Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-21 00:00:00

01 липня 2015 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про визнання права власності на спадкові земельні ділянки та визначення частки у спадковому майні, мотивуючи свій позов тим, що 13.12.2013 року померла [PERSON]. [PERSON] була матір»ю [PERSON], [PERSON]. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно. Відповідно до визначеного строку позивач та відповідач звернулися до Другої Полтавської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини. Було відкрито спадкову справу №174/2014 та 11.08.2014 року сторони по справі отримали свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: м.Полтава, вулиця Партизанська, буд.№43а, кожний по ? частині. До спадкового майна після смерті [PERSON] також належить і земельна ділянка площею 1 000 кв.м з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельна ділянка площею 398 кв.м з цільовим призначенням земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства. Вказані земельні ділянки були передані у приватну власність [PERSON] згідно розпорядження міського голови від 15.06.1998 року №402-р на виконання Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок». 05.06.2015 року державний нотаріус Другої Полтавської державної нотаріальної контори відмовила сторонам по справі у видачі свідоцтва про право власності на спадкові земельні ділянки у зв»язку з тим, що вони не мають можливості надати правовстановлюючий документ на спадкові земельні ділянки та видала їм постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Вважають, що земельні ділянки за адресою: м.Полтава, вулиця Партизанська, будинок №43а розміром 1\~000 кв.м та 398 кв.м також відноситься до спадкового майна. Просив суд визнати за ним, [PERSON], право власності на ? частину земельної ділянки розміром 1\~000 кв.м для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою: м.Полтава, вулиця Партизанська, будинок №43а та на ? частину земельної ділянки розміром 398 кв.м для ведення особистого підсобного господарства за адресою: м.Полтава, вулиця Партизанська, будинок №43а після смерті матері [PERSON]. Визнати за [PERSON] право власності на ? частину земельної ділянки розміром 1\~000 кв.м для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою: м.Полтава, вулиця Партизанська, будинок №43а та на ? частину земельної ділянки розміром 398 кв.м для ведення особистого підсобного господарства за адресою: м.Полтава, вулиця Партизанська, будинок №43а після смерті матері [PERSON]. В судовому засіданні позивач [PERSON], адвокат [PERSON] позов підтримали. Просили суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] з позовом згоден. Представник Другої Полтавської державної нотаріальної контори в судове засідання не з»явився, але надав суду лист, в якому просив слухати справу у їх відсутності. При винесенні рішення покладаються на розсуд суду. Суд вважає можливим слухати справу у відсутності представника Другої Полтавської державної нотаріальної контори. Суд, заслухавши позивача [PERSON], думку адвоката [PERSON], відповідача [PERSON], вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити за безпідставністю. Судом встановлено, що 13 грудня 2013 року померла [PERSON] (а.с.16). Після її смерті відкрилась спадщина на спадкове майно: житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: м.Полтава, вулиця Партизанська, буд.№43а, земельна ділянка площею 1 000 кв.м з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельна ділянка площею 398 кв.м з цільовим призначенням земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства. Спадкоємцями після смерті [PERSON] є її діти: син [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. 11.08.2014 року державний нотаріус Другої Полтавської державної нотаріальної контори [PERSON] видала [PERSON] до [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с.11-12) на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: м.Полтава, вулиця Партизанська, буд.№43а по ? частці кожному. Державний нотаріус Другої Полтавської державної нотаріальної контори [PERSON] своєю Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.13) відмовила [PERSON] та [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки, що знаходяться за адресою: м.Полтава, вул.Партизанська, 43-а, у зв»язку з тим, що ними не подано документів необхідних для вчинення нотаріальної дії, а саме - Витягу з Державного земельного кадастру. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкові земельні ділянки та визначення частки у спадковому майні, суд виходить з наступного. Як вставнолено в судовому засіданні позивач з питанням визнання за ним права власності на частину спадкового майна звернувся до [PERSON]. З доданих до справи доказів не вбачається, що відповідач порушує, не визнає або оспорює право позивача. При цьому, суд керується положеннями ч.1 ст.3 ЦПК України, згідно якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Жодним із досліджених в судовому засіданні доказів не встановлено факту порушення, невизнання чи оспорення відповідачем права позивача. Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] необхідно відмовити, оскільки відповідачем права позивача не порушено. Крім того, дослідженими в судовому засіданні доказами встановлено, що у померлої [PERSON] був відсутній Державний акт про право власності на землю, що і стало підставою відмови державним нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Судом оцінюються критично посилання позивача, адвоката [PERSON] на те, що на підставі розпорядження міського голови від 15.06.98 року №402-р «Про передачу земельних ділянок у приватну власність громадянам, а також про внесення змін в рішення міськвиконкому від 24.12.1997 року №363 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність громадян» (а.с.17) [PERSON] вищевказані земельні ділянки належали на праві приватної власності. Дані пояснення позивача, адвоката [PERSON] не відповідають дійсним обставинам справи, зібраним по справі доказам, а також даному розпорядженню міського голови, в якому зазначено, що на підставі матеріалів інвентаризації земельних ділянок громадянам замовити державні акти на право приватної власності на землю, що померлою [PERSON] зроблено не було. Позивач також просить суд визнати за ним та відповідачем право власності на вищевказані земельні ділянки. Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов»язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином, суд позбавлений можливості визнати за позивачем та відповідачем право власності на дані земельні ділянки, оскільки не наділений повноваженнями щодо визнання такого права. \~На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed