Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

01.11.2010р. публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі по тексту - ПАТ «УкрСиббанк») звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у сумі 25716,65 доларів США за договором споживчого кредиту №11063185000, укладеного 27.10.2006р. між банком і [PERSON], шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS], вказуючи, що [INFO] [PERSON] помер, а взяті ним за умовами договору зобов'язання залишилися невиконаними. 19.07.2012р. суд за клопотанням представника ПАТ «УкрСиббанк» здійснив заміну позивача ПАТ «УкрСиббанк» на ТОВ «Кей-Колект».(т.1а.с.167). ТОВ «Кей-Колект» в свою чергу звернувся до суду з уточненою позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON], як спадкоємців після смерті боржника [PERSON], і просив стягнути з відповідачів заборгованість у сумі 25716,95 доларів США, що за курсом НБУ станом на 05.09.2011 року становить 205007 грн.81 коп., шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме - трикімнатну квартиру загальною площею 64,4 кв. м., житловою - 40,4 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS], надавши позивачу право продажу предмету іпотеки будь-якій особі покупцеві на умовах та в порядку, передбачених ст.38 Закону України «Про іпотеку», а також просив стягнути судові витрати. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18.11.2013 року позовні вимоги ТОВ «Кей-Колект» задоволені. Суд вирішив: на підставі договору іпотеки житлового приміщення звернути стягнення на квартиру [ADDRESS], та зареєстрована на ім'я [PERSON], для погашення заборгованості перед ТОВ «Кей-Колект» за договором кредиту №11063185000 від 27.10.2006р. у розмірі 205007 грн.81 коп., із застосуванням процедури продажу, встановленої ст.38 Закону України «Про іпотеку», для чого товариству з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» надати право від імені іпотекодавця [PERSON] укласти договір купівлі-продажу вказаної квартири будь-яким способом з іншою особою покупцем за початковою ціною реалізації, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки квартири. Крім того, суд вирішив стягнути з відповідачів на користь ТОВ «Кей-Колект» 1700 грн. судового збору і 120 грн. витрат на ІТЗ розгляду справи, а всього 1820 грн., у рівних частках з кожного, тобто по 606 грн.67 коп. (т.1 а.с.252-254). В апеляційних скаргах [PERSON] і [PERSON] просять скасувати вказане рішення, вважаючи його необґрунтованим та таким, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Обґрунтовуючи скаргу апелянти вказують: що суд порушив їх процесуальні права, розглянувши справу за їх відсутністю і не повідомивши належним чином про судове засідання та уточнену позовну заяву ТОВ «Кей-Колект»; що а ні кредитор - ПАТ«УкрСиббанк», а ні TOB «Кей-Колект» не пред'являли їм свої вимоги щодо погашення заборгованості за договором про надання кредиту; не попереджали про можливе звернення стягнення на предмет іпотеки. Апелянти також вказують: на невідповідність висновків суду обставинам справи; на безпідставність висновку про прийняття ними і не врахування тієї обставини, що на час подання позову жоден з них не отримав свідоцтво про право на спадщину, не зареєстрував право на спадщину. Крім того, зазначають апелянти, суд першої інстанції безпідставно погодився з запропонованою позивачем оцінкою квартири, яка значно занижена, порівняно з дійсною її вартістю; посилалися при цьому на оголошення в місцевій газеті про ціни продажу схожих квартир, які значно вище тієї, яку вказав оцінювач нерухомого майна ПП «Гео майстер» у звіті, наданому в останньому судовому засіданні. (т.1 а.с.267-272, т.2 а.с.55-62) Представник ТОВ «Кей-Колект» апеляційну скаргу не визнав, просив її відхилити, а рішення суду першої інстанції залиши без змін, вважаючи його законним і обґрунтованим. Крім того, представник позивача звернувся до апеляційного суду з клопотанням про витребування у приватного нотаріуса поштових повідомлень, які підтверджують вручення відповідачам направлених товариством «Кей-Колект» листів - повідомлень про намір укласти договір купівлі-продажу квартири з метою спростування викладених у їх апеляційних скаргах доводів. (т.2 а.с.35-36) Відповідач [PERSON] і його представник [PERSON], будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи судом апеляційної інстанції, в судове засідання апеляційної інстанції не з'явилися, а в поданих апеляційному суду письмових поясненнях представник відповідача просив справу розглянути за їх відсутністю, вважаючи, що суд першої інстанції прийняв рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Обґрунтовуючи цей висновок, представник відповідача [PERSON] вказував, що усі відповідачі при розгляді справи судом першої інстанції підтримували між собою теплі родинні взаємовідносини, постійно спілкувалися, надаючи інформацію про час і дату судових засідань у суді першої інстанції, про стан розгляду справи. Тоді ж вони разом вирішили зробити оцінку спадкоємного майна - предмету іпотеки і доручили це відповідачу [PERSON] Саме цей звіт про оцінку квартири, з яким тепер не погоджуються апелянти, і надано суду в останньому судовому засіданні. Крім того, відповідачі [PERSON], [PERSON] і [PERSON], після ухвалення рішення судом першої інстанції, обговорювали ці питання і дійшли згоди про необхідність погашення заборгованості у сумі 205007 грн. 81 коп., однак у подальшому [PERSON] і [PERSON] відмовилися від цього, посилаючись на відсутність грошей.(т.2 а.с.133) Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, обговоривши доводи сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню за таких підстав. Судом першої інстанції встановлено, сторонами не оспорюється та підтверджено належними письмовими доказами, що ПАТ «УкрСиббанк» і [PERSON] уклали 27.10.2006р. договір про надання кредиту №11063185000 за умовами якого банк надав [PERSON] кредит у сумі 30000 доларів США на строк до 27.10.2017р. зі сплатою 12,3 відсотків за користування кредитними коштами і їх повернення за визначеним графіком. В той же день сторони з метою забезпечення виконання позичальником в повному обсязі усіх грошових зобов'язань уклали договір іпотеки житлового приміщення, за умовами якого [PERSON] передав банку трьохкімнатну квартиру [ADDRESS].(т.1 а.с.3-10). На укладення вказаних договорів дали письмову згоду, шляхом подачі завірених нотаріусом заяв, родичі позичальника, а саме: його син [PERSON] і мати [PERSON], які мешкали і були зареєстровані разом з ним в належній йому на праві приватної власності квартирі /предмету іпотеки/, а також його дружина - [PERSON], зареєстрована в приватному [ADDRESS]. (т.1 а.с.130, 131, 132). [INFO] позичальник (він же іпотекодавець) [PERSON] помер. 12.05.2009р. ПАТ «УкрСиббанк» згідно вимог п.2 ст.1281 ЦК України направив в нотаріальну контору претензію кредитора, на яку отримав відповідь 12-ої Харківської державної нотаріальної контори про те, що станом на 07.07.2009р. ніхто зі спадкоємців з заявами про прийняття спадщини до нотаріуса не звертався. 01.11.2010р. ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у сумі 25716,65 доларів США за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - трьохкімнатну квартиру [ADDRESS]. (т.1 а.с.18-23, 1-2). 07.09.2011р. ПАТ «УкрСиббанк» уточнив позовні вимоги, пред'явивши їх до спадкоємців - [PERSON] (дружини боржника), [PERSON] (сина боржника), [PERSON] (матері боржника), а у подальшому, у зв'язку зі смертю [PERSON], у якості відповідачів було залучено спадкоємців [PERSON] - її онука [PERSON] і її іншого сина [PERSON]. (т.1а.с.78-80, 140, 141,143-144.) 21.06.2012р. представник ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до суду з клопотанням про заміну позивача у зв'язку з тим, що 12.12.2011р. між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір факторингу №1 за яким право кредитора за договорами споживчого кредиту №11063185000 від 27.10.2006р. перейшли до ТОВ «Кей-Колект». 19.07.2012р. суд задовольнив клопотання і замінив позивача ПАТ «УкрСиббанк» на ТОВ «Кей-Колект».(а.с.167). ТОВ «Кей-Колект» в свою чергу звернувся до суду з уточненою позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON] та просив стягнути з відповідачів заборгованість у сумі 25716,95 доларів США, що за курсом НБУ станом на 05.09.2011 року становить 205007 грн.81 коп., шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме - трикімнатну квартиру загальною площею 64,4 кв.м. в будинку [ADDRESS], надавши позивачу право продажу предмету іпотеки будь-якій особі покупцеві на умовах та в порядку, передбачених ст.38 Закону України «Про іпотеку». Крім того, ТОВ «Кей-Колект» просив стягнути з відповідачів на його користь сплачені по справі судові витрати, а саме: витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи (далі по тексту - ІТЗ) у сумі 120 грн. і витрати по сплаті державного мита /судового збору/ у сумі 1700 грн. (а.с.231-233). Обґрунтовуючи позов представник ТОВ «Кей-Колект» вказував на ті ж самі обставини, що й ПАТ «УкрСиббанк». В судовому засіданні 18.07.2013р., коли суд ухвалив рішення, приймали участь представник позивача ТОВ «Кей-Колект» і представник відповідача [PERSON] - [PERSON], який повністю визнав позовні вимоги ТОВ «Кей-Колект». (т.1 а.с.249-250). Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про звернення стягнення, з метою погашення заборгованості у розмірі 205007 грн.81 коп., на предмет іпотеки шляхом надання позивачу ТОВ «Кей-Колект» права продажу квартири [ADDRESS] за початковою ціною реалізації, встановленої на рівні, не нижчому за звичайні ціни на це майно, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки квартири. В цій частині рішення суду відповідає вимогам закону, які регулюють спірні правовідносини, і ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому суд правильно керувався ст.ст.526, 527, 1048, 1050, 1054, 1218, 1282 ЦК України та ст.ст.23, 33, 35, 38 Закону України «Про іпотеку» щодо обов'язку належного виконання зобов'язань за умовами договору, щодо наслідків невиконання зобов'язань, в тому числі за кредитним договором та договором іпотеки, а також щодо обов'язків спадкоємців та меж задоволення вимог кредитора. Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. З договору іпотеки, укладеного банком і [PERSON] 27.10.2006р., вбачається, що у розділі 5 «Застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя» сторони договору передбачали право Іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання Боржником зобов'язань за Кредитним договором у порядку, передбаченому ст..ст.36, 38 Закону України «Про іпотеку», тобто шляхом продажу Іпотекодержателем предмету іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Позивач скористався цим правом і звернувся до суду з зазначеним позовом. Відповідачі ні під час розгляду справи у суді першої інстанції, ні в апеляційному суді не оспорювали укладені [PERSON] 27.10.2006 р. договори про надання кредиту та іпотеки, а також розмір вказаної позивачами ПАТ «УкрСиббанк» і ТОВ «Кей-Колект» заборгованості. Головні доводи апелянтів зведені до посилань на розгляд справи без їх участі, а відтак - позбавлення права заперечувати проти позовних вимог, надавати докази, а також на неправильне застосування норм матеріального права, до яких відносять відсутність законних підстав для пред'явлення до них вимог за зобов'язаннями позичальника та іпотекодавця [PERSON] з огляду на ту обставину, що ніхто з них не звертався до нотаріальної контори за свідоцтвом про право на спадщину і за жодним з них не зареєстровано право власності в порядку спадкування предмету іпотеки. Крім того, апелянти вказують: на недоведеність позовних вимог в частині набуття товариством «Кей-Колект» права вимоги (кредитора); на недотримання вимог 1281 ЦК України в частині обов'язку пред'явлення кредитором вимог до спадкоємців боржника протягом шести місяців; на недотримання позивачем вимог ст.38 Закону України «Про іпотеку» в частині повідомлення боржника про намір продати предмет іпотеки, що є порушенням їх переважного права на придбання предмету іпотеки; на неспівмірність суми боргу, вартості предмету іпотеки, визначеною суб'єктом оціночної діяльності при вирішенні справи, і дійсною ринковою вартістю предмету іпотеки. Колегія суддів вказані доводи відхиляє, оскільки вони суперечливі між собою, не узгоджуються з вимогами закону, яким регулюють спірні правовідносини, та не відповідають фактичним обставинам. Так, з наданих суду позивачем письмових доказів вбачається, а відповідачами не спростовано, що ПАТ «УкрСиббанк» звернулось 12.05.2009р., тобто в межах передбаченого частиною 2 ст.1281 ЦК України шестимісячного строку, до 12-ої Харківської державної нотаріальної контори (далі - 12 ХДНК) з претензією кредитора. Далі, 03.07.2009р., ПАТ «УкрСиббанк» звернулось з заявою, у якій просило повідомити про коло спадкоємців померлого [PERSON] і отримало 22.07.2009р. відповідь завідуючої 12-ої ХДНК про те, що до нотаріальної контори ніхто не звертався з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. (т.1 а.с.19-24). В той же час відповідачі не виконали свої обов'язки, передбачені частиною 1 ст.1281 ЦК України, Вказаною нормою закону передбачено, що спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Оскільки апелянти під час укладення [PERSON] договору про надання кредиту і іпотечного договору надавали посвідчені нотаріусом письмові заяви про згоду на укладення ним цих договорів, то не можна вважати, що їм не було відомо про наявність невиконаного позичальником перед ПАТ «УкрСиббанк» зобов'язання за кредитним договором. З відповідей 12 ХДНК на запити суду вбачається, що 29.07.2009р., тобто за чотири дні до сплину передбаченого ст.1270 ЦК України шестимісячного строку, [PERSON] (дружина померлого), [PERSON](син померлого) і [PERSON](мати померлого) звернулися до 12 ХДНК з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (т.1 а.с.71), проте ніхто з них не побажав отримувати свідоцтво про право на спадщину і реєструвати право на належну йому частину нерухомого спадкового майна. Таку ж позицію зайняли відповідачі і після смерті [PERSON] Це підтверджується відповіддю 12-ої ХДНК від 21.02.2012р. на запит суду, де вказано, що після смерті [PERSON], померлої [INFO], до нотаріальної контори 27 травня 2010 року надійшла заява [PERSON] (сина померлої) про прийняття спадщини, а 02 червня 2010 року надійшла заява [PERSON] (онука померлої), однак за свідоцтвом про прийняття спадщини ніхто з них знову таки не звертався. (т.1 а.с.140) Апелянти помилково вважають, що факт неотримання ними свідоцтва про спадщину є надійним способом ухилення від звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до вимог ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Доводи апелянтів про відсутність у ТОВ «Кей-Колект» права на звернення до них з позовними вимогами як кредитора не забезпечені належними та допустимими доказами, які б спростовували доводи позивачів та надані первісним позивачем - ПАТ «УкрСиббанк» письмові докази про відступлення ним товариству «Кей-Колект» права вимоги (договір цесії) відносно боржника [PERSON], а саме: витяг з договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 12.12.2011р., витягу з Договору факторингу №1 від 12.12.2011р., акту приймання передачі прав вимоги, витягу з додатку №1 до договору Факторингу від 12.12.2011р. (т.1 а.с.158-163). Крім того, відповідач [PERSON] під час розгляду даної справи звертався у жовтні 2012 року до Червонозаводського районного суду м.Харкова з позовом до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання договору факторингу №1 від 12.12.2011р. недійсним, однак рішенням Червонозаводського районного суду м.Харкова від 20.02.2013р. у задоволенні вказаного позову відмовлено, рішення набрало законної сили (т.1 а.с.213-217). Що стосується доводів апелянтів про розгляд справи за їх відсутністю, то вони мають під собою певне підґрунтя, оскільки суд першої інстанції дійсно здійснив судове засідання 18.07.2013р. і вирішив у цей день справу без відповідачів [PERSON] і [PERSON], однак це порушення норм процесуального права не призвело до неправильного вирішення справи, оскільки ці відповідачі достовірно з листопада 2010 року знали про наявність у провадженні Фрунзенського районного суду м.Харкова цивільної справи за позовом ПАТ «УкрСиббанк», заміненого у подальшому на ТОВ «Кей-Колект», до них про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін ( ч.1 ст. 10 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві ініціативи в змагальній формі та в активності осіб, які беруть участь у справі. Згідно частини 3 ст.27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Суд першої інстанції забезпечив відповідачам можливість ефективно відстоювати свої права у суді, заперечувати на позов і подавати докази з метою доведення тих обставин, на які вони посилаються, однак примушувати відповідачів до вчинення певних процесуальних дій суд не зобов'язаний. Сторони самі на власний розсуд обирають спосіб захисту своїх прав та інтересів. Матеріали справи свідчать про несумлінне виконання своїх процесуальних обов'язків відповідачами. Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] отримала 10.09.2011р. копію позовної заяви ПАТ «УкрСиббанк» з додатками, отримувала судові повістки 21.09.2011р. і 27.12.2011р., приймала участь у судовому засіданні по даній справі 14.10.201 року та надавала суду докази, а її представник - адвокат [PERSON], діючий за нотаріально посвідченою довіреністю від 11.11.2011р, яка до цього часу нею не відкликана і не скасована, знайомився з матеріалами справа з застосуванням фотоапарату, приймав участь у судових засіданнях, знав про перебіг справи і звертався з низкою заяв про відкладення призначених судом засідань з посиланням на його хворобу, на зайнятість у інших справах (т.1 а.с.102, 103, 106, 109, 112, 114, 122, 124, 126, 129, 143, 145) Зазначене свідчить, що судом вжиті заходи з метою забезпечення засад змагальності та диспозитивності, створено умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав і виконання обов'язків, однак відповідачі обрали тактику створення перешкод у розгляді судом першої інстанції справи у розумні строки, ухилялися від отримання поштової кореспонденції, від явки в суд. Оцінка вартості предмету іпотеки у сумі 209200 грн., на яку посилаються апелянти, вважаючи її такою, що явно не відповідає ринковій вартості квартири, здійснена 11.04.2013 року ПП «Гео-майстер» на замовлення відповідача [PERSON], а в судовому засіданні 18.07.2013 року представник відповідача [PERSON] - [PERSON] визнав позов ТОВ «Кей-Колект» (т.1 а.с.235, 249-250). За таких обставин, зважуючи на зайняту відповідачами [PERSON], [PERSON] та її представником [PERSON] позицію ухилення від активної участі у з'ясуванні обставин справи, нехтуванням передбаченим ст.10 та ч.3 ст.27 ЦПК України обов'язком добросовісно здійснювати процесуальні права та виконувати процесуальні обов'язки, суд першої інстанції ухвалив рішення про задоволення позову ТОВ «Кей-Колект» на підставі наданих сторонами доказів. Рішенням від 18.07.2013р. суд надав право ТОВ «Кей-Колект» здійснити продаж предмету іпотеки іншій особі-покупцеві за початковою ціною реалізації, встановленою на рівні, не нижчою за звичайні ціни на це майно на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності, зазначивши суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 205007 грн.81 коп., яку відповідачі, в т.ч. і апелянти, не оспорювали і не оспорюють. З нових доказів, наданих сторонами апеляційному суду, вбачається, що після набрання законної сили ухваленого 18.07.2013р. рішення ТОВ «Кей-Колект» виконало його та продало іншій особі квартиру (предмету іпотеки), уклавши 18.10.2013 року договір купівлі-продажу квартири, посвідчений нотаріусом, і лише після цього відповідачі [PERSON] і [PERSON], усвідомивши хибність обраної ними позиції, оскаржили рішення в апеляційному порядку. Враховуючи ці обставини, а також межі апеляційного перегляду та підстави для надання нових доказів, визначені ст.303 ЦПК України, колегія суддів відхилила заявлені сторонами клопотання про витребування доказів, про призначення оціночної експертизи. Надані ПАТ «УкрСиббан» та ТОВ «Кей-колект» письмові докази про повідомлення відповідачів про заборгованість і намір реалізації предмету іпотеки з метою погашення заборгованості відповідачі в суді першої інстанції не оспорювали, при апеляційному перегляді справи також їх не спростували. Суд першої інстанції залучив до справи звіт ПП «Гео-Майстер» про оцінку вартості предмету іпотеки, виготовлений на замовлення відповідача [PERSON], а в резолютивній рішення посилався не на цей звіт, а вказував про надання товариству «Кей-Колект» права укласти договір купівлі-продажу квартири за початковою ціною реалізації, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності. Крім того, відповідачі не позбавлені права звертатися до суду, згідно ст.3 ЦПК України, з позовом до ТОВ «Кей-Колект» і вимагати повернення різниці між ціною продажу предмету іпотеки та звичайною ціною на нього, передбаченою ч.6 ст.38 ЗУ «Про іпотеку». Разом з тим, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскільки рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат не відповідає вимогам ст.ст.10,60,88 ЦПК України. Суд першої інстанції вирішив стягнути з відповідачів на користь ТОВ «Кей-Колект» 1700 грн. у якості компенсації витрат по сплаті судового збору та 120 грн. у якості компенсації витрат на ІТЗ розгляду справи, не з'ясувавши, чи дійсно ТОВ «Кей-Колект» здійснив такі витрати. В матеріалах справи на аркушах 27, 28 (т.1) маються лише докази таких витрат (платіжні доручення №0005193214 і №0005193116 від 22.10.2010р.), понесених первісним позивачем - ПАТ «УкрСиббанк», а докази понесення таких витрат товариством «Кей-Колект» у справі відсутні. Вказаним товариством не надано доказів, які б свідчили, що при укладенні договору факторингу 12.12.2011р. ПАТ «УкрСиббанк», крім права вимоги за договором про надання кредиту та договором іпотеки, уступило товариству «Кей-Колект» також і право вимоги понесених ПАТ «УкрСиббанк» судових витрат. Отже, в цій частині рішення суду першої інстанції має бути скасоване з ухваленням нового про відмову у задоволенні вимог ТОВ «Кей-Колект» про стягнення на його користь з відповідачів судових витрат. Крім того, суд помилково зазначив в резолютивній частині рішення про право ТОВ «Кей-Колект» укласти договір купівлі-продажу квартири (предмету іпотеки) «будь-яким способом», оскільки це не передбачено а ні ст.38 ЗУ «Про іпотеку», а ні умовами договору іпотеки від 27.10.2006р. А оскільки такої вимоги, тобто продажу предмету іпотеки «будь-яким способом», не міститься в позовній заяві ТОВ «Кей-Колект», то слова «будь-яким способом» підлягають виключенню з тексту резолютивної частини рішення. В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін. На підставі викладеного,

Outcome: partial