Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-24 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача У березні 2020 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із позовом до Тойкутської сільської ради Ковельського району Волинської області, третя особа - Міськрайонне управління у Ковельському районі та м. Ковелі Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, в якому просили визнати за кожним з них право довічного успадковуваного володіння на Ѕ частку земельної ділянки площею 5,1878 га для ведення фермерського господарства на території Тойкутської сільської ради Ковельського району Волинської області згідно з державним актом на право користування землею серія Б №006884 від 1992 року в порядку спадкування за законом після смерті батька - [PERSON] , який помер [INFO] . При цьому позивачі вказували, що спадщину вони прийняли у встановленому законом порядку, шляхом подачі нотаріусу заяв про прийняття спадщини протягом шести місяців після смерті спадкодавця. Позов мотивовано тим, що згідно із Законом України "Про селянське (фермерське) господарство" необхідною умовою для створення і функціонування селянського (фермерського) господарства є земельна ділянка, яка передається у довічне успадковуване володіння, у приватну власність або в оренду особам, які виявили бажання створити фермерське господарство. При цьому, позивачі зазначали, що в лютому 1992 року спадкодавцем отримано право на довічне успадковуване володіння 11.74 га землі на території Тойкутської сільської ради Ковельського району Волинської області та на її базі створено фермерське господарство "Безмінове", засновником та головою якого був [PERSON] , до дати його смерті. Надалі вказане господарство очолила його невістка, яка керує ним в подальшому. Отже, [PERSON] та [PERSON] , вважали, що як спадкоємці, мають право на спадкування після [PERSON] права довічного успадковуваного володіння землею, яка була надана для ведення фермерського господарства, загальною площею 11,74 га, на території Тойкутської сільської ради Ковельського району Волинської області [PERSON] відповідно до державного акта на право користування землею серія Б №006884 від 1992 року. Рух справи в суді. Позовна заява надійшла до суду 06 квітня2020 року. 07 квітня 2020 року ухвалою судді відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 13.05.2020 року. 05 травня 2020 року відповідачем подано відзив на позов. 05 травня 2020 року позивачами подано відповідь на відзив. Ухвалою суду від 13 травня 2020 року Головне управління Держгеокадастру у Волинській області залучено до участі у даній справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, підготовче засідання відкладено на 12 червня 2020 року. 12 червня 2020 року ухвалою суду задоволено заяву позивача про забезпечення позову і заборонено державним кадастровим реєстраторам та будь-яким іншим особам, уповноваженим на здійснення їх функцій вчиняти будь-які реєстраційні дії та вносити будь-які реєстраційні записи, в тому числі здійснювати державну реєстрацію будь-яких земельних ділянок з відкриттям Поземельних книг на такі ділянки на території Тойкутської сільської ради Ковельської району Волинської області в тому самому місці, де розташована відведена [PERSON] земельна ділянка площею 11,74 га для ведення фермерського господарства на території Тойкутської сільської ради (за межами населених пунктів) відповідно до державного акта на право користування землею серія Б№006884 від 1992 року, який зареєстрований в Книзі записів державних актів за №9. Ухвалою суду від 12 червня 2020 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] залучено до участі у даній справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, підготовче засідання відкладено на 08 липня 2020 року. 05 серпня 2020 року ухвалою судді закрито підготовче провадження і призначено розгляд справи по суті на 24 вересня 2020 року. Позиція учасників справи. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала повністю, з підстав, викладених у заяві, просила його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Заперечуючи проти позову посилається на те, що земельна ділянка площею 11,74 га для ведення фермерського господарства на території Тойкутської сільської ради Ковельського району Волинської області була передана спадкодавцю [PERSON] на праві постійного користування, а не в довічне успадковане володіння і тому не може бути успадкована його спадкоємцями, оскільки це право не входить до складу спадщини, а припиняється зі смертю особи. Також відповідач зазначив, що вказана земельна ділянка знаходиться за межами населеного пункту с. Тойкут, вона нікола не була в колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства, яке припинено та не була в приватній власності, тому перебуває у державній власності. Представник третьої особа на стороні відповідача - Головного управління Держгеокадастру у Волинській області в судове засідання не з`явився та просить розгляд справи проводити без участі представника, при цьому в письмовому поясненні зазначив, що в Державному фонді документації та землеустрою примірник державного акту на право користування землею серії Б №006884 від 1992 року, виданий [PERSON] відсутній. Треті особи на стороні відповідача [PERSON] та [PERSON] також вважають позов безпідставним і в його задоволенні просили відмовити. Треті особи на стороні відповідача [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, хоч були належним чином повідомленні про час та місце розгляду справи в суді.Будь-яких клопотань від них не надходило. Фактичні обставини справи, встановлені судом. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 07.02.2013 року. Згідно з матеріалами спадкової справи після смерті [PERSON] відкрилася спадщина за законом. Позивачі є дітьми померлого, зокрема факт родинних відносин між спадкодавцем [PERSON] та позивачем [PERSON] , як між батьком та сином, підтверджується свідоцтвом про народження позивача серія [NUMBER] виданим 19.09.1975 року Зарічанською сільською радою Ковельського району Волинської області, а факт родинних відносин між спадкодавцем [PERSON] та позивачем [PERSON] , як між батьком та дочкою, підтверджується свідоцтвом про народження позивача серія [NUMBER] виданим 26.12.1975 року Зарічанською сільською радою Ковельського району Волинської області. Позивач [PERSON] після укладення шлюбу змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що стверджується випискою рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 23.10.2014, яким вирішено розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Позивачі прийняли спадщину після смерті батька в порядку встановленому ст.1269 ЦК України, оскільки звернулася до нотаріуса із заявами про її прийняття у встановлений законодавством шестимісячний строк з дня відкриття спадщини. 17 грудня 2015 року рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області (справа №159/4995/15-ц), яке не змінене та не скасоване набрало законної сили 28 грудня 2015 року було поділено спадкове майно [PERSON] . За [PERSON] визнано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , а за [PERSON] визнано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами і земельну ділянку площею 0,08 га в [ADDRESS] , причіп марки «ПСЕ-Ф-12,5 Б», трактор марки «МТЗ-80Л», 1992 року випуску в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Рішенням виконавчого комітету Ковельської районної ради народних депутатів від 27 лютого 1992 року №12 на підставі ст. 5, 6, 8 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» було вирішено надати земельну ділянку для ведення селянських (фермерських) господарств в довічне виділення з правом успадкування [PERSON] , жителю села Тойкут - 15 га сільськогосподарських угідь земель запасу Тойкутської сільської ради народних депутатів та зареєструвати фермерське господарство «Бизьмінове» як юридичну особу - рівноправний житлово-господарський суб`єкт держави. Згідно з державним актом на право користування землею серія Б №006884 від 1992 року [PERSON] має право постійного користування землею, яка розташована на території Тойкутської сільської ради Ковельського району, Волинської області площею 11,74 га для ведення фермерського господарства. В державному акті також вказано, що дане землеволодіння є довічним та успадкованим. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право користування землею за №9. Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань фермерського господарства «Безмінове» було зареєстроване 27 лютого 1992 року, ідентифікаційний код юридичної особи 20128127, засновник Мартинюк Петро Іванович, керівник з 15.01.2013 року [PERSON] . 18 лютого 2009 року в порядку процедури, визначеної статтями 31, 32 ЗК України, голова та члени фермерського господарства «Безмінове» [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] отримали безоплатно у приватну власність земельні ділянки у розмірі 2,1841 га, 2,1842 га та 2,1839 га кожному. При цьому, у довічному володінні [PERSON] на час смерті перебувала земельна ділянка площею 5,1878 га. 14 травня 2020 року завідувачем Ковельської державної нотаріальної контори відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірну земельну ділянку після померлого [PERSON] у зв`язку з тим, що згідно з чинним законодавством не передбачено можливість переходу права довічного успадковуваного землеволодіння після смерті володільця. Рішеннями Тойкутської сільської ради Ковельського району Волинської області від 23 грудня 2019 року №41/31, від 17 лютого 2020 року №42/72, №42/73, №42/74, №42/75 погоджено Головному управлінню Держгеокадастру у Волинській області надання жителям с. Тойкут Ковельського району Волинської області [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] дозволів на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га, яка знаходиться за межами населених пунктів Тойкутської сільської ради. Наказами Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 18.02.2020 №3-1405/15-20-СГ, від 25.03.2020 №3-3139/15-20-СГ, №3-3138/15-20-СГ, від 03.03.2020 №3-2102/15-20-СГ, №3-2103/15-20-СГ [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] надані дозволи на розроблення проектів землеустрою. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення. Позов підлягає задоволенню повністю. Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За змістом статей 6, 50 ЗК України 18 грудня 1990 року N 561-XII (у редакції на час його прийняття) у довічне успадковуване володіння земля надається громадянам Української РСР для ведення селянського (фермерського господарства). Громадянам Української РСР, які виявили бажання вести селянське (фермерське) господарство, що ґрунтується переважно на особистій праці та праці членів їх сімей, надаються за їх бажанням у довічне успадковуване володіння або в оренду земельні ділянки, включаючи присадибний наділ. Згідно з ст. 5 ЗУ «Про селянське (фермерське) господарство» 20 грудня 1991 року № 2009-XII (у редакції на час його прийняття)земельні ділянки для ведення селянського (фермерського) господарства надаються громадянам за їх бажанням у довічне успадковуване володіння, приватну власність або в оренду. Відповідно до ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про селянське (фермерське) господарство» 20 грудня 1991 року № 2009-XII (у редакції на час його прийняття) після одержання Державного акта на право приватної власності або довічного успадковуваного володіння землею чи укладення договору на оренду селянське (фермерське) господарство підлягає державній реєстрації в районній, міській Раді народних депутатів, що надала земельну ділянку у довічне успадковуване володіння, приватну власність або користування. Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 березня 1991 року, яка втратила чинність на підставі Постанови Верховної Ради України N 2201-XII від 13 березня 1992 року, затверджено форми державних актів: на право довічного успадковуваного володіння землею; на право постійного володіння землею; на право постійного користування землею. [PERSON] отримав спірну земельну ділянку на праві довічного успадковуваного володіння на підставі Земельного кодексуУРСР від 18 грудня 1990 року (в редакції від 15 березня 1991 року) та на підставі Закону України від 20 грудня 1991 року «Про селянське (фермерське) господарство», яким і було визначено порядок його успадкування. Відповідачем не було надано доказів, які підтверджують, що спірна земельна ділянка була передана в постійне користування, а не на праві довічного успадкованого. ЗК України у редакції від 13 березня 1992 року не передбачав такого виду права як довічне успадковуване володіння земельною ділянкою. Закон України від 19 червня 2003 року «Про фермерське господарство» також не містить такої форми володіння землею, як довічне успадковуване володіння, як і чинний Земельний кодекс України. Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду України викладеним у постанові від 20 листопада 2019 року по справі № 368/54/17, провадження № 14-487цс19 дії державних органів щодо надання земельних ділянок громадянам у довічне успадковуване володіння були припинені, проте ті особи, які набули це право у встановленому законом порядку, зберегли його, оскільки законодавство не містить норми, яка б дозволяла припинити право довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою, а тому таке право є дійсним. Відповідно до статті 1 Протоколу Першого Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України гарантується право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Ці норми не лише гарантують право довічного успадковуваного володіння землею (як різновид «мирного володіння майном» в розумінні Конвенції, та як речове право, захищено статтею 41 Конституції України), але і обмежують у можливості припинити відповідне право. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Позивачі прийняли спадщину в порядку визначеному ст.1269 ЦК України. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України), крім прав і обов`язків що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 ЦК України. Таким чином, враховуючи те, що зі смертю особи не відбувається припинення прав і обов`язків, окрім тих, перелік яких визначено у статті 1219 ЦК України спадкоємець стає учасником правовідношення з довічного успадковуваного володіння. При цьому згідно із частиною 2 статті 395 ЦК України законом можуть бути встановлені інші речові права на чуже майно. Крім того, відповідно до статті 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29цього Кодексу. Відтак в позивачів, як спадкоємців [PERSON] , виникло право довічного успадковуваного володіння земельної ділянки площею 5,1878 га для ведення фермерського господарства на території Тойкутської сільської ради Ковельського району Волинської області. Згідно п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. За вказаних обставин позивачі обрали такий спосіб захисту свого майнового права, який не суперечить нормамст. 16 ЦК України. Щодо розподілу судових витрат Судові збір залишити за позивачами, відповідно до письмової заяви їх представника.

Outcome: approved