Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

01.04.2015 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, в якій позивачка просила суд винести рішення, яким: - розірвати шлюб між нею, - [PERSON] та відповідачем, -[PERSON], зареєстрований 26 листопада 2011 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис за № 1667; - стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн., щомісячно з дня звернення до суду з цим позовом до досягнення ним повноліття; - стягнути з відповідача [PERSON] на її користь судові витрати. Свої позовні вимоги позивачка в мотивувальній частині позовної заяви обґрунтовує наступним. 26 листопада 2011 року [PERSON] (Позивач) та [PERSON] (Відповідач) зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №182402. Від шлюбу у Позивача та Відповідача є неповнолітній син, [PERSON], що народився 07 грудня 2013 року. Слід зазначити те, що Позивач із Відповідачем вже тривалий час разом не живуть, спільне господарство не ведуть, кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами. Примирення та збереження шлюбу між сторонами неможливе з підстав викладених вище. Між нею та відповідачем на момент пред'явлення цього позову досягнуто згоди з приводу місце проживання та виховання дитини. По домовленості між нами син залишиться проживати разом з нею. На його утримання вона бажає стягувати з відповідача аліменти. Він працює КБ ПАТ «Фінансова ініціатива», отримує заробітну плату і згідно із ст. 180 Сімейного кодексу України зобов'язаний утримувати дитину. Оскільки розірвання шлюбу є свідомим та добре обдуманим рішенням, питання про розподіл майна було вирішено завчасно. Враховуючи вище вказане, майновий спір між Позивачем та Відповідачем -відсутній. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки Позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до п. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Крім того, ч. І ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Оскільки укладання шлюбу здійснюється на засадах взаємної любові та поваги, то збереження подружніх відносин неможливо, якщо втрачена їх основа. Тому вказана вище норма закону надає їй право звернутись до суду. Підстав, які б перешкоджали звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу, які передбачено ст. 110 СК України, немає, окрім того вважає, що подальше спільне життя є неможливим, а тому збереження шлюбу суперечить інтересам як її, так і відповідача. 06 квітня 2015 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 122, 127 ЦПК України було відкрите провадження у справі та призначено справу до слухання на 22.04.2015 року. В судове засідання, яке відбулося 22.04.2015 року, позивачка [PERSON] не з»явилася, хоча повідомлялася судом належним чином про день, час та місце слухання справи. В судове засідання, яке відбулося 22.04.2015 року, відповідач [PERSON] не з»явився, хоча повідомлявся судом належним чином про день, час та місце слухання справи, окрім того 20.04.2015 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшло письмове заперечення відповідача, в якому він проти позову в частині розірвання шлюбу не заперечує, не заперечує проти позову про стягнення аліментів, проте, вважає, розмір аліментів, які бажає стягувати позивачка, занадто великий. Відповідно, в зв»язку з неявкою сторін, судом було відкладено справу на 11 год. 05.05.2015 року. В судовому засіданні, яке відбулося 05.05.2015 року позивачка [PERSON] позовні вимоги уточнила, зокрема, уточнила позов в частині стягнення аліментів, а саме, просила суд стягувати аліменти не в твердій грошовій сумі, а в частці, 1\\4 частки щомісячно, в решті позов просить задовольнити, обґрунтовувала його обставинами, які вказані в мотивувальній частині позовної заяви, та які судом наведено вище. На запитання суду позивачка [PERSON] відповіла наступне. З відповідачем по справі, - [PERSON] шлюбні відносини не підтримує з липня 2014 року, фактично проживають на різних житлових площах. Після розірвання шлюбу бажає мати прізвище, - «Шеремет». Примиритися категорично не бажає, так як вважає, що подальше спільне життя з відповідачем є безперспективними, тому категорично заперечує на пропозицію суду щодо надання терміну на примирення. В судове засідання, яке відбулося 05.05.2015 року, відповідач [PERSON] не з»явився, хоча повідомлявся судом належним чином про день, час та місце слухання справи. Суд, вислухавши позивачку [PERSON], яка уточнила позов в частині способу стягнення аліментів, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо задоволення уточненого позову, шляхом винесення заочного рішення, обґрунтовуючи своє рішення наступним. Що стосується винесення заочного рішення, то, відповідно, враховуючи вищевикладені обставини судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі Глави 8 ЦПК «Заочний розгляд справи». Так, в ст.. 224 ЦПК України зазначено, що в разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 225 ЦПК України про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Згідно ч. 2 ст. 225 ЦПК України розгляд справи та ухвалення рішення проводяться за загальними правилами з винятками і доповненнями, встановлених цією главою. Згідно ст.. 226 ЦПК України за формою та змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим ст. ст. 213, 215 ЦПК України і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Підсудність. Згідно ст. 109 ЦПК України позови до фізичної особи пред»являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування. Проте, згідно ст.110 ЦПК України позови про стягнення аліментів, про визнання батьківства відповідача, позови, з трудових правовідносин, можуть пред»являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача. Як видно з матеріалів справи, зокрема, з паспорту позивачки [PERSON], остання зареєстрована за адресою: Київська область, Кагарлик, відповідно, дана справа підсудна Кагарлицькому суду Київської області як суду загальної юрисдикції першої інстанції. Що стосується фактичним обставинам справи, то судом в судовому засіданні встановлено наступне. Обґрунтування судом задоволення позову в частині розірвання шлюбу. 26.11.2011 року позивачка [PERSON] ( дівоче прізвище [PERSON]) [PERSON] зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON]. Даний факт підтверджується свідоцтвом про шлюб серії I БК № 182402, яке видано 26 листопада 2011 року відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, з якого видно, що [PERSON], [INFO], уродженець [INFO], громадянин України та [PERSON], [INFO], уродженка місто Суми Сумської області, громадянка України, зареєстрували шлюб 26 листопада 2011 року, про що 26.11.2011 складено відповідний актовий запис №1667. Прізвище після реєстрації шлюбу: Чоловіка [PERSON]. Дружини [PERSON]. Від спільного шлюбу сторони мають одну неповнолітню дитину, - [PERSON], [INFO]. Вищевказаний факт підтверджується свідоцтвом про народження серії І ОК № 251727, видане 18 грудня 2013 року виконавчим комітетом Немішаєвської селищної ради Бородянського району Київської області, з якого видно, що [PERSON] народився 07 грудня 2013 року в м. Київ, про що 18.12.2013 року складено відповідний актовий запис за № 80. В графі «батько» зазначений відповідач [PERSON]. В графі «мати» зазначена позивачка [PERSON]. Станом на даний час неповнолітня дитина, - син [PERSON] проживає спільно з матір»ю, позивачкою по справі, - [PERSON]. Як встановлено судом в судовому засіданні з пояснень сторін, спільне життя у сторін не склалося, через протирічивість поглядів на життя, несумісність характерів. Подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити інтересам сторін по справі, зокрема, позивачки [PERSON]. В процесі спільного проживання сторони стали байдужими один до одного, утратили почуття любові, що є обтяжливим для них обох. Позивачка [PERSON] з відповідачем [PERSON] на даний час, з липня 2015 року подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства та сімейного бюджету не мають, проживають окремо на різних житлових площах. На думку суду, шлюб сторін носить формальний характер, при його фактичному розпаді, примирення між сторонами, не зважаючи на зусилля суду, неможливе. Спору у сторін що до місця проживання дитини, - [PERSON], [INFO] немає, за спільною згодою сторін він залишається проживати з позивачкою, -[PERSON]. Норми матеріального права, застосовані судом при вирішенні спору. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.. Суд у відповідності до ч. 2 статті 112 Сімейного Кодексу України постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім»ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. На даний час дитина постійно проживає з позивачкою [PERSON], відповідач же, - [PERSON], як встановлено судом в судовому засіданні, фактично не цікавиться життям своєї дитини. У зв'язку з чим, суд вважає, визначення місця проживання дитини з матір'ю не буде суперечити інтересам дитини. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв»язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, тому суд вирішує за клопотанням позивачки [PERSON] після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище, - «Шеремет». Норми матеріального права, зокрема, норми СК України, які були застосовані судом при вирішенні спору щодо: · стягнення аліментів на дитину: Так, згідно з ст.. 180 СК України батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Суд наголошує на тій обставині, що обов'язок батьків утримувати свою неповнолітню дитину належить до конституцій\-них обов'язків і передбачений ч. 2 статті 51 Конституції України від 28 червня 1996 року, відповідно до якої батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Підставою для виникнення права неповнолітньої дитини на утримання від батьків є сукупність юридичних фактів: - наявність споріднення. В даному випадку споріднення доведено свідоцтвом про народження І ОК № 251727, видане 18 грудня 2013 року виконавчим комітетом Немішаєвської селищної ради Бородянського району Київської області, з якого видно, що [PERSON] народився 07 грудня 2013 року в м. Київ, про що 18.12.2013 року складено відповідний актовий запис за № 80. В графі «батько» зазначений відповідач [PERSON]. В графі «мати» зазначена позивачка [PERSON]. - недосягнення дитиною, - [PERSON] повноліття, тобто вісімнадцятирічного віку. Враховуючи вищевикладене, відповідач по справі, - [PERSON] зобов»язаний утримувати свою дитину, - сина, шляхом сплати аліментів до досягнення дитиною, - сином [PERSON] 18 ти річного віку, тобто, до досягнення його сином повноліття, - до 07.12.2031 року. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини є найбільш розповсюдженим способом визначення розміру аліментів. До переваг цього способу належать, по перше, відсутність необхідності переглядати суму аліментів кожного разу, як змінюється дохід (заробіток) платника аліментів, по друге, відсутність потреби у проведенні індексації. Що стосується розміру частки, яку необхідно стягувати з відповідача, то згідно ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи ту обставину, що, як встановлено судом в судовому засіданні, відповідач [PERSON] працездатного віку, офіційно працює, іншими аліментними зобов»язаннями не обтяжений, та те, що позивачка [PERSON] просить стягувати аліменти в частці від доходу відповідача, суд прийшов до висновку щодо стягнення аліментів в фіксованій частці від всих видів заробітку (доходів) відповідача в розмірі 1/4 частки від його доходу. Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто, в даному випадку слід стягувати аліменти з 01.04.2015 року. Отже, враховуючи ті обставини, що відповідач [PERSON] працездатного віку, офіційно працює, іншими аліментними зобов»язаннями не обтяжений, суд приходить до висновку щодо стягнення з [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], громадянина України, аліменти на користь [PERSON], [INFO], уродженки [INFO], паспорт серії СТ 288926, виданий 24 січня 2012 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, ідентифікаційний номер [NUMBER],, на утримання неповнолітньої дитини, - [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], Україна, свідоцтво про народження І ОК № 251727, видане 18 грудня 2013 року виконавчим комітетом Немішаєвської селищної ради Бородянського району Київської області, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви, з 01.04.2015 року і до досягнення дитиною 18 ти річного віку, тобто, до 07.12.2031 року в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судові витрати. Що стосується судових витрат, то дане питання врегульовано ст. 88 ЦПК України, тому суд приходить до висновку щодо стягнення з [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], на користь держави 243 грн. 60 коп. судових витрат. Крім того, слід стягнути з [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], на користь [PERSON], [INFO], уродженки [INFO], паспорт серії СТ 288926, виданий 24 січня 2012 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, ідентифікаційний номер [NUMBER], 243 грн. 60 коп. судових витрат. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved