Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

01 листопада 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, та від цього шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. До 16 лютого 2016 року він проживав з відповідачем у м. Дніпропетровськ. Проте з 16 лютого 2016 року за згодою відповідача та за власним бажанням син переїхав до м. Запоріжжя на постійне місце проживання до позивача. Відповідачем участь в утриманні сина не бере. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання сина до досягнення дитиною повноліття у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачем надано до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Як встановлено в судовому засіданні, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 14 серпня 1999 року, та рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 серпня 2013 року шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] розірвано /а.с. 10/. Від цього шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Cторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Син з 16 лютого 2016 року проживає разом з позивачем та знаходяться на його утриманні. Відповідач регулярну матеріальну допомогу на утримання сина не надає. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. У відповідності до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, які мають істотне значення. Враховуючи викладене суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина до досягнення ним повноліття щомісячно у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дітей відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи вимоги ст. 191 СК України, суд вважає необхідним стягувати аліменти з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітнього сина з 01 листопада 2016 року. На підставі п. 7 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. У відповідності з ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. При таких обставинах суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити та стягувати з відповідача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина на користь [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дітей відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. На підставі викладеного,

Outcome: approved