Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-30 00:00:00

У липні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованостів якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором про надання освітніх послуг у розмірі 1765,00 грн., інфляційних втрат у розмірі 182,52 грн., 3% річних у розмірі 44,25 грн., пеню у розмірі 315,32 грн., а всього 2307,29 грн., оскільки відповідач порушив умови договору та не виконує свої зобов`язання, та стягнути з відповідача понесені судові витрати у розмірі 1921,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що між державним навчальним закладом «Криворізький національний університет» та [PERSON] було укладено договір № 254 від 10.08.2017 року. Відповідно до п. 1.1 цього Договору позивач взяв а себе зобов`язання за рахунок коштів відповідача здійснити навчання за ступенем магістр, за напрямом галузеве машинобудування, форма навчання денна. На підставі п. 1.2 Договору строк надання освітньої послуги з 01.09.2017 року по 31.12.2018 року. На підставі п. 3.1 Договору відповідач зобов`язується своєчасно вносити плату за отриману освітню послугу в розмірах та у терміни, що встановлені цим договором. Відповідно до наказу ДВНЗ «Криворізький національний університет» № 1212 су від 19.10.2018 року, відповідача було відраховано зі складу студентів у зв`язку із порушенням умов оплати вартості освітніх послуг. Таким чином утворилась заборгованість за отримання відповідачем освітніх послуг складає 1765,20 грн. Відповідач в порушення умов Договору та норм діючого законодавства України в період з 01.09.2018 року по 02.07.2019 року не сплатив надані позивачем освітні послуги. На дотримання порядку досудового врегулювання спору позивачем було направлено на адресу відповідача претензію № 10 від 30 січня 2019 року на суму 1765,20 грн., на яку відповідачем не було прореаговано належним чином, суму заборгованості сплачено не було. Ухвалою суду від 16 серпня 2019 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. В ухвалі про відкриття провадження від 16 серпня 2019 року відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Ухвала отримана відповідачем, що підтверджується поштовим повідомленням яке повернулось з відділення пошти з відміткою отримано [PERSON] 27.08.2019 року. Відзиву на позовну заяву від [PERSON] до суду не надійшло. Відповідач вважається належним чином повідомлений про розгляд справи відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України. Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що застосовуючи положення ч.4 ст. 10 Цивільно-процесуального кодексу України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи, ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людиниу справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A.v.Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку письмовим доказам щодо їх належності, допустимості та достатності в їх сукупності, приходить до таких висновків. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що між Державним вищим навчальним закладом «Криворізький національний університет» в особі першого проректора університету [PERSON] та [PERSON] укладено договір за № 254 про надання освітніх послуг від 10.08.2017 року (а.с.6). Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах. Відповідно до п. 1.1 договору, Виконавець бере на себе зобов`язання за рахунок коштів Замовника здійснити надання одержувачу освітньої послуги для отримання ступеня магістр за спеціальністю «Галузеве машинобудування» денної форми навчання (а.с.6). Згідно із п. 5.1 Договору загальна вартість освітньої послуги становить 18849,00 грн. Згідно із п.п. 5.3, 5.4 Договору оплата вартості навчання здійснюється щомісяця, за 10 днів до початку звітного періоду (а.с.6). Відповідно до п. 1.2. договір діє з моменту зарахування, а саме з 01.09.2017 року до 31.12.2018 року. Згідно з п. 6.3. Договору у разі дострокового розірвання договору внаслідок порушення виконавцем договірних зобов`язань, у разі відрахування одержувача освітньої послуги з ДВНЗ «Криворізький національний університет», кошти, що були внесені замовником залишаються у виконавця (а.с.6 зворот). Як вбачається з матеріалів справи Відповідача було відраховано з інституту у зв`язку з порушенням умов оплати вартості освітніх послуг, Наказ № 1212 су від 19.10.2018 року (а.с.8) Згідно ч. 2 ст. 903 Цивільного кодексу України, у разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлене договором чи законом. Отже, студент не виконуючи зобов`язання по оплаті за навчання, порушив умови договору, внаслідок чого виникла заборгованість по оплаті за навчання, яка складає згідно розрахунку заборгованості за Договором № 254 від 10.08.2017 року, станом на 02.07.2019 року - 1765,20 грн. (а.с. 9). Відповідно до матеріалів справи, 30 січня 2019 року відповідачу була направлена претензія № 07-37/3 про факт виникнення заборгованості та її розмір, однак відповідачем жодних розрахунків проведено не було, в добровільному порядку заборгованість погашена не була (а.с.13). Відповідно до п. 6.1 договору за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством (а.с.6). Згідно ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Крім того, позовні вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат, пені та комісії, суд вважає обґрунтованими, з наступних підстав. Пунктом 6.2 Договору встановлено, що несвоєчасне внесення плати за освітню послугу в розмірах та в порядку, встановлених цим Договором, замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення виконання зобов`язання за кожний день прострочення (а.с.6). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, а саме відшкодування збитків та сплата неустойки. А тому, за несвоєчасне внесення плати за надання освітньої послуги нарахована пеня у розмірі 315,32 грн. (а.с. 12). Згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, за вимогою кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. Отже, 3% річних від простроченої суми основного боргу складають 44,25 грн., а основний борг з урахуванням індексу інфляції складає 1947,72 грн. (а.с.11). Таким чином, неналежне виконання [PERSON] взятих на себе зобов`язань за договором № 254 від 10.08.2017 року призвело до виникнення заборгованості, яка відповідно до умов договору підлягає поверненню, і підлягає стягненню з відповідача. Обраний позивачем спосіб захисту суд вважає таким, що відповідає вимогам статті 16 ЦК України. Відповідно до статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є, зокрема, справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 5 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 ЦПК України. У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоби позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (пункти 31-32 рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції» («Cantoni v. France»), заява № 17862/91; пункт 65 рішення від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява «№ 20372/11). Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, виходячи з вищенаведеного, враховуючи обставини справи, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги доведені, обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 1921,00 грн., що документально підтверджено (а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: approved