Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-13 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив провести поділ спільного майна подружжя, за яким виділити позивачу та відповідачу на праві особистої приватної власності по 1/2 частині квартири за адресою: [ADDRESS], кожному. В обґрунтування позову зазначено, що сторони перебували в шлюбі з 14.10.2000 року, який було розірвано на підставі рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 20.08.2015 року. Під час перебування у шлюбі подружжям за спільні кошти придбано квартиру №32, корп. 1, буд. №4 по вул. 49 Гвардійської Херсонської дивізії в м. Херсоні. З моменту розірвання шлюбу сторони не можуть дійти згоди щодо порядку користування спільним майном, а також щодо варіантів його поділу. Позивач в судове засідання не з'явився, представник позивача подав заяву в якій просив розглянути справу без його участі, позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилася, надала письмовий відзив на позов, в якому позовні вимоги визнала в повному обсязі, просила провести розгляд справи без її участі. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.10.2000 року. Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 20.08.2015 року шлюб між сторонами розірвано. Під час перебування у шлюбі 03.06.2003 року [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу, отримав у власність квартиру №32 у буд. 4, корп. 1 по вул. 49 Гвардійської Херсонської дивізії у м. Херсоні. Відповідно до ст.\~60\~СК України майно, яке подружжя придбало у шлюбі, належить дружині й чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав через поважну причину (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Таким чином, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, тобто ні дружина, ні чоловік не зобов'язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, відповідно до зазначеної статті воно вважається таким, що належить подружжю. Згідно роз'яснень, наданих в п.п. 24 та 25 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~21.12.2007\~року №\~11\~"Про\~практику застосування\~судами законодавства\~при розгляді\~справ про\~право на\~шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя" до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Вирішуючи спір між колишнім подружжям про майно, суд встановлює: 1) обсяг спільного майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства - ним є квартира та комплекс будівель та споруд; 2) з'ясовує джерело та час його придбання, - майно придбане в період наявних офіційно зареєстрованих шлюбних відносин. З урахуванням зазначеного, суд робить висновок, щодо належності спірного майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя, що підлягає поділу. Відповідно до ст.\~63\~СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст.69\~СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно вимог\~ст. 70 СК України\~у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частина 3 ст.\~368\~ЦК України передбачає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У ст.\~372\~ЦК України зазначено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Пленум Верховного Суду України в постанові №11\~від 21.12.2007\~року "Про\~практику застосування\~судами законодавства\~при розгляді\~справ про\~право на\~шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя" зазначає, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту) незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Суд дійшов висновку, що оскільки майно набуто сторонами під час перебування в шлюбі, не відноситься до переліку яке є приватною власністю чоловіка або дружини, воно є спільною сумісною власністю подружжя і частки кожного з них є рівними. Ні домовленістю, ні шлюбним договором не було визначено інший порядок поділу майна подружжя. Крім того, суд бере до уваги і позицію відповідача, яка позовні вимоги визнала у повному обсязі, що згідно\~\~положень ч.4\~ст.206 ЦПК України\~є підставою для\~\~ухвалення рішення про задоволення позову. \~ \~ \~ \~ Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про поділ майна, обґрунтовані, законні та підлягають задоволенню. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~На підставі викладеного, оцінюючи докази в їх сукупності,

Outcome: approved