Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-21 00:00:00

У грудні 2016 р. позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, просить суд стягнути з відповідача суму матеріальної шкоди в розмірі 12127 грн. 92 коп. та судовий збір в розмірі 1378 грн 00 коп., посилаючись на ті підстави, що між ПрАТ «СК «Уніка» та ДП «Старавто» ЗАТ «Київстар ДЖ.ЕС.ЕМ.» укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №321001/4002/0000001 від 30.12.2013, згідно якого ПрАТ «СК «Уніка» взяло на себе зобов'язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки «Volkswagen Transporter» д.н.з. [NUMBER], його окремих частин чи додаткового обсадження. 30.07.2015 сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю транспортних засобів «Volkswagen Transporter» д.н.з. [NUMBER], яким керував [PERSON], та «Skoda Octavia» д.н.з. [NUMBER], яким керував [PERSON] У результаті даної ДТП було пошкоджено застрахований у ПрАТ «СК «Уніка», транспортний засіб «Volkswagen Transporter» д.н.з. [NUMBER], який належить ДП «Старавто» ЗАТ «Київстар ДЖ.ЕС.ЕМ.» на праві приватної власності. У зв'язку з ДТП, згідно звіту про оцінку, вартість матеріального збитку даного автомобіля склала 12127 грн 92 коп. Так, відповідно до умов договору страхування позивач відшкодував ДП «Старавто» ЗАТ «Київстар ДЖ.ЕС.ЕМ.» витрати на ремонт автомобіля в сумі 12127 грн 92 коп., що була перерахована позивачем на рахунок ТОВ Атлант-М Лепсе. Як зазначено позивачем, винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, постановою Святошинського районного суду м. Києва визнано [PERSON], отже, до позивача перейшло право зворотної вимоги (регресу) до відповідача, як до особи відповідальної за відшкодування заподіяних збитків, на різницю суми у розмірі 12127 грн 92 коп, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом для захисту своїх прав та законних інтересів. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника (а.с. 46). Відповідач в судове засідання також не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, через канцелярію суду відповідачем було надано заяву про розгляд справи за його відсутності та письмові заперечення в яких зазначено, що він вважає, що вимоги позивача, являються незаконними, безпідставними та необґрунтованими, а тому необхідно відмовити у задоволенні позову (а.с.37, 38-44). Таким чином, з урахуванням вищезазначеного, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін по справі. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 30.12.2013 між ПрАТ «СК «Уніка» та ДП «Старавто» ЗАТ «Київстар ДЖ.ЕС.ЕМ.» був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту №321001/4002/0000001, відповідно до якого ПрАТ «СК «Уніка» взяло на себе зобов'язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки «Volkswagen Transporter» д.н.з. [NUMBER], його окремих частин чи додаткового обсадження (а.с. 4-5). 30.07.2015 приблизно о 17 год. 35 хв. сталася ДТП, за участю транспортних засобів «Volkswagen Transporter» д.н.з. [NUMBER], яким керував [PERSON], та «Skoda Octavia», д.н.з. [NUMBER], яким керував [PERSON] Відповідно до постанови Святошинського районного суду м. Києва від 16.10.2015 винним у даному ДТП визнано [PERSON], що також підтверджується довідкою про дорожньо-транспортну пригоду №71073239 від 31.07.2015 (а.с. 12, 13). Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, судом достовірно встановлено, що внаслідок порушення відповідачем п.п.12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, він вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, в результаті чого було пошкоджено транспортний засіб «Volkswagen Transporter» д.н.з. [NUMBER], який застрахований у ПрАТ «СК «Уніка». Згідно ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01.07.2004 р. обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Власник пошкодженого автомобіля з метою отримання відшкодування звернувся до позивача з відповідною заявою (а.с. 9). Згідно ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до страхового акту №00173416 від 17.09.2015 виплата страхового відшкодування підлягає 12127 грн 92 коп (а.с. 20). Як вбачається з платіжного доручення №032326 від 18.09.2015 позивачем було виплачено втрати на ремонт автомобіля в сумі 12127 грн 92 коп, що була перерахована та рахунок ТОВ Атлант-М Лепсе (а.с. 21). Згідно ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його, що визначено п. 36.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Частиною 4 статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору. Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяння шкоди. Однак, відповідач у своїх запереченнях зазначає, що позивач не має права регресної вимоги до відповідача, оскільки в даному випадку регресні зобов'язання не виникають, а існує перехід права вимоги від потерпілого до страхової компанії (суброгація). Згідно роз'яснень, які містяться в п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття "регрес" та "суброгація". Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. Таким чином, відповідно до вказаних норм закону від дня страхового випадку внаслідок заміни кредитора у зобовязанні з відшкодування шкоди до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані страхувальнику збитки. Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року № 6-112 цс 13, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для усіх судів України. Також у порядку суброгації страховик може стягнути із завдавача шкоди лише ту суму, яку він сам виплатив страхувальнику. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов'язанні, тому з урахуванням положення статті 515 ЦК України суброгація застосовується лише до майнового страхування. Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач просив стягнути суму виплаченого страхового відшкодування в тому числі з підстав, передбачених ст. 993 ЦК України. Крім того відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат перейшло право вимоги, яке страхувальник, який отримав страхове відшкодування, мав до особи, відповідальної за завдані збитки, то вбачається, що до ПАТ «СК «Уніка» перейшло право вимоги у порядку суброгації, а відтак сума виплаченого страхового відшкодування у розмірі 12127 грн 92 коп підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача саме в порядку суброгації та позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Посилання відповідача те, що позивачем не надано жодного документа, який підтверджує, що позивачем було сплачено потерпілому завдану шкоду та не має доказів того, що пошкоджений автомобіль був пошкоджений, є не доведеними, оскільки позивачем надано суду всі необхідні докази які були оцінені судом. У відповідності до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Аналізуючи викладене у сукупності, суд приходить до висновку, що позивач виконав всі покладені на нього зобов'язання, а тому у нього виникає повне право звернутися безпосередньо до відповідача з вимогою про відшкодування завданої йому матеріальної шкоди у порядку регресу. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий. На підставі викладеного,

Outcome: approved