту, виконавцем послуг було виставлено рахунок-фактуру № СФ-0070815. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За змістом ст.ст. 79, 84 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, в тому числі, витрати на правову допомогу адвоката або іншого фахівця в галузі права. Процесуальне становище особи, яка надає правову допомогу, її права і порядок вступу у процес визначені ст. 56 ЦПК України. Зазначені особи відносяться до інших учасників процесу. Згідно зі ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Законом України від 20 грудня 2012 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» (далі - Закон № 4191-VI) встановлено граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу під час розгляду судами цивільних справ. В ст.1 цього Закону № 4191-VI, зазначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. При цьому необхідно враховувати, що правова допомога надається не тільки в судовому засіданні, а й пов'язана зі складанням позовної заяви, наданням усних консультацій, ознайомленням з матеріалами справи, проведенням необхідних розрахунків тощо. При обчисленні розміру компенсації необхідно врахувати всі витрати, які перебувають у причинному зв'язку із наданням правової допомоги у конкретній справі. Ці дії повинні бути необхідними для надання правової допомоги, а розрахована сума має бути справедливою. Виходячи з аналізу ст. ст. 84 та 88 ЦПК України та ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Статтею 33 Правил адвокатської етики, схвалених Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури при Кабінеті Міністрів України 01.10.1999 року, єдиною допустимою формою отримання адвокатом за надання правової допомоги клієнту є гонорар. Гонорар, отримуваний адвокатом за надання правової допомоги. Повинен бути законним за формою і порядком внесення і розумно обґрунтованим за розміром. При визначенні обґрунтованого розміру гонорару, беруться до уваги обсяг часу і роботи, що вимагаються для належного виконання доручення. Розмір гонорару і порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), документи, що підтверджують кількість годин участі особи, яка надавала правову допомогу. При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам. Позивачем в обґрунтування доводів про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 700,00 гривень надано договір про надання правової допомоги від 03.08.2015 № 26, укладеного між ТОВ «Українська мікрофінансова мережа» та ТОВ «Міжнародна юридична фірма «Ярослав Гришин та партнери» (арк. справи 33 - 35). З акту здачі-прийняття наданих послуг відповідно до договору про надання правової допомоги від 03.08.2015 № 26, складеного 07.08.2015, вбачається, що в період з 03.08.2015 по 07.08.2015 виконавець (ТОВ «Міжнародна юридична фірма «Ярослав Гришин та партнери») надав, а замовник (ТОВ «Українська мікрофінансова мережа») прийняв повний комплекс послуг передбачених договором про надання правової допомоги від 03.08.2015 № 26, у тому числі виконані наступні види послуг: підготовлено та подано позов про стягнення заборгованості за договором про надання фінансового кредиту з [PERSON] При цьому, на підготовку та подання вказаної позовної заяви витрачено дві години, і, виходячи із розрахунку вартості однієї години роботи у розмірі 350,00 гривень, вартість послуг по наданню правової допомоги склала 700,00 гривень (арк. справи 35). Факт оплати витрат за надання правових послуг підтверджується рахунком-фактурою від 07.08.2015 № СФ-0070815 (арк. справи 36) та платіжним дорученням від 26.08.2015 № 692 на суму 8 400,00 гривень (арк. справи 37). З огляду на викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати за надання правової допомоги у розмірі 700,00 гривень. При цьому, при зверненні до суду позивачем також було сплачено судовий збір у розмірі 243 гривень 60 копійок, який підлягає стягненню на його користь з відповідача (арк. справи 2).

Outcome: approved