Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-12 00:00:00

У листопаді 2019 року представник позивача [PERSON] звернувся до суду в інтересах [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним, мотивуючи свої вимоги тим, що 31 жовтня 2000 року між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] було укладено договір про купівлю-продаж квартири [ADDRESS] . Дана угода була зареєстрована Южноукраїнським відділом реєстрації товарної біржі "Українська" за № 123802 31 жовтня 2000 року. Після укладення договору сторони здійснили всі дії щодо його виконання. 1 листопада 2000 року позивач зареєстрував квартиру у Арбузинському БТІ за реєстром № 2700 в реєстровій книзі № 15. Після укладення Договору купівлі-продажу нерухомого майна, відповідач звільнила продану квартиру, віддала ключі та знялася з реєстрації за вказаною адресою та виїхала в невідому напрямку. Посилаючись на ці обставини, представник позивача прохав визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . У судове засідання представник позивача не з`явився, подав письмову заяву, в якій прохав справу слухати у відсутність його і позивача та підтримав заявлені вимоги. Відповідач у судове засідання тричі не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином за місцем реєстрації, не подала відзив на позовну заяву. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 31 жовтня 2000 року між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] було укладено договір про купівлю-продаж квартири [ADDRESS] . Дана угода була зареєстрована Южноукраїнським відділом реєстрації товарної біржі "Українська" за № 123802 31 жовтня 2000 року. Квартира [ADDRESS] на момент продажу належала відповідачці [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Арбузинської державної нотаріальної контори від 21 жовтня 1995 року за реєстровим № 1494. [PERSON] , як покупець, сплатив продавцю належну за договором покупну ціну, а [PERSON] отримала гроші та передала квартиру у його розпорядження. Тобто, була досягнута згода з усіх необхідних та суттєвих умов угоди та відбулося її виконання. В подальшому [PERSON] зареєстрував свої майнові права щодо придбаної квартири, відповідно до чинного на час укладення угоди законодавства, в Арбузинському бюро технічної інвентаризації: 1 листопада 2000 року квартиру зареєстровано Арбузинським БТІ за [PERSON] за реєстром № 2700 в реєстровій книзі № 15. Згідно з застереженнями, що містяться в ст. 5 ЦК України та п. 4 Прикінцевих та Перехідних Положень ЦК, правовий статус майна, а також права та обов`язки суб`єктів цивільних правовідносин щодо цього майна визначаються нормами матеріального права, які були чинними на час його створення або набуття. Положеннями ст. 42 ЦК УРСР 1963 року, який має застосовуватися до спірних правовідносин, дозволялося укладення цивільно-правових угод у вигляді усної та письмової форми ( простої або нотаріальної ). Згідно з вимогами ст. 227 ЦК України 1963 року договір купівлі-продажу житлового будинку, повинен бути укладений у письмовій формі з обов`язковим нотаріальним посвідченням. Невиконання цих вимог, тягне недійсність такої угоди із застосуванням наслідків реституції, передбачених ч. 2 ст. 48 ЦК 1963 року. В той же час, відповідно до правил ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» угоди, які укладені учасниками біржі щодо купівлі-продажу товарів або об`єктів нерухомості, допущених до обігу на товарній біржі та зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Така угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. На даний час біржа ліквідована як юридична особа, а [PERSON] виїхала з місця проживання в невідомому напрямку. За таких обставин позивач позбавлений можливості нотаріального посвідчення угоди. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 47 ЦК України 1963 року, якщо одна із сторін повністю, або частково виконала угоду, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду визнати угоду дійсною. На підставі викладеного суд вважає, що позовні вимоги щодо визнання угоди дійсною є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Представником позивача при подачі позову оплачено позовні вимоги судовим збором у розмірі 768 грн. 40 к. Оскільки позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, тому на підставі ст. 141 ЦПК України сплачені представником позивача судові витрати у сумі 768 грн. 40 к. судового збору виходячи з принципу пропорційності до задоволених позовних вимог, слід компенсувати позивачу за рахунок відповідача [PERSON] .

Outcome: approved