Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-28 00:00:00

У січні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Полтавський комбінат хлібопродуктів» про стягнення грошових коштів при звільненні, в якому просив стягнути з відповідача нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 11 442,45 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку з 28.03.2018 року по 29.05.2019 року у розмірі 86594,48 грн, допустивши негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Ухвалою суду від 21 січня 2019 року відкрито загальне позовне провадження, призначено справу до підготовчого провадження. В ході підготовчого провадження відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому останні просили відмовити в задоволенні позовних вимог. В свою чергу позивачем [PERSON] подано заперечення на відзив, на які 28.02.2019 року відповідачем у справі подано заперечення. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача Державного підприємства «Полтавський комбінат хлібопродуктів» в судовому засіданні позовні вимоги визнали в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 11 442,45 грн.. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позов [PERSON] підлягає до задоволення за наступних обставин. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК Україхни, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Судом встановлено, що у період з 05.02.2018 року по 27.03.2018 року позивач знаходився у трудових відносинах з ДП «Полтавський КХП», що підтверджується копією трудової книжки [NUMBER] . Підставою для звернення позивача з даний позовом стало те, що з лютого 2018 року порушились строки виплати заробітної плати, тому 27.03.2018 року, позивач звільнився з підприємства за власним бажанням, у відповідності до Наказу № 21-К від 27.03.2018 року. Відповідно до ч. 1ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Судом встановлено, що розмір заборгованості по заробітній платі становить 11 442,45 грн., що підтверджується розрахунковим листом, яка фактично в ході судового розгляду визнавалась стороною відповідача по справі. Судом встановлено, що позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог вказувалось про те, що в ході досудового врегулювання спору він звертався до адміністрації з питання вирішення питання щодо проведення виплати заборгованості по заробітній платі, але останньому в письмову порядку було відмовлено з об`єктивних на те обставин. Дані обставини не заперечувались в ході судового розгляду справи стороною відповідача. Поряд з цим, представником відповідача вказувалось про те, що провести своєчасно виплату заборгованості по заробітній платі не мали можливості, оскільки Господарським судом Полтавської області 02.05.2018 року накладено арешт на грошові кошти ДП «Полтавський комбінат хлібопродуктів». Згідно постанови Подільського відділу державної виконавчої служби м. Полтави ГТУЮ у Полтавській області накладено арешт на грошові кошти підприємства, що містяться на рахунках у банках. Згідно ч.ч. 3,4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. У відповідності ч.ч. 1,3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 р. при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100. Відповідно до п. 8 Порядку обчислення заробітної плати, затвердженого Кабінетом Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 нарахування виплат,що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число календарних днів. Судом встановлено, що у відповідності до розрахунку середнього заробітку наданого відповідачем, який є вірним та таким, що проведений у відповідності до до Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати ". У відповідності до якого роботодацем визначено, що при нарахування кількості робочих днів за весь час затримки, визначено 32-годинний робочий тиждень на ДП "Полтавський Комбінат Хлібопродуктів". Таким чином, за останні два календарні місяці з 28.01.2018 року по 28.03.2018 року було 34 робочі дні, середньомісячне число робочих днів становить 17 днів (34дні/2) . Таким чином, оскільки позивач [PERSON] був звільнений 27.03.2018 року , то кількість робочих днів в період з 28.03.2018 року по 16.01.2019 року становить 163 дні (9 місяців*17 днів +19 календарних днів *0,54 коефіцієнт робочого дня в місяць на підприємстві (17/31). Таким чином, при розрахунку середнього заробітку сума становить 59 058,16 грн. (362,32 грн. (середньоденна заробітна плата) *163 (дні) =59058,16 грн., яка підлягає до задоволення та стягнення з відповідача. За таких обставин, приймаючи до уваги фактичні обставини справи та визнання позовних вимог за обставин вказаних [PERSON] , суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Судові витрати по справі на підставі ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved