Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

02.02.2016 року заявник звернувся до суду із зазначеною заявою, покликаючись на те, що його брат [PERSON] хворіє з дитинства. Зазначає, що у 1986 році останній спостерігався в ЛОДПНД з діагнозом олігофренія в стадії імбецильності, ДЦП лівосторонній геміпарез. Згідно з медичним висновком №12 від 29.01.2016року, виданим Мостиською КЦРЛ, [PERSON] самостійно себе не обслуговує та потребує постійного стороннього догляду. На даний час [PERSON] перебуває на диспансерному обліку в Мостиській комунальній районній поліклініці у невропатолога та психіатра. Стверджує, що в останні роки стан здоровя [PERSON] значно погіршився. Останній не в змозі працювати, не усвідомлює наслідків своєї поведінки, не може орієнтуватися в простих життєвих ситуаціях, потребує постійного нагляду, внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатен усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Також зазначає, що у нього (заявника) є бажання та можливість бути опікуном [PERSON]. З огляду на наведене, просить суд визнати [PERSON] недієздатним та призначити його ([PERSON]І.) опікуном останнього. В судовому засіданні заявник [PERSON] вимоги заяви підтримав в повному обсязі з вищенаведених підстав та просить її задовольнити. Представник заінтересованої особи - Мостиської районної державної адміністрації Львівської області як органу опіки та піклування [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення вимог заяви не заперечила та підтримала висновок органу опіки та піклування Мостиської районної державної адміністрації Львівської області №597 від 25.03.2016 року про призначення [PERSON] опікуном [PERSON] Представник заінтересованої особи Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області як органу опіки та піклування в судовому засіданні проти задоволення вимог заяви не заперечив. Заінтересована особа [PERSON] у судовому засіданні проти заяви не заперечила. Заслухавши пояснення заявника та заінтересованих осіб, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що заяву слід задовольнити з наступних підстав. Згідно ст.30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, \~яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і \~самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, \~самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений \~виключно у \~випадках \~і \~в порядку, \~встановлених законом. Відповідно до положень ст.39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.58-59 ЦПК України. Згідно п.1 ч.2 ст.234 ЦПК України справи про визнання фізичної особи недієздатною суд розглядає в порядку окремого провадження. Судом встановлено, що [PERSON] (змінив прізвище з «Левицький») [PERSON], [INFO], є інвалідом І групи (підгрупа «А») з дитинства (інвалідність встановлена без терміново), що підтверджується копією довідки до акта огляду МСЕК серії 10ААА №819618 від 02.08.2011року. Із наявних у справі медичних документів, зокрема із медичного висновку ЛКК Мостиської КРП №12 від 29.01.2016року, відомо, що [PERSON] хворіє з дитинства (діагноз: ДЦП, лівобічний глибокий спастичний геміпарез з вираженими розладами рухів в руці), самостійно себе не обслуговує, потребує постійного стороннього догляду. Згідно висновку судово-психіатричного експерта КЗ ЛОКПЛ [PERSON] №125 від 04.03.2016року [PERSON] страждає стійким хронічним психічним розладом у вигляді глибокої розумової відсталості в ступені імбецильності внаслідок дитячого церебрального паралічу. За своїм психічним станом не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Потребує опіки. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання [PERSON] недієздатним. Як відомо із змісту ч.1 ст.41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Відповідно до ст.55 ЦК України опіка та піклування встановлюється з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх, які за станом свого здоров'я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов'язки. Згідно ст.58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. У відповідності до ч.1 ст.60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Приписами ст. 63 ЦК України встановлено, що опікуна або піклувальника призначає орган опіки та піклування, крім випадків, встановлених статтею 60 цього Кодексу. Опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов'язки опікуна чи піклувальника. У відповідності до ч.2 ст.241 ЦПК України, суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Із матеріалів справи вбачається, що заявник [PERSON] є братом [PERSON], по місцю проживання характеризується позитивно та за станом здоров`я може бути призначений опікуном. Мати [PERSON] [PERSON] (заінтересована особа у справі) є пенсіонеркою та не заперечує щодо визнання [PERSON] недієздатним та призначення [PERSON] опікуном останнього. Згідно з висновком Мостиської РДА Львівської області як органу опіки та піклування від 25.03.2016 року за №597 вважається за доцільне визнання [PERSON] недієздатним та призначення його опікуном [PERSON]. На підставі наведеного, враховуючи наявність законних підстав для визнання [PERSON] недієздатним, з урахуванням висновку органу опіки та піклування, суд приходить до висновку про задоволення зазначеного подання та встановлення над ним опіки, призначивши опікуном заявника [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved