Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

01 липня 2015 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до ДП «Волиньвугілля» про стягнення заборгованої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні Свої вимоги обґрунтовує тим, що працював у ВП «Шахтоуправління» Нововолинське» на посаді машиніста електровоза третього розряду. 04 червня 2015 року був звільнений з вказаного підприємства за власним бажанням згідно п.1 ст.38 КЗпП України у звязку з виходом на пенсію з виплатою одноразової допомоги в розмірі тримісячного середнього заробітку. При звільненні з роботи йому належало до виплати 18287,09 грн. Оскільки ДП «Волиньвугілля» на момент звільнення не провело з ним повного розрахунку, тому сума середнього заробітку, який відповідач зобовязаний сплатити на його користь за час затримки розрахунку при звільненні, складає 22624,56 грн. Просить стягнути з відповідача в свою користь 18287,09 грн. заборгованої заробітної плати, 22624,56 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05.06.2015 року по 01.10.2015 року включно. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали з підстав наведених у позовній заяві, просять їх задоволити, не заперечують щодо заочного розгляду справи. Відповідач ДП «Волиньвугілля» в судове засідання не зявився без поважних причин, будучи повідомленим про час і місце розгляду справи належним чином, причину неявки в судове засідання не повідомив. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов є підставним і підлягає до задоволення. З копії трудової книжки [PERSON] вбачається, що він працював у ДП «Волиньвугілля» на посаді машиніста електровоза третього розряду, 04.06. 2015 року був звільнений з роботи за власним бажанням згідно п.1 ст.38 КЗпП України у звязку з виходом на пенсію (а.с.3). Відповідно до наданої в судовому засіданні позивачем довідки ДП «Волиньвугілля» від 25 вересня 2015 року, при звільненні з роботи позивачу [PERSON] до виплати належало 18287, 09 грн. Із довідки ДП «Волиньвугілля» слідує, що середньоденна заробітна плата [PERSON] становила 269,34 грн. (а.с.4). Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, проводиться в день звільнення, або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки зазначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до розяснень, що містяться в п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок, є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Згідно п.8 Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньоденної заробітної плати» нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці, проводяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Таким чином, через не проведення відповідачем розрахунку з [PERSON] у день звільнення належить виплатити йому середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а саме з 05 червня 2015 року (наступного дня після звільнення) по 01 жовтня 2015 року, виходячи із розрахунку: 269,34 грн. (середньоденна заробітна плата) x 84 (робочих дні затримки розрахунку) = 22624,56 грн. Враховуючи наведені обставини, суд стягує з відповідача Державного підприємства «Волиньвугілля» в користь [PERSON] 18287,09 грн. заборгованої заробітної плати, 22624,56 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені за період з 05 червня 2015 року по 01 жовтня 2015 року включно. Відповідно до ст.88 ЦПК України суд стягує з ДП «Волиньвугілля» в дохід держави 243,60 грн. судового збору.

Outcome: approved