Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

Представник ТзОВ Галицька торгова компанія звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 163 577,05 грн. завданої матеріальної шкоди, 1 635, 77 грн. судового збору та 700,00 грн. витрат на правову допомогу, мотивуючи тим що [PERSON] перебувала у трудових відносинах з товариством у період з 11.03.2009 року по 08.08.2009 року, займала посаду бухгалтера в підрозділі м. Івано-Франківськ ТзОВ Галицька торгова компанія з оплатою заробітної плати 0,5% посадового окладу, а також посаду касира за суміщення посад у вищевказаному підрозділі з оплатою заробітної плати 0,25 % посадового окладу. А тому, 11.03.2009 року між ТзОВ Галицька торгова компанія та [PERSON] було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. 04.08.2009 року працівниками ДПА в Івано-Франківській області було проведено перевірку за дотриманням субєктами господарювання порядку проведення розрахунків за товари(послуги), вимог з регулювання обігу готівки, наявності торгових патентів і ліцензій складу-магазину, який належить ТзОВ «Галицька торгова компанія», на підставі якої складено акт (довідку) № 090296 від 04.08.2009 року. Вищевказаним актом встановлено неоприбуткування сум готівкових грошових коштів в розмірі 19241,65 грн., що виразилось у нездійсненні належного запису в журналі обліку реєстрацій розрахункових операцій 03.08.2009 року, на підставі виготовленого та вклеєного в вказаний журнал денного фіскального чеку від 03.08.2009 року № 569 (z-звіту) на суму 19241,65 грн., чим порушено абзац 3 пункту 2.6 Положення «Про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», затвердженого Постановою НБ України від 15.12.2004 року за №637. Порушення порядку оприбуткування готівки встановлено на підставі перевірки книги ОРРО №0905001030/ «р» 2 належній магазину-складу ТзОВ «Галицька торгова компанія». Внаслідок чого [PERSON] була звільнена на підставі п.2 ст.41 КЗпП України. На підставі виявленого порушення 14.08.2009 року Долинською ОДПІ прийнято рішення про застосування до ТзОВ «Галицька торгова компанія» штрафних санкцій №0001732330/0 в сумі 96208,25 гривень. З прийнятим рішенням Долинською ОДПІ товариство не погодилось, а тому оскаржило до Івано-Франківського окружного адміністративного суду. Та постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.03.2010 року визнано нечинним вищевказане рішення Долинської ОДПІ. Дана постанова була оскаржена представниками Долинської ОДПІ у Львівському апеляційному адміністративному суді та 07.02.2013 року постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.03.2010 року скасовано та прийнято нову, якою у задоволенні позовних вимог ТзОВ «Галицька торгова компанія» відмовлено повністю. Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 07.02.2013 року залишено без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16.02.2015 року. 05.03.2015 року була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ТзОВ «Галицька торгова компанія» в дохід держави штрафних санкцій в сумі 96208,25 грн. та 11.03.2015 року товариство самостійно виконало виконавчий лист № 2а-3196/090970 від 12.02.2015 року. У звязку з вищевказаними штрафними санкціями ТзОВ «Галицька торгова компанія» сплатила 67368,80 грн. пені на підставі податкової вимоги від 19 .03.2015 року № 1-23. Неоприбуткування сум готівкових грошових коштів в розмірі 19241,65 грн., що виразилось у нездійсненні належного запису в журналі обліку реєстрацій розрахункових операцій 03.08.2009 року, на підставі виготовленого та вклеєного в вказаний журнал денного фіскального чеку від 03.08.2009 року № 569 (z-звіту) на суму 19241,65 грн., допущено бухгалтером-касиром [PERSON] у звязку з неналежним виконанням своїх посадових обовязків [PERSON] ТзОВ Галицька торгова компанія» завдано матеріальну шкоду на загальну суму 163 577,05 гривень. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з мотивів викладених в позовній заяві, просив задоволити. Відповідачка, представник відповідачки в судовому засіданні проти позову заперечили, вважають позовні вимоги незаконними і необгрунтованими з наступних підстав. 11.03.2009 року відповідачка була прийнята на роботу в підрозділ м.Івано-Франківськ ТзОВ"Галицька торгова компанія" бухгалтером і за суміщенням касиром. 04.08.2009р. під час перевірки працівниками податкової інспекції складу-магазину виявлено неоприбуткування грошових коштів на суму 19 241,65 грн, що виразилось у нездійсненні запису в журналі обліку реєстрацій розрахункових операцій за 03.08.2009 року. В зв"язку з виявленим порушенням її було звільнено з роботи на підставі п.2 ст.41 КЗпП України. 14.08. 2009 року Долинською ОДПІ прийнято рішення про застосування до ТзОВ «Галицька торгова компанія» штрафних санкцій в сумі 96 208,25 грн. Це рішення товариство оскаржило до Івано-Франківського окружного адміністративного суду, який визнав його нечинним. Далі питання штрафних санкцій вирішувалося в апеляційному і касаційному порядку. В зв"язку з штрафними санкціями товариство сплатило 67 368,8 грн пені на підставі податкової вимоги від 19.03.2015року. При звільненні відповідачки з роботи і в подальшому будь-яких матеріальних претензій компанія до неї не предявляла, а вирішувала питання штрафних санкцій в порядку адміністративного судочинства. Наявність між нею і товариством договору про повну матеріальну відповідальність не є підставою для покладення на неї такої відповідальності в повному розмірі за застосування штрафних санкцій і пені. Крім того, товариством пропущений річний строк звернення до суду з позовом про стягнення з працівника шкоди, заподіяної підприємству з дня виявлення шкоди, встановленої внаслідок інвентаризації матеріальних цінностей, під час ревізії або перевірки фінансово-господарської діяльності підприємства, установи, організації, тобто з 04.08.2009 року та 14.08.2009 року стосовно штрафних санкцій. Звідси, термін стягнення з відповідачки сплачених штрафних санкцій в судовому порядку сплив, якщо адміністрація товариства вбачала її вину в застосуванні штрафних санкцій. Матеріальну відповідальність за сплату пені повинні нести керівник і головний бухгалтер товариства. А тому, про сили в позові відмовити. Беручи до уваги пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне. У відповідності до вимог ст. ст. 10, 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до копії наказу № 52/К від 11 березня 2009 року [PERSON] була прийнята на посаду бухгалтера в підрозділ м.Івано-Франківськ ТзОВ «Галицька торгова компанія» з оплатою заробітної плати 0,5 % посадового окладу, а також на посаду касира за суміщенням посад у вищевказаному підрозділі з оплатою заробітної плати 0,25 % посадового окладу(а.с.19). 11.03.2009 року [PERSON] ознайомилась під розписку з посадовими інструкціями касира та бухгалтера (а.с.22, 23) та 11.03.2009 року між ТзОВ «Галицька торгова компанія» та [PERSON], яка займала посаду бухгалтера і виконувала роботу касира, було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність (а.с.24). 04.08.2009 року працівниками ДПА в Івано-Франківській області було проведено перевірку за дотриманням субєктами господарювання порядку проведення розрахунків товари(послуги), вимог з регулювання обігу готівки, наявності торгових патентів і ліцензій складу-магазину, який належить ТзОВ «Галицька торгова компанія», на підставі якої складено акт (довідку) № 090296. Вищевказаним актом встановлено неоприбуткування сум готівкових грошових коштів, а саме, на підставі фіксального чеку від 03.08.2009 року № 569 (z-звіту) на суму 19 241,65 грн. не здійснено облік зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій(тобто не вчинене щоденне виконання записів по руху готівки та суми розрахунків), що підтверджується письмовими поясненнями [PERSON] та в КОРО вчинений ревізорами запис обревізовано 04.08.2009 року. Порушення порядку оприбуткування готівки встановлено на підставі перевірки книги ОРРО №0905001030/ р 2 належній магазину-складу ТзОВ «Галицька торгова компанія»(а.с.14-15, 26, 57). Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. Представник позивача стверджує, що оскільки між ТзОВ «Галицька торгова компанія» та [PERSON] було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, тому наявні всі підстави для покладення відповідальності за спричинену шкоду на відповідачку, яка винна у недбалому та неналежному ставленню до своїх посадових обов'язків, передбачених посадовою інструкцією. Норма ст. 134 КЗпП України передбачає, що працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, зокрема, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей, а також коли на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків. Як було встановлено в судовому засіданні ТзОВ «Галицька торгова компанія» не було представлено претензій до [PERSON], щодо відшкодування шкоди підприємству ні відповідно до ст.135 КЗпП України, ні до ст.132 цього кодексу, відповідно до якої за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника. Розпорядження власника або уповноваженого ним органу, або вищестоящого в порядку підлеглості органу має бути зроблено не пізніше двох тижнів з дня виявлення заподіяної працівником шкоди і звернено до виконання не раніше семи днів з дня повідомлення про це працівникові. Якщо працівник не згоден з відрахуванням або його розміром, трудовий спір за його заявою розглядається в порядку, передбаченому законодавством. У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду, як передбачено ст.136 КЗпП України. Проте, у звязку з виявленим працівниками ДПА в Івано-Франківській області порушенням, наказом №207/К (розпорядження) від 08.08.2009 року про припинення трудового договору(контракту) [PERSON], як бухгалтер підрозділу м.Івано-Франківськ була звільнена на підставі винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує гроові кошти, втрата довіря з боку власника на підставі п.2 ст.41 КЗпП України(а.с.25). А отже, суд приходить до висновку, що ТзОВ «Галицька торгова компанія» не вважала [PERSON] винною, не здійснила відрахування із заробітної плати працівниці, при звільненні з роботи і в подальшому будь-яких матеріальних претензій компанія до відповідачки не предявила. Відповідно до ч.3 ст. 233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. А тому, 20.08.2009 року ТзОВ «Галицька торгова компанія» звернувся з адміністративним позовом до Долинської ОДПІ про визнання нечинним рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 14.08.2009 року № 0001732330/0. Та 09.03.2010 року Івано-Франківським окружним адміністративним судом винесено постанову про задоволення позовних вимог(а.с.6-8). Дана постанова була оскаржена Долинською ОДПІ Івано-Франківської області до Львівського апеляційного адміністративного суду. В результаті апеляційного розгляду постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 07.02.2013 року постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.03.2010 року скасовано та прийнято нову, якою у задоволенні позовних вимог ТзОВ «Галицька торгова компанія» відмовлено повністю(а.с.9-11). Не звернувся ТзОВ «Галицька торгова компанія» до суду про стягнення з [PERSON] матеріальної шкоди і після винесення постанови Львівським апеляційним адміністративним судом, яким позивачу визначено штрафну(фінанасову) санкцію в сумі 96 208,25грн., адже, постанова апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення. Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 07.02.2013 року залишено без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16.02.20015 року (а.с.12-13). 05.03.2015 головним державним виконавцем відділом державної виконавчої служби Долинського районного управління юстиції [PERSON] винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, про примусове виконання виконавчого листа № 2а-3196/090970 виданий 12.02.2015 року про стягнення з рахунків у банках обслуговуючих ТзОВ «Галицька торгова компанія» та за рахунок готівки в дохід бюджету штрафні санкції в сумі 96 208,25 грн.(а.с.18). Відповідно до платіжного доручення №252 (# 47171637) від 11.03.2015 року ТзОВ «Галицька торгова компанія» перерахував ВДВС Длинська РУЮ - 96 208,25 грн. штрафну санкцію згідно постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №46735222 від 05.03.2015 року та виконавчого листа № 2а-3196/090970 від 12.02.2015 року (а.с.18). 19.03.2015 року податковою вимогою №1-23 Долинська ОДПІ ГУ ДФС повідомила ТзОВ «Галицька торгова компанія», що станом на 18.03.2015 року сума податкового боргу вказаного платника податків за узгодженими грошовими зобовязаннями стнавить 67 368,00 грн. (а.с.17). Підтвердження щодо перерахування вказаної суми суду не предявлено. Отже, як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судових засіданнях 04.08.2009 року працівниками ДПА в Івано-Франківській області було проведено перевірку за дотриманням субєктами господарювання порядку проведення розрахунків товари(послуги), вимог з регулювання обігу готівки, наявності торгових патентів і ліцензій складу-магазину, який належить ТзОВ «Галицька торгова компанія» та було виявлено порушення, яке на думку товариства було вчинено їхньою працівницею бухгалтером касиром [PERSON], що виразилось у неоприбуткуванні сум готівкових грошових коштів. Проте, з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди ТзОВ «Галицька торгова компанія» звернулось лише 03.07.2015 року, що є порушенням норми ч.3 ст. 233 КЗпП України. Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З огляду на викладене, з врахуванням того, що представник відповідачки просить про застосування строків позовної давності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають дозадоволення. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 130, 132, 134, 135, 136, 233 КЗпП України, ст.ст. 267, 1166 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України,

Outcome: dismissed