Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

У січні 2014 року [PERSON] звернулася у суд з позовом в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про виділ частки з майна, що є у спільній частковій власності. Свої вимоги мотивує тим, що з травня 1999 року проживала у цивільному шлюбі з [PERSON] по [ADDRESS] у будинку його матері [PERSON] За період спільного проживання у них народилося 3 дітей. [PERSON] [INFO] померла. На час смерті останньої з нею проживав лише її син [PERSON], який фактично прийняв спадщину шляхом володіння спадковим майном, однак спадщину не оформив. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті неповнолітні діти [PERSON], [PERSON] та [PERSON] фактично прийняли спадщину, оскільки проживали з батьком на час його смерті та залишилися проживати у цьому ж будинку. У встановлений законом строк вона звернулася у нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини, однак після закінчення строку для прийняття спадщини нотаріус не видала на ім'я її неповнолітніх дітей свідоцтво про право на спадщину, що відкрилася після смерті їх батька [PERSON] Відповідачі [PERSON] та [PERSON] не вчинили у встановлені законом строки необхідних дій для прийняття спадщини, що відкрилася з часу смерті їх матері [PERSON] До нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини вони звернулися майже через 15 років після смерті їхньої матері, тобто у серпні 2013 року, проте отримали свідоцтво про право на спадщину за законом від 15 серпня 2013 року, згідно з яким вони та троє її неповнолітніх дітей успадкували по 1/3 частці житлового будинку по [ADDRESS], що належав [PERSON] Вважає, що свідоцтво про право на спадщину за законом видане відповідачам [PERSON] та [PERSON] на підставі фіктивних довідок сільської ради. На час смерті спадкодавця [PERSON] з останньою проживав лише її син [PERSON] Окрім того, біля спірного будинку знаходиться сарай, побудований нею за власні кошти після смерті спадкодавця [PERSON] під час спільного проживання у незареєстрованому шлюбі з [PERSON] Вона з [PERSON] провели капітальний ремонт спірного будинку, замінили покрівлю, всі вікна і двері, підлогу у двох кімнатах, підвели газопостачання, зовні стіни будинку обшалювали дошками, всередині гіпсокартоном. Просить провести виділ частки її дітей з спільної часткової власності на будинок по [ADDRESS], виключити з часток відповідачів [PERSON] та [PERSON] побудований нею та її чоловіком хлів і вартість виконаних ремонтних робіт житлового будинку, у тому числі газопостачання, визнавши у цій сумарній частині видане їм свідоцтво про право на спадщину за законом недійсним. Під час попереднього судового засідання позивачка [PERSON] змінила свої позовні вимоги, про що подала уточнюючу заяву, у якій зазначає, що свідоцтво про право на спадщину за законом на спірний житловий будинок відповідачі отримали на підставі правовстановлюючих документів на будинок, які вони викрали з цього ж житлового будинку, і просить визнати вказане свідоцтво недійсним та визнати за її неповнолітніми дітьми [PERSON], [PERSON] і [PERSON] право власності у рівних частках на спірний житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами. Ухвалами суду від 25 березня 2014 року та 07 квітня 2014 року до участі у розгляді справи залучено як третіх осіб, які не заявляються самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, дітей спадкодавця [PERSON] - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також нотаріуса Камінь-Каширської державної нотаріальної контори Кузьміну І.М. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, і просили визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане відповідачам на житловий будинок по [ADDRESS], та визнати за її неповнолітніми дітьми [PERSON], [PERSON] і [PERSON] право власності у рівних частках на спірний житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явилися, подали заяву про розгляд справи у їх відсутності. Представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] позов не визнав, пояснив, що [PERSON] прийняла спадщину, що відкрилася після смерті її матері [PERSON] шляхом вступу у фактичне володіння і управління спадковим майном, оскільки зберігала правовстановлюючий документ на житловий будинок, належний спадкодавцю, та ощадні книжки. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, причину неявки суду не повідомив. Треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явилися, надіслали до суду заяви, телеграми, із змісту яких вбачається, що вони позовні вимоги не визнають і просять розглянути справу у їх відсутності. Третя особа - нотаріус Камінь-Каширської державної нотаріальної контори Кузьміна І.М. у судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Заслухавши пояснення позивачки, представників сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд доходить висновку, що у задоволені позову належить відмовити, зважаючи на таке. Відповідно до ст. 1301 ЦК України в судовому порядку вирішується питання про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Згідно з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними в п. 27 постанови від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Відповідно до пунктів 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК 2003 року цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 р. Правила книги шостої цього Кодексу застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким зі спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснено, що відносини спадкування регулюються за правилами ЦК 2003 р., якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 р. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК 2003 року і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 529 ЦК УРСР 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого. Судом встановлено, що 4 лютого 1999 року померла мати відповідачів [PERSON], яка була власником житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходяться по [ADDRESS] За життя мати заповіту не залишила, а відтак спадкоємцями першої черги за законом на спадкове майно є її діти: відповідачі [PERSON] та [PERSON], і треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Окрім того, на час відкриття спадщини спадкоємцем першої черги за законом майна [PERSON] був також син останньої [PERSON], який помер [INFO]. Згідно зі ст. 549 ЦК 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчиненні протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У відповідності до п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14.06.1994 № 18/5 (далі - Інструкція), свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст. 549 Цивільного кодексу). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанції про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Матеріали справи свідчать, що спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON], прийняв її син [PERSON], який вступив у фактичне володіння та управління спадковим майном, оскільки продовжував проживати у спірному житловому будинку після смерті спадкодавця. Спадщину останній не оформив. [INFO] [PERSON] помер. Окрім того, спадщину, що відкрилася з часу смерті [PERSON] прийняли відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON], які також вступили у фактичне володіння та управління спадковим майном. Так, з досліджених у судовому засіданні матеріалів спадкової справи за № 134/2013 до майна померлої [PERSON] вбачається, що відповідачі 07 травня 2013 року звернулися до нотаріуса Камінь-Каширської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке залишилося після смерті їх матері, і складається з житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами по [ADDRESS] та ощадних вкладів. У поданих заявах нотаріус зазначила, що факт прийняття спадщини перевірено шляхом зберігання заявниками на руках і подачі в нотаріальну контору ощадкнижок, правовстановлюючого документа на житловий будинок - свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок по [ADDRESS], виданого 06.10.1989 року Камінь-Каширською міською радою народних депутатів. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 серпня 2013 року спадкоємцем майна [PERSON], яке складається з житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами по [ADDRESS] є: [PERSON] - 1/3 частка, [PERSON] - 1/3 частка, онуки [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO], - батько яких, син спадкодавця - [PERSON] помер [INFO] - 1/3 частка. У відповідності до п. 112 Інструкції, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена. Інші спадкоємці [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] спадщину, що відкрилася з часу смерті їх матері не прийняли. З огляду на вищенаведені обставини та виходячи з положень чинного на час виникнення спірних правовідносин цивільного законодавства, суд доходить висновку, що відповідачі в установленому порядку набули право власності на успадковані за законом житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами по [ADDRESS] по 1/3 частці і підстави для скасування виданого їм свідоцтва про право на спадщину за законом і задоволення позовних вимог [PERSON] відсутні. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка [PERSON], будучи допитаною в якості свідка, пояснила, що ощадну книжку [PERSON] віддав відповідачам через 3-4 роки після смерті їх матері [PERSON], а правовстановлюючі документи на будинок відповідачка [PERSON] викрала зі спірного будинку після смерті [PERSON] Разом з тим, за відсутності інших належних доказів на підтвердження вказаних обставин, такі пояснення позивачки не можуть бути взяті за основу при прийнятті рішення. Доводи позивачки про те, що нотаріус допустила інші порушення, а саме, вказала норми Цивільного кодексу України 2004 року, а не 1963 року як належало, що підтверджується повідомленням Головного управління юстиції у Волинській області від 07.02.2014 року, не є достатньою підставою для визнання недійсним спірного свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки його видачею право на спадщину інших осіб не порушено. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed