Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

У березні 2016 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини, [PERSON], [INFO] разом з матір'ю. Позивач зазначає, 14 квітня 2007 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований Лівобережним відділом реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис № 252. За час перебування у шлюбі народився син, [PERSON], [INFO]. 12 лютого 2016 року рішенням Дарницького районного суду міста Києва було розірвано шлюб між позивачем та відповідачем. Стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання сина, [PERSON], у розмірі 1\\4 частин всіх видів заробітку, починаючи з 09.06.2015 і до досягнення дитиною повноліття. Зазначене рішення оскаржено відповідачем в апеляційному порядку. Позивач вказує, що 03.03.2016 відповідач забрав сина, якого налаштовує проти неї та відмовляється повертати дитину додому. Натомість, будь-який перешкод у спілкуванні батька та дитини позивач не чинила. Розпорядженням Дарницької районної у місті Києві Державної адміністрації № 722 визначено участь відповідача у вихованні сина. Приймаючи до уваги вік дитини, стан її здоров'я (дитина потребує оттоларингічної операції, що запланована), створення належних умов для її проживання, виховання, позивач просить позов задовольнити, визначити місце проживання дитини, [PERSON], [INFO] разом з матір'ю. В квітні 2016 року до провадження надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, [PERSON], [INFO] разом з батьком. Позивач зазначає, 14 квітня 2007 року між ним та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований Лівобережним відділом реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис № 252. За час перебування у шлюбі народився син, [PERSON], [INFO]. У липні 2015 року відповідач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу. Не зважаючи на неодноразові подружні зради дружини, позивач був проти розірвання шлюбу, просив надати термін на примирення, зазначаючи що їх спільний син болісно переживав розлучення та не уявляв своє життя без батька. Відповідачу неодноразово пропонувалось позивачем примирення, натомість остання вказувала що має іншого чоловіка, з яким бажає створити сім`ю. Оскільки дружина наполягала на розірванні шлюбу, 12 лютого 2016 року її позов суд задовольнив, ухваливши рішення про розірвання шлюбу. Натомість, не погоджуючись з рішенням суду, [PERSON] було подано апеляційну скаргу. З лютого 2015 року позивач та відповідач проживають окремо. Після того, як відповідач пішла жити до своїх батьків, син залишився разом з нею. Позивач постійно його відвідував, брав активну участь у його вихованні, сплачував аліменти. Натомість відповідач почала обмежувати позивача у спілкуванні з дитиною, в зв'язку з чим в листопаді 2015 року позивач звернувся до органу опіки та піклування з проханням визначити участь батька у вихованні дитини. Розпорядженням Дарницької районної у місті Києві Державної адміністрації № 722 позивачу встановлено наступний графік спілкування з сином, перша, третя субота місяці з 10.00 до 17.00; у святкові дні, під час шкільних канікул - за попередньою домовленістю між батьками. Позивач зауважує, що наявність такого розпорядження дала йому можливість бачитись з сином за встановленим графіком. Кожного разу коли позивач відводив сина до матері, [PERSON] зазначав про те, що хоче жити з батьком. Батьки дружини втручались в сімейні конфлікти, що призводило до їх загострення. Пізніше, дитина в категоричній формі відмовилась повертатись до мами, посилаючись на те, що його мама та її батьки застосовують до нього фізичну силу, після чого позивач залишив дитину проживати у себе. Відповідач викликала поліцію та намагалась силою забрати дитину. Коли дитина у присутності поліцейських, що прибули на виклик, заявила що не хоче йти з мамою, конфлікт був вичерпаний та мати пішла. Коли поліція поїхала, відповідач силою намагалась тягти сина до себе, била його коли він виривався з її рук та падав на землю. Починаючи з цього часу дитина проживає з позивачем. Як зазначає позивач, він проживає в комфортабельній трикімнатній квартирі з сучасним ремонтом та обладнанням, де створені всі умови для проживання, виховання та утримання дитини. Також в цій квартирі проживають батьки позивача, які дуже люблять онука. Дитина має окрему кімнату, яка обладнана всі необхідним для проживання. Як вказує позивач, відповідач не може забезпечити належні умови для проживання дитини, оскільки має намір влаштовувати своє особисте життя. Під час проживання дитини з відповідачем, його вихованням займалися дід та баба, оскільки у відповідача на це не вистачало часу. Позивач не має наміру перешкоджати відповідачу у спілкуванні та вихованні дитини, натомість проти того щоб до дитини застосовувалась фізична сила. Посилаючись на те, що позивач за місцем роботи характеризується позитивно, спиртними напоями не зловживає, має власний бізнес та вільний графік роботи, що надає можливість відводити дитину до школи, займатися з сином вечорами, гуляти разом та спільно піклуватись про дитину, просить позов задовольнити, визначити місце проживання [PERSON], [INFO] разом з батьком. Ухвалою суду від 12 травня 2016 року об'єднано в одне провадження справу № 753/5278/16 за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини, [PERSON], [INFO] разом з матір'ю та цивільну справу № 753/6665/16 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, [PERSON], [INFO] разом з батьком. В судовому засіданні позивач по первинному позову підтримала подану нею позовну заяву, з викладених в ній підставах. В задоволенні позову її чоловіка просила відмовити. Вважає, що дитина має проживати разом з матір'ю. Зазначає, що є військовослужбовцем Управління державної охорони України, де проходить службу в Фінансово-економічному підрозділі, має стабільний дохід. Проживає в трикімнатній квартирі разом з батьками. Наявні всі умови для належного проживання та виховання дитини. Представник позивача в судовому засіданні підтримав надані суду письмові пояснення. Зазначив, що рішення Дарницького суду м. Києва яким між сторонами розірвано шлюб та стягнуто аліменти набрало законної сили. В судовому засіданні відповідач по первісному позову пояснив наступне. Його дружина виховує сина, застосовуючи до дитини фізичне та психологічне насильство. В результаті чого їх спільний син виявив бажання проживати разом з батьком, який створює дитині в першу чергу сприятливу психологічну атмосферу. В першу чергу це виявляється в тому, що дитина майже цілий день знаходиться разом з батьком, під його контролем та увагою, що на думку відповідача, є дуже важливим у аспекті виховання та уваги до дитини. Кожного ранку відповідач відводить та забирає дитину зі школи. Готує їжу, прибирає та доглядає за речами дитини, щоб їх син був одягнутий в чистий та охайний одяг. Крім того, після занять дитина знаходиться разом з батьком за місцем його роботи, ТОВ «Сучасні телекомунікаційні мережі», ввечері разом роблять уроки. Син доглянутий, виховується в теплі та любові, дуже любить батьків. Дідусь, батько відповідача, працював авіа інженером, складає конструктор з онуком. Бабуся, мати відповідача, займається з дитиною англійською мовою, якою володіє на достатньому рівні. Відповідач вважає, що син забезпечений всіма умовами для проживання разом з ним. Крім того, вказує, що конфлікт в сім'ї спровокувала позивач, яка пішла від нього до одруженого чоловіка. Відповідач намагався зберегти сім`ю, оскільки дуже кохав свою дружину. Натомість всі спроби примиритися були марними, як наслідок розриву між батьками досить сильно постраждала дитина, яка любить своїх батьків і звикла до того, що її батько завжди був поруч. Враховуючи викладені обставини, той факт що у позивача нормований робочий день до 18-00 год., на думку відповідача, його дружина не зможе фізично приділяти належну увагу дитині, а у батька є така можливість, просить в первісному позові відмовити, визначити місце проживання дитини, [PERSON], [INFO] разом з батьком. Представник відповідача в судовому засіданні підтримав пояснення відповідача, просив позов [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, [PERSON], [INFO] разом з батьком- задовольнити. Представник третьої особи під час розгляду справи в судовому засіданні просила винести рішення з врахуванням інтересів дитини. На запитання суду, чи викликалась дитина на засідання комісії органу опіки та піклування та яку відповідь надала про те з ким бажає проживати пояснила, що на засіданні комісії [PERSON], [INFO] виявив бажання проживати разом з батьком. Допитана в судовому засіданні в якості свідка, дитина, [PERSON], [INFO] пояснив. Вже більше трьох місяців проживає з батьком, який за ним доглядає, супроваджує в школу та зі школи, робить уроки, купує речі, готує їжу та весь вільний час вони проводять разом. Батько ніколи не застосовує до дитини фізичну силу, не піднімає голос, не налаштовує його проти матері. Як пояснила дитина, методи виховання батька зводяться до того, що він просить сина щось зробити, а мати змушує. Суд роз'яснив [PERSON] обов'язок давати правдиві показання та дитина виявила беззаперечне бажання проживати з батьком. Вислухавши учасників судового засідання, свідка, дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку про необхідність відмови у первісному позові та задоволенні об'єднаних вимог [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, [PERSON], [INFO] разом з батьком. Як встановлено в судовому засіданні, рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 12 лютого 2016 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис № 252. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина, [PERSON], [INFO] у розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, прочинаючи з 09.06.2015 і до досягнення дитиною повноліття. Вказане рішення суду набрало законної сили. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO] (а.с.11). Як встановлено судом [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності на житло (а.с.84) належить ? квартири [ADDRESS]. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло (а.с.18) [PERSON] та членам сім`ї, [PERSON],[PERSON],[PERSON] на праві приватної власності в рівних долях належить квартира за адресою: [ADDRESS]. За наданими поясненнями сторін в судовому засіданні встановлено, що у обох батьків належні умови для проживання дитини. Позивач проходить військову службу в Фінансово-економічному підрозділі Управління Державної охорони України з жовтня 2011 року. Як вбачається з довідки про доходи № 243, за період з березня 2015 по лютий 2016, [PERSON] є військовослужбовцем та працює в управлінні державної охорони України. Її сукупний дохід за місцем роботи у вказаний період становить 79612.62 грн. Відповідач займає посаду технічного директора ТОВ «Сучасні телекомунікаційні мережі» За довідкою про доходи [PERSON] від 18.03.2016 № 20160318/1 за період з вересня 2015 по лютий 2016 його заробітна плата становить 8046.40 грн. За наданими до суду характеристиками обоє батьків за місцем роботи характеризуються позитивно. Відповідно до характеристик зі шкільного закладу на дитину, які надані сторонами, [PERSON] характеризується позитивно. Бере активну участь у громадському житті класу, у шкільних та позашкільних закладах, користується повагою. Обоє з батьків беруть участь у вихованні та житті дитини, цікавляться її розвитком, успіхами. Крім того позивач та відповідач є фізично самодостатніми за станом здоров'я. Враховуючи викладені обставини, судом встановлено, як позивач так і відповідач мають постійне місце роботи, задовільний стан здоров`я, стабільний дохід та позитивні характеристики, що надає їм рівноправну можливість для матеріального забезпечення та належного виховання дитини. Розпорядженням Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації від 10.12.2015 № 772 визначено участь батька [PERSON] у вихованні дитини, [PERSON], встановивши йому наступний графік спілкування з дитиною: I,III субота місяці з 10:00 до 17:00 неділі. У святкові дні, під час шкільних канікул-за попередньою домовленістю між батьками. Відповідно до Висновку Органу опіки та піклування Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації від 11.05.2016 № 101-4484/03 визначено місце проживання дитини, [PERSON], [INFO], разом з матір'ю, [PERSON]. На запитання суду, яка була думка дитини, щодо її місця проживання, представник третьої особи пояснила, що [PERSON] повідомив комісію про те, що хоче проживати з батьком. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 19 СК України у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу. Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. У разі звернення з позовом до суду орган опіки та піклування припиняє розгляд поданої йому заяви. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Згідно з ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них. Якщо дитина не може бути передана жодній із цих осіб, суд на вимогу органу опіки та піклування може постановити рішення про відібрання дитини від особи, з якою вона проживає, і передання її для опікування органу опіки та піклування Статтею 162 СК України передбачено, що якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров'я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам. Особа, яка самочинно змінила місце проживання малолітньої дитини, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому, з ким вона проживала. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При вирішенні цього конкретного спору про місце проживання дитини, суд виходить з принципу пріоритетності прав та інтересів дитини, приймає до уваги встановлені в судовому засіданні факти щодо ставлення дитини до обох батьків, прихильності до кожного з батьків, вік дитини, а також норми Конституції України та законодавства, що регулює ці питання. Так, статтею 21 Конституції України проголошено вільність і рівність усіх людей у своїй гідності та правах. Ця вихідна конституційна засада конкретизована у статті 24 Конституції України: громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, не може бути привілеїв чи обмежень, в тому числі за ознаками статі. У частині 3 цієї статті Конституції України закріплено конституційні гарантії, якими забезпечується рівність прав жінки і чоловіка. Право на свободу вибору місця проживання кожному гарантоване ст. 33 Конституції України а також закріплено у багатьох міжнародних актах: Загальною декларацією прав людини від 10 грудня 1948 року (ст. 13), Міжнародним пактом про громадянські та політичні права від 16 грудня 1966 року (ст. 12), Протоколом N 4 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод від 16 вересня 1963 року (ст. 2) та іншими. У Принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що передбачено ст. 141 СК України та витікає зі змісту Конвенції про права дитини. Тим більше, що поняття "розлучення" не співпадає з поняттям "визначення місця проживання", оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки і піклування, або за судовим рішенням. Що стосується наданих позивачем пояснень та Висновком спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи від 26.04.2016 №1096/Ж, копії витягу з кримінального провадження від 25.04.2016, вказані докази не є належними, в розумінні ст. 57 ЦПК України, оскільки містять інформацію про стосунки між позивачем та відповідачем, та не відображають відношення обох батьків до дитини, визначення її місця проживання. Разом з тим, вирішуючи справу за наданими доказами суд покладає в основу рішення покази дитини, яка висловила бажання жити з батьком виходячи з наступного. Як встановлено судом, позивач та відповідач мають матеріальні можливості для утримання дитини. Натомість, як пояснив відповідач в судовому засіданні, що не заперечувалось позивачем, батько дитини проводить з сином більше часу, маючи на це можливість, ніж мати, приділяючи увагу та займаючись його розвитком. Протягом дня дитина знаходиться під батьківським наглядом та навіть ввечері лягає спати разом з батьком. Як пояснив сам [PERSON], хоче проживати з батьком. В судовому засіданні дитина вказала на головні обставини свого бажання. Вони полягають в тому, що батько, весь час фактично знаходиться поруч з ним та його методи виховання сприяють розумінню та уникненню конфліктів з сином. В їх сім`ї є взаєморозуміння. Дані обставини відображені у Висновку за результатами психологічного обстеження дитини від 11.05.2016. Разом з тим, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування про визначення місця провживання, оскільки даний висновок суперечить інтересам дитини. Враховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку, що стиль спілкування з дитиною, методи її виховання у позивача та відповідача є різними. Таким чином, у разі зміни на даний час дитиною умов життя, оточення та місця проживання призведе до порушення її прав та не буде відповідати волевиявленню та інтересам дитини. Враховуючи зазначене вище, думку неповнолітньої дитини, щодо якої вирішується питання про визначення місця його проживання, бажання дитини проживати з батьком, суд приходить до висновку про доцільність на даний час проживання дитини з батьком. З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку про необхідність відмови у первісному позові та задоволенні об'єднаного позову, оскільки позови є взаємовиключаючими.

Outcome: approved