Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-28 00:00:00

У грудні 2014 року [PERSON] звернувся до суду із позовом про його вселення до квартири [ADDRESS] (далі-спірне майно) та зобов'язання [PERSON] не чинити перешкоди у користуванні даною квартирою. Вказуючи на те, що він є власником 23/50 частин спірного майна, а відповідачка є власницею 27/50 частин даного майна, в якому проживає та ним розпоряджається. При цьому, відповідачка чинить перешкоди у користуванні ним житлового приміщення, не надає йому доступу та не йде на контакт. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду від 06.05.2015 року залучено до участі у справі у якості третьої особи - [PERSON] (а.с.56). [PERSON] та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, оскільки відповідачка будь-яким чином чинить перешкоди у користуванні квартирою. Представник відповідача позов не визнала, вказуючи на те, що відповідачка, будучи співвласником, у спірній квартирі не проживає, а тому не може чинити перешкоди відповідачу у її користуванні та перешкоджати вселенню останнього. У спірній квартирі мешкають та є зареєстрованими її брат [PERSON] та його малолітня донька, яким вона відчужила нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу, укладеного в усній формі. [PERSON] в судовому засіданні заявлених вимог не визнав, вказуючи, що він, проживаючи у квартирі, не чинив перешкод у користуванні позивачу та не заперечував у його вселенні. Також зазначив, що він і його сестра відповідачка по справі в усній формі уклали договір купівлі-продажу квартири. Допитаний у якості свідка [PERSON], [INFO], суду пояснив, що знає тільки третю особу по справі, а само [PERSON], який його найняв у серпні місяці 2014 року для того щоб він зробив ремонт у спірній квартирі. Хто є власниками квартири він не знає. Коли він робив ремонт то приходив позивач до спірної квартири, коли само він приходив, і чого він пояснити не може. Суд, заслухавши позивача, представників сторін, третю особу, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 26 жовтня 2012 року [PERSON] подарував [PERSON] безкоштовно у власність 23/50 частки, що складається з приміщень: 2 - житловою площею 14,6 кв.м., квартири [ADDRESS], що підтверджується Договором дарування частини квартири, посвідченим 26 жовтня 2012 року приватним нотаріусом Васильківського міського нотаріального округу Київської області, зареєстровано в реєстрі за № 1372 та витягом про державну реєстрацію прав № 36187849 від 09 листопада 2012 року, реєстраційний № 4676779, запис № 5341 в книзі № 37-343 (а.с. 5, 6). За п. 2 Договору, квартира, частина якої дарується, двокімнатна, житловою площею 32,0 кв.м., загальною площею - 46,7 кв.м. Коридор, кухня, ванна, туалет - в загальному користуванні (а.с. 5). Згідно технічного паспорту, інвентарний № 2602, складеного станом на 30 липня 2012 року, на квартиру [ADDRESS], власниками квартири є [PERSON], якій належить 27/50 ідеальна частка, та [PERSON], якому належить 23/50 ідеальна частка (а.с. 27-28). З огляду висновку, затвердженого 01 травня 2013 року начальником Васильківського МВ (з обслуговування м. Василькова та Васильківського району) ГУ МВС України в Київській області, та висновку по матеріалам перевірки, затвердженого 27 лютого 2015 року начальником Васильківського МВ (з обслуговування м. Василькова та Васильківського району) ГУ МВС України в Київській області, відповідачка за місцем проживання відсутня, на виклики до Васильківського МВ не з'являлася. При цьому встановлено, що [PERSON] повідомила [PERSON] про те, що не дозволить йому потрапити до вказаного помешкання, погрожуючи фізичною розправою. За час проведення перевірки при неодноразових візитах за адресою: [ADDRESS] двері до квартири ніхто не відчиняє. Як пояснив гр. [PERSON], що проживає по сусідству з ним в квартирі № 44 проживає молода сім`я яких він бачить дуже рідко (а.с. 10-11, 26). Зважаючи на надані сторонами докази, судом встановлено реєстрацію [PERSON] у квартирі [ADDRESS], починаючи з 12 березня 2003 року. (а.с. 50). Згідно штампу Васильківського РВ УДМС України в Київській області, 14 лютого 2014 року, [PERSON], який 19 травня 2015 року на підставі свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Васильківського МРУЮ у Київській області змінив прізвище на [PERSON], зареєстрований у спірній квартирі (а.с. 50, 67). Згідно довідки № 1105 Форми № 3 виданої у травні 2015 року КП "ККП м. Василькова", без зазначення конкретної дати її видачі, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані та проживають [PERSON] та [PERSON] (а.с. 65-66). Актом вселення в квартиру [ADDRESS], складеним 27 травня 2015 року комісією в складі співвласника квартири [PERSON], адвоката [PERSON], ст. дільничного інспектора міліції Васильківського МВ ГУ МВС України в Київській області старшого лейтенанта [PERSON], колишнього власника [PERSON] та сусідів [PERSON], [PERSON], [PERSON], встановлено невідповідність ключів наданих [PERSON] при укладенні договору дарування [PERSON] замкам наявним на вхідних дверях квартири станом на 27 травня 2015 року, що призвело до неможливості вселення в квартиру позивача (а.с. 79). Як вбачається з висновку по матеріалам перевірки, затвердженого 28 травня 2015 року т.в.о. начальника Васильківського МВ (з обслуговування м. Василькова та Васильківського району) ГУ МВС України в Київській області підполковником міліції С.В.Максименком, в квартирі [ADDRESS] хто проживає невідомо, двері ніхто не відчиняє (а.с.80). Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох і більше осіб з визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. В даному випадку позивач [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS]. Відповідно до ст. ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. У відповідності до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. 391 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири, визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач не має вільного доступу до квартири, частина якої належить йому на праві приватної власності, а тому його вимоги про усунення перешкод в здійсненні права користування квартирою та вселення мають бути задоволені на підставі ст. ст. 321, 391 ЦК України та ст. 150 ЖК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved