Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-14 00:00:00

У січні 2016 року обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» в особі виробничої одиниці «Дружківкатепломережа» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по оплаті за надану теплову енергію станом на 1 листопада 2014 року у сумі 7948 грн. 70 коп., обґрунтувавши вимоги тим, що позивач є постачальником теплової енергії у багатоквартирні житлові будинки м. Дружківки. Відповідач несвоєчасно сплачував послуги за отриману теплову енергію, внаслідок чого станом на 1 листопада 2014 року за відповідачем рахувалась зазначена заборгованість. Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 23 травня 2016 року позовні вимоги ОКП «Донецьтеплокомуненерго» задоволені частково, стягнуто з [PERSON] на користь позивача заборгованість за надану теплову енергію станом на 29 квітня 2011 року у сумі 973 грн. 25 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про стягнення судових витрат. Не погоджуючись з рішенням суду, ОКП «Донецьктеплокомуненерго» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі. В апеляційній скарзі позивач зазначив, що висновки суду суперечать вимогам діючого законодавства та доказам, які маються в матеріалах справи. Відповідно даних особового рахунку № 2634 відповідач отримував послуги позивача не по 29 квітня 2011 року, а по 1 лютого 2014 року. Ніяких законних підстав для припинення нарахувань у позивача не було, оскільки Акт про відключення, наданий відповідачем до суду, не є підставою для припинення нарахувань, так як не відповідає вимогам діючого законодавства України. Судом не взято до уваги відсутність у відповідача жодних документів на відключення від системи централізованого опалення окрім зазначеного акту на відключення. Суд не дослідив наявність чи відсутність у відповідача копії протоколу загальних зборів мешканців будинку щодо створення ініціативної групи з вирішення питання відключення від системи ЦО і ГВП та прийняття рішення про влаштування у будинку системи індивідуального або автономного опалення. Суд не звернув увагу на те, що акт про відключення від 29 квітня 2011 року затверджений комісією 14 листопада 2013 року, тобто через 2,5 роки після фактичного проведення відключення. Судом не враховано, що відповідачем не дотримано порядку відключення, передбаченого спеціальним нормативним актом, який регулює питання відключення від мереж централізованого опалення, а саме «Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання при відмові споживачів від централізованого опалення», який затверджений Наказом міністерства будівництва, архітектури та комунального господарства України № 4 від 22 листопада 2005 року. Крім того не відповідає фактичним даним висновок суду про те, що 30 січня 2014 року відповідачем сплачено 2000 гривень в рахунок заборгованості, що станом на 29 квітня 2011 року складала 2973 грн. 25 коп. Проведенням даної оплати, на думку позивача, відповідач визнав борг, який утворився за ним станом на 30 січня 2014 року і тому висновки суду про часткове задоволення позовних вимог є безпідставними. Сторони були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, однак у судове засідання апеляційного суду не з`явилися, що у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає подальшому розглядові справи. Від представника позивача надійшла заява про слухання справи у його відсутність. Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача [PERSON], який заперечував проти апеляційної скарги, просив рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія судів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду скасувати з таких підстав. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення суду є, в тому числі: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Згідно із розяснень Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п. 2 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Судом першої інстанції встановлено, що позивач надавав відповідачеві послугу з опалення квартири [ADDRESS] за особовим рахунком № 2634. Згідно акту про відключення квартири від внутрішньо будинкових мереж ЦО і ГВП від 29 квітня 2011 року квартира відповідача № 10 за адресою: м. Дружківка, вул. Леніна, буд. 30 з 29 квітня 2011 року відключена від централізованого опалення шляхом видимого розриву заварюванням стояків 4 шт., залишено транзитних ізольованих стояків d = 20мм 4шт. З цього акту також вбачається, що рішення міжвідомчої комісії з розгляду питань відключення від мереж ЦО і ГВП було оформлено протокол від 14 листопада 2013 року № 11 (а.с. 32). Жодних даних про те, що будинок в цілому відключено від централізованого опалення, не предявлено. Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач отримував послуги по теплопостачанню до 29 квітня 2011 року, а тому у позивача відсутні підстави для нарахування боргу за надання послуг після цієї дати. За положеннями ч. 1 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Питання відключення мереж централізованого опалення та постачання гарячої води в багатоповерхових житлових будинках регулюється Законом України «Про теплопостачання», "Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630. Відповідно до вказаних Правил споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Згідно із Порядком відключення житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 липня 2005 року № 4, при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, відключення приміщень виконується монтажною організацією, яка реалізує проект за участю наймача квартири та по закінченню робіт складається акт про відключення квартири від мереж ЦО і ГОП, який в десятиденний термін подається заявником до міжвідомчої комісії для розгляду на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні комісії сторони переглядають умови договору щодо надання послуг з централізованого теплопостачання. Рішенням виконавчого комітету Дружківської міської ради № 849 від 25 серпня 2010 року [PERSON] було надано дозвіл на відключення від мережі центрального опалення і гарячого водопостачання з улаштуванням індивідуального газового опалювального приладу в квартирі за адресою [ADDRESS] (а.с. 31). Акт про відключення від внутрішньо будинкових мереж ЦО і ГВП від 29 квітня 2011 року квартири відповідача № 10 за адресою: м. Дружківка, вул. Леніна, буд. 30 було затверджено рішенням міжвідомчої комісії з розгляду питань відключення від мереж ЦО і ГВП, яке оформлено протокол від 14 листопада 2013 року № 11 (а.с. 32). Оскільки акт про відключення квартири відповідача від централізованого опалення міжвідомчою комісією було затверджено тільки 14 листопада 2013 року, вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково в період до дати затвердження акту. Підведення централізованого опалення до стояка в межах квартири свідчить про виконання послуг позивачем. Таким чином ОКП «Донецьктеплокомуненерго» виконало свої зобов'язання щодо надання послуг централізованого опалення, а відповідач незалежно від споживання цієї послуги, або відмови від її споживання, зобов'язаний оплатити надані послуги. У разі наміру споживача припинити надання послуг з централізованого теплопостачання, останній не позбавлений можливості у передбачений законом спосіб провести відключення квартири від мереж теплопостачання. Отже, самовільне відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення від оплати за послуги теплопостачання. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до статті 19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Згідно з розрахунками позивача (а.с. 7), станом на 1 листопада 2014 року у відповідача [PERSON], який є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу (а.с.33), мається борг за послуги з теплопостачання у розмірі 7948 грн. 70 коп., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Після затвердження акту про відключення 14 листопада 2013 року, позивач останнє нарахування вартості надання послуги з теплопостачання провів у грудні 2013 року у сумі 637 грн. 32 коп.(а.с. 7). Таким чином, від суми заборгованості 7948,70 має бути відраховано сума, безпідставно нарахована позивачем за надання послуг з 15 листопада по 31 грудня 2013 року: 7948,70 253,28 (474,95 - (474,95 : 30) х16) 637,32 = 7058,10. Враховуючи викладене, апеляційний суд Донецької області дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в особі ВО «Дружківкатепломережа», на користь якої з відповідача має бути стягнута заборгованість у розмірі 7058 грн. 10коп. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони, понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач просив стягнути на свою користь заборгованість у сумі 7948 грн.70 коп. Позовні вимоги задоволені у розмір 7058 грн.10 коп. що складає 88,80% ( (7058,10 х 100) : 7948,70 = 88,80%). За подання позову позивачем сплачено судовий збір у сумі 1378 грн. 00 коп., за подання апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1515 грн. 80 коп., а всього 2 893 грн. 80 коп. 88,80% від понесених судових витрат становить 2569 грн. 69 коп., які повинні бути відшкодовані позивачу за рахунок відповідача. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення.

Outcome: partial