Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-13 00:00:00

01.10.2013 року до Харківського районного суду Харківської області із зазначеною позовною заявою звернулась [PERSON]. Вимоги уточнені заявою від 04.02.2014 року. В своїх остаточних позовних вимогах позивач просить суд визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку [ADDRESS] площею 0,1152 га., кадастровий номер 6325158200:01:005:0060 серія ЯМ №932712, виданого на ім'я [PERSON] від 27.11.2012 року, скасувати запис про державну реєстрації права власності [PERSON] на земельну ділянку [ADDRESS] площею 0,1152 га., кадастровий номер 6325158200:01:005:0060, визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1152 га., кадастровий номер 6325158200:01:005:0060 від 13.11.2013 року, укладений між [PERSON] і [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 1227 та просить суд скасувати рішення приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу [PERSON] про державну реєстрацію за [PERSON] права власності на земельну ділянку [ADDRESS] площею 0,1152 га., кадастровий номер 6325158200:01:005:0060. В судовому засіданні позивач та представник позивача повністю підтримали позовні вимоги та пояснили суду, що у 2010 році позивач за договором купівлі-продажу, посвідченим нотаріально, купила у [PERSON] земельну ділянку, розташовану у садівничому товаристві «Нива», Покотилівської сільської ради Харківського району Харківської області площею 0,1152 га. У 2012 році позивач вирішила остаточно оформити державний акт на право власності на землю шляхом проставлення відмітки про перехід права власності на землю в Харківській регіональній філії «Центр державного земельного кадастру», але отримала відмову з тих причин, що земельна ділянка знаходилась під забороною відчуження. В подальшому позивач з'ясувала, ухвалою Комінтернівсього районного суду м. Харкова від 23 листопада 2011 року її земельна ділянка передана у власність [PERSON], яка на своє ім'я оформила новий державний акт на право власності на землю і продала земельну ділянку [PERSON] Зазначені обставини мали місце незважаючи на те, що ухвалою суду апеляційної інстанції від 9 жовтня 2012 року скасована ухвала суду першої інстанції, на підставі якої відповідач отримала у власність земельну ділянку і оформила державний акт на право власності на землю. Таким чином позивач вважає, що відповідачі не набули права власності на спірну земельну ділянку, в зв'язку з чим державний акт на право власності на землю виданий безпідставно, а тому є недійсним, відповідачі не мали права відчужувати земельну ділянку і реєстрація прав власності на спірну земельну ділянку проведена з порушенням закону, а тому позивач просила суд позов повністю задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась. Її представник 13.02.2014 року подав від імені відповідача заяву про відкладення розгляду справи мотивуючи тим, що від госпіталізований, надавши медичний висновок, який не має дати складання. Зазначені обставини не звільняють відповідача від обов'язку з'явитися до суду, а тому суд вважає неявку відповідача [PERSON] в судове засідання неповажною і розглянув справу за її відсутності. Інші відповідачі та їх представники, а також 3-тя особа в судове засідання не з'явились, причин неявки суду не повідомили, тому суд розглянув справу за їх відсутності за згодою позивача та представника позивача. Вислухавши в судовому засіданні пояснення позивача та представника позивача і дослідивши надані суду докази, суд вважає необхідним повністю відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог з наступних підстав. За договором купівлі-продажу від 31 березня 2010 року [PERSON], яка діяла за довіреністю від імені і в інтересах [PERSON] продала, а позивач [PERSON] купила земельну ділянку площею 0,1152 Га (кадастровий № 6325158200:01:005:0060), розташовану на [ADDRESS], надану для ведення садівництва в межах від літ. «А» до літ. «Б» - земельна ділянка [NUMBER], від літ. «Б» до літ. «В» - землі садівничого товариства «Нива», від літ. «В» до літ. «Г» - земельна ділянка [NUMBER], від літ. «Г» до літ. «Д» - земельна ділянка [NUMBER], від літ. «Д» до літ. «А» - земельна ділянка [NUMBER]. Продавцю ця земельна ділянка належала на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯК № 599383. Порядок набуття права власності на зазначену земельну ділянку на час укладення договору регулювався наступним чином. Законодавством чітко і однозначно визначено момент переходу прав власності на нерухоме майно за договором, право власності на яке підлягає державній реєстрації. Такий порядок є єдиним для всіх випадків укладення угод з таким нерухомим майном і не підлягає розширеному, дво- або багатозначному тлумаченню. Ця норма закону має імперативний характер і в даному випадку не має ніяких виключень. Так відповідно до вимог ст. 334 ЦК України в редакції на час укладення угоди від 10.02.2010 року визначено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв'язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов'язання доставки. До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно.Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Отже, законодавством однозначно вирішено, що в даному випадку моментом переходу права власності на спірну земельну ділянку визначено факт державної реєстрації договору. Оформлення такого договору визначалось положенням ст. 126 ЗК України, в якій визначено, що право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою. При набутті права власності на земельну ділянку на підставі документів, визначених частиною другою цієї статті, державний акт на право власності на земельну ділянку, що відчужується, долучається до документа, на підставі якого відбувся перехід права власності на земельну ділянку, в кожному такому випадку відчуження земельної ділянки. На державному акті про право власності на земельну ділянку нотаріус, який посвідчує (видає) документ, та орган, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, роблять відмітку про відчуження земельної ділянки із зазначенням документа, на підставі якого відбулося відчуження. Орган, який здійснює реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, робить відмітку про реєстрацію прав на земельну ділянку на підставі документа про її відчуження, складеного та посвідченого в порядку, встановленому законом, протягом 14 календарних днів з дня подання до цього органу зазначеного документа. Забороняється вимагати для здійснення відмітки та державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обмежень документи, не передбачені цією статтею. У разі зміни співвласника або набуття права спільної власності на земельну ділянку орган, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, також вносить зміни до державного акта на право власності на землю щодо співвласників земельної ділянки. Державний акт серія ЯК № 599383 на право власності на спірну земельну ділянку на ім'я [PERSON], містить відмітку нотаріуса про перехід права власності до позивача на земельну ділянку за договором купівлі-продажу. Орган, який здійснює реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень ніяких відміток не зробив, з чого суд приходить до висновку що державна реєстрація договору купівлі-продажу в даному випадку не проведена. Такі обставини позивачем не спростовані. З тих причин, що сторонами договору купівлі-продажу не доведено до кінця виконання договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки в подальшому відбулись наступні події, докази про які надані сторонами, а саме відбулось наступне. Після набрання чинності заочного рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 квітня 2011 року в цивільній справі № 2-355/2011 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу та відшкодування збитків, ухвалою того ж суду від 23 листопада 2011 року змінено стягувача і змінено порядок виконання рішення суду. Зазначеною ухвалою вирішено надати право власності на спірну земельну ділянку спочатку [PERSON], а потім [PERSON], яка безперешкодно отримала державний акт на право власності на спірну земельну ділянку серія ЯМ № 932712. Це свідчить про те, що відповідно до вимог ст. 126 ЗК України відбувся перехід права власності на спірну земельну ділянку до [PERSON] В подальшому укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1152 га., кадастровий номер 6325158200:01:005:0060 від 13.11.2013 року, між [PERSON] і [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 1227, за яким [PERSON] набув права власності не спірну земельну ділянку, оскільки одночасно нотаріусом здійснена державна реєстрація прав власності на нерухоме майно за [PERSON], який в даному випадку є добросовісним набувачем. 9 жовтня 2012 року судовою колегією судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області винесено ухвалу, якою частково скасована ухвала Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2011 року. Апеляційним судом при цьому чітко зазначено, що апеляційну скаргу [PERSON] на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2011 року задовольнити частково, скасувавши ухвалу в частині здійснення стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 58865 гривень у спосіб через набуття [PERSON] права власності на нерухоме майно - земельну ділянку [ADDRESS] площею 0,1152 Га, це питання передано на новий розгляд і як стверджує позивач та представник позивача до цього часу по суті рішення не прийнято. Між тим ухвала Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2011 року в частині набуття права власності на спірну земельну ділянку на користь [PERSON] - не скасована і суд апеляційної інстанції не вирішував питання про поворот виконання рішення суду. Ці обставини дають підстави суду вважати, що неправомірність набуття [PERSON] права власності на спірну земельну ділянку до цього часу не встановлена і в рамках цієї справи таке питання суд не вправі вирішувати, оскільки в позовному порядку в Харківському районному суді Харківської області неможливо давати оцінку діям Комінтернівського районного суду м. Харкова бо це виходить за рамки компетенції суду першої інстанції. До цього слід зазначити, що ухвалою судової колегії судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області від 22 жовтня 2013 року [PERSON] відмовлено в задоволенні заяви про роз'яснення ухвали судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 9 жовтня 2013 року з тих підстав, що відповідно до закону роз'яснення ухвал суду є неможливим. З огляду на такі висновки суду апеляційної інстанції слід вважати, що висновки, викладені в цій ухвалі щодо набуття, або не набуття права власності на спірну земельну ділянку не є обов'язковими для суду першої інстанції і не мають преюдиційного значення для вирішення такого спору. Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що в даному випадку відсутні докази переходу до позивача права власності на спірну земельну ділянку, а тому позивач не справі захищати свої права щодо набуття права власності виходячи із того, що позивач є власником земельної ділянки. Такі правовідносини регулюються не положеннями ЦК України, яка впорядковує відносини щодо захисту права власності, а базуються на нормах ЦК України, які захищають права покупця на отримання купленого товару. Зокрема, відповідно до вимог ст. 661 ЦК України у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав. Правочин щодо звільнення продавця від відповідальності або щодо її обмеження у разі витребування товару у покупця третьою особою є нікчемним. Крім того, позивач вправі вимагати від [PERSON] передати їй куплену земельну ділянку відповідно до вимог ст. 662 ЦК України. Є можливість вирішити спір у спосіб, передбачений ст. 665 ЦК України, якою зазначено, що у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Якщо продавець відмовився передати річ, визначену індивідуальними ознаками, покупець має право пред'явити продавцеві вимоги відповідно до статті 620 цього Кодексу. Положення ст. 620 ЦК України, на думку суду найбільш досконало регулюють стосунки позивача щодо отримання у власність купленої спірної земельної ділянки. Цією нормою закону встановлено, що у разі невиконання боржником обов'язку передати кредиторові у власність або у користування річ, визначену індивідуальними ознаками, кредитор має право витребувати цю річ у боржника та вимагати її передання відповідно до умов зобов'язання. Кредитор втрачає право на витребування у боржника речі, визначеної індивідуальними ознаками, у разі, якщо ця річ вже передана третій особі у власність або в користування. Якщо річ, визначену індивідуальними ознаками, ще не передано, переважне право на її одержання має той з кредиторів, зобов'язання на користь якого виникло раніше, а коли це неможливо визначити, - кредитор, який першим пред'явив позов. Суд повинен в цьому рішення зазначити про те, що спосіб захисту, обраний позивачем ґрунтується на помилковому твердженні про набуття права власності. Разом з тим, згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Системно аналізуючи наведені норми закону суд приходить до висновку про те, що в даному випадку позивач не є власником спірної земельної ділянки, не має права звертатися до суду із позовом про захист права власності на спірну земельну ділянку, в тому числі не вправі вимагати визнання недійсними договорів, якими відчужена спірна земельна ділянка в силу положень ст. 620 ЦК України. За договором купівлі-продажу, укладеним між позивачем та продавцем [PERSON] зобов'язання виникли лише між зазначеними особами. Відповідачі [PERSON], [PERSON], Управління Держземагенства у Харківському районі Харківської області, Реєстраційна служба Харківського районного управління юстиції не несуть зобов'язань перед позивачем щодо спірної земельної ділянки. Тільки [PERSON] вправі захищати своє право власності на спірну земельну ділянку з метою належного виконання зобов'язань перед позивачем за договором купівлі-продажу щодо передачі проданої земельної ділянки, а в разі, якщо [PERSON] цього не зробить, то він несе відповідальність за невиконання зобов'язання передати товар. Таким чином суд вважає позовні вимоги позивача [PERSON] безпідставними в повному обсязі, оскільки позивачем обрано невірний спосіб захисту свого порушеного права, повністю відмовляє в задоволенні позовних вимог і на підставі ст. 88 ЦПК України судові витрати відносить за рахунок позивача.

Outcome: dismissed