Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

У вересні 2014 р. Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" (далі - Банк) звернулось з вказаним позовом, у якому просить стягнути на його користь з [PERSON] заборгованість у розмірі 9 290,89 грн. [PERSON] через свого представника подав заяву, у якій просить застосувати наслідки спливу позовної давності та відмовити у задоволенні позову. Судом з'ясовано, що між Банком та [PERSON] було укладено договір б/н від 08.02.2007 р., що підтверджується заявою [PERSON] від 08.02.2007 р., відповідно до умов якого [PERSON] 08.02.2007 р. отримав кредитну картку "Універсальна" [NUMBER] з кредитним лімітом у розмірі 3 450,00 грн. (а. с. 9). Як вбачається з заяви від 08.02.2007 р. [PERSON], він був ознайомлений та погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, а також погодився, що ці документи становлять між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Згідно з пунктом 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом дванадцяти місяців з моменту підписання, якщо протягом цього строку жодна з сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично продовжується на той самий строк (а. с. 14). Доказів того, що договір б/н від 08.02.2007 р., укладений між Банком та [PERSON], не подано, а відтак суд виходить з того, що цей договір продовжувався та є діючим. Пунктами 6.5 та 6.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що клієнт ([PERSON]) зобов'язаний: погашати заборгованість за кредитом, відсоткам за його використання, з перевитрати платіжного ліміту, а також сплачувати комісії; у випадку невиконання зобов'язань за договором, на вимогу Банку, виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі - простроченого кредиту) (а. с. 13). Пунктом 8.6 Умов та правил надання банківських послуг визначено, що у разі порушення клієнтом ([PERSON]) строків платежу за будь-яким з грошових зобов'язань, передбачених договором більше ніж на 120 днів, клієнт зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500,00 грн. + 5% від суми позову (а. с. 16, зворотній бік). Зобов'язань за договором б/н від 08.02.2007 р. з погашення заборгованості за кредитом, відсотків за користування кредитом та сплати комісії [PERSON] чином не виконав, внаслідок чого у нього станом на 31.07.2014 р. виникла заборгованість за вказаним договором у розмірі 9 290,89 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 2 424,40 грн., заборгованості з відсотків за користування кредитом у розмірі 5 947,88 грн., штрафу у розмірі 500,00 грн. (фіксована складова) та 418,61 грн. (процентна складова), що підтверджується розрахунком заборгованості (а. с. 6 - 8). Доказів, які спростовували наведені обставини, [PERSON] та його представник не подали. Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно зі статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовна вимога Банку до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі у розмірі 9 290,89 грн. ґрунтується на вимогах законодавства України. Щодо заяви [PERSON] про застосування спливу строку позовної давності, суд зазначає таке. Статтями 256 та 257 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Абзацом першим частини п'ятої статті 261 Цивільного кодексу України встановлено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Пунктом 5.4 Правил користування платіжною карткою визначено, що строк погашення кредиту в повному обсязі - не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці (у полі MONTH) (а. с. 15). Останній місяць дії кредитної картки [NUMBER] - січень 2009 р., що підтверджується копією картки та інформацією про картку/рахунок (а. с. 70, 83). Доказів того, що ця кредитна картка перевипускалась, Банком не подано. Таким чином, перебіг позовної давності розпочався з 01.02.2010 р. та, за загальним правилом, сплинув, зважаючи на статтю 254 Цивільного кодексу України, 04.02.2013 р. (02.02.2013 р. та 03.02.2013 р. - вихідні дні). Між тим, як випливає з виписки з особового рахунку за карткою 4149437302412836, [PERSON] здійснив останній платіж з погашення кредиту 21.03.2011 р, а саме - сплатив через термінал самообслуговування 1 000,97 грн. (а. с. 76). Вказана дія свідчить про визнання [PERSON] свого боргу за кредитною карткою [NUMBER]. Відповідно до частини першої статті 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Згідно з частиною третьою статті 264 Цивільного кодексу України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Тобто перебіг позовної давності переривався 21.03.2011 р., і після цього він почався з 22.03.2011 р. та сплинув, зважаючи на статтю 254 Цивільного кодексу України, 24.03.2014 р. (22.03.2014 р. та 23.03.2014 р. - вихідні дні). Як зазначалось вище, з позовом Банк звернувся у вересні 2014 р., тобто після спливу позовної давності. Частинами четвертою та п'ятою статті 267 Цивільного кодексу України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Банк не повідомив обставини, з посиланням на докази на їх підтвердження, які б були підставами для визнання поважними причини пропущення ним позовної давності. Зважаючи на наведене, суд вважає, що у задоволенні позову Банку необхідно відмовити у зв'язку зі спливом позовної давності, про застосування якої заявлено [PERSON]. Частиною першою статті 79 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Частиною першою статті 88 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, з Банку на користь [PERSON] у якості відшкодування судових витрат підлягають стягненню грошові кошти у розмірі 121,80 грн. (судовий збір за подання заяви про перегляд заочного рішення, а. с. 47).

Outcome: approved