Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-04 00:00:00

ФОП [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення з неї матеріальної шкоди в розмірі 28 258,66 грн., завданої відповідачкою під час виконання нею трудових обовязків. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] з 26 листопада 2013 року по 17 червня 2015 року працювала у нього на посаді бармена у барі «Березняки» в с. Березняки Смілянського району. 26 листопада 2013 року між сторонами був укладений договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. Згідно з умовами вказаного договору відповідачка прийняла на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення зберігання ввірених їй цінностей. У ході проведення планових щомісячних ревізій товарно-матеріальних цінностей за період з грудня 2014 року по травень 2015 року була виявлена недостача коштів у касі бару «Березняки» в розмірі 30 760,71 грн. Крім цього, в січні та травні 2015 року виявлено бій посуди на суму 1 382,20 грн. Загальна сума матеріальної шкоди, заподіяної відповідачкою, складає 32 142,91 грн. Протягом зазначеного періоду [PERSON] повернула в касу підприємства частину коштів в розмірі 3 884,25 грн., в результаті сума недостачі складає 28 258,66 грн. В судовому засіданні представники позивача повністю підтримали позовні вимоги. Відповідачка в судове засідання не зявилась з невідомих суду причин, хоча про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Представник відповідачки позов не визнала повністю, посилаючись на те, що ніякої матеріальної шкоди відповідачка позивачу не спричиняла, результати інвентаризації, акти виявлення недостачі та пояснення, в яких [PERSON] визнавала недостачу, були підписані її довірителькою під примусом [PERSON], в один день та в один і той же час. Позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року N 14 "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації їх працівниками" за шкоду, заподіяну внаслідок порушення трудових обов'язків, працівник несе відповідальність перед підприємством (установою, організацією), з яким перебуває в трудових відносинах. В п. 20 зазначеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року зазначено, що днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником. Судом встановлено, що згідно з трудовим договором між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, від 26 листопада 2013 року № 23021301088, відповідачка працювала у [PERSON] на посаді бармена з 26 листопада 2013 року по 17 червня 2015 року. 26 листопада 2013 року між сторонами укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. Пунктом 1 договору передбачено, що працівник, що обіймає посаду бармена, бере на себе повну відповідальність за забезпечення зберігання довірених йому матеріальних цінностей. Згідно з п.2 цього договору у випадку незабезпечення з вини працівника збереження довірених йому матеріальних цінностей визначення розміру шкоди, заподіяної підприємству, її повернення виконується згідно з діючим законодавством. Відповідно до результатів інвентаризації, проведеної в барі «Березняки» 11 грудня 2014 року виявлена недостача за період з 11 листопада 2014 року по 11 грудня 2014 року в розмірі 17 591,80 грн.; 13 січня 2015 року виявлена недостача за період з 11 грудня 2014 року по 12 січня 2015 року в розмірі 6 215,30 грн., 10 лютого 2015 року виявлена недостача за період з 13 січня 2015 року по 09 лютого 2015 року в розмірі 761,25 грн.; 10 березня 2015 року виявлена недостача за період з 10 лютого по 09 березня 2015 року в розмірі 1 582,88 грн.; 10 квітня 2015 року виявлена недостача за період з 10 березня 2015 року по 09 квітня 2015 року в розмірі 1 385,06 грн.; 12 травня 2015 року виявлена недостача за період з 10 квітня 2015 року по 11 травня 2015 року в розмірі 3 224,42 грн., що підтверджується актами виявлення недостачі, складеними комісійно відповідно 11 грудня 2014 року, 13 січня 2015 року, 10 лютого 2015 року, 10 березня 2015 року, 10 квітня 2015 року, 12 травня 2015 року, в присутності [PERSON], про що свідчить її підпис,підписи голови комісії та її членів (аркуші справи 12-17). Крім цього, як вбачається з результатів інвентаризації по бару кафе-бара «Березняки» за листопад 2014 року недостача коштів склала 17 591,80 грн., за грудень 2014 року - 6 215,30 грн., за січень 2015 року 761,25 грн., за лютий 2015 року 1 582,88 грн., за березень 2015 року 1 385,06 грн., за квітень 2015 року - 3 224,42 грн. (аркуші справи 49-54) на загальну суму 30 760,41 грн. відповідачка особисто підписала кожен акт «з результатами ревізії згідна», поставила свій підпис та прізвище, що свідчить про те, що вона визнала недостачу вказаних сум коштів у касі бару «Березняки». Як вбачається з письмового пояснення, наданого 27 травня 2015 року барменом [PERSON] ПП Білостоцькому, (арк. справи 20) [PERSON] з матеріалами інвентаризації, проведеної з 11 листопада 2014 року по 11 травня 2015 року, якою встановлено нестачу матеріальних цінностей на загальну суму 30 760,71 грн., ознайомлена, повністю визнала цю нестачу та зобовязалась відшкодувати завдані збитки. З даного пояснення [PERSON] вбачається також, що вона визнала себе винною в тому, що її халатні дії під час виконання трудових обовязків на посаді бармена в барі «Березняки» с. Березняки Смілянського району призвели до матеріальних втрат на суму 30 760,00 грн., завдані збитки вона зобовязалася [PERSON] відшкодувати. Крім цього, станом на дату розгляду справи відповідачка частково погасила борг в розмірі 3 884,25 грн., тому остаточний її борг перед позивачем складає 26 876,46 грн. (30 760,71 3 884,25). Посилання представника відповідачки на те, що пояснення, результати інвентаризації та акти виявлення недостачі [PERSON] писала та підписувала під тиском, не відповідають дійсності, оскільки доказів про це вона суду не надала та в судовому засіданні не здобуто; в правоохоронні органи із заявами про вчинення кримінального правопорушення стосовно неї вона не зверталася. Згідно з ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обовязків. Пунктом 1 ч.1 ст. 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Статтею 135-1 КЗпП України передбачено, що письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 136 КЗпП України покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника. У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду. Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 4 Пленуму Верховного Суду України в постанові від 29 грудня 1992 року № 14 "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками" передбачено, що під прямою дійсною шкодою слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства провести витрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов'язків, грошові виплати. Пряма дійсна шкода є саме підставою, що зумовлює перевірку умов можливості настання матеріальної відповідальності працівника. За наявності шкоди для настання матеріальної відповідальності необхідні ще три умови: протиправна поведінка працівника, причинний зв'язок між протиправною поведінкою працівника і результатом у вигляді шкоди, що настала, і вина працівника. Відсутність підстави чи хоча б однієї з умов матеріальної відповідальності виключає можливість притягнення працівника до матеріальної відповідальності. Враховуючи те, що [PERSON] неодноразово письмово визнала факт нестачі матеріальних цінностей на суму 30 760,71 грн. - як в актах інвентаризації, так і особистому поясненні, крім того, частину боргу в розмірі 3 884,25 грн. вона погасила добровільно, що також свідчить про факт визнання відповідачкою своєї вини в нанесенні шкоди відповідачу, тому суд приходить до висновку, що шкода була завдана позивачу саме з вини відповідачки внаслідок порушення покладених на неї трудових обовязків, тому з неї слід стягнути на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі - 26 876,46 грн. В частині позовних вимог про стягнення з відповідачки на користь позивача матеріальної шкоди в розмірі 1 382,20 грн. за розбиття посуду необхідно відмовити з наступних підстав. В акті інвентаризації посуду по бару «Березняки» від 13 січня 2015 року, «бой посуды», (арк. справи 18) вказано 139 одиниць посуду на суму 640,50 грн. та 3 стільці на суму 285,00 грн. на загальну суму 925,50 грн. В аналогічному акті від 12 травня 2015 року (арк. справи 19) вказано 81 одиницю посуду на суму 361,70 грн. та один стілець вартістю 95,00 грн. на загальну суму 456,70 грн. Як вбачається з даних актів, інвентаризація проводилась у присутності [PERSON] і вона погодилась з результатами проведеної інвентаризації, про що свідчить її підпис. Згідно з п. 1 Договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 26 листопада 2013 року, працівник, що займає посаду бармена, бере на себе повну відповідальність за забезпечення зберігання довірених йому адміністрацією матеріальних цінностей і зобовязується своєчасно повідомляти адміністрацію про всі обставини, що загрожують забезпеченню збереження довірених йому матеріальних цінностей, вести облік, складати і надавати у встановленому порядку товарно-грошові та інші звіти про рух і залишки довірених йому матеріальних цінностей. Отже, у відповідності з посадовою інструкцією та договором про матеріальну відповідальність [PERSON], працюючи барменом, повинна була повідомляти про будь-які випадки бою чи знищення матеріальних цінностей, в тому числі, не з її вини. Заперечень, доповідних записок чи пояснень матеріально відповідальної особи [PERSON] на імя адміністрації по факту розбиття посуду чи виявлення недостачі меблів про те, що бой та зникнення матеріальних цінностей сталося з її вини або не з її вини, відповідачкою та її представником суду не надано, що свідчить про протиправну поведінку працівника, яка заключається у замовчуванні, неповідомленні адміністрації про знищення матеріальних цінностей, ввірених їй на зберігання. Однак, надані акти (аркуші справи 18-19) не можуть бути доказами встановлення нестачі даних товарно-матеріальних цінностей та підставою для покладення судом матеріальної відповідальності за розбитий посуд, крім того, позивачем не доведено причинний зв'язок між протиправною поведінкою працівника і результатом у вигляді шкоди, що настала в результаті розбиття посуду та знищення стільців, з матеріалів справи не вбачається, що в розбитті посуду на вказану суму якимось чином винна відповідачка. Тому в частині позовних вимог щодо стягнення матеріальної шкоди в розмірі 1 382,20 грн. слід відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути витрати на сплату судового збору пропорційно до задоволених вимог, тобто, 268,77 грн. (282,59х(26876,46/28258,66х100)= 282,59х95,11%=268,77). На підставі наведеного, ст. ст. 132, 134, 135-1, 138 КЗпП України,

Outcome: partial