Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-17 00:00:00

01.10.2020 позивач [PERSON] звернувся до Київського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив зобов`язати [PERSON] не чинити йому перешкоди щодо участі у вихованні та спілкуванні з сином [PERSON] та встановити графік спілкування з сином. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що між ним та відповідачкою, [PERSON] , було укладено шлюб, який розірвано рішенням Київського районного суду м. Харкова від 04.07.2018. Від спільного шлюбу вони мають сина, [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу їх син залишився проживати з матір`ю, яка з лютого 2020 стала перешкоджати йому в спілкуванні з дитиною. Позивач зазначає, що він хоче спілкуватись зі своїм сином, брати участь у його вихованні та добровільно сплачує аліменти на його утримання. Оскільки, [PERSON] ухиляється від вирішення питання спілкування з сином, він змушений звернутися до суду з позовом про встановлення графіку спілкування з дитиною. 02.12.2020 відповідач [PERSON] надала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що вона не чинить перешкоди у спілкуванні [PERSON] з їх спільним сином [PERSON] , оскільки позивач працює постійно поза межами м. Харкова, а саме в Рівенській області та сам не спілкується з сином. Відповідач вказує, що позивач не звертався до неї з приводу питання спілкування з дитиною вже майже півроку, не телефонує їй з приводу зустрічей з сином. Відповідач також зазначила, що вона підтримує бажання позивача, як батька брати участь у вихованні сина, однак вона не розуміє, чому він одразу звернувся до суду, а не забажав отримати відповіді на свої листи від неї та Служби у справах дітей Харківської міської ради. Відповідач також у своєму відзиві зазначила, що на її думку, їх син [PERSON] , якому зараз 3,5 років і який проживав з мамою пів життя, нічого, крім стресу, не отримає від неочікуваної необхідності перебувати в колі батька та його рідних і близьких протягом декількох діб. Також вона вважає, що їх син [PERSON] , може не зрозуміти в своєму віці, чому його мама залишила надовго самого з практично невідомими йому людьми, ставлення до яких буде для нього невідомим. Тому відповідач просила зобов`язати позивача проводити час з сином кожну першу та третю неділю кожного місяця з 10.00. до 14.00 в присутності матері до досягнення шестирічного віку. Такий порядок участі у виховані сина також буде враховувати інтереси дитини, його розпорядок дня, його психоемоційний стан, в якому він знаходиться після розлучення батьків, та тривалого проживання без батька, але з її теперішнім чоловіком. 20.01.2021 представник відповідача [PERSON] адвокат Бєлікова В.О. надала до суду додаткові пояснення, в яких зазначила про те, що доводи позивача про те, відповідач після розірвання шлюбу перешкоджає йому у спілкуванні з дитиною, не відповідають дійсності, оскільки в 2018 році позивач разом з малолітнім сином, [PERSON] , [INFO] , за нотаріальною згодою [PERSON] виїзжали за межі України до Франції на відпочинок. Після повернення позивача з сином на територію України, дитина була в хворобливому стані , з порушеним травленням, а також відсутністю звичного розпорядку дня. Як стало відомо потім від знайомих, які відпочивали спільно з позивачем, батько залишав дитину на сторонніх осіб, які були для дитини абсолютно незнайомі. З приводу заяви-пропозиції про визначення графіку зустрічей батька з дитиною від 20.07.2020, на підтвердження направлення якої відповідачеві, до суду надано опис та квитанцію із зазначенням трек номеру поштового відправлення, повідомила, що відповідачем такого листа отримано не було. З лютого 2020 , між позивачем та дитиною відсутній сталий психологічний зв`язок, дитина повноцінно не сприймає позивача як батька. Також представник відповідача зазначила про те, що відповідач жодним чином не заперечує право позивача на спілкування та участь у вихованні дитини, проте проведення зустрічей батька з дитиною без присутності матері може негативно вплинути на психоемоційний стан дитини, оскільки між позивачем та дитиною відсутній сталий психологічний зв`язок та дитина, враховуючи її вік та тривалу відсутність спілкування з батьком, фактично протягом року, повноцінно не сприймає позивача, як батька. Для налагодження довірливих відносин між батьком та дитиною необхідний час, протягом якого поступово буде відбуватися налагодження спілкування та формування емоційної прив`язаності сина та батька. Тому відповідач вважає, що інтересам дитини відповідає саме поступове налагодження спілкування та формування емоційної прив`язаності сина та батька шляхом їх зустрічей, які мають відбуватись за присутності матері або іншої третьої особи , яка є безпечною для дитини, а також сприятиме запобіганню психологічних травм, оскільки на даний час відсутність матері поряд з дитиною протягом тривалого часу буде для нього стресом та може завдати моральну шкоду. Враховуючи викладене, представник відповідача вважає, що саме спосіб спілкування батька з дитиною, визначений відповідачкою у відзиві на позовну заяву, а саме: кожну першу та третю неділю кожного місяця з 10.00 до 14.00 годин в присутності матері, є найкращим та буде відповідати інтересам дитини. 21.01.2021 представник позивача [PERSON] адвокат Крижановський М.В. надав до суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що відповідач дійсно працює за межами м. Харкова та не має можливості приїжджати до м. Харкова кожні вихідні, однак він регулярно приїжджає до м. Харкова наприкінці кожного місяця приблизно на тиждень та кожного разу, коли він приїжджає, він прагне зустрітися з сином, постійно телефонує йому, пише текстові повідомлення відповідачці з проханням дозволити йому побачитись з сином, провести з ним час або просто хоча б надати можливість передати подарунки на свята, але відповідачка постійно перешкоджає позивачу у спілкуванні з сином та не дозволяє їм бачитись. На твердження відповідача, про те, що їй невідомі реальні наміри [PERSON] щодо його участі у вихованні сина та що нібито особисто до відповідачки [PERSON] не звертався з цих питань вже понад півроку, вказує, що такі викладені обставини є вкрай невірними та повністю неправдивими, оскільки позивач постійно телефонує [PERSON] та намагається домовитися про зустріч із сином, однак [PERSON] ігнорує його прохання або просто відмовляє у зустрічі з дитиною, постійно вигадуючи якісь причини. Також представник відповідача зазначив, що посилання відповідача на те, що вона не отримувала листа-пропозиції щодо графіку спілкування з дитиною не відповідає дійсності, оскільки відповідно до відомостей з веб-сайту «Укрпошта» вбачається, що [PERSON] отримала заяву-пропозицію про визнання графіку спілкування з дитиною 03.08.2020, що підтверджується роздруківкою з трек-номером 3543300128143, однак вказана пропозиція відповідачкою проігнорована. Щодо наполягання відповідачки на встановленні зустрічей батька з дитиною виключно в присутності матері, представник відповідача просив врахувати практику Верховного Суду, який роз`яснив, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні. У такому разі є доцільним спілкування дитини з батьком без присутності матері, оскільки особисті конфліктні відносин між сторонами не повинні порушувати інтереси дітей, спричиняти на них негативний вплив. Таким чином, представник відповідача зазначає, що особисті конфліктні відносини між сторонами не повинні порушувати інтереси дітей, спричиняти на них негативний вплив. Тому просив встановити графік спілкування з дитиною без присутності матері. Представник відповідача зазначав, що запропонований позивачем графік є вкрай обґрунтованим та таким, що надасть батьку можливість проводити час зі своїм сином та не буде порушувати інтереси дитини та її спосіб життя. 16.02.2021 року на адресу суду надійшли заперечення представника відповідача адвоката Бєлікової В.О., в яких вона зазначила, що посилання позивача про те, що відповідач отримала особисто лист-пропозицію з проханням погодити графік спілкування з дитиною не відповідає дійсності, оскільки відповідно до роздруківки трекінгу поштового відправлення, вбачається, що поштове відправлення отримано за довіреністю, однак відповідач [PERSON] жодній особі не надавала довіреності для отримання поштових відправлень. Крім того, зазначила, що дитина досягла лише 3-х років, постійно проживає з матір`ю, звикла до неї, має свої особливості розвитку, харчування та стану здоров`я, відвідування розвиваючих занять, а також враховуючи усталений режим дитини, вільний графік роботи відповідача, графік роботи позивача, відсутність в житті дитини батька протягом року, вбачається необхідність обумовити зустрічі позивача з сином саме у присутності матері, що буде відповідати як найкращим інтересам дитини. Також представник відповідача зазначила, що запропонований позивачем графік зустрічей, який включає в тому числі : спілкування батька з дитиною кожну останню неділю місяця (приблизно з четверга 10:00 до понеділка 10:00), у період літніх місяців (1 місяць проводити з батьком), на момент офіційної відпустки позивача, дитина проводить час разом з батьком, - відповідає інтересам виключно батька дитини, але суперечить інтересам самої дитини. Представник відповідача зазначає, що дитина повноцінно не сприймає позивача як батька, називає батьком іншу особу, а тому розлучення з матір`ю та зміна звичного порядку дня, завдасть на думку відповідачки, виключно психологічну травму [PERSON] . Таким чином, представник відповідача зазначає, що на теперішній час запобігти завданню психологічної травми дитини можливо лише шляхом встановлення графіку зустрічей батька з дитиною в присутності матері, а тому просить задовольнити позовні вимоги частково. 11.01.2021 до суду надійшов висновок Департаменту служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області щодо доцільності встановлення порядку участі [PERSON] у вихованні малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , відповідно до якого Департамент служб у справах дітей, як представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне встановити наступний порядок участі [PERSON] у вихованні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , визначивши час: кожну останню суботу місяця з 10.00 до 17.00, кожну останню неділю місяця з 11.00 до 17.00; 25 квітня кожного року з 10.00 до 13.00, Новий Рік та Різдво Христове за домовленістю з матір`ю [PERSON] , влітку 14 днів на оздоровлення дитини за домовленістю з матір`ю. Усі зустрічі батька з дитиною проходять у присутності [PERSON] . Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, довірив представляти свої інтереси адвокату Крижановському М.В. Представник позивача [PERSON] адвокат Крижановський М.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві та відповіді на відзив, зазначив, що відповідач не надала доказів того, що таке спілкування батька з дитиною буде шкодити його психічному стану та що дитина буде почувати себе з батьком у небезпеці. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, а саме, в частині встановлення графіку спілкування дитини, який полягає у зустрічах батька з дитиною кожну першу та третю неділю кожного місяця з 10:00 до 14:00 годин в присутності матері. Зазначила, що дійсно шлюб між нею та відповідачем розірвано у 2018 році. Син залишився проживати з нею. Вона не заперечувала проти спілкування сина з батьком [PERSON] протягом 2018-лютого 2019, забирав сина, доглядав за ним. У 2018 році, [PERSON] забирав сина кодний день для ночівлі саме з ним, оскільки заперечував проти того, щоб син ночував з чоловіком , з яким вона тоді приживала. Сама відповідач не заперечувала проти цього, оскільки [PERSON] добре справлявся з обов`язками батька, доглядав за сином. Вона не заперечувала проти спільної подорожі самого батька з сином до Франції. Однак, з лютого 2020 позивач перестав спілкуватися з сином, внаслідок чого син його забув, її чоловіка називає батьком. Вона вважає, що син повинен поступово звикати до батька, а їх побачення повинні бути в її присутності. Представник відповідача [PERSON] адвокат Бєлікова В.О. в судовому засіданні підтримала пояснення відповідача та просила позов задовольнити частково, а саме, в частині встановлення графіку спілкування дитини, який полягає у зустрічах батька з дитиною кожну першу та третю неділю кожного місяця з 10:00 до 14:00 годин в присутності матері. Крім того, представник відповідача звернула увагу, на те, що єдиною підставою, на яку позивач посилається в обґрунтування позовних вимог, встановлення саме такого графіку зустрічей батька з сином, це графік роботи на посаді генерального директора ТОВ «СПГ ім. Воловікова», що не може бути прийнято за основу. Також представник відповідача зазначила, що під час розгляду справи ані позивачем, ані представником позивача не заперечувався факт відсутності спілкування [PERSON] з малолітнім [PERSON] , [INFO] , протягом останнього року. Тому враховуючи, що дитина досягла лише 3-х років, постійно проживає з матір`ю, окрім того враховуючи усталений порядок дня дитини, вільний графік роботи відповідача, вбачається необхідність обумовити зустрічі позивача з сином саме у присутності матері, що буде відповідати інтересам дитини та надасть змогу запобігти створенню стресових ситуацій для малолітнього [PERSON] , а також уникнути його психологічних травм. Також представник відповідача зазначає, що в подальшому відповідач не позбавлений можливості вирішити питання про зміну способу його участі у вихованні дитини з урахуванням віку, стану здоров`я, зміни ставлення дитини до нього, укріпленням психоемоційного зв`язку та формування довірливих стосунків між ними. Представник третьої особи Департаменту служб у справах дітей Виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області у судове засідання не прибув, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду письмові пояснення, в яких зазначив про те, що частково підтримує позовні вимоги [PERSON] та просить розглядати справу без участі представника органу опіки та піклування. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідачки та її представника, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно\~ст. 12 ч. 3 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази\~подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Відповідно до частини 2, 3 статті 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1, 3, 4 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 179 ЦПК України визначено, що предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Статтями 58, 59 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до частини 1 статті 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу сторони у справі зобов`язані довести в судовому засіданні обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, а відповідач як заперечення проти позову. Частинами 9, 10 статті 7 Сімейного кодексу України встановлено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням рішенням Київського районного суду м. Харкова від 04.07.2018 (а.с.9). Від шлюбу у сторін народилась дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] (а.с.12). Сторонами не заперечується, що дитина мешкає разом з матір`ю. Згідно зі статтею 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної ради України 27.02.1991 року, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно із статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до статті 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Статтями 141, 153 Сімейного кодексу України визначено, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, а також мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою. Згідно статті 157 Сімейного кодексу України, статті 15 Закону України «Про охорону дитинства», питання виховання дитини вирішується батьками спільно, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до вимог статті 159 Сімейного кодексу України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення перешкод. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. В судовому засіданні не було встановлено, що позивач характеризується негативно, він має місце проживання, постійну роботу, систематично надає матеріальну допомогу на утримання свого сина та бажає спілкуватися з сином. Угоди щодо здійснення батьком своїх батьківських прав, виконання своїх батьківських обов`язків, та спілкування з дитиною між батьками цієї дитини не досягнуто. Відповідно до акту обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] для малолітнього [PERSON] виділена окрема кімната, 2-х спальне місце для сну, шафа, комод, іграшки, облаштуване місце для розваг. Умови проживання : санітарно-гігієнічні норми задовільні, в квартирі чисто, квартира з ремонтом, обладнана всією необхідною сучасною меблею та технікою для побуту. В наявності світло, водопостачання, власна котельня (а. с. 51). Згідно висновку щодо доцільності встановлення порядку участі [PERSON] у вихованні малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , № 638 від 28.12.2020 вбачається, що малолітній [PERSON] мешкає разом з матір`ю [PERSON] та вітчимом за адресою: [ADDRESS] , де для дитини створені необхідні умови для проживання та всебічного розвитку. [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , де також створені належні умови для перебування дитини. Позивач [PERSON] матеріально утримує дитину, що підтверджується квитанціями про перерахування грошових коштів на утримання сина на ім`я [PERSON] , а також довідкою АТ КБ «ПРИВАТ БАНК» про переказ грошових коштів на утримання дитини. Відповідно до висновку управління служб у справах дітей вбачається, що питання щодо доцільності встановлення порядку участі [PERSON] у вихованні малолітнього сина, [PERSON] , було розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради тав раховуючи вік дитини, пояснення батьків дитини, та рекомендації комісії, а також право дитини на безпосереднє спілкування з батьком, в інтересах дитини, Департамент служб, як представник органу опіки та піклування , вважає за доцільне встановити порядок участі [PERSON] у вихованні малолітнього сина, [PERSON] , таким чином: кожну останню суботу місяця з 10.00 до 17.00 , кожну останню неділю місяця з 11.00 до 17.00, 25 квітня кожного року з 10.00 до 13.00 , Новий Рік та Різдво Христове за домовленістю з матір`ю, влітку 14 днів на оздоровлення дитини за домовленістю з матір`ю. Усі зустрічі батька з дитиною проводити у присутності [PERSON] . Відповідно до ч. 4 ст. 19 Сімейного кодексу, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Відповідно до ч. 5 ст. 19 Сімейного кодексу, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи . Відповідно до ч. 6 ст. 19 Сімейного кодексу, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Оскільки наданий Департаментом служб у справах дітей висновок № 638 від 28.12.2020 не обґрунтований в частині чому саме такий графік спілкування батька з сином, який вказаний у висновку слід встановити та чому всі зустрічі повинні проходити у присутності матері, [PERSON] , не зазначено також, які рекомендації були наданні Комісією з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради щодо вирішення конфлікту між батьками дитини, а тому суд не погоджується з таким висновком органу опіки та піклування. Згідно статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Так, принцип статті 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо, наприклад, визначення місця проживання, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що випливає як зі змісту статті 141 Сімейного кодексу України, так зі змісту Конвенції про права дитини, тим більш, що поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки батько дитини у разі визначення місця проживання дитини з матір`ю не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, рівно як і мати дитини, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини батьки можуть реалізувати свої права шляхом домовленості між собою щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Згідно із статтею 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Дана норма передбачає у першу чергу, щоб саме батьки виявляли до дитини повагу та ставилися до неї як до особистості, враховували її бажання, інтереси, потреби. Сторони не позбавлені можливості домовитися, діючи в інтересах дитини, щодо зустрічі батька з сином і в інші часи. У відповідності із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права. У рішення Європейського суду з прав людини «Савіни проти України» (Заява №39948/06 від 18.12.2008 року, суд звертає увагу, що для батьків та дитини «бути разом» є елементом сімейного життя, та внутрішні засоби, які їм перешкоджають є елемент втручання в право. «…Там, де є очевидні сімейні зв`язки з дитиною, держава повинна діяти так, щоб ці зв`язки розвивались і дотримувались законні гарантії, які б дозволяли дитині бути частиною сім`ї, навіть якщо батьки не проживають разом…». Позбавлення позивача права щодо його участі у спілкуванні та вихованні сина може позбавити останнього родинних звязків з батьком, любові та турботи з боку останнього, що суперечить приписам Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною ООН 20 листопада 1959 року. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод та визначення порядку спілкування з дитиною підлягає задоволенню. Зважаючи на зазначене, виходячи з сукупності всіх обставин по справі, суд вважає за можливе встановити наступний порядок спілкування позивача з сином наступним чином: - кожну останню неділю кожного місяця в період з 10.00 четверга до 10.00 понеділка; - в дні народження батька [PERSON] [INFO] та бабусі [PERSON] [INFO] кожного року; - в день народження дитини, [PERSON] 25 квітня, рік з батьком, [PERSON] , рік з матір`ю, [PERSON] , розпочати з 25.04.2021 святкуванням з матір`ю [PERSON] ; - новорічні свята (Новий рік, Різдво Христове) з 31 грудня по 08 січня - рік з батьком [PERSON] , рік з матір`ю [PERSON] , розпочати з 31.12.2021 святкуванням з батьком [PERSON] ; - червень кожного року з можливістю спільного відпочинку та оздоровлення батька з сином на території України або за кордоном. - 24 календарних дні щороку в період офіційної відпустки батька [PERSON] . Даний порядок участі позивача [PERSON] у вихованні сина та спілкуванні з ним забезпечить можливість батька повноцінно брати участь у вихованні та спілкуванні з сином. Враховуючи також позитивне ставлення батька до виконання своїх обов`язків, систематичне добровільне надання матеріальної допомоги, його стійке бажання брати участь у вихованні сина, а також те, що відповідачка в 2018 році, коли їх сину був тільки один рік, без усяких побоювань надавала згоду на щоденне перебування сина вночі тільки з батьком, на відпочинок за кордоном батька з сином без її присутності, що не призвело до негативного впливу на психоемоційний стан дитини, суд вважає можливим встановити графік спілкування батька з сином без присутності матері [PERSON] . Також при встановленні графіку спілкування батька з сином без участі матері, суд врахував наявність конфлікту між батьками дитини та неможливість самостійно дійти згоди у вихованні дитини, оскільки особисті конфліктні відносини між сторонами не повинні порушувати інтереси дитини, спричиняти на неї негативний вплив. Такий правовий висновок також викладено в постанові Верховного Суду від 19.12.2019 у справі № 753/15487/18.

Outcome: approved