Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-06 00:00:00

У червні 2017 року ПАТ «Чернігівгаз» звернулося до суду з позовом до [PERSON], у якому просило стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за послуги з газопостачання за період з 01.04.2015 року по 30.06.2015 року у розмірі 1 200,78 грн., три проценти річних у розмірі 76,02 грн., втрати від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів в розмірі 270,37 грн. та судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1 600,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в порушення Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 1999 року №2246 (чинними на момент спірних правовідносин) та умов типового договору про надання населенню послуг з газопостачання, укладеного 11 жовтня 2010 року між ПАТ «Чернігівгаз» та [PERSON], остання свідомо не сплачувала за спожитий природний газ, у звязку з чим зі своєї вини за період з 01.04.2015 року по 30.06.2015 року створила заборгованість в розмірі 1200,78 грн., що покладає на боржника відповідальність, передбачену ч.2 ст.625 ЦК України. Рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області від 27 липня 2017 року позов ПАТ «Чернігівгаз» задоволено повністю. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ „Чернігівгаз заборгованість за послуги з газопостачання за період з 01.04.2015 р. по 30.06.2015 р. у розмірі 1200,78 грн., три проценти річних в сумі 76,02 грн., втрати від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів в сумі 270,37 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ „Чернігівгаз 1600 грн. 00 коп. сплаченого позивачем судового збору. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «Чернігівгаз» відмовити повністю. За доводами заявника, заборгованість за спожитий газ була сплачена повністю, що підтверджується розрахунком нарахувань на підставі даних про обсяги споживання природного газу, наданих ПАТ «Чернігівгаз», та проведених споживачем оплат, за якими взаємозаліки між ПАТ «Чернігівгаз» та ТОВ «Чернігівгаз Збут» мають місце до теперішнього часу і підтверджують факт сплати заборгованості в жовтні листопаді 2015 року, де на кінець листопада 2015 року вже мала місце переплата в сумі 465,19 грн. В запереченнях на апеляційну скаргу ПАТ «Чернігівгаз» просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, вважаючи його таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права. ПАТ «Чернігівгаз» вказує на те, що борг з відповідача стягується за період з 01.04.2015 року по 30.06.2015 року, тобто за період, коли ПАТ «Чернігівгаз» на підставі отриманої ліцензії був єдиним постачальником природного газу на території Чернігівської області. Субсидія, про яку в апеляційній скарзі зазначає [PERSON], надавалась вже ТОВ «Чернігівгаз Збут», який став постачальником природного газу з 01 липня 2015 року, що жодним чином не впливає на погашення заборгованості, яка виникла перед ПАТ «Чернігівгаз», так як це окремі юридичні особи. В запереченнях на апеляційну скаргу ТОВ «Чернігівгаз Збут» просить відхилити апеляційну скаргу [PERSON], рішення суду першої інстанції залишити без змін, оскільки скарга суперечить дійсним обставинам справи та чинним нормам законодавства. Вислухавши суддю-доповідача, пояснення [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Проте таким вимогам не відповідає рішення суду першої інстанції. Задовольняючи позов ПАТ «Чернігівгаз», суд першої інстанції виходив з того, що за період з 01.04.2015 року по 30.06.2015 року [PERSON] здійснила не в повному обсязі оплату за послуги з газопостачання, у звязку з чим виникла заборгованість за природний газ в сумі 1 200,78 грн., а також на підставі ст.625 ЦК України заборгованість по трьох відсотках річних в сумі 59,24 грн. та втрати від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів в сумі 186,04 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Також суд вважав, що перерахування у жовтні-листопаді 2015 року коштів третій особі Управлінням соціального захисту населення в якості субсидії відповідача за газ не є сплатою заборгованості за минулий період та не є виконанням відповідачем взятих договірних зобовязань. З таким висновком суду першої інстанції не погоджується апеляційний суд з наступних підстав. Судом встановлено, що 11 жовтня 2010 року між ВАТ «Чернігівгаз» та [PERSON] укладено типовий договір про надання послуг з газопостачання №1730 за адресою: Чернігівська область м. Городня вул. Шевченка - 36а, який чинний і на теперішній час. Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №1640 від 28.05.2015 року анульовано ПАТ «Чернігівгаз» ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом з 01 липня 2015 року. 03 вересня 2015 року між ПАТ «Чернігівгаз» (довіритель) та ТОВ «Чернігівгаз Збут» (повірений) було укладено договір доручення №18/448, за яким встановлено обовязок зараховувати грошові кошти, які отримані на виконання даного договору в рахунок оплати газу споживачів відповідно до інформації по кожному прийнятому від споживача платежу у вигляді файлів-реєстрів, які будуть надані повіреним. Згідно з п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] за квітень 2015 року сплатила за послуги з газопостачання 147,94 грн., за травень 2015 року 35,94 грн., за серпень 17,97 грн. (а.с.51,52,53). З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що заборгованість в сумі 1200, 78 грн. у відповідачки виникла за період з 01.04.2015 року по 30.06.2015 року. Проте з квитанцій про сплату [PERSON] за спожитий природний газ вбачається, що станом на 30.11.2015 року наявна переплата в сумі 465,19 грн., а станом на 31.12.2015 року переплата в сумі 686,13 грн. (а.с.34). Відсутня така заборгованість і на день звернення позивача до суду - червень 2017 року. Крім того, з липня 2015 року по червень 2017 року Управлінням соціального захисту населення Городнянської райдержадміністрації на рахунок ТОВ «Чернігівгаз Збут» було перераховано 18914 грн. отримувачу субсидій [PERSON]. Не може погодитися апеляційний суд з доводами позивача ПАТ «Чернігівгаз», що борг з відповідача стягується за період, коли ПАТ «Чернігівгаз» на підставі отриманої ліцензії був єдиним постачальником природного газу на території Чернігівської області, оскільки зміна постачальника природного газу не повинна впливати на споживача природного газу, з яким вступило у правовідносини ТОВ "Чернігівгаз Збут". До того ж, [PERSON], як споживач, вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності, а тому, прийняття ПНКРЕКП Постанови №1644 від 28.05.2015 року про надання ТОВ "Чернігівгаз Збут" ліцензії на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу на території Чернігівської області лише з 01.07.2015 року, та відсутність розробленого механізму передання особових рахунків споживачів з заборгованістю, не може бути підставою для задоволення позову. Таким чином, рішення суду першої інстанції, на підставі п.4 ч.1 ст.309 ЦПК, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ «Чернігівгаз». Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ПАТ «Чернігівгаз» на користь державного бюджету м. Чернігова підлягає стягненню 1760 грн. судового збору за апеляційний розгляд справи, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.8 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved