Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

У січні 2014 року [PERSON] звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON], публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання договору іпотеки недійним. Заявлені позовні вимоги обґрунтовувала тим, що [PERSON] із березня 2005 року по теперішній час проживає однією сім'єю без реєстрації шлюбу із [PERSON]. За час спільного проживання у них народилась донька - [PERSON], [INFO]. Позивач з [PERSON] спільно проживають, ведуть спільне господарство та спільний бюджет. За час спільного проживання, ними було придбано за спільні кошти земельну ділянку, що розташована по [ADDRESS]. Крім того, за період спільного проживання ними, 25 липня 2006 року за спільні кошти придбано житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] підтверджується рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09.09.2013 року, що набрало законної сили. Відповідно до вищезазначеного рішення за [PERSON] визнано право власності на ? частини земельної ділянки площею 0,1224 га та на ? частину житлового будинку площею 280,5 кв. м., житловою площею 123,3 кв. м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 13 грудня 2013 року представником [PERSON] було подано заяву для проведення державної реєстрації права власності, де державним реєстром прав на нерухоме майно було винесено рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, на підставі відсутності у повному обсязі документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень, а саме, не надано згоди іпотекодержателя. З наданої відповіді [PERSON] стало відомо, що земельна ділянка та будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] знаходиться в іпотеці, на підставі договору іпотеки № 04/1-338 від 25.07.2006 року. 25.07.2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Уксоцбанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки. Згідно п.1.1. вищезазначеного договору іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання іпотекодавцем зобов'язань перед іпотекодержателем за договором кредиту № 405/350/06-Ж, укладеним між сторонами 25.06.2006 року нерухоме майно, що знаходиться за адресою: Україна, [ADDRESS], а саме: домоволодіння з відповідними будівлями та спорудами загальною площею 280,5 кв.м., житловою площею 123,3 кв.м.; земельну ділянку площею 0,122 га для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. [PERSON] при передачі спільного майна в іпотеку приховав факт, що частина цього майна, набута разом з [PERSON] під час проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу із [PERSON], а згоди Позивач на передачу її частки в спільному майні в іпотеку не надавала. Просила суд визнати недійсним договір іпотеки № 04/1-338 від 25.07.2006 року, укладений між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON]. В судовому засіданні представник Позивача підтримала позовні вимоги у повному обсязі. Представник [PERSON] не заперечувала проти задоволення позову. Представник ПАТ «Укрсоцбанк» заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Як встановлено в судовому засіданні, 25.07.2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Уксоцбанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки. Згідно п.1.1. вищезазначеного договору іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання іпотекодавцем зобов'язань перед іпотекодержателем за договором кредиту № 405/350/06-Ж, укладеним між сторонами 25.06.2006 року нерухоме майно, що знаходиться за адресою: Україна, [ADDRESS], а саме: домоволодіння з відповідними будівлями та спорудами загальною площею 280,5 кв.м., житловою площею 123,3 кв.м.; земельну ділянку площею 0,122 га для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. Відповідно до 1.5 зазначеного договору іпотеки іпотекодавець свідчить та гарантує, що на момент укладення договору: на предмет іпотеки не існує прав та вимог інших осіб, в тому числі тих, що не зареєстровані у встановленому законом порядку, крім тих, які вказані в договорі; він не перебуває у зареєстрованому шлюбі та не проживає однією сім?єю з будь-якими особами (чоловіками/жінками) без реєстрації шлюбу у розумінні ст. 74 Сімейного кодексу України; за місцезнаходження предмета іпотеки не зареєстровані (не прописані) та не проживають малолітні та/або неповнолітні особи, а також наймачі за договорами найму (оренди); майн іпотекодавця не перебуває в іпоетці (заставі), в тому числі податковій заставі; на предмет іпотеки не звернуто стягнення згідно з діючим законодавством України; до іпотекодавця не пред'явлені майнові позови, пов'язані з вилученням предмету іпотеки; предмет іпотеки не підлягає вилученню і вільний від будь-яких зобов'язань, крім тих, що передбачені цим договором. Відповідно до ч. 13 ст. 44 Закону України «Про нотаріат» та п. 36 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України № 296/5 від 22.02.2012 року, правочин посвідчується нотаріусом, якщо кожна із сторін однаково розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині. Приватним нотаріусом було встановлено дієздатність, правоздатність сторін договору та перевірено належність [PERSON] жилого будинку та земельної ділянки, що передаються в іпотеку. Відповідно до ч.1 ст.1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Відповідно до ч.3 ст.6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, вимог цьогокодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтями 572 та 575 ЦК України визначено, що іпотека є видом забезпечення виконання зобов?язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов?язання одержати задоволення своїх вимлог за рахунок предмета іпотеки. Згідно ч.2 ст. 6 Закону України «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою усіх співвласників. Співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку свою частку в спільному майні без згоди інших співвласників за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості. Частиною 2 ст. 18 Закону України «Про іпотеку» унормовано, що іпотечний договір може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду у разі відсутності в ньому однієї з істотних умов, вказаних в ч. 1 даної статті. Суд приходить до висновку, що спірний договір іпотеки містить всі умови, що є обов'язковими та визначені законом як істотні, і такий договір не суперечить вимогам ЦК України та Закону України "Про іпотеку". Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09.09.2013 року було встановлено факт проживання однією сім?єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] з березня 2005 року. Крім того, відповідно до вищезазначеного рішення за [PERSON] визнано право власності на ? частини земельної ділянки площею 0,1224 га та на ? частину житлового будинку площею 280,5 кв. м., житловою площею 123,3 кв. м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Згідно п. 27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» виходячи з принципу процесуального рівноправя сторін та враховуючи обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Відповідно до ст. 578 ЦК України та ст. 6 Закону України "Про іпотеку" майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу (іпотеку) лише за згодою усіх співвласників. Встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім?єю, та встановлення належності їм майна на праві спільної сумісної власності на підставі ст. 74 Сімейного кодексу України пов?язується з набранням законної сили рішенням суду , яким такі юридичні факти встановлені, у зв'язку з чим на момент укладення оспорюваного правочину єдиним власником спірної квартири був [PERSON]. Більш того, спільне проживання однією сім'єю Позивача та відповідача [PERSON] без реєстрації шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Із змісту ч. 3 ст. 65 Сімейного кодексу України вбачається, що презумпція згоди на укладення договорів з розпорядження майном, що перебуває у спільній сумісній власності, діє у тому випадку, коли чоловік та жінка є подружжям, тобто перебувають у шлюбі. Проживання жінки та чоловіка однією сім'єю не створює жодних інших правових наслідків, ніж ті, що визначені ст. 74 Сімейного кодексу України в разі поділу майна, нажитого чоловіком та жінкою за час проживання однією сім'єю. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що договір іпотеки був укладений у відповідності до вимог чинного законодавства, а встановлені судовим рішенням більше, ніж через сім років, факти не можуть впливати на правовідносини, які склалися у зв?язку з укладенням вказаного договору, а тому в суду відсутні правові підстави для визнання його недійсним. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст. ст. 1, 15, 16 526, 527, 572, 575, 627 Цивільного кодексу України, ст. 6, 18 Закону України «Про іпотеку», п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»,

Outcome: dismissed