overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-19 00:00:00

01.11.2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним вище позовом, зазначаючи те, що 12.02.2013 року померла його бабуся [PERSON]. Після її смерті залишилося спадкове майно, до якого входять земельна ділянка площею 3,05 га., яка знаходиться на території Громівської сільської ради, право власності на яку посвідчене державним актом на право власності на землю серії ХС №048065, земельна ділянка площею 2,48 га., яка знаходиться на території Громівської сільської ради, право власності на яку посвідчене державним актом на право власності на землю серії ХС №002236. Він є спадкоємцем за заповітом. Пропустив встановлений законодавством шестимісячний строк у зв»язку з тим, що не знав про наявність заповіту. Позивач надав до суду заяву про слухання справи у його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, надав заяву про слухання справи у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дані відносини відносяться до цивільних правовідносин і регулюються нормами цивільного законодавства: ст.ст. 1220, 1258, 1261, 1270, 1272 ЦК України, п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до яких за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як вбачається із копії свідоцтва про смерть серії І-КГ № 240994 від 12.09.2017 року [PERSON] померла 12.02.2013 року (а.с.5). З копії заповіту від 08.08.2012 року вбачається, що [PERSON] заповіла все своє майно [PERSON] [INFO] (а.с.6). Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що позивач пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, незнання факту, що існує заповіт на його ім»я. Суд вважає причину пропуску строку поважною відповідно до ст. 1272 ЦК України та приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню і є підстави для визначення позивачам додаткового строку, достатнього для подання ними заяв про прийняття спадщини. На підставі викладеного, ст. 1220, 1258, 1261, 1270, 1272 ЦК України, п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

01.11.2017 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя. Одночасно з поданням позовної заяви позивач надала до суду заяву про забезпечення позову в якій просила в порядку ст.ст. 151, 152, 153 ЦПК України забезпечити позов шляхом накладення арешту на автомобіль [NUMBER], що належить на праві власності відповідачу, посилаючись на те, що вони не можуть досягти згоди у вирішенні питання поділу спільного майна подружжя, є ризик того, що відповідач може одноосібно реалізувати спірний автомобіль задля того, щоб унеможливити його оцінку, реальний поділ та компенсацію частки позивача, що може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду. Згідно ч.1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.151 ЦПК України, суд, за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Згідно ч.3 ст.152 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Вивчивши матеріали справи, суд, пересвідчившись в тому, що, між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувавши обсяг позовних вимог, вважає правильним в якості забезпечення позову накласти арешт на автомобіль [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON], оскільки вказаний захід є співмірним з заявленими позовними вимогами, невжиття таких заходів може в подальшому ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-12 00:00:00

01.11.2017року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача із вимогою про стягнення з відповідача суми виплаченого страхового відшкодування у розмірі 50838,00 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 24.03.2015 року близько 17:00 год. на автодорозі Боярка-Віта-Поштова відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів Peugeot (реєстраційний номер [NUMBER]) під керуванням водія [PERSON] та Mercedes-Benz (реєстраційний номер [NUMBER]) під керуванням [PERSON], який належить [PERSON]. В результаті дорожньо-транспортної пригоди, власнику автомобіля Mercedes-Benz (реєстраційний номер [NUMBER]) [PERSON] була завдана матеріальна шкода. Постановою судді Києво - Святошинського районного суду Київської області від 05.05.2015 року відповідача [PERSON]було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнуто до відповідальності за ст. 124 КУпАП. Відповідно до полісу №АІ/7703070 цивільно-правова відповідальність [PERSON] як власника наземного транспортного засобу була застрахована ПрАТ «Страхова компанія «Уніка». На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача як власника наземного транспортного засобу не була застрахована. На підставі статті 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивачем виплачено страхове відшкодування в розмірі 50838,00 грн. за пошкоджений автомобіль.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-21 00:00:00

01.11.2017 року позивач звернувся з позовом до суду, в якому просить визнати поважною причину пропуску строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON], померлої 19.03.2012 року та надати йому додатковий строк терміном один місяць для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON], померлої 19.03.2012 року. Мотивує це тим, що є спадкоємцем за законом після смерті матері, але своєчасно в шестимісячний строк не звернувся до державної контори для оформлення спадщини, оскільки не знав про існування державних актів. Позивача просить справу розглядати у його відсутність. Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про одержання ним судової повістки, причини неявки свого представника суду не повідомив. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] померла 19.03.2012 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ТП №188540 та є матір»ю позивача, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії ІV-УР №1550790. На час смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно. З повідомлення приватного нотаріуса Овруцького районного нотаріального округу Житомирської області [PERSON] № 1256/01-16 від 10.11.2017 р. видно, що звернень із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON], померлої 19 березня 2012 року, про відмову від прийняття спадщини та про видачу свідоцтв про право на спадщину не було. Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п.24 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. N 7 особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК. З матеріалів справи видно, що постановою приватного нотаріуса Овруцького районного нотаріального округу Житомирської області [PERSON] №1108/02-31 від 20.10.2017 р. [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, у звязку із пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини (а.с.2). Крім того, як розяснив Пленум Верховного Суду України у п.24 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. N 7 додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, не може перевищувати шестимісячного строку, встановленого статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини. [PERSON] вчасно не звернувся до нотаріальної контори, оскільки не знав про існування у матері державних актів, а тому суд вважає, що останній пропустив вказаний строк з поважної причини і йому слід надати додатковий строк в один місяць для подання заяви про прийняття спадщини. Позивачем понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 640 грн..

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

01.11.2017 року позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача боргу у сумі 200000 грн. та судових витрат. Підставою для позову стало те, що 15.02.2017 року відповідач позичив у позивача грошові кошти в сумі 200000 грн., які зобовязався повернути до 01.09.2017 року. На підтвердження договору позики відповідач написав відповідну розписку. На усну вимогу позивача щодо повернення боргу відповідач відмовляється від повернення боргу. В судове засідання позивач не зявився, а надав заяву в якій позов підтримав повністю та просив його задовольнити, а також надав оригінал боргової розписки. В судове засідання відповідач не зявився, але надав заяву в якій позов визнав та проти його задоволення не заперечував, а справу просив розглядати в його відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Ст. 61 ч.1 ЦПК України передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Виходячи з цього, суд знаходить що в судовому засіданні доведено те, що 15.02.2017 року [PERSON] взяв борг у [PERSON] 200000 грн., які зобовязався повернути до 01.09.2017 року. Вказані зобовязання свідчать про укладення сторонами договору займу, який було оформлено за домовленістю сторін, в простій письмовій формі, шляхом видачі відповідачем розписки. Форма обрана сторонами для укладення даного договору, відповідає вимогам ст.ст. 207, 208, 1047 ЦК України і є належним підтвердженням наявності відповідних договірних відносин між сторонами та передачі грошей. Згідно з загальними умовами виконання зобовязань, встановлених нормами ст. 526 ЦК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Правовими нормами ст. 1049 ЦК України також передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій саме сумі, або речі, визначеними родовими ознаками, у такій самій кількості, того самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Між тим, в порушення наведених норм відповідач взяті на себе зобовязання не виконав належним чином, оскільки суму займу не повернув позивачу в зазначений в договорі строк. За таких обставин, грошові кошти, отримані відповідачем в наслідок виконання зобовязань позивачем, за договором займу, в звязку із сплином строку їх повернення безпідставно утримуються [PERSON] і відповідно до положень ст. 1212 ч.3 п.3 ЦК України, підлягають поверненню позивачу, а тому на користь останнього з відповідача необхідно стягнути 200000 грн. боргу, задовольнивши позовні вимоги повністю. На підставі ст. 88 ч.1 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 2000 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-09 00:00:00

01.11.2017 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Вимоги обґрунтовувала тим, що 20 липня 2012 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від спільного шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, так як у них різні погляди на сімейне життя та обов'язки. На підставі чого в сім'ї відбулися сварки, які поступово призвели до того, що вони стали зовсім чужими людьми. Можливості зберегти сім'ю не має. Подружні відносини між ними припинилися з квітня 2017 року. На даний момент ведення спільного господарства та сумісне проживання припинено. На примирення позивачка не згодна, тому вважає, що необхідно розірвати шлюб. Дитина після розірвання шлюбу буде проживати з позивачкою, на підставі вищезазначеного просить позов задовольнити. Позивач в судове засідання не з'явилася надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Суд, дослідивши докази надані сторонами, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивачка та відповідач зареєстрували шлюб 20.07.2012 року, про що 22.10.2004 року зроблено відповідний актовий запис № 239, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб (а.с. 8). При вирішенні спору суд виходить з наступного. В силу ч. 1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Ст. 112 СК України визначає, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, вбачається з матеріалів справи та підтверджується поясненнями сторін, що шлюбні відносин сторони припинили, мешкають окремо, спільне господарство не ведуть, належних заходів щодо збереження шлюбу та примирення сторони не вчиняли. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, тому примирення між сторонами не можливе. Тому, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, примушення якого до шлюбу законом не допускається, тому позов слід задовольнити. На підставі ст.. 110, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-04 00:00:00

01.11.2017 року позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу, який зареєстровано 19.09.1997 року, виконкомом Черноморської селищної ради народних депутатів Комінтернівського р-ну Одеської області. В обґрунтування позову зазначила, що шлюбні відносини з відповідачем припиненні. Шлюб розпався через аморальну та безповідальну поведінку відповідача. Від шлюбу мають дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які проживають разом із нею та знаходиться на її утриманні. На момент подачі позову до суду у позивача існує спір про стягнення аліментів та про поділ майна подружжя, які будуть розглядатись в окремих судових провадженнях. В судове засідання позивачка не з'явилась надавши суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за її відсутність, додатково зазначивши, що просить залишити шлюбне прізвище. Відповідач в судове засідання не з'явився, надавши заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи за його відсутність. Згідно ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши позов, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 19.09.1997 року, виконкомом Черноморської селищної ради Комінтернівського р-ну Одеської області, зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], актовий запис №46. Після реєстрації шлюбу дружина перейшла на прізвище чоловіка - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] /а.с.3/. Від шлюбу у подружжя народились діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Відповідно із ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Частина 1 статті 110 СК України передбачає, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище Виходячи із позовної заяви, суд вважає, що збереження між сторонами шлюбу не можливо, оскільки шлюбні відносини між ними припиненні та на теперішній час шлюб існує формально, тому його збереження суперечить інтересам позивача, у зв'язку з чим, позов підлягає задоволенню. На підставі ст.ст.105, 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-24 00:00:00

01.11.2017 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, який був зареєстрований 12.11.2005 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції м. Донецька, про що є актовий запис № 876. Посилаючись на те, що між н ими відсутнє взаєморозуміння, що привело до втрати почуття кохання та поваги один до одного, шлюбно-сімейні відносини припинені. Від спільного життя з відповідачем мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], який залишається проживати з позивачем. Позивач по справі направила суду заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити, після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище «[PERSON]». Відповідач у судове засідання не з'явився, направив суду заяву, в якій зазначив, що хоче зберегти сім'ю, суд розглядає справу у відсутність відповідача. Суд, дослідивши матеріали справи, та надані докази, прийшов до наступного. Судом встановлено, що сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 12.11.2005 року, про що є актовий запис № 876 у відділі реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції м. Донецька, між ними відсутнє взаєморозуміння, що привело до втрати почуття кохання та поваги один до одного, шлюбно-сімейні відносини припинені. Від спільного життя з відповідачем мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], який залишається проживати з позивачем. Суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-09 00:00:00

01.11.2017 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 20 серпня 2011 року вона з відповідачем уклали шлюб, який зареєстровано виконавчим комітетом Зеленодольської міської ради Апостолівського району Дніпропетровської області, актовий запис № 56. Під час шлюбу у них народилися донька - [PERSON], [INFO]. Фактично вони припинили шлюбні відносини у 2014 році. Дитина проживає разом зі позивачкою, та знаходиться на її утриманні, відповідач ніякої матеріальної допомоги не надає, тому вона вимушена звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів, на підставі зазначеного просить позов задовольнити в повному обсязі. Позивачка в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву, відповідно до якої просила позов задовольнити в повному обсязі, з підстав вказаних у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив, у зв'язку з чим судом здійснено заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Як зазначено в ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В судовому засіданні встановлено, що позивачка та відповідач зареєстрували шлюб 20.08.2011 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів 20.08.2011 року зроблено відповідний актовий запис № 56, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 6). [INFO] року у сторін народилася донька [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 01.12.2011 року (а.с. 7). Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У судовому засіданні встановлено, що відповідач є батьком [PERSON], відповідач працездатний, інших утриманців не має, у зв'язку з чим суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку на утримання дітей на користь позивачки з моменту подачі позовної заяви. З відповідача також підлягає стягненню у відповідності до ст. 141 ЦПК України судовий збір в сумі 704 гр. 80 коп. на користь держави. На підставі ст.ст. 180, 181, Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-16 00:00:00

01.11.2017 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача в якому просить визнати за нею право власності на земельні ділянки площею 2,2742 га кадастровий номер 7422280500:06:000:2257; площею 0,9678 га кадастровий номер 7422280500:06:000:3757, які розташовані на території Атюшівської сільської ради, Коропського району, Чернігівської області в порядку спадкування після смерті матері [PERSON], яка померла 24.02.2005 року. У судове засідання сторони не зявились, при цьому позивачка просить розглянути справу без її участі. Позов підтримує. Відповідач надіслав суду заяву про розгляд справи у відсутність представника. Проти задоволення позову не заперечують. Дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного висновку. 24 лютого 2005 року померла мати позивачки [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (серія 1-ЕЛ № 046780). Згідно копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧН № 002394, виданого 19 січня 2006 року на підставі розпорядження Коропської районної державної адміністрації за № 233 від 14.10.2004 року, [PERSON] була власником земельних ділянок площею 2,2742 га кадастровий номер 7422280500:06:000:2257; площею 0,9678 га кадастровий номер 7422280500:06:000:3757, які розташовані на території Атюшівської сільської ради, Коропського району, Чернігівської області. За повідомленням нотаріальної контори спадкоємцем майна померлої [PERSON] за законом є її донька [PERSON], яка прийняла спадщину, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 439/2007. Проте, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20 жовтня 2017 року позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЧН № 002394 був виданий 19.01.2006 року після смерті спадкодавця [PERSON], яка померла 24.02.2005 року. Згідно п «г» ч. 1 ст. 81, ч. 1 ст. 131 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі викладеного,

Outcome: approved