Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

01 березня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на наступне. 07.02.1983 року [PERSON] та [PERSON] уклали між собою шлюб, який був зареєстрований в [INFO] Вірменської РСР, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІІ-СЛ №295104 від 07.02.1983 року. Під час шлюбу 19 грудня 2006 року відповідачем було придбано домоволодіння №59 по вул. Анрі Барбюса, 17 у м. Дніпропетровську, відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО [PERSON], реєстровий №9442 і зареєстрованого в КП «ДМБТІ» ДОР 11.01.2007 року, реєстраційний №12326203, номер витягу 13182551. Відповідно до звіту про оцінку майна домоволодіння №59 по вул. Анрі Барбюса, 17 у м. Дніпропетровську, його вартість склала 99849 грн. Згідно розпорядження №882-р Дніпропетровського міського голови від 24.11.2015 року «Про перейменування топонімів м. Дніпропетровська» вул. Анрі Барбюса перейменовано на вул. [PERSON]. На даний момент між сторонами втрачено почуття любові, сімейні відносини припинені з причин відсутності взаєморозуміння, що призвело до конфліктів при вирішенні сімейних питань. Спільного господарства не ведуть, вирішити питання поділу майна в натурі і добровільно відповідач відмовляється, тому у позивача виникла необхідність у поділі спільного майна набутого за час подружнього життя в судовому порядку. Позивач просила суд ухвалити рішення, яким визнати за нею та [PERSON] право власності по 1/2 частині на кожного домоволодіння №59 по вул. Євгена Сердюкова, 17 у м. Дніпропетровську, розташоване на земельній ділянці площею 700 м2 та складається з літ.А-1 житловий будинок, загальною площею 58,1 м2 (житлова 44,8 м2); літ. Б - сарай; літ. В сарай; літ. Г літня кухня; літ. Д сарай; літ. Е убиральня; літ. Ж душ; літ. З сарай (тимч.); літ. Л навіс; №1-7, І, К інші споруди. Позивач в судове засідання не зявилася, але надала заяву, у якій підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та розглядати справу за її відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився, але надав заяву, у якій визнав позовні вимоги та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та розглядати справу за його відсутності. Вислухавши пояснення представника позивача та представників відповідачів, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 07 лютого 1983 року перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб \~серії ІІ-СЛ № 295104, актовий запис №4 (а.с.13). Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2016 року, яке набрало законної сили 15 квітня 2016 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано (а.с.37). Як вбачається з договору купівлі-продажу серії ВЕМ №155729 від 19.12.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО [PERSON], реєстровий №9442 і зареєстрованого в КП «ДМБТІ» ДОР 11.01.2007 року, реєстраційний №12326203, [PERSON] під час шлюбу було придбано домоволодіння №59, яке знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Анрі Барбюса, 59 (а.с.4-5). Згідно розпорядження №882-р Дніпропетровського міського голови від 24.11.2015 року «Про перейменування топонімів м. Дніпропетровська» вул. Анрі Барбюса перейменовано на вул. [PERSON] (а.с.16-18). \~У відповідності до ст.22 Кодексу про шлюб та сімю України, майно, набуте подружжям під час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном. Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно, придбане подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. За змістом ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Змістом ст.60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 68 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України. Положеннями ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до ч.1-2 ст.71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Згідно до п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», \~поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У п.п. 23, 24 Пленум Верховного Суду України в Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року за №11, звертається увага на те, що\~вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.60, 69 СК України, ч.3\~ ст.368 ЦК України), відповідно до ч.ч.2, 3\~ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Оскільки спірне домоволодіння №59 по вул. Євгена Сердюкова ([PERSON]), 17 у м. Дніпропетровську було придбане в період шлюбу, воно є спільною сумісною власністю сторін та підлягає поділу. Аналізуючи спірні правовідносини, співвідношуючи їх із встановленими фактичними обставинами справи суд доходить до висновку про необхідність, визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності по 1/2 частині на кожного домоволодіння №59 по вул. Євгена Сердюкова, 17 у м. Дніпропетровську, розташоване на земельній ділянці площею 700 м2 та складається з літ.А-1 житловий будинок, загальною площею 58,1 м2 (житлова 44,8 м2); літ. Б - сарай; літ. В сарай; літ. Г літня кухня; літ. Д сарай; літ. Е убиральня; літ. Ж душ; літ. З сарай (тимч.); літ. Л навіс; №1-7, І, К інші споруди. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходив з наступного. Змістом ч.1 ст.88 ЦПК України визначено, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно ст. 88 ЦПК України на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 275 грн. 60 коп.

Outcome: approved