Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-08 00:00:00

Представник позивача,посилаючись на те,що між СТОВ «НИВА» та відповідачем [PERSON] були укладені Договори оренди автомобіля «КАМАЗ» та напівпричепа до нього, відповідачу зазначені транспортні засоби були передані згідно Акту прийому-передачі, згідно договорів [PERSON] як орендар зобов»ячався забезпечити схоронність орендованого майна,сплату орендної плати,однак свої зобов»язання не виконав,а тому представник просив суд розірвати договори оренди рухомого майна,стягнути заборгованість за оренду майна та витребувати майно з чужого незаконного володіння. В судовому засіданні представник [PERSON] з»явився, позовні вимоги змінив, а саме - в зв»язку з тим,що відповідач [PERSON] повідомив суд про те,що у нього згаданих автомобілів не має, тому,що він їх реалізував третім особам,тому представник позивача просив суд стягнути з відповідача грошові кошти еквівалент вартості в сумі 97 069,00 грн. та понесені судові витрати у розмірі 1 214,29 гривень. В судовому засіданні відповідач [PERSON] з»явився,з позовними вимогами погодився частково,а саме не заперечив фактів укладення Договорів оренди автомобіля «КАМАЗ» та напівпричепа до нього, однак передати майно власнику або сплатити вартість майна відмовився в зв»язку з тим, шо на його думку він витратив великі кошти на експлуатацію транспортних засобів і таким чином фактично викупив майно. Вислухавши пояснення сторін у справі,дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступних підстав. Судом встановлено,що 02 січня 2009 року між Позивачем в особі директора [PERSON] та [PERSON] були укладені Договори оренди транспортних засобі,які згідно даних МРЕВ ДАІ Радомишльського району належать на праві власності СТОВ «НИВА»,а смае: - автомобіля «КАМАЗ 5410» д.р.н. [NUMBER],шассі [NUMBER], 1981 року випуску,червоного кольору; - напівпричепа «ОДАЗ 9370»,д.р.н.[NUMBER],шассі [NUMBER] для перевозки грузів,термін оренди 11 місяців зі сплатою орендної плати в сумі 50,00 грн.щомісяця. За умовами згаданих Договорів,зокрема п.6.1.1. передбачено, що орендар використовує майно згідно Умов Договору та загальних правил цивільного законодавства. В порушення умов Договорів,починаючи з 2010 року відповідач взагалі відмовився сплачувати орендну плату, незважаючи на те,що представник Позивача тривалий час в період з 2010 року по 2014 рік пропонував Відповідачу в добровільному порядку сплатити борг за оренду та повернути майно власнику,з цією метою [PERSON] звертався і до правоохоронних органів,однак вчинені дії позитивних результатів не принесли. Разом з цим,сторони Договорів від 02.01.2009 року не зазначили в Договорах умови того,що відповідач звільняється від відповідальності у випадку настання форс-мажорних обставин, якими є:обставини непереборної сили або іншої перешкоди, що є поза їх контролем, яким навіть уважна сторона не могла запобігти та які виникли після укладення цього Договору. Після укладення Договорів Позивачем було передано Відповідачу в користування автомобіль та напівпричеп,про що були складені Акти прийому-передачі та видана довіреність на право керування. Про те, що у Відповідача(з його слів) був викрадений згаданий автомобіль та напівпричеп, ним не було повідомлено ні Позивача та не була подана заява до правоохоронних органів про факт викрадення. У відповідності до вимог ст.626 ЦК України Договором є домовленість двох або більше сторін,спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків. У відповідності до положень ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ч.1 ст.798 ЦК України предметом Договору найму(оренди) транспортного засобу можуть бути повітряні,морські,річкові судна,а також наземні самохідні транспортні засоби тощо. Згідно вимог ст.803 ЦК України наймач(орендар) зобов»язаний відшкодувати збитки,завдані у зв»зку із втратою або пошкодженням транспортного засобу,якщо він не доведе,що це сталося не з його вини. В судовому засіданні [PERSON] не надав суду жодного доказу або логічно аргументованих пояснень щодо начебто викрадення у нього орендованих транспортних засобів. Відповідач в суді заявив клопотання про застосування судом до даних спірних правовідносин строків позовної давності. Відповідно до положень ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Згідно з нормами ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України сплив терміну позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі,є підставою для відмови у позові. З матеріалів цивільної справи суд вбачає,що за обставини,які він оспорює в суді,позивач звертався як до відповідача так і до правоохоронних органів навіть в 2014 році,з даним позовом позивач звернувся до суду в 2014 році, тобто з того моменту до подачі позову не пройшло більше трьох років. В с удовому засіданні Відповідач не заявляв до суду клопотань про визнання договорів оренди недійсними,з передбачених Законом підстав, а тому суд не дає оцінки правовідносинам в цій частині. Крім того слід зазначити, що відповідно до приписів ст. 4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України,норми якої є нормами прямої дії,основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. Нормою,визначеною ст.15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Цивільні права та обов"язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов"язки, згідно до вимог ст. 11 ЦК України. Способами захисту цивільних прав та інтересів, відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, можуть бути: - визнання права; - визнання правочину недійсним; - припинення дії,яка порушує право; - припинення становища, яке існувало до порушення; - примусове виконання зобов"язання в натурі; - зміна правовідношення; - припинення правовідношення; - відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; - відшкодування моральної (немайнової шкоди; - визнання незаконним рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності,суд приходить до висновку,що позивач надав суду аргументи та докази на підтвердження своїх вимог,а тому суд вважає заявлені позовні вимоги такими, що ґрунтуються на вимогах Закону,а тому їх задовольняє. У відповідності до ст.88 ЦПК України суд приймає рішення щодо розподілення судових витрат між сторонами у спорі. На підставі викладеного,

Outcome: approved