Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-16 00:00:00

01.10.2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , яким просила розподілити спільне майно подружжя, виділивши їй та відповідачу у власність по Ѕ частині житлового будинку [ADDRESS] та 1\\2 частині транспортного засобу «Mersedes-Benz E220T», 1993 року випуску, (державний реєстраційний номер [NUMBER] кожному. Просила стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в сумі 5000,00 грн. та 15000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу та можливе залучення свідків та експертів. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що в період з 09.05.1986 року по 03.05.2018 року перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. За час перебування у шлюбі, ними, на підставі договору купівлі продажу від 04 липня 1997 року, було придбано житловий будинок [ADDRESS] , крім того ними було придбано транспортний засіб «Mersedes-Benz E220T», 1993 року випуску, (державний реєстраційний номер [NUMBER] , право власності на які було зареєстровано за [PERSON] .. Вказане майно являється об`єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки було придбано за спільні кошти. Після фактичного припинення шлюбних відносин, врегулювати питання розподілу спільного сумісного майна подружня не вдалося, що і послугувало підставою для її звернення до суду з відповідним позовом. Ухвалою судді Заводського районного суду м.Миколаєва Нікітіна Д.Г. від 18.10.2018 року позов [PERSON] було прийнято до розгляду у загальному позовному провадженні. Ухвалою суду від 06.11.2018 року за заявою [PERSON] було забезпечено позов, шляхом накладення арешту на 21/100 частину житлового будинку [ADDRESS] та транспортний засіб «Mersedes-Benz E220T», 1993 року випуску, (державний реєстраційний номер [NUMBER] . Розпорядженням керівника апарату Заводського районного суду м.Миколаєва №173 від 30.01.2019 року, відповідно до п.п.2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, було здійснено повторний автоматизований розподіл та справу було передано судді Притуляк І.О. Ухвалою суду від 05.02.2019 року цивільну справу №487/6462/18 було прийнято до розгляду у загальному позовному провадженні. 26.04.2019 року [PERSON] надав до суду відзив на позовну заяву, яким заперечував проти задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що 21/100 частка домоволодіння розташованого за адресою: [ADDRESS] , була придбана ним за рахунок спадкового майна, а саме, автомобіля «ВАЗ 2121», кузов № [NUMBER] , (державний реєстраційний номер [NUMBER] ), оскільки, при укладені Договору купівлі-продажу від 04.07.1997 року, грошові кошти продавцю ним не передавалися, а фактично відбувся обмін зазначеного транспортного засобу на частку домоволодіння. Зазначив, що земельна ділянка, надавалася для обслуговування домоволодіння та не приватизована, а саме домоволодіння перебуває у спільній частковій власності, без виділення часток в натурі, з урахуванням чого, розгляд справи не можливий без залучення до участі у ньому співвласників домоволодіння. Стверджував, що позивач добровільно виїхала з спірного домоволодіння оскільки її було відомо, що дане майно було набуте ним за особисті кошти. Зазначив, що транспортний засіб є неподільною річчю, що є підставою для відмови у задоволенні вимоги, щодо його поділу, шляхом виділення [PERSON] у власність його Ѕ частини. 06.09.2019 року позивач надала до суду заяву про уточнення позовних вимог, якою просила визнати спільним майном подружжя 21/100 частку домоволодіння розташованого за адресою: [ADDRESS] та транспортний засіб марки «Mersedes-Benz E220T», 1993 року, (державний реєстраційний номер [NUMBER] ). Розподілити спільне майно подружжя, шляхом: визнання за нею права власності на 1/10 частину домоволодіння розташованого за адресою: [ADDRESS] та стягнення з відповідача на її користь 43020 грн. в рахунок компенсації Ѕ частки вартості транспортного засобу «Mersedes-Benz E220T», 1993 року, (державний реєстраційний номер [NUMBER] ). Окрім того, просила стягнути з відповідача на її користь 5000,00 грн. витрат по сплаті судового збору. Ухвалою суду від 25.11.2019 року підготовче провадження було закрито, з призначенням справи до розгляду по суті. У судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, підтвердила фактичні обставини викладені у заяві. У судовому засіданні представник позивача, заявлені [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив про їх задоволення. У судовому засіданні відповідач уточнені позовні вимоги [PERSON] визнав частково, не заперечував проти визнання спільним сумісним майном подружжя 21/100 частину домоволодіння [ADDRESS] та транспортного засобу «Mersedes-Benz E220T», 1993 року, (державний реєстраційний номер [NUMBER] ), стягнення з нього на користь [PERSON] грошової компенсації її частки у праві власності на вказаний транспортний засіб. При поділі нерухомого майна, просив відступити від засади рівності часткок подружжя, з урахуванням тієї обставини, що фактично, вказана частина домоволодіння була придбана за рахунок його спадкового майна. У судовому засіданні представник відповідача підтримала позицію свого довірителя. Разом з тим зазначила, що заявлена [PERSON] вимога, щодо визнання за нею права власності на частку у домоволодінні, задоволенню не підлягає, оскільки до участі у справі не залучені інші співвласники домоволодіння [ADDRESS] , з урахуванням чого позивач має право заявляти вимогу лише щодо визнання 21/100 частини домоволодіння спільним майном подружжя. Заслухавши пояснення сторін, покази свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши надані письмові докази, суд приходить до наступного. Відповідно до положень ст..5 ЦК України та п.4 Прикінцевих та перехідних положень цього Кодексу, норм розділу VІІ Прикінцевих положень СК України, правовий статус майна щодо якого виник спір, визначається нормами матеріального права, яке діяло на час його придбання (виникнення правовідносин). Відповідно до положень ст..ст.22, 28 КпШС УРСР - майно набуте подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Вказані правові норми закріплені і положеннями СК України. За положеннями ст. 61, 70 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як роз`яснено в п. п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі Постанова) - вирішуючи між подружжям спір про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.60,69 СК України, ч.3 ст. 368 ЦК), відповідно до ч.ч.2,3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Так судом встановлено, що 09.05.1986 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який в подальшому було розірвано рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 03.05.2018 року по справі №487/1194/18, яке набрало законної сили 05.06.2018 року. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. За час подружнього життя сторони придбали 21/100 частину домоволодіння [ADDRESS] , право власності на яку, на підставі Договору купівлі-продажу №3-1163 від 04.07.1997 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори. та зареєстрованого в ММБТІ 07.08.1997 року за реєстровим №3182, було зареєстровано за [PERSON] .. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майно щодо об`єкта нерухомого майна №143354621 від 30.10.2018 року, право власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за реєстраційним номером майна №528796. Співвласником 21/100 частини вказаного домоволодіння є [PERSON] . Окрім того, 02.12.2015 року сторонами було придбано транспортний засіб «Mersedes-Benz», модель Е220Т, 1993 року випуску 1993 року, право власності на який було зареєстровано за Несенко І.І.І. ( Повідомлення Регіонального сервісного центру МВС України в Миколаївській області від 22.11.2018 року, вих. №5261).. Згідно Звіту №13265 про експертну оцінку колісного транспортного засобу К.Т.З від 04.09.2019 року, ринкова вартість транспортного засобу «Mersedes-Benz», модель Е220Т, державний реєстраційний номер [NUMBER] , 1993 року випуску, Належного [PERSON] , станом на 04.09.2019 року становить 86040,00 грн. Нормами сімейного законодавства, умова належності майна, одержаного за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя - є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя. При вирішенні заявленої вимоги, щодо поділу нерухомого майна, суд виходить з наступного. З встановлених під час судового розгляду обставин справи, вбачається, що спірні 21/100 частини домоволодіння [ADDRESS] були придбані сторонами в період шлюбу, при набутті права власності сторони у справі діяли за спільною згодою і в інтересах сім`ї. Тобто вказані 21/100 частина домоволодіння є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому, виходячи з презумпції правомірності набуття права власності, право кожного із співвласників вважається набутим правомірно, поки незаконність набуття права власності не буде встановлена судом. Посилання [PERSON] на придбання спірної частини домоволодіння, за рахунок його спадкового майна, а саме транспортного засобу марки «ВАЗ 2121», кузов № [NUMBER] , (державний реєстраційний номер [NUMBER] )., який за твердженням відповідача фактично було поміняно на частину домоволодіння, але за бажанням попереднього власника, оформлено договором купівлі-продажу, не було підтверджено належними та допустимими доказами. Одночасно, відповідно до Довідки Регіонального сервісного центру МВС України в Миколаївській області від 16.11.2018 року, вих. №31/14-н-15, право власності на транспортний засіб марки «ВАЗ 2121», кузов № [NUMBER] , (державний реєстраційний номер [NUMBER] ). Було зареєстровано за відповідачем в період з 12.04.1996 року по 02.01.2001 року. Суд критично оцінює покази, допитаних у судовому засіданні свідків, які стверджували, що дійсно [PERSON] отримав транспортний засіб марки «ВАЗ 2121 (державний реєстраційний номер [NUMBER] ) у спадщину, після смерті свого батька, без належного документального оформлення, та в послідуючому поміняв на частину домоволодіння, оскільки самі по собі вони не є достатніми для підтвердження тієї обставини, що спірна частина домоволодіння була придбана [PERSON] за особисті кошти, та спростовуються досліджениою в судовому засіданні Довідки Регіонального сервісного центру МВС України в Миколаївській області від 16.11.2018 року, вих. №31/14-н-15 та Договором купівлі-продажу від 04.07.1997 року №1163 За положеннями ст..153 ЦК України (1963 року), в редакції, чинній на момент укладанняспірногодоговору - договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. За положеннями ст..227 ЦК України (1963 року) - договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Як вбачається з Договору купівлі-продажу №1163 від 04.07.1997 року між сторонами, при його укладені було досягнуто домовленість щодо усіх його істотних умов та відбулося повне його виконання, так відповідно до його змісту продавець отримала від [PERSON] грошові кошти вартості нерухомого майна до підписання договору. В подальшому вказаний договір було зареєстровано в ММБТІ. Таким чином, з урахуванням приписів ст..204 КПК України, даний договір є правомірним. За положеннями ст..81 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За загальним правилом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція зазначених норм свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку про те, що презумпція спільності придбаного у шлюбі майна не спростована [PERSON] , а отже спірні 21/100 частина домоволодіння є спільною сумісною власністю сторін, оскільки були придбані в період шлюбу, при набутті права власності сторони у справі діяли за спільною згодою і в інтересах сім`ї, та підлягають поділу з визначенням рівності часток. Одночасно, суд не вбачає існування обставин для відступу від засади рівності часток подружжя, визначених положеннями ч.2 ст.70 СК України, оскільки [PERSON] під час перебування у шлюбі була працевлаштована (копія трудової книжки, серії [NUMBER] ), а отже мала дохід. Твердження представника відповідача, в тій частині, що у задоволені позову про поділ 21/100 домоволодіння слід відмовити, оскільки до участі у справі не залучені інші співвласники домоволодіння [ADDRESS] , суд вважає такими, що ґрунтуються на хибному тлумачені норм права, оскільки, судом не вирішується питання, щодо виділу в натурі частки з майна, що перебуває у спільній частковій власності, в порядку ст..358 ЦК України, При поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки інших співвласників не змінюються. При вирішенні заявленої позовної вимоги, щодо поділу транспортного засобу «Mersedes-Benz», модель Е220Т, державний реєстраційний номер [NUMBER] , 1993 року випуску, суд виходить з наступного. Згідно ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Частиною 2 ст. 183 ЦК України визначено, що неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Відповідно до ч. 2 ст.ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Аналіз змісту положень статті 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку. З огляду на те, що спірний автомобіль знаходиться в користуванні [PERSON] , позивач ним не користується і дає свою згоду на отримання грошової компенсації, проти чого відповідач не заперечує, суд вважає, за можливе спірний автомобіль залишити у власності відповідача [PERSON] зі стягненням з нього на користь [PERSON] грошової компенсації вартості 1/2 частини спірного автомобіля в сумі 43020,00 грн. При цьому, суд зауважує, що в даному випадку внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми не має місця, оскільки позивач не просить присудити грошову компенсацію за автомобіль другому із подружжя - [PERSON] , а просить залишити транспортний засіб у користуванні відповідача, та погоджується на грошову компенсацію вартості частки, замість визнання ідеальних часток за собою. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на задоволення позовних вимог, враховуючи вартість спірного майна, суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь позивача, слід стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 2592,45 грн. один відсоток від вартості виділеного у власність позивача майна (з розрахунку 216 225 грн. - вартість 21/200 частини домоволодіння + 43020 грн. вартість Ѕ частини транспортного засобу = 259245 грн.)

Outcome: partial