Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-12 00:00:00

У березні 2015 року позивач [PERSON] звернулася в Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська з позовною заявою до [PERSON] "про стягнення грошей за договором позики", яку уточнила протягом судового розгляду, однак у резолютивній частині як первісної, так і уточненої позовної заяви просила суд винести рішення про стягнення з відповідачки боргу за авансовий платіж в сумі 130000 грн. , пославшись на ч.2 ст. 570 ЦК України, та моральної шкоди в сумі 10000 грн. В обґрунтування позовних вимог у позовній заяві позивачка зазначила, що 16.07.2011 року домовилась з відповідачкою про купівлю у останньої будинку по провулку Дзержинського, 1 у с. Карнаухівка, надала відповідачці 2 тис. доларів США, а відповідачка написала розписку про їх отримання в присутності свідків; кошти були необхідні їй для підготовки документів до нотаріального посвідчення. 11.08.2011 року відповідачка попросила дати їй ще гроші для тієї ж мети, тому позивачка передала їй ще 3 тис. доларів США, а [PERSON] написала ще одну розписку, віддала їй ключі від будинку та дозволила вселятися і користуватись ним, обіцяла зареєструвати у будинку. Позивачка переїхала до будинку, сплачувала платежі за надані послуги та обробляла земельну ділянку. Через півтора роки до будинку прийшли інші люди та показали позивачці розписку відповідачки про отримання від неї грошей, тому позивачка залишила будинок. На даний час відповідачка на її вимогу коштів їй не повернула і договір купівлі-продажу будинку не уклала, вважає кошти передані відповідачці авансовим платежом, крмі того через дії відповідачки позивачка зазнала моральних переживань і відповідно моральної шкоди, яку просить стягнути з відповідачки на її користь. Просить стягнути з відповідачки на її користь борг за авансовий платіж в сумі 130000 грн. та моральної шкоди в сумі 10000 грн. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні зазначила, що відповідачка [PERSON] обіцяла її зареєструвати у будинку, але у 2013 році відмовилась це зробити; домовлялись із відповідачкою, що вона придбає будинок у власність у 2011 році, але про дату укладення договору домовленості не було; продала будинок у Дніпропетровську і збиралась розрахуватись з [PERSON]; відповідачка ніколи не відмовлялась від своєї обіцянки продати хату; у вересні 2013 року побачила розписку [PERSON] і дізналась, що він заплатив [PERSON] близько 7 тис. доларів США, з цього зробила висновок, що будинок купує вже [PERSON]. Також пояснила, що коли оглядала будинок, у ньому були вода та газопостачання, але котел був опломбований; стеля була пошкоджена і дах став протікати, коли вона вже стала жити у хаті, тому була змушена робити ремонт; правовстановлюючі документи на будинок дивилась без окулярів і неуважно, не перевіряла, хто є справжнім власником будинку, вірила відповідачці на слово; відповідачка ж пояснювала, що її чоловік у будинку не мешкає і стосунку до нього не має; у будинку знаходились книжки з квитанціями на оплату за послуги і телефон, тому сплачувала за ними; також у будинку були газова плита і шафа; ключі від будинку їй дали сусіди, хто саме - не пам`ятає, а [PERSON] виїхала з будинку, не повідомивши їй; наполягає, що проживати разом з [PERSON] у будинку не могла, тому коли побачила його розписку зрозуміла, що [PERSON] продає будинок йому; побачила цю розписку у вересні 2013 року - розписку показала її донька, котра спільно проживала з [PERSON]. Вважає, що [PERSON] отримала від неї 5 тис. доларів США у борг. Про свій виїзд із будинку відповідачку не повідомляла, книжки на оплату за послуги і ключі від будинку залишила [PERSON], він вже у вересні 2013 року заїхав до будинку. Заявлений позов підтримує в повному обсязі і просить його задовольнити. Представник позивачки адвокат [PERSON] у судовому засіданні підтримав заявлений позов з підстав, наведених позивачкою. Пояснив, що оскільки позивачка дізналась про укладення договору між відповідачкою та іншою особою ([PERSON]) про купівлю-продаж будинку лише у вересні 2013 року, не можна вважати строк позовної давності для її вимог пропущеним. Передані позивачкою відповідачці кошти не можно вважати завдатком, так як основний договір купівлі-продажу укладений не був, а завдаток повертається лише якщо існує основний договір, у іншому випадку передані кошти це - аванс. На даний час відповідачкою не отримано кадастровий номер на земельну ділянку, що свідчить пров ідсутність дій до продажу будинку та безпідставне отримання грошей. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні заявлений позов не визнала та просила відмовити у його задоволенні, подала письмові заперечення проти позову, підтримані у суді. В обгрунтування заперечень пояснила, що будинок належав їй та її колишньому чоловіку, за домовленістю із ним повинна була продати будинок, так як виїжджала з міста для догляду за хворою матір`ю у Миколаївську область; за придбанням будинку до неї звернулась родина позивачки - сама [PERSON], її донька [PERSON] та цивільний чоловік доньки [PERSON]; домовлялись придбати будинок за 25 тис. доларів США; не заперечує, що писала розписки позивачці і та передала їй кошти - спочатку 2 тис. а потім 3 тис. доларів США; ключі від будинку віддала зятю позивачки - [PERSON] і вони усі разом вселилися до її будинку, пообіцяли сплатити суму залишку за будинок найближчим часом, однак постійно зволікали, вона приїздила щороку 11 вересня до будинку з проханням віддати залишок коштів, однак у вересні 2013 року дізналася, що [PERSON] виїхала з будинку, а її донька з дітьми та [PERSON] залишилися там проживати, вони повідомили, що саме вони будуть покупцями і частинами віддадуть решту грошей - 20 тис. доларів США, про що [PERSON] і написав розписку. Однак у 2015 році він з родиною залишив будинок, при цьому вивезли і належні відповідачці речі (кахель, лінолеум, металеві вироби тощо), завдавши збитків, з приводу чого вона зверталась до міліції, крім того, утворилась заборгованість з оплати комунальних послуг. На дїї думку діями позивачки їй було завдано шкоди, в тому числі моральної, так як вона не змогла придбати собі інше житло, її будинок з вини позивачки у непридатному для проживання стані. Вважає, що позивачка безпідставно вимагає коштів, крім того, пропустила строк позовної давності звернення до суду, який просить застосувати до вимог за позовом. Представник відповідачки [PERSON] у судовому засіданні підтримав подані додаткові заперечення проти позову, просив у позові відмовити з наступних підстав. У розписках про передачу коштів від 16.07.2011 року та від 11.08.2011 року зазначено про отримання саме завдатку за будинок, [PERSON] зверталась щомісяця до позивачки щоб та розрахувалась за будинок, але та посилалась на відсутність коштів через те, що не може продати свій будинок у Дніпропетровську, тому для більшої гарантії і подальшої реалізації домовленості щодо укладення догову купівлі-продажу зять позивчки [PERSON] написав розписку 11.09.2013 року про зобов'язання сплатити кошти у розмірі залишку суми за будинок - 20 тис. доларів США. Саме відмова [PERSON] від укладення договору купівлі-продажу, несплата за ним усієї суми коштів, стали причиною для неукладення договору, тому підстав для повернення завдатку або авансу немає. Позивачкою подано заяву з назвою "про стягнення боргу за договором позики", однак доказів укладення такого договору немає. Підтримав письмово заявлене клопотання про застосування строку позовної давності. Вважає, що строк позовної давності за вимогами згідно розписок про передачу коштів від 16.07.2011 року та від 11.08.2011 року сплинув відповідно 16.07.2014 та 11.08.2014 року, факт завдання моральної шкоди не доведено позивачкою, тому просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомив, що відповідачка у справі - його колишня дружина, за усною домовленістю із ним вона мала продати їх спільний будинок, однак будь-які подробиці цієї угоди йому невідомі, дані питання його не цікавили і дружина займалась продажем самостійно, оскільки він багато років не проживав у будинку, хоча будинок і оформлений на його ім`я; нотаріально згоди на продаж будинку дружині не давав. Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомила, що є головою вулично-квартального комітету у с. Карнаухівка; влітку 2011 року до неї звернулась [PERSON] і просила бути свідком передачі коштів, повідомила, що продає будинок, вона погодилась і була свідком при тому, як [PERSON] передала [PERSON] 2 тис. доларів США у якості завдатку за будинок, підписала цю розписку, при цьому були присутні сама [PERSON], її син та його товариш, а також [PERSON]; через декілька років знову до неї звернулись, так як покупець не могла одразу віддати усі кошти за будинок, тому просили засвідчити вже іншу розписку - [PERSON] і [PERSON], він пояснив, що [PERSON] зайнята і не може бути присутньою, [PERSON] написав розписку з графіком повернення грошей, [PERSON] підписала, свідок теж поставила свій підпис та печатку, вони їй пояснили, що звертатись до нотаріуса немає грошей. Також наскільки свідкові відомо, сама [PERSON] у будинку, який продавала [PERSON], не проживала, там жив [PERSON] з донькою та внуками позивачки; у самому будинку свідок не була і у якому він стані не знає. Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомила, що відповідачка її колишня сусідка, а позивачку знає на ім`я [PERSON] як особу, котра купила будинок у [PERSON]; позивачка з родиною чотири роки прожили у будинку [PERSON], а коли купляли будинок ключі [PERSON] віддала зятю позивачки, саму позивачку і її доньку побачили пізніше; коли [PERSON] продала будинок, вона святкувала цю подію із сусідами і при всіх ключі віддала зятю позивачки; після цього [PERSON] чотири рази приїжджала до цього будинку; 01.03.2015 року родина позивачки вибралася з будинку, наступними днями ще продовжували возити речі; у березні 2015 року приїхала [PERSON] і попросила ліхтарик, так як у будинку не було світла, коли повернулась з будинку, сказала, що кімнати пусті і жити там неможливо; на даний час коли приїжджає, то свідок дозволяє їй зупинитись у себе. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що [PERSON] була її сусідкою багато років, потім у 2011 році влітку продала будинок доньці та зятю позивачки, вони дали завдаток 5 тис. доларів США; [PERSON] відсвяткувала цю подію із сусідами; у будинку стали проживати позивачка, її донька, зять та двоє їхніх дітей; вони разом обробляли земельну ділянку, тому було видно хто там живе; крім завдатку, вони повинні були віддати решту грошей [PERSON] за будинок, але так і не віддали, хоча вона приїзджала декілька разів; коли наприкінці лютого 2015 року вони стали вивозити речі з будинку, сусіди зателефонували [PERSON] і та приїхала, але будинок вже був порожній; на даний час там відсутні світло та газ, немає опалення. Суд, вислухавши позивачку, відповідачку, представників сторін, свідків, дослідивши докази у справі, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. ст. 57, 59 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 60 ЦПК України сторони зобов'язані довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. У відповідності до ст. 119 ЦПК України позовна заява має містити зміст позовних вимог, отже зі змісту позовних вимог [PERSON], з правового обгрунтування позову ч. 2 ст. 570 ЦК України, із мотивувальної та резолютивної частини позову вбачається, що позивачка просить стягнути не борг за договором позики, як вказано на початку позовної заяви. а саме авансовий платіж. Відповідно до ч.1 ст. 546 ЦК виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно зі ст. 570 ЦК завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. У тих випадках, коли сторони домовились укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансовими і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися. Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобовязання може мати місце лише в разі наявності зобовязання, яке повинно було виникати на підставі договорів купівлі-продажу будинку та частин земельних ділянок. Угода про завдаток має бути укладена в письмовій формі у відповідності з вимогами ст. 527 ЦК України. В такій угоді повинно бути чітко визначено, що сума, яка передається в рахунок належних за договором платежів, є саме завдатком. В разі, якщо це не буде встановлено, сплачена сума буде вважатися авансом, тобто звичайною сумою попередньої оплати за договором, яка не виконує забезпечувальної функції, властивої завдатку. В разі невиконання зобов'язання, по якому передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Як встановлено у судовому засіданні, 16.07.2011 року та 11.08.2011 року згідно розписок, наданих відповідачкою [PERSON] позивачці [PERSON], відповідачка взяла у позивачки грошові кошти у завдаток за продаж будинку по провулку Дзержинського, 1 у с. Карнаухівка у розмірі 2 тис. та 3 тис. доларів США (л.с. 9, 10). Факт написання вказаних розписок та передавання коштів сторони не оспорювали, що не потребує доказування згідно ст. 61 ЦПК України. Так як факт укладення договору купівлі-продажу будинку у суді не встановлено, згідно ч.2 ст. 570 ЦК України передані позивачкою відповідачці кошти слід вважати авансом. З показів позивачки та змісту позову вбачається, що вона почала проживати у вказаному будинку з серпня 2011 року, а припинила проживати у ньому у вересні 2013 року, оскільки від власної доньки дізналась, що будинок у відповідачки купує [PERSON], так як донька показала їй написану ним розписку з зобов'язанням виплатити відповідачці кошти за вказаний будинок (л.с.11). При цьому допитані у суді свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] повідомили, що [PERSON] проживав у придбаному будинку ще від часу передання коштів позивачкою за розписками від 16.07.2011 року та 11.08.2011 року, тобто з літа 2011 року, однією сім`єю без реєстрації шлюбу з донькою позивачки [PERSON], також разом з ними проживала і позивачка [PERSON], що не спростовано нею у суді. Проти допиту [PERSON] у якості свідка та притягнення його до участі у справі позивачка заперечувала, при цьому визнала, що [PERSON] проживав з її донькою однією родиною без реєстрації шлюбу. Також свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили у суді, що ключі від будинку в 2011 році відповідачка [PERSON] віддала не позивачці, а [PERSON], і з цього часу та до березня 2015 року позивачка та члени її родини мешкали у будинку відповідачки. Як повідомили зазначені свідки у суді і не оспорювала позивачка, вказаний будинок члени родини позивачки залишили у березні 2015 року. 12 березня 2015 року позивачка звернулась до суду з даним позовом. Суд вважає, що під час судового розгляду стороною позивача не доведено відповідними доказами підстав для початку обліку перебігу строку позовної давності заявлення даного позову саме від 11.09.2013 року. Так факт написання розписки [PERSON] від вказаної дати не може свідчити про укладення угоди купівлі-продажу будинку між ним та відповідачкою, оскільки зі змісту розписки не вбачається, що будь-які кошти взагалі передавались відповідачці, а йдеться лише про взяття [PERSON] на себе обов`язку передати їх у майбутньому. При цьому під час судового розгляду не встановлено, що таку угоду було в подальшому укладено між ним та відповідачкою чи іншими особами. Позивачка у вересні 2013 року жодним чином не повідомляла відповідачці про свою поінформованість щодо намірів інших осіб придбати будинок, не повідомила і про залишення нею будинку у вересні 2013 року, не передавала відповідачці чи іншим її довіреним особам ключі від будинку. Будь-яких доказів того, що позивачка не продовжувала мешкати у будинку відповідачки після вересня 2013 року, суду не надано. Позивачкою не заявлялось протягом судового розгляду клопотань щодо визнання поважними причин пропущення нею позовної давності, не надано суду будь-яких пояснень причин, з яких вона, знаючи про намір іншої особи придбати будинок ще у вересні 2013 року, звернулась за судовим захистом лише в березні 2015 року, фактично лише після залишення будинку родиною її доньки. В обгрунтування позову стороною позивача не покладено той факт, що власником будинку по провулку Дзержинського, 1 у с. Карнаухівка у м. Дніпродзержинську є свідок [PERSON] , а не відповідачка [PERSON], отже ця обставина не розглядалась сторонами як перешкода в укладенні угоди з відчуження цього будинку; зі слів позивачки вона неуважно дивилась правовстановлюючі документи на будинок, коли двічі передавала кошти у якості завдатку відповідачці; свідок [PERSON] у суді повідомив, що відповідачка розпоряджалась будинком за його згодою. Таким чином, оскільки позивачкою не доведено подання позову в межах строку позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України, суд вважає необхiдним у задоволенні позову відмовити. Виходячи з викладеного,

Outcome: dismissed