Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-09 00:00:00

У своїй позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача на його користь інфляційні витрати в розмірі 67\~282 гривні 37 копійок за 19 місяців з суми боргу за договором позики 90150 гривень 16 копійок, та 3 % річних від простроченої суми за 543 дні прострочення у розмірі 4023 гривні 42 копійки. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що на початку грудня 2012 року вони з відповідачем уклали договір позики, згідно з яким він позичив відповідачу 1000 доларів США, а відповідач зобов'язувався повернути вказані кошти через декілька місяців. 26 грудня 2012 вони з відповідачем уклали ще один договір, згідно з яким він позичив відповідачу 12000 доларів США з умовою повернення їх протягом місяця. 16 лютого 2013 року відповідач повернув 800 доларів США та видав зобов'язальну розписку на повернення 12200 доларів США. Станом на 11 листопада 2013 року сума заборгованості становила 12200 доларів США, що в національній валюті становило 97614 гривень 60 копійок. На його неодноразові прохання і звернення про повернення боргу відповідач не реагував, у зв'язку із чим він звернувся до суду з позовом про стягнення боргу. Рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 11 листопада 2013 з відповідача на його користь стягнуто 96000 гривень 16 копійок боргу. Незважаючи на рішення суду відповідач у визначений строк борг не повернув, чим порушив (прострочив) виконання грошового зобов'язання. У відповідності до постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 42304876 від 03.03.2014 боржник зобов'язаний самостійно виконати вимоги постанови про задоволення позову на суму 96000 гривень 16 копійок, в семиденний термін, однак вимоги постанови відповідачем виконані не були. Відповідач перевів на його рахунок грошові кошти у сумі 5850 гривень., що не задовольняє вимоги щодо погашення боргу в повному обсязі. Вважає, що за таких обставин відповідач зобов'язаний сплатити інфляційні витрати в та 3% річних за період: з 11 листопада 2013 року ( час задоволення позовної вимоги про стягнення боргу Рожнятівським районним судом Івано-Франківської області) по 08 червня 2015 року ( час подання даної позовної заяви) з суми неповернутої частини боргу, яка складає 90150 гривень 16 копійок. Сторони у судове засідання не зявилися. Позивач направив суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує, проти постановлення заочного рішення не заперечує. Відповідач про час та день розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку через повідомлення в газеті «Галичина». За таких обставин суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін у порядку визначеному ч. 2 ст. 197 ЦПК України з постановленям заочного рішення. Вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. 11 листопада 2013 року з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] стягнуто 96000 гривень 16 копійок заборгованості за договором позики, що підтверджується копією рішення Рожнятівського районного суду від 11 листопада 2013 року (а.с. 9,10). На підставі зазначеного рішення позивач отримав виконавчий лист, на виконання якого 03 березня 2014 року відкрито виконавче провадження, що підтверджується копіями виконавчого листа, виданого 13 лютого 2014 року та постанови про відкриття виконавчого провадження від 03 березня 2014 року (а.с.24-26). На даний час борг по даному виконавчому листу становить 90150 гривень, 16 копійок, що підтверджується довідкою № 03-37/349, виданою ВДВС Рожнятівського районного управління юстиції 8 липня 2015 року (а.с.33). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини. За змістом ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, а відповідно ч. 2 цієї ж статті боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що відповідач не виконав взяті на себе зобовязання щодо повернення грошових коштів згідно договору позики, тому сума боргу стягнута з нього на користь позивача за рішенням суду. Рішення суду відповідачем з 11 литстопада 2013 року не виконується. За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідач порушив (прострочив) виконання грошового зобовязання, тому з нього слід стягнути інфляційні витрати, а також три проценти річних від простроченої суми за період з часу постановлення рішення Рожнятівським районним судом про стягнення з відповідача суми заборгованості, тобто з 11 листопада 2013 року, по 08 червня 2015 року час звернення до суду за даним позовом. Листом Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03 квітня 1997 року № 62-97 р роз"яснено, що коли погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Отже з відповідача за невиконання грошового зобов"язання у розмірі 90150 гривень 16 копійок у період з 11 листопада 2013 року по 10 червня 2015 року на користь позивача, згідно розрахунку поданого позивачем (а. с. 5, 6), слід стягнути індекс інфляції за 19 місяців прострочення у розмірі 67\~282 гривні 37 копійок, та три проценти річних за 543 дні прострочення, що становить 4023 гривні 42 копійки. Відповідно до п.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивач поніс документально підтверджені судові витрати у виді судового збору за подачу до суду позовної заяви в розмірі 713 гривні 06 копійок, що підлягають стягненню з відповідача на його користь у звязку з повним задоволенням позовних вимог.

Outcome: approved