Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-26 00:00:00

У травні 2018 року позивач - керівник Миколаївської місцевої прокуратури № 2, що діє в інтересах Управління комунального майна Миколаївської міської ради, звернувся в суд до відповідача - [PERSON] із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив наступне. 23 серпня 2011 року Управлінням з використання та розвитку комунального майна (наразі - Управління комунального майна) Миколаївської міської ради з ФОП [PERSON] було укладено договір оренди нерухомого майна №6995, за яким орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно - нежитлове приміщення (будівля, споруда) площею 63,30 м за адресою: [ADDRESS] з метою використання приміщення продовольчого магазину. Вказаний Договір укладено строком на 1 рік до 23.08.2012 року включно. В подальшому термін дії договору оренди продовжувався до 23.08.2013 року, 23.08.2014 року, 23.07.2017 року. Згідно договору (п. 10.5 ), у разі закінчення строку дії договору, останній продовжується шляхом укладання додаткової угоди з умови письмового звернення Орендаря відповідно до вимог Положення. Однак, орендар [PERSON] з письмовим зверненням про продовження строку оренди майна до Орендодавця не звертався. Таким чином, Договір оренди №№6995 припинив свою дію з 24.07.2017 року. Водночас за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ФОП [PERSON] припинено підприємницьку діяльність з 31.08.2016 року. Згідно з Договором оренди та Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендар зобов`язаний своєчасно та у повному обсязі сплачувати орендну плату. Однак відповідач не виконував зазначений обов`язок, внаслідок чого утворилась заборгованість із орендної плати перед місцевим бюджетом в сумі 44 971,94 грн за період з 01.04.2016 року по 31.12.2017 року. З метою спонукання відповідача до виконання умов договору, своєчасної сплати орендних платежів Управлінням комунального майна міської ради відповідачу на його юридичну адресу направлялися листи про сплату боргу. Однак, орендарем заборгованість не погашена. Крім того, відповідно до умов Договору оренди та Закону України «Про оренду державного та комунального майна» передбачено, що у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов`язаний повернути орендодавцеві об`єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди. Однак, орендарем об`єкт оренди - нежитлове приміщення площею 63,30 кв.м. по [ADDRESS] орендодавцеві не повернуто. На підставі викладеного прокурор просив суд стягнути з відповідача заборгованість з орендної плати в сумі 44 971,94 грн. та пеню у розмірі 4 932,80 грн., а також зобов`язати [PERSON] повернути Управлінню комунального майна Миколаївської міської ради об`єкт оренди - нежитлове приміщення площею 63,30 кв.м. по [ADDRESS] . 24.10.2019 року керівником Миколаївської місцевої прокуратури № 2 була подана заява про збільшення позовних вимог в частині стягнення заборгованості з орендної плати, і остаточно прокурор просив суд стягнути з відповідача 215 460,53 грн., із яких: заборгованість з орендної плати - 100 886,56 грн. та 114 573, 97 грн. неустойки за прострочення виконання зобовязань. Прокурор в судовому засіданні збільшені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, була належним чином та своєчасно повідомлена, про що свідчить наявне у справі поштове повідомлення, доказів про поважність причин неявки суду не надала. Разом з тим, відповідач надала відзив на первісну позовну заяву, в якому зазначила що заявлені вимоги позивача є безпідставними та не обґрунтованими, та такими що не підлягають задоволенню. Відзив долучений до матеріалів справи. На збільшені позовні вимоги відповідачка свого відзиву не подавала. Представник позивача - Управління комунального майна Миколаївської міської ради надав відповідь на відзив, в якому зазначив, що відповідач не виконав свого обов`язку щодо повернення орендованого майна та сплати орендної плати, чим порушив їх права. Судове засідання просив провести у його відсутність, проти заочного розгляду справи не заперечує. Враховуючи викладене, та зі згоди прокурора та позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відповідності до положень ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних в справі доказів. Суд, заслухавши пояснення прокурора та дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що підлягає задоволенню виходячи із наступного. Відповідно до статті 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (далі Закон), орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності. Об`єктами оренди за цим Законом (ст.4) є цілісні майнові комплекси підприємств, їх структурних підрозділів (філій, цехів, дільниць); грошові кошти та цінні папери з урахуванням дебіторської та кредиторської заборгованості; нерухоме майно (будівлі, споруди, нежитлові приміщення) та інше окреме індивідуально визначене майно підприємств; майно, що не увійшло до статутного (складеного) капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації); захисні споруди цивільного захисту із збереженням їх цільового призначення, крім зазначених у частині другій цієї статті; нерухоме майно органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, правоохоронних органів і органів доходів і зборів, що не використовується зазначеними органами для здійснення своїх функцій, може бути передано в оренду без права викупу орендарем та передачі в суборенду. Стаття 5 Закону зазначає орендодавцями є: Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до статутного (складеного) капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), що є державною власністю, крім майна, що належить до майнового комплексу Національної академії наук України та галузевих академій наук, а також майна, що належить вищим навчальним закладам та/або науковим установам, що надається в оренду науковим паркам та їхнім партнерам; органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування управляти майном, - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, яке відповідно належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності; державне підприємство із забезпечення функціонування дипломатичних представництв та консульських установ іноземних держав, представництв міжнародних міжурядових організацій в Україні Державного управління справами - щодо нерухомого майна та іншого окремого індивідуально визначеного майна цього підприємства, що передається дипломатичним представництвам та консульським установам іноземних держав, представництвам міжнародних міжурядових організацій в Україні; підприємства, установи та організації - щодо нерухомого майна, загальна площа якого не перевищує 200 квадратних метрів на одне підприємство, установу, організацію, та іншого окремого індивідуально визначеного майна. Орендарями згідно з цим Законом можуть бути господарські товариства, створені членами трудового колективу підприємства, його структурного підрозділу, інші юридичні особи та громадяни України, фізичні та юридичні особи іноземних держав, міжнародні організації та особи без громадянства; фізична особа, яка бажає укласти договір оренди державного майна з метою використання його для підприємницької діяльності, до укладення договору зобов`язана зареєструватись як суб`єкт підприємницької діяльності. Управлінням з використання та розвитку комунального майна (наразі - Управління комунального майна) Миколаївської міської ради з ФОП [PERSON] укладено договір оренди нерухомого майна від 23.08.2011 №6995 (далі - Договір), за яким орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно - нежитлове приміщення (будівля, споруда), площею 63,30 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , з метою використання приміщення в якості продовольчого магазину. Відповідно до ст. ст. 759, 760 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Термін договору оренди визначається за погодженням сторін. Термін договору оренди не може бути меншим, ніж п`ять років, якщо орендар не пропонує менший термін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором (ст.17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна») . Вказаний Договір укладено строком на 1 рік до 23.08.2012 року включно (п. 10.1 Договору). В подальшому термін дії договору оренди продовжувався до 23.08.2013 року, 23.08.2014 року та до 23.07.2017 року. Згідно п. 10.5 договору, у разі закінчення строку дії договору, останній продовжується шляхом укладання додаткової угоди з умови письмового звернення Орендаря відповідно до вимог Положення. Однак, орендар з письмовим зверненням про продовження строку оренди майна до Орендодавця не звертався, тому Договір оренди № 6995 є таким, що припинив свою дію з 24.07.2017 року. Орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються у договорі (ст. 19 Закону). Відповідно до ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Відповідно до п.3.4 Договору, орендна плата перераховується орендодавцеві щомісячно не пізніше 12 числа місяця, наступного за звітним. Згідно з п.5.2. Договору, ч.З ст. 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендар зобов`язаний своєчасно та у повному обсязі сплачувати орендну плату. Пунктом 2.4 Договору встановлено, що у разі розірвання договору, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства Орендаря, останній повинен повернути Орендодавцеві орендоване приміщення в п`ятнадцятиденний термін з дня отримання заяви Орендодавця за актом приймання-передачі. Листами від 08.08.2016 р., 10.11.2016 р., 23.12.2016 р., 13.05.2017 р., 11.08.2017 р. відповідачка неодноразово була повідомлена про обов`язок сплатити заборгованість з орендної плати та про термінове повернення комунального майна, окремого індивідуально визначеного майна - нежитлових приміщень (будівля, споруда) загальною площею 63,30 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов`язаний повернути орендодавцеві об`єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди. Якщо орендар допустив погіршення стану орендованого майна або його загибель, він повинен відшкодувати орендодавцеві збитки, якщо не доведе, що погіршення або загибель майна сталися не з його вини. Пунктом 2.6 Договору встановлено, що у разі припинення або розірвання договору, майно повертається Орендарем Орендодавцю вартістю та у стані, не гіршому ніж отримувалось. Пунктом 2.7 Договору визначено, що майно вважається повернутим Орендодавцю з моменту підписання сторонами акта приймання-передавання. Відповідач не виконував зазначений обов`язок, зокрема не повернув орендоване майно та не сплати орендну плату, унаслідок чого утворилась заборгованість із орендної плати перед місцевим бюджетом, з урахуванням неустойки, станом на 02.10.2019 року, в розмірі 215 460,53 грн. Згідно із ч. 1 ст. 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Відповідно до ч.2 ст. 785 Цивільного кодексу України, якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення. За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ФОП [PERSON] припинила свою підприємницьку діяльність з 31.08.2016 року. До підприємницької діяльності фізичних осіб згідно зі статтею 51 ЦК застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин. Частиною третьою статті 46 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" передбачено, що фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця. Відповідно до статей 51, 52, 598-609 ЦК, статті 46 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" однією з особливостей підстав припинення зобов`язань для ФОП є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. ФОП відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном. Зі змісту наведених норм вбачається, що основне зобов`язання за договорами оренди не припинилося, а тому позов керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 2, що діє в інтересах Управління комунального майна Миколаївської міської ради підлягає повному задоволенню. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а згідно вимогам ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, у вигляді сплати неустойки. За умовами ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Доказів, які б спростовували вищевикладене, судом не здобуто. На підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне покласти на відповідача обов`язок сплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved