Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-19 00:00:00

01 листопада 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. 06 листопада 2019 року ухвалою суду справу було визнано складною та призначено підготовче засідання на 25.11.2019. Сторони в підготовче засідання не з`явилися: позивач [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, прохала закрити підготовче провадження в справі та призначити її розгляд по суті, оскільки відповідач не скористалася своїм правом на подання відзиву на позов та не подала його в строк, наданий судом; відповідач [PERSON] надала суду заяву про відкладення розгляду справи, в зв`язку з народженням нею дитини; представник третьої особи служби у справах дітей Кобеляцької РДА Коваленко Н. А. надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти закриття підготовчого провадження в справі та призначення її розгляду по суті. Ухвалою суду від 25.11.2019 закрито підготовче провадження в справі та призначено її до розгляду по суті на 18.12.2019. 16.12.2019 до суду надійшло клопотання від відповідача [PERSON] про поновлення строку для надання відзиву на позовну заяву та відзив, в якому вона прохає суд відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі, оскільки вона з дітьми не проживає за адресою місця їх реєстрації з поважних причин, а саме в зв`язку з тим, що позивач створив їм такі умови проживання, фактично вигнавши її разом з дітьми з житлового будинку на вулицю в період опалювального сезону. 18.12.2019 позивач [PERSON] прохала суд відкласти розгляд справи для можливості підготувати заперечення щодо поданого відповідачем відзиву. Відповідач до суду не з`явилася та прохала розгляд справи проводити за її відсутності. Представник третьої особи Служби у справах дітей Кобеляцької районної державної адміністрації Полтавської області Кущ М. С. не заперечувала проти заявленого позивачем клопотання. Представник третьої особи Кобеляцької міської ради Полтавської області надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та прохав ухвалити рішення згідно з чинним законодавством. Ухвалою суду від 18.12.2019 розгляд справи відкладено на 12.02.2020. 12 лютого 2020 року в судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, прохала задовольнити; свідок [PERSON] надала суду пояснення про те, що проживає неподалік від будинку, що належить [PERSON] , в листопаді 2018 року вона бачила, як [PERSON] сама, добровільно, разом з дітьми та новим чоловіком виселялася з будинку по [ADDRESS] , забравши звідти всі свої речі, [PERSON] при цьому не була присутня, вона зателефонувала [PERSON] та повідомила що [PERSON] вивезла свої речі з будинку та виселилася з будинку; інші учасники процесу в судове засідання не з`явилися. Відповідач [PERSON] надала суду клопотання про перенесення розгляду справи. Ухвалою суду від 12.02.2020 відкладено розгляд справи на 11 березня 2020 року. Позивач вказує, що є власником будинку за адресою: [ADDRESS] , де зареєстрована, однак понад рік не проживає дружина її покійного сина [PERSON] , зі своїми малолітніми дітьми. Добровільно знятися з реєстрації з вказаного домоволодіння не бажає, чим створює позивачеві перешкоди у користуванні власністю. Тому [PERSON] прохала суд визнати [PERSON] та її дітей такими, що втратили право користування житловим приміщення за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, прохала задовольнити. Відповідач [PERSON] , яка також діє як законний представник малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак надала суду письмові пояснення, в яких прохала справу розглядати за її відсутності, та у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Представник третьої особи - Кобеляцької міської ради Полтавської області в судове засідання не з`явився, однак Кобеляцький міський голова Копелець О. О. надав суду заяву, в якій прохав справу розглядати за його відсутністю, та рішення ухвалити на розсуд суду згідно з чинним законодавством. Представник третьої особи служби у справах дітей Кобеляцької районної державної адміністрації Полтавської області - Кущ М. С. в судовому засідання при вирішенні справи покладалася на розсуд суду, вказавши, що за зареєстрованим місцем проживання а ні відповідач, а ні її діти не перебувають та не проживають, про що вказує їхня відсутність, зафіксована Актом про обстеження домоволодіння Кобеляцькою міською радою. Суд, заслухавши учасників процесу, розглянувши та вивчивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. В матеріалах справи є відомості про те, що [PERSON] власник житлового будинку, що розташований в [ADDRESS] (а.с.7,8,13-15). У вказаному домоволодінні зареєстровані такими що проживають: [PERSON] - колишня дружина сина позивача [PERSON] , який помер [INFO] , його сини [PERSON] та [PERSON] , які за вказаною адресою не проживають понад рік, а саме з 03.11.2018, жодних майнових прав чи претензій щодо вказаного будинку або його частини вони не мають, витрати по його утриманню чи сплаті за житлово-комунальні послуги не несуть, їх особисті речі у житловому приміщенні відсутні, оскільки після смерті сина позивача, відповідач створила нову сім`ю, народила дитину [PERSON] , 2019 року народження, та вибула разом із дітьми на постійне місце проживання за іншою адресою, а отже для проживання разом з дутьми використовує інше житло (а.с. 9,10,11,16-23,61,62). Договорів про порядок користування чи найму житлового приміщення між сторонами не укладалося. Згідно з листом-відповіддю начальника Служби у справах дітей Кобеляцької РДА Полтавської області Іванко Ніна Григорівна разом зі своїми неповнолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] проживають у будинку, що винаймають за адресою: [ADDRESS] ( а.с.12). На усні та письмові прохання [PERSON] про зняття із реєстрації місця проживання, відповідач не реагує, в добровільному порядку змінити своє місце реєстрації та місце реєстрації своїх дітей не бажає ( а.с.24, 25, 26, 27, 28, 30, 31, 32, 33, 34). Рішенням виконавчого комітету Кобеляцької міської ради Кобеляцького району Полтавської області № 367 від 24.12.2019 відмовлено відповідачу [PERSON] у наданні висновку щодо неможливості зняття її та малолітніх дітей з реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Рекомендовано спір вирішувати в судовому порядку ( а.с. 90). Відповідно до ст. ст. 319, 321, 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права. За статтями 16, 391, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Згідно зі ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Права власника будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом, то власник на підставі ст. 391 ЦК України не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, ст. ст. 71,72,109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71,72, 116, 156 ЖК УРСР; ст. 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Згідно з ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання недієздатної особи є місце проживання її опікуна або місцезнаходження відповідної організації, яка виконує щодо неї функції опікуна. Як зазначено в ст. 156 ЖК Української РСР, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника непотрібно. Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. В порядку ст. 64 ЖК Української РСР відповідач та її діти не є членами сім`ї позивача. Як встановлено в судовому засіданні та з письмових пояснень відповідача, за місцем реєстрації, а ні відповідач, а ні її діти не перебувають та не проживають. Отже, як відповідач, так і її малолітні діти втратили право користування житловим приміщенням. Зазначена в ст. 391 ЦК України норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятим, Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником свою власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Аналогічну норму також містить ст. 405 ЦК України. Відповідач [PERSON] не надала суду жодного належного та допустимого доказу, про те, що позивач [PERSON] вигнала її з будинку [ADDRESS] , також за період з листопада 2018 року по день розгляду справи в суді, вона не зверталася до будь-яких органів влади та до судових органів по питанню вселення до спірного домоволодіння, а добровільно використовує інше житло, для проживання в ньому разом з малолітніми дітьми. Оскільки, відповідач та її діти з листопада 2018 року без поважних причин не користуються будинком [ADDRESS] , власником якого є позивач, ніяких домовленостей між ними про використання житла [PERSON] для їх реєстрації не існувало, остання вимагала у [PERSON] знятися з реєстраційного обліку за адресою вказаного домоволодіння, на що вона постійно ігнорувала та продовжувала використовувати без згоди власника належне їй помешкання для власного реєстраційного обліку та обліку її дітей, їх реєстрація місця проживання створює ряд незручностей у користуванні нею власністю, неможливого відчуження вказаного домоволодіння, то потрібно усунути перешкоди у користуванні цією власністю та визнати [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування належним позивачеві на праві власності житловим будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS] , знявши з реєстрації їх місце проживання за вказаною вище адресою. В порядку ст. 141 ЦПК України здійснити розподіл судових витрат. Стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , понесені нею судові витрати, а саме на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 1920,00 грн; судового збору в розмірі 768,40 грн, що загалом складає 2688 грн 40 коп (дві тисячі шістсот вісімдесят вісім грн 40 коп)( а.с.1,38-39,40).

Outcome: approved