Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-24 00:00:00

У березні 2019 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, просить суд стягнути з відповідача на його користь суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 42 742,09 грн. та сплачений судовий збір у сумі 1921,00 грн., посилаючись на ті підстави, що 01.12.2017 року по вул. Дарницьке шосе у м. Києві відповідач скоїв зіткнення з транспортним засобом «Toyota», д.н.з. [NUMBER] , якому заподіяв механічні пошкодження. Пошкоджений з вини відповідача автомобіль «Toyota», д.н.з. [NUMBER] було застраховано позивачем у відповідності з договором страхування транспортних засобів №3382549 від 28.11.2016 року. Відповідно до постанови Дарницького районного суду м. Києва від 14.02.2018 року, вказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини [PERSON] . Позивач відповідно до зібраних документів виплатив на відшкодування ремонту пошкодженого транспортного засобу страхове відшкодування у сумі 142 742,09 грн. Оскільки на момент настання дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] мав посвідчення пільгової категорії громадян УБД [NUMBER], на підставі ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ виплатило позивачу частину страхового відшкодування у сумі 100 000,00 грн. Суму збитків, які не відшкодовані на дату подання позову у сумі 42 742,09 грн позивач просив стягнути з відповідача. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 16.04.2019 року відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, у відповідності до ст. 274 ЦПК України. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Представник позивача у судове засідання не з`явилась, про час, дату і місце його проведення повідомлена належним чином. Разом з тим, подала до суду заяву про проведення розгляду справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти проведення заочного розгляду та постановлення у справі заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відзиву на позовну заяву від відповідача до суду не надходило. Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін у справі на підставі наявних у справі доказів згідно п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України в порядку заочного розгляду справи. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 01.12.2017 року приблизно о 09.10 год. [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Tianma» д.н.з. [NUMBER] , рухаючись по вул. Дарницьке шосе на виїзді з вул. Тепловозної в м. Києві, в порушення п. 13.1 ПДР України, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечного бокового інтервалу, у зв`язку з чим спричинив зіткнення з транспортним засобом «Toyota» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який рухався ліворуч, що призвело до пошкодження всіх зазначених транспортних засобів. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 14.02.2018 року [PERSON] визнано винним в скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340,00 грн. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. В результаті ДТП було пошкоджено автомобіль «Toyota» д.н.з. [NUMBER] , що підтверджується протоколом №61-12-2017 огляду колісного транспортного засобу від 06.12.2017 року. Потерпілий 04.12.2017 року звернувся до ПАТ «УАСК «АСКА» із заявою про страхове відшкодування. На підставі страхового акту №5387/10 від 22.12.2017 року ПАТ «УАСК «АСКА» відшкодував потерпілому суму у розмірі 142 742,09 грн. На момент зазначеного ДТП, водій автомобіля «Tianma» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] , мав посвідчення пільгової категорії громадян УБД [NUMBER] . Відповідно до п. г) ч. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону. Згідно ч. 13.1 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом. На підставі вказаних норм Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ виплатило ПАТ «УАСК «АСКА» частину страхового відшкодування у сумі 100 000,00 грн. Статтею 1191 ЦК України встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, заподіяну з вини іншого, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи. Відповідно до ст. 27 Закону України "Про страхування", страховик має право вимагати компенсацію здійснених виплат від особи, відповідальної за заподіяний збиток у повному обсязі. Згідно зі ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування переходить право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяну шкоду. Оскільки позивачем було виплачено страхувальнику страхове відшкодування, до нього перейшло право вимоги, яке страхувальник має до особи відповідальної за заподіяну шкоду. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. У відповідності до ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Частина 2 п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року передбачає, що оскільки відповідно до ст. 3 Закону України № 1961-ІV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, так і захисту майнових прав страхувальника, враховуючи положення ст. 1194 ЦК України, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, встановлюється залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах, передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Згідно правової позиції, викладеної в Постанові Верховного Суду України від 10.02.2016 року у справі № 6-2878цс15, відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). При цьому за змістом ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону № 85/96-ВР до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. За змістом ст. 1194 ЦК України в системному зв`язку зі ст. 993 цього Кодексу та ст. 27 Закону № 85/96-ВР можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Оскільки право на відшкодування шкоди заподіювачем є абсолютним, а тому право до кого пред`являти регресну вимогу до заподіювача шкоди чи до страхової компанії з якою ним укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, - належить позивачу. А відтак, [PERSON] зобов`язаний відшкодувати шкоду завдану в результаті дорожньо-транспортної пригоди в межах різниці понесених позивачем фактичних витрат і страхової виплати в порядку регресу у сумі 42 742,09 грн. (142 742,09 грн. (сплачене позивачем страхове відшкодування) - 100 000,00 грн. (страхове відшкодування виплачене МТСБУ на користь позивача) = 42 742,09 грн.). Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідачем не надано до суду будь-яких доказів, які б спростовували доводи позивача або підтверджували виконання відповідачем вимог позивача повністю або частково. З огляду на зазначене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір сплачений позивачем за подання позову до суду у сумі 1921,00 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи наведене та

Outcome: approved