Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

Публічне акціонерне товариство "ПроКредит Банк" (надалі Позивач) звернувся із позовом до [PERSON] з вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку, які знаходяться за адресою [ADDRESS], в рахунок погашення заборгованості за рамковою угодою №6048 від 02.12.2005 року та укладених на її підставі договорах про надання траншу, шляхом передачі нерухомого майна у власність іпотекодержателя АТ «ПроКредит Банк». У зв'язку зі зверненням стягнення на житловий будинок позивач просив виселити з нього його мешканця [PERSON], а також припинити його право власності та зобов'язати передати всі речі необхідні для доступу до нерухомого майна. В обґрунтування позовних вимог АТ «ПроКредит Банк» зазначає, що позивачем та відповідачем укладена рамкова угода № 6048 від 02 грудня 2005 р. (надалі - Рамкова угода), відповідно до якої позивач зобов'язувався здійснювати кредитування відповідача у межах ліміту 500 000 доларів США та строком до 240 місяців. На підставі та в межах Рамкової угоди позивач та відповідач уклали договір про надання траншу № 2.24382/6048 від 27 червня 2008р. (надалі - Кредитний договір 2), відповідно до якого відповідачу було надано кредит в розмірі 50 000,00 доларів США на строк користування 120 місяців зі сплатою 12,75% річних. На підставі та в межах Рамкової угоди позивач та відповідач уклали договір про надання траншу № 2.27709/6048 від 07 грудня 2007р. (надалі - Кредитний договір 1), відповідно до якого відповідачу було надано кредит в розмірі 300 000,00 доларів США на строк користування 40 місяців зі сплатою 16% річних. Відповідачем були порушені умови Рамкової угоди та Кредитних договорів, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед позивачем. 08 серпня 2011 року АТ «ПроКредит Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] (поручителя) про солідарне стягнення заборгованості за вказаними кредитними договорами. 14 січня 2013 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова було ухвалено рішення про стягнення солідарно з [PERSON], [PERSON] заборгованості за Договором про надання траншу № 2.24382/6048 від 07.12.2007р. в сумі 2 576 956,06грн. та за Договором про надання траншу № 2.27709/6048 від 27.06.2008р. в сумі 380 789,87грн. Дане рішення до даного часу залишається невиконаним, а заборгованість залишається непогашеною. Станом на дату подання позову розмір заборгованості склав: - за Договором про надання траншу № 2.24382/6048 від 07.12.2007р.: 10 414 108,48 грн.; - за Договором про надання траншу № 2.27709/6048 від 27.06.2008р.: 1 563 090,49 грн. В забезпечення виконання зобов'язань, що виникають із рамкової угоди № 6048 від 02.12.2005р. та укладених на її підставі договору про надання траншу № 2.24382/6048 від 07.12.2007р. та договору про надання траншу № 2.27709/6048 від 27.06.2008р., було укладено Договір іпотеки № 6048-ДІ-4 від 07 грудня 2007р., згідно якого в іпотеку було передано житловий будинок загальною площею 376,70 кв.м. та земельну ділянку площею 0,12га, розташованих за адресою [ADDRESS]. У зв'язку з розширенням території міста Харкова та зміною підпорядкування окремих об'єктів на місцевості зазначені об'єкти нерухомого майна були віднесені до території міста Харкова та їм присвоєно поштову адресу [ADDRESS]. В судове засідання представник АТ «ПроКредит Банк» надав заяву, якою позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов, провести заочний розгляд справи, ухвалити заочне рішення. Відповідач про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, але в судове засідання не з'явився, своєї позиції щодо позову суду не надав. Тому суд вважає за необхідне розглянути дану справу в заочному порядку. Суд вивчивши заяву представника позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, вважає що позов АТ «ПроКредит Банк» підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Під час розгляду справи було достеменно встановлено наявність у позивача невиконаного зобов'язання за кредитними договорами щодо повернення кредитних коштів. Розмір даної заборгованості постійно збільшується за рахунок нарахування пені відповідно до умов Рамкової угоди. 14.01.2013 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова у справі №2029/2-2205/11 було ухвалено рішення про стягнення зокрема й з [PERSON] заборгованості в за договором про надання траншу № 2.24382/6048 від 07.12.2007р. в розмірі 2 576 956,06грн. та за договором про надання траншу № 2.27709/6048 від 27.06.2008р. в розмірі 380 789,87грн. Дане рішення було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 05.03.2013 року. Станом на дату ухвалення даного рішення вищезазначене рішення суду невиконане, заборгованості відповідача за кредитними договорами залишається непогашеною. Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Як передбачено ст.590 ЦК України та ст. 20 Закону "Про заставу" Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. У разі часткового виконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Частиною 1 статті 7 даного закону визначено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно частини 1 статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Судом встановлено, що основне зобов'язання, забезпечене іпотекою порушено, тому іпотекодержатель АТ «ПроКредит Банк» набув право на звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до частини 1 статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. В другому абзаці пункту 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року зазначено, що суди мають виходити з того, що з урахуванням цим норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом. В статті 7 договору іпотеки №6048-ДІ-4 передбачено право іпотекодержателя АТ «ПроКредит Банк» на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на нього. 06.05.2011р. [PERSON] як іпотекодавцю було вручено повідомлення за вих. №628-1/7/11 від 29 квітня 2011 року про попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі ухилення від погашення заборгованості у 30 денний термін. За таких обставин суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на нього. 06 вересня 2012 року Верховною Радою України була прийнята постанова № 5215-VI «Про зміну і встановлення меж міста Харків, Дергачівського і Харківського районів Харківської області», відповідно до якої була збільшена територія м. Харкова, зокрема за рахунок 809,02га. земель Пономаренківської сільської ради Харківського району. Відповідно до зазначеної постанови домоволодіння розташоване за адресою [ADDRESS] було віднесено до Орджонікідзевського району м. Харкова. Відповідно до рішення Харківської міської ради № 907/12 від 24.10.2012 року вул. Олімпійська в с. Логачівка, Харківського району, Харківської області, яка була віднесена до Орджонікідзевського району м. Харкова, була перейменована на вул. Венгеровського. згідно рішення виконавчого комітету Харківської міської ради «Про зміну та впорядкування адрес об'єктам нерухомого майна на території, що включена до меж міста Харкова» від 24.04.2013 року №271 минулій адресі предмету іпотеки, на який пропонується звернути стягнення за Харківська область, [ADDRESS] було присвоєно адресу [ADDRESS] Погоджується суд й з доводами позивача щодо площі земельної ділянки, яка є предметом іпотеки. В договорі іпотеки зазначено, що площа земельної ділянки становить 0,012 га, але матеріали справи підтверджують, що реальна площа земельної ділянки, яка була передана в іпотеку становить 0,12 гектар, а сторонами при укладенні договору була допущена технічна помилка. Тому предметом іпотеки визнається земельна ділянка за адресою [ADDRESS] площею 0,12 (нуль цілих дванадцять сотих гектар). Разом з тим, суд вважає передчасною вимоги АТ «ПроКредит банк» щодо виселення з житлового будинку, який є предметом іпотеки, відповідача [PERSON]. Відповідно до частини 1 статті 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Тому вимога про виселення може бути заявлена лише після звернення стягнення на предмет іпотеки. Отже суд приходить до висновку про відмову в позові в цій частині. На підставі вищезазначеного,

Outcome: partial