Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

У червні 2017 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 23.01.2013 року померла [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина у виді житлового будинку №19, розташованого по вул.Профспілковій у м.Маріуполі, який належав померлій на підставі договору купівлі-продажу частки домоволодіння від 30.09.2005 року. За життя [PERSON] після придбання вказаного будинку та оформлення на нього правовстановлюючих документів, було здійснено реконструкцію та перепланування, в результаті чого житлова та загальні площі були зменшені. Після проведення капітального ремонту були змінені зовнішні розміри будинку та на теперішній час житлова площа складає 21,9 кв.м., загальна площа 30,1 кв.м. Також були побудовані житлова прибудова літ.А1-1, житловою площею 8,4 кв.м., загальною площею 21,2 кв.м., сарай літ.К-1, сарай літ.З-1. Позивачі звернулися до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, однак постановами державного нотаріуса Третьої маріупольської державної нотаріальної контори від 19.05.2017 року та від 23.05.2017 року їм було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину через невідповідність даним правовстановлюючого документу та технічного паспорту. Просили визнати за ними права та обовязки забудовника по 1/2 частині реконструйованого новозведеного житлового будинку №19 з усіма надвірними забудовами, які розташовані по вул.Профспілковій у м.Маріуполі та право на введення даного будинку в експлуатацію в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої 23.01.2013 року. Позивачі надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, в яких зазначили, що позовні вимоги підтримують та простять їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON], яка діє на підставі довіреності, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій вказала, що позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Суд, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із письмовими матеріалами справи вбачається, що [PERSON] була дружиною [PERSON] та матірю [PERSON]. Відповідно до договору купівлі-продажу частки домоволодіння від 13 вересня 2005 року [PERSON] є власником 14/25 частини домоволодіння №19 з належними до цієї частки надвірними побудовами та спорудами по вул.Профспілковій в м.Маріуполі, до яких входить житловий будинок літ.А-1, житловою площею 25,3 кв.м., сарай літ.Н-1, уборна літ.Е-1,огорожа №1. 23.01.2013 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Іллічівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №100. Згідно технічної інвентаризації, проведеній 24.03.2016 року вбачається, що на земельній ділянці по вул.Профспілковій, 19 в м.Маріуполі самовільно реконструйований житловий будинок літ.А-1, житловою площею складає 21,9 кв.м., загальною площею 30,1 кв.м. Також були самовільно побудовані житлова прибудова літ.А1-1, житловою площею 8,4 кв.м., загальною площею 21,2 кв.м., сарай літ.К-1, сарай літ.З-1. Таким чином, відповідно до письмових матеріалів справи вбачається, що спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є її чоловік [PERSON] та дочка [PERSON] Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008р. № 7, якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (частина перша статті 376 ЦК), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Відповідно до ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Відповідно до постанов Третьої маріупольської державної нотаріальної контори від 19.05.2017 року та від 23.05.2017 року позивачам було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину через невідповідність даним правовстановлюючого документу та технічного паспорту. Згідно ст. 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зі змісту ч. 1 ст. 1222 ЦК України слідує, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Відповідно до вимог ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008р. № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження наданими суду письмовими доказами та підлягають задоволенню.

Outcome: approved