Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-02 00:00:00

У квітні 2015 позивач [PERSON] звернувся до суду в порядку цивільного судочинства, з позовом до відповідача [PERSON], про стягнення матеріальної та моральної шкоди , заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 25 травня 2014 року о 11 годині сталася дорожньо-транспортна пригода. [PERSON], керуючи автомобілем марки ЗАЗ Ланос д.н.з. [NUMBER], рухаючись по вулиці Київській в місті Вишневе Києво-Святошинського району Київської області у напрямку села Петрівське Києво-Святошинського району Київської області, проявила неуважність та безпечність, не стежила за дорожньою обстановкою та її зміною, а тому не обрала безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, як наслідок не дотримувалась безпечної дистанції, в результаті чого поблизу будинку [ADDRESS] скоїла зіткнення з велосипедом під керуванням [PERSON]. Таким чином, водій [PERSON] порушила вимоги Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року. Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 березня 2015 року [PERSON] визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. В зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою, яка сталася з вини відповідачки, позивачу було завдано моральну та матеріальну шкоду. Матеріальна шкода проявляється в тому, що він деякий час перебував в лікарні, значні кошти витратив на лікування, що підтверджується копіями квитанцій. Внаслідок ДТП він отримав струс головного мозку, закриту черепно-мозкову травму, забійні рани лоба, правого передпліччя, правої гомілки. Одразу після ДТП його забрали на швидкій в лікарню, де зробили огляд, рентген та надали медичну допомогу. На лікування він витратив більше 5 тисяч гривень. Також внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було значно пошкоджено велосипед, яким він керував. Даний велосипед фактично втратив своє цільове призначення, оскільки внаслідок ДТП його було практично знищено та не повернуто йому. Виходячи з вищевикладеного матеріальну шкоду, завдану йому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди він оцінює в 10 000 (десять тисяч) гривень. Також внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 25 травня 2014 року з вини відповідачки, йому було завдано значну моральну шкоду. Моральна шкода проявляється в значних душевних та фізичних стражданнях, яких він зазнав внаслідок ДТП. В зв'язку з відмовою відповідачки в добровільному порядку відшкодувати завдану йому шкоду, він був вимушений збирати велику кількість документів, звертатися за юридичною допомогою, що значна позначилося на його душевному стані та призвело до погіршення взаємовідносин у сім'ї, внаслідок чого він зазнав моральної шкоди. Спричинену йому моральну шкоду він оцінює в 5 (п'ять) тисяч гривень. Він звертався в добровільному порядку до відповідачки з проханням відшкодувати їх моральну та матеріальну шкоду, однак вирішити дане питання в добровільному порядку не вдається, в зв'язку з чим він змушений звертатися до суду з позовом про відшкодування моральної та матеріальної шкоди. Виходячи з вищевикладеного матеріальну шкоду, завдану йому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди він оцінює в 10 000 (десять тисяч) гривень. Тому просив стягнути з відповідача - [PERSON] на його матеріальну шкоду в розмірі 10 000 гривень. Стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 5 000 (п'ять тисяч) гривень та витрати по сплаті судового збору. Позивач у судовому засіданні позов підтримав, просив суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник у судовому засіданні проти позову заперечували у повному обсязі, оскільки її цивільно-правова відповідальність застрахована у ПрАТ «СК» РІТЕЙЛ-СТРАХУВАННЯ, тому вважає, що збитки повинна відшкодовувати саме страхова компанія, враховуючи вищевикладене просили в позові відмовити. Відповідач ПрАТ «СК» РІТЕЙЛ-СТРАХУВАННЯ в судове засідання не з»явились, про день слухання справи повідомлені належним чином, причини неявки суду невідомі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. У ст. 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Статями 10 і 60 ЦК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленихст. 61 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи, 25 травня 2014 року о 11 годині сталася дорожньо-транспортна пригода. Відповідач [PERSON], керуючи автомобілем марки ЗАЗ Ланос д.н.з. [NUMBER], рухаючись по вулиці Київській в місті Вишневе Києво-Святошинського району Київської області у напрямку села Петрівське Києво-Святошинського району Київської області, проявила неуважність та безпечність, не стежила за дорожньою обстановкою та її зміною, а тому не обрала безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, як наслідок не дотримувалась безпечної дистанції, в результаті чого поблизу будинку [ADDRESS] скоїла зіткнення з велосипедом під керуванням позивача [PERSON]. Таким чином, водій [PERSON] порушила вимоги Правил дорожнього руху, затвержнених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року. Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 березня 2015 року [PERSON] визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України., що підтверджується вищезазначеним вироком від 27.03.2015 року (ас. 5). В зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою, яка сталася з вини відповідачки, позивачу було завдано матеріальну шкоду. Згідно ч.3, ч.4 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Оскільки винність [PERSON] у вчиненні злочину встановлено вищевказаним вироком, остання не підлягає доказуванню при розгляді даної справи. Таким чином, винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилась 25.05.2014 року, є відповідач [PERSON], що не оспорювалось останньою у судовому засіданні. Позивач стверджує, що йому завдано матеріальної шкоди на суму 10000 гривень. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 2 ст. 1177 ЦК України умови та порядок відшкодування майнової шкоди, завданої майну фізичної особи, яка потерпіла від злочину, встановлюються законом. Відповідно до розяснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей1166,1187 ЦК Українишкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч.2ст.1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5ст. 1187 ЦК України, п. 1 ч. 2 ст.1167 ЦК України). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. Як встановлено судом цивільна відповідальність [PERSON] була застрахована у ПрАТ «СК» «РІТЕЙЛ-СТРАХУВАННЯ» згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 12.07.2013 року за №АС/4599325. У ході розгляду справи за клопотання учасників розгляду справи було залучено страхову компанію ПрАТ «СК» РІТЕЙЛ-СТРАХУВАННЯ» в якості співвідповідача. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування. Як вбачається зі змісту частини 2 статті 8 Закону України «Про страхування», страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. За змістом п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Статтею 23 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено яка саме шкода є такою, що заподіяна життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема: шкода, пов'язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов'язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов'язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; шкода, пов'язана із смертю потерпілого. Як вбачається з матеріалів справи позивач просив стягнути 10000 гривень матеріальної шкоди, які полягають у витратах на лікування, однак суд знаходить підтвердженими вказані вимоги лише частково в розмірі 4631 грн. 71 коп., що підтверджується відповідно чеками на придбання ліків №62104 від 01.04.2014 року, №67211 від 14.06.2014 року, №64377 від 31.05.2014 року, №65273 від 04.06.2014 року, №68808 14.06.2014 року, №2399 від 31.05.2014 року, №27884 від 01.04.2015 року, №64162 від 30.05.2014 року, №27885 від 01.04.2014 року., №27475 від 01.04.2014 року, чеком від 28.05.2014 року, №814143 від 01.04.2014 року. Виходячи з наведених законодавчих норм, можна зробити висновок, що вимоги позивача, щодо відшкодування матеріальної шкоди завданої позивачу в результаті даної дорожньо-транспортної пригоди, що полягають у витратах на лікування є такими, що підлягають частковому задоволенню в розмірі 4631 грн. 71 коп., тому, обов'язок по відшкодуванню шкоди, в межаж ліміту відповідальності, покладається на ПрАТ «СК» РІТЕЙЛ-СТРАХУВАННЯ». Відповідно до ч.2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно із частинами 1-3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов'язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» (Abdulaziz, CabalesandBalkandali v. theUnitedKingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, № 94, п.96), але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування. Відповідно до п .9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року, із змінами внесеними постановою № 5 від 25.05.2001 року, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, порушення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Суд приймає до уваги, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, позивач [PERSON] втратив нормальні життєві зв'язки і морально та фізично страждає, також враховує його похилий вік, тому вважає розумним, виваженим і справедливим стягнути суму моральної шкоди в розмірі 5000 гривень з відповідача [PERSON] на його користь. Відповідно до вимог статті 214 Цивільного процесуального кодексу України під час ухваленні рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про часткову обґрунтованість та доведеність вимог позивача, оскільки вони відповідають вимогам ст.ст. 57-59 ЦПК України. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову частково. Відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З огляду на вищевикладене, відповідно до ст.ст.16, 22, 23, 1166, 1167, 1187, Цивільного кодексу України,

Outcome: partial