Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

01 березня 2021 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що 04 березня 2019 року між сторонами було укладено договір про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № [NUMBER] , за яким відповідач отримала кредит в сумі 49760 гривень, зобов`язавшись його повернути до 04 березня 2023 року, а також сплати проценти за користування кредитом та інші обов`язкові платежі в порядку та строки, визначені кредитним договором. Посилаюсь на те, що відповідач не виконує належним чином свої договірні зобов`язання, що призвело до утворення кредитної заборгованості станом на 22 лютого 2021 року в загальному розмірі 58622,5 гривень, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь означену суму боргу, а також покласти на відповідача судові витрати по справі. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито за нею провадження у цивільній справі, яку визначено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін в судовому засіданні. В судове засідання представник позивача не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив про підтримання позовних вимог та відсутність заперечень проти заочного розгляду справи. Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористалась, в судовому засіданні визнала наявність в неї вказаної позивачем в позов кредитної заборгованості, пославшись на те, що така заборгованість виникла через втрату відповідачем роботи, неможливості її знайти та відсутність коштів на погашення боргу. Вислухавши відповідача та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного. Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 04 березня 2019 року між позивачем, як кредитодавцем, та відповідачем, як позичальником, було укладено договір про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № [NUMBER] , за умовами якого кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит в розмірі 49760 гривень (49500 гривень на споживчі цілі шляхом перерахування в безготівковій формі на поточний рахунок позичальника, а 260 гривень - на оплату страхового платежу відповідно до умов договору добровільного страхування позичальника від 04 березня 2019 року з ПрАТ «СК «КАРДІФ»). Позичальник, в свою чергу, за умовами цього кредитного договору зобов`язалась повернути кредит до 04 березня 2023 року щомісячними ануїтетними платежами згідно графіку платежів, а також сплативши 67% річних за користування кредитом та інші обов`язкові платежі. (а.с.27-29) Також судом встановлено, що 04 березня 2019 року між ПрАТ «СК «КАРДІФ», як страховиком, та відповідачем, як страхувальником, укладено договір добровільного страхування позичальника шляхом підписання відповідачем заяви-приєднання (акцепт). (а.с.31) Із матеріалів справи, а також у відповідності до ст.82 ч.1 ЦПК України судом встановлено, що кредитодавець виконав належним чином свої договірні зобов`язання із надання кредиту у визначені договором розміри та строки, натомість позичальник з травня 2020 року перестала виконувати належним чином взяті на себе договірні зобов`язання із повернення отриманого кредиту, внаслідок чого утворилась заборгованість, яку позивач своєю письмовою вимогою від 04 січня 2021 року просив погасити в порядку дострокового повернення всієї суми кредиту. Відповідач таку вимогу не виконала, дострокового отриманий кредит не повернула, внаслідок чого станом на 22 лютого 2021 року позивачем нараховано відповідачу кредитну заборгованість в загальному розмірі 58622,5 гривень, з яких: 43046,14 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 15318,56 гривень - заборгованість за процентами за користування кредитом, 257,8 гривень - заборгованість за процентами за користування кредитом згідно ст.625 ЦК України. (а.с.32-37) Правовідносини, які виникли між сторонами, окрім положень вказаного вище договору, врегульовані нормами ЦК України. Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до норм ст.ст.11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмові формі (ст.ст.1054, 1055 ЦК України). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (ст.207 ЦК України). Нормою ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст.ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, зокрема у визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до норми ст.1050 ЦК України, в контексті положення ст.1054 ч.2 ЦК України, якщо кредитним договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитор має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилась зі сплатою процентів. Згідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому відповідно до норми ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом . Нормою ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняться від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст.16 ЦК України однією із форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті викладених вище норм законодавства, вирішуючи питання щодо позовних вимог позивача за договором про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку №95208562000 від 04 березня 2019 року, приймаючи до уваги, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт укладення між сторонами даного договору із дотриманням вимог законодавства щодо його змісту та форми, а також встановлено невиконання відповідачем, на відміну від позивача, своїх зобов`язань за даним кредитним договором, що зумовило виникнення у відповідача кредитної заборгованості, а у позивача - права вимагати від відповідача дострокового повернення всієї суми боргу, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними, а отже підлягають задоволенню, однак частково. Частковість позовних вимог зумовлена тим, що позивачем в якості однією зі складових кредитної заборгованості відповідача визначено заборгованість на підставі ст.625 ЦК України за процентами за користування грошовими коштами понад встановлений договором термін - 257,8 гривень. При цьому, з розрахунку заборгованості вбачається, що такі проценти нараховувались кредитодавцем за ставкою 67% річних. В той же час, ч.2 ст.625 ЦК України визначено можливість нарахування означених процентів за ставкою 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Положення законодавства, які б встановлювали інший розмір процентів у правовідносинах сторін по справі, відсутні, а згідно укладеного між сторонами договору про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку №95208562000 від 04 березня 2019 року вбачається, що 67% річних це розмір процентів за користування кредитом саме протягом строку кредитування, а отже не є альтернативною ставкою процентів відносно визначеної в ст.625 ЦК України. Відтак, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача означеної складової заборгованості не підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат,

Outcome: partial