Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-19 00:00:00

01 червня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з вказаною позовною заявою до [PERSON] В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 26 жовтня 1998 року між позивачем та відповідачкою було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, що розташована за адресою: Миколаївська область, Очаківський район, с. Рівне, вул. Набережна, 17. Оскільки вказаний договір було посвідчено Очаківською філією Південної товарної біржі, такий договір вважається недійсним і позивач не має можливості розпорядитися належним йому майном. Посилаючись на те, що позивачем та відповідачкою виконані усі умови договору, просив визнати угоду дійсною. Позивач та його представник в судове засідання не зявилися, останній надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить про їх задоволення, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, у порядку, передбаченому ч. 9 ст. 74 ЦПК України, до суду не з'явилася, про причини своєї неявки не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності суду не подавала. Третя особа - Південна товарна біржа про причини неявки свого представника суду не повідомила, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного. 26 жовтня 1998 року між [PERSON] та відповідачкою [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу № 0221 земельної ділянки площею 1500 кв.м., розташованої за адресою: Миколаївська область, Очаківський район, с. Рівне, вул. Набережна, 17, який посвідчено Очаківською філією Південної товарної біржі. Вказаний договір 10 лютого 1999 року було зареєстровано в Очаківській міській філії ММБТІ за реєстраційним № 121. Вищевказана земельна ділянка належала на праві власності [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-МК № 031569 від 17 липня 1997 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 810, що підтверджується копією вказаного державного акту. Відповідно ст. 224 ЦК України (1963р.), який діяв на час укладення угоди, за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму. За умовами договору позивач сплатив продавцеві повну вартість земельної ділянки в сумі 440 грн., а та передала земельну ділянку у власність та користування покупця. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року № 1956-XII (що застосовувався до даних правовідносин на момент укладення договору), угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалася укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Згідно ст. 48 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5 та зареєстрованої 07 липня 1994 року за № 152/361, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, правовстановлюючим документом на будинок міг бути договір купівлі-продажу, зареєстрований на біржі. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України передбачає, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом є визнання цього права. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що на час укладання угоди мала місце суперечність законодавства, та приймаючи до уваги той факт, що підстав нікчемності правочину судом не виявлено, права та інтереси сторін укладений правочин не порушував, а навпаки, позивач після набуття прав на нерухоме майно в повному обсязі не може користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, а тому це є підставою для визнання угоди дійсною. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Outcome: approved