Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-02 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Київгаз» (надалі за текстом - позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), про стягнення заборгованості за спожитий природній газ. Зазначило, що відповідач є споживачем природного газу постачання якого здійснює позивач. Відповідно до умов договору № 300000208 від 28.12.2011 р., позивач зобов'язується постачати, а відповідач зобов'язується здійснювати оплату за використаний природний газ, обсяг використаного природного газу визначається лічильником відповідача, вартість спожитого відповідачем газу визначалась множенням обсягів спожитого газу на диференційовані ціни на природний газ, які встановлювались Національної комісії регулювання електроенергетики України, як це передбачено п. 10 Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених Постановою КМ України від 09.12.1999 р. за № 2246. Починаючи з 01.08.2010 р. вартість газу визначалась Постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України № 812 від 13.07.2010 р., з 01.05.2014 р. ціни на газ визначені Постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України № 420 від 03.04.2014 р. Вартість газу також визначалась з урахуванням пільг відповідача, як учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, 2 категорії. Вказана пільга надає споживачу 50 % знижку для оплати вартості газу спожитого в межах норм споживання. На момент укладання договору у відповідача вже була наявна заборгованість у розмірі 1 876 грн. 17 коп. У зв'язку із порушенням відповідачем порядку розрахунків встановленого правилами газопостачання та договором, 10.05.2014 р. газопостачання до будинку відповідача було припинено. Після припинення газопостачання відповідачем було сплачено 236 грн. 07 коп., а відтак, станом на момент подання позову у відповідача наявна заборгованість у розмірі 1 470 грн. 67 коп. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 04.04.2014 р. позивачу було відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу та стягнення заборгованості за спожитий природній газ, роз'яснено, що вимоги можуть бути розглянуті в позовному провадженні з додержанням загальних правил щодо пред'явлення позову. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти позову з підстав його необґрунтованості. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, до такого висновку суд приходить з наступних підстав. Як встановлено судом, Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 04.04.2014 р. позивачу було відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу та стягнення заборгованості за спожитий природній газ, роз'яснено, що вимоги можуть бути розглянуті в позовному провадженні з додержанням загальних правил щодо пред'явлення позову (а.с. 3). Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до умов договору № 300000208 від 28.12.2011 р., позивач зобов'язується постачати, а відповідач зобов'язується здійснювати оплату за використаний природний газ, обсяг використаного природного газу визначається лічильником відповідача, вартість спожитого відповідачем газу визначалась множенням обсягів спожитого газу на диференційовані ціни на природний газ, які встановлювались Національної комісії регулювання електроенергетики України. Відповідно до умов укладеного між сторонами договору на момент укладення цього договору на показники газового лічильника 45 320 м3 наявна заборгованість у сумі 1 876,17 грн. (а.с. 6 - 9). Починаючи з 01.08.2010 р. вартість газу визначалась Постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України № 812 від 13.07.2010 р., з 01.05.2014 р. ціни на газ визначені Постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України № 420 від 03.04.2014 р. Відповідач є учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, 2 категорії та має пільгу - 50% знижку для оплати вартості газу спожитого в межах норм споживання, що не заперечувалось сторонами (а.с. 12). Відповідача 10.05.2014 р. було відключено газопостачання до будинку, що підтверджено актом про відключення (а.с. 10). На момент розгляду справи в суді, відповідач є одноосібним власником будинку [ADDRESS], що також підтверджується договором дарування (а.с. 88 - 90). 25.03.2011 р. Подільським районним судом м. Києва було видано судовий наказ, яким стягнуто з відповідача 806 грн. 82 коп. заборгованості за спожитий природній газ (а.с. 102). 28.02.2012 р. судовий наказ було пред'явлено до виконання до ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві (а.с. 109). Як вбачається з заперечень відповідача, позивач пропустив строк позовної давності, встановлений для вимог даного виду, в частині вимог оплати за використаний природній газ за період з листопада 2009 р. по листопад 2011 р., крім того, зазначав, що позивач не вправі заявлять вимогу до відповідача в частині стягнення вимог оплати за використання природного газу за період до березня 2011 р., оскільки існує рішення, що набрало законної сили, яким вирішено по суті пред'явлені вимоги (а.с. 116 - 117). Посилання відповідача на наявність рішення суду, що набрало законної сили, спростовується постановою державного виконавця ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві про відмову у відкритті виконавчого провадження від 03.03.2012 р., оскільки виконавчий документ не відповідає вимогам ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» (а.с. 110). Щодо строку позовної давності суд виходив з наступного. Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України (наділі за текстом - ЦК України) позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позивач заявив до суду заяву про застосування строків позовної давності. Згідно ч. 1 ст. 95 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 96 цього Кодексу. Відповідно до п. 3 ст. 96 ЦПК України судовий наказ може бути видано, у разі якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості. Згідно ч. 3 ст. 118 ЦПК України позовна заява щодо вимог, визначених у частині першій статті 96 цього Кодексу, може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом. Таким чином, враховуючи положення ч. 1 ст. 95 ЦПК України згідно якої судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 96 цього Кодексу, положень п. 3 ст. 96 ч. 3 ст. 118 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позивач по справі виконав відповідні положення процесуального законодавства та звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу, за результатом розгляду якої, 25.11.2011 р. Подільським районним судом м. Києва було видано судовий наказ № 2-Н-134-11 р. За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність факту звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, згідно положень ст. 256 ЦК України. Відповідно до розрахунку заборгованості загальна боргу за адресою: [ADDRESS] становить 1 470 грн. 67 коп. (а.с. 108). Розрахунки позивача, відповідачем, з посиланням на належні та допустимі докази, спростовані не були. Розрахунок суми боргу проводився з урахуванням відповідних тарифів, встановлених нормативними актами, спеціалізованою комп'ютерною програмою, яка надає підсумкові нарахування до сплати, вказує розмір внесеного платежу та залишок сукупного боргу по поточних комунальних нарахуваннях й сум за договором реструктуризації. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Згідно з ст. 179 ЖК України, користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Згідно ст. 10 п. 1 ЗУ "Про приватизацію державного житлового фонду" утримання приватизованих квартир (будинків) здійснюється за рахунок коштів їх власників згідно з Правилами користування приміщеннями жилих будинків та прибудинкових територій, які затверджуються КМУ, також п.4 передбачено, що саме Державні комунальні підприємства по обслуговуванню та ремонту житла надають мешканцям комунальні та інші послуги за державними розцінками і тарифами. Відповідно до ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Також, Постановою КМУ від 08.10.1992 р. №572 з наступними змінами «Про механізм впровадження закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", якою затверджено правила користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, зокрема, в п. 7 цих правил передбачено обов'язок сплачувати житлово-комунальні послуги встановлені договором або законом. Відповідно до п. 10 Правил газопостачання, розрахунок населення за надані послуги з газопостачання здійснюється починаючи з 01.01.2007 р. за роздрібними цінами, диференційованими залежно від обсягів споживання, що встановлені НКЕР за показання лічильників газу, а у разі їх відсутності за нормами споживання природного газу. Починаючи з 01.08.2010 р. вартість газу визначалась Постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України № 812 від 13.07.2010 р., а з 01.05.2014 року ціни на газ визначені Постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України № 420 від 03.04.2014 р. Для спрощення порядку визначення вартості спожитого газу підрозділами КМДА погоджено та затверджено позивачем тарифи на газ для споживачів у яких відсутні прилади обліку газу, в залежності від встановленого газового обладнання в розрахунку на одну особу. У відповідності до п. 17 Правил газопостачання, розрахунковим періодом для визначення розміру оплати послуг з газопостачання є календарний місяць. Плата за надані протягом розрахункового періоду послуги з газопостачання вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця. Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Відповідно до вимог ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки. Відповідно до ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо розмір процентів не встановлений договором або законом. У відповідності до ч. 1 ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Відповідно до положень ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ст. ст. 27 - 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин, на основі з'ясованих обставин справи, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що права позивача було порушено, а відтак, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за спожитий газ у розмірі 1 470 гривень 76 копійок. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved