Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

У грудні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин, мотивуючи вимоги наступним. [INFO] року померла бабуся заявника - [PERSON]. [INFO] року померла мати заявника [PERSON], яка була рідною дочкою [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина не земельну ділянку, однак заявник не може отримати свідоцтво про право на спадщину, оскільки свідоцтво про народження матері не збереглося, оскільки остання народилася під час війни. У судовому засіданні заявник та її представник відсутні, відповідно до матеріалів справи просять справу розглянути у їх відсутності. Представник заінтересованої особи Жовідської сільської ради, Щорського району Чернігівської області у судовому засіданні відсутній, відповідно до довідки сільської ради №227 від 08.12.2016 року встановлено, що сільська рада не заперечує проти заявлених вимог [PERSON] Представник Сновського відділу ДРАЦС у судовому засіданні відсутній, до суду надав заяву відповідно до якої зазначений відділ не заперечує проти заявлених вимог [PERSON] та просить справу розглянути без участі представника відділу. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що в задоволенні заяви необхідно відмовити. Відповідно до ст.234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] року народилась заявниця, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 19 січня 1973 року (а.с.11) та свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 26 березня 2004 року, відповідно до якого заявниця змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] (а.с.12). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 19 січня 1973 року (а.с.11) встановлено, що матір?ю заявниці - [PERSON] є [PERSON], яка відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 04 жовтня 1959 року внаслідок реєстрації шлюбу з громадянином [PERSON] змінила своє прізвище з [PERSON] на [PERSON] В своїй заяві заявник вказує, що [INFO] року померла [PERSON], яка згідно тверджень заявника є її бабусею. Однак зазначене не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 25 січня 2000 року встановлено, що [INFO] року померла [PERSON], зазначене також підтверджується записом з акта про смерть. В силу положень статей 235, 256 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Частиною 1 п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 5 « Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення », суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Разом з тим, ч. 2 п. 7 вищевказаної постанови передбачено, що суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини з дня набрання ними чинності. Як зазначено в пункті 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року N 1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативних актів, за частиною першою статті 58 Конституції України дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. У відповідності до положень ст.ст. 529-530 ЦК УРСР 1963 року, в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, тобто на 30 жовтня 1999 року - на час смерті [PERSON] ), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Згідно тверджень позивача [PERSON] є донькою померлої [PERSON], зазначене також підтверджується довідкою Жовідської сільської ради Щорського району Чернігівської області від 12.12.2016 року №209 (а.с.13), однак згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 08.02.2016 року (а.с.7) встановлено, що [PERSON] померла [INFO] року у віці 60 років. З наведеного вбачається, що станом на момент смерті [INFO] року [PERSON] (часу відкриття спадщини) її дочка [PERSON] була ще жива, а тому заявниця не є спадкоємцем за законом після смерті своєї бабусі. З роз'яснень, які містяться в п. п. 1 - 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування», спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, законами України від 2 вересня 1993 року N 3425-XII "Про нотаріат", від 23 червня 2005 року N 2709-IV "Про міжнародне приватне право", іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Згідно з правилами статті 1220 ЦК та статті 249 ЦПК часом відкриття спадщини слід вважати день смерті особи, зазначений у свідоцтві про смерть, виданому відповідним державним органом реєстрації актів цивільного стану. Таким чином, враховуючи те, що заявник, як вона стверджує, як онука спадкодавця, відповідно до положень ст. ст. 529-530 ЦК УРСР 1963 року, не входить до числа спадкоємців за законом після смерті [PERSON], оскільки на момент смерті останньої була жива донька та мати заявниці в одній особі - [PERSON], встановлення зазначеного факту родинних відносин з померлим не породжує для заявника права на спадкування після смерті [PERSON], а тому цей факт не має для неї юридичного значення, а тому в задоволенні заяви необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed