Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-19 00:00:00

У серпні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом, який мотивує тим, що перебував у шлюбі з відповідачкою з 11.02.1989 до січня 2019 року. Відповідачкою створені неможливі умови для проживання у будинку по [ADDRESS] , який побудував позивач та облаштував всім необхідним: кухня, яка обладнана кухонним гарнітуром, посудом, витяжкою, холодильником та всім іншим вартість 25\~000 грн.і т.і. жилі кімнати: м?яким куточком: диван та два крісла в кімнаті 25\~000 грн., три дивани м?які 10000 грн., 2-х спальне ліжко 1000 грн., килими, штори, люстри, світильники, столи та господарські предмети: лопати, сокири, механізми крім того квартира та кімната обладнані всім необхідним та багато іншого все на суму 260\~000 грн. Доступу до приміщення позивач не має, тому зробити оцінку вказаного майна не має можливості. Крім того, у період шлюбу сторонами було придбане нерухоме майно двокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] ; кімната [ADDRESS] . Його вартість підтверджується звітами про оцінку. В подальшому 23.10.2020 позивач уточнив позовні вимоги та зазначив, що будинок із земельною ділянкою за адресою [ADDRESS] був подарований у 2017 році позивачем та відповідачем, тому просив виключити його з поділу майна, яке нажите під час шлюбу. Остаточно уточнивши позовні вимоги, просив: Визнати, що все майно, яке придбане у шлюбі [PERSON] та [PERSON] належить на праві спільної власності сторонам: двокімнатна квартира [ADDRESS] - загальною площею 43.48 кв.м., житловою 30 кв.м. - 04.10.2002- 460085 грн. 1)2-230042.5 грн; кімната [ADDRESS] загальна площа 16.5 кв.м, житлова площа 16,5кв.м, придбаної 21.01. 2017- 120407грн 1\\2= 60203.5 грн; Речі побутового призначення, а саме: кухонний гарнітур, посуд, витяжку, холодильник - все вартістю 25000 грн і т.і. та жилих кімнат: м`який куточок: диван та два крісла в кімнаті- 25000 грн; три дивани м`які-10000грн, 2-х спальне ліжко-1000грн., килими, штори, люстри, світильники, столи, що знаходяться в будинку; квартирі, кімнаті та господарські предмети: лопати, сокири, механізми все на суму 260000 грн 1\\2=130000грн. Отже кожній стороні припадало б майна на суму 420246 грн Все майно, а саме: двокімнатну квартиру [ADDRESS] - загальною площею 43.48 кв.м., житловою 30 кв.м- 460085 грн.; кімнату [ADDRESS] загальна площа 16.5 кв.м, житлова площа 16,5кв.м.-вартістю 120402 грн.; речі побутового призначення, а саме: кухонний гарнітур, посуд, витяжка, холодильник - вартість 55000 грн і т.і. м`який куточок: диван та два крісла в кімнаті-25000 грн; три дивани м`які-10000грн, 2-х спальне ліжко-5000грн., килими, штори, люстри, світильники, столи та господарські предмети: лопати, сокири , механізми з будинку, квартири, кімнати та все на суму 260000 грн. Загальною сумою 840487 грн. кожному майна суму:420243.5грн Визнати за [PERSON] [INFO] право власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS] - загальною площею 43.48 кв.м., житловою 30 кв.м- 460085 грн. сплативши різницю в сумі 39841.5грн. 20.10.2020 відповідачем подано відзив на позовну заяву, у якому вона проти позову заперечує. Пояснила, що твердження позивача про набуття майна за спільні кошти подружжя не відповідає дійсності. Житловий будинок та земельна ділянка по [ADDRESS] подаровані за згодою позивача [PERSON] у 2017 році. Кімната у гуртожитку була придбана за кошти матері відповідачки [PERSON] від продажу належного їй нерухомого майна. Джерелом набуття кімнати у гуртожитку не є спільні кошти подружжя, що виключає віднесення даного нерухомого майна до спільної сумісної власності подружжя. Вимоги про залишення у власності речей побутового призначення не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено придбання вказаного майна у період шлюбу, не встановлено його вартість. Просить відмовити у задоволенні позову. 28.12.2020 [PERSON] звернулась із позовною заявою, яку мотивувала тим, що за час перебування у шлюбі з [PERSON] спільно не було набуто ніякого майна, оскільки відповідач не дбав про матеріальне забезпечення сім?ї, свій заробіток не вносив до сімейного бюджету, вів розгульний спосіб життя та зловживав алкогольними напоями, неодноразово притягувався до відповідальності за вчинення відносно позивачки домашнього насильства. Відповідач не мав доходу, який би міг дозволити йому придбавати будь-яке майно. Кімната в гуртожитку була придбана за гроші матері позивачки. Двокімнатна квартира по [ADDRESS] була придбана за гроші, які особисто подаровані матір?ю позивачки з метою придбання квартири сину позивачки від першого шлюбу, який проживає разом із сім?єю у цій квартирі. Речі, які знаходяться у будинку по [ADDRESS] , придбані за власні кошти позивача. Просить визнати за нею право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] ; визнати за нею право особистої приватної власності на кімнату [ADDRESS] ; визнати за позивачкою право особистої приватної власності на речі побутового призначення, що розташовані в будинку по [ADDRESS] : кухонний гарнітур з вбудованою технікою, м`який куточок в залі, м`який куточок у гостинній, диван, ліжко двоспальне, килими, люстри. У відзиві на позовну заяву [PERSON] позивач за первісним позовом вказував, що всі об?єкти нерухомості придбані сторонами за спільні кошти. Просить відмовити у задоволенні позову. Ухвалою суду від 02.09.2020 відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Підготовче засідання 17.09.2020 відкладалось у зв?язку з неявкою сторін. 02.10.2020 підготовче засідання було відкладене за клопотанням відповідача. 23.10.2020 підготовче засідання відкладене за клопотанням представника відповідача. 16.11.2020 підготовче засідання було відкладене протокольною ухвалою суду за клопотанням представника позивача. 04.12.2020 протокольною ухвалою суду відкладене підготовче засідання за клопотанням відповідача. 29.12.2020 протокольною ухвалою суду відкладене підготовче засідання за клопотанням відповідача. 22.01.2020 протокольною ухвалою суду відкладене підготовче засідання за клопотанням представника відповідача. 04.02.2021 протокольною ухвалою суду відкладене підготовче засідання за клопотанням представника позивача. Ухвалою судді Зарічного районного суду від 04.02.2021 відкрито провадження у справі №591/8397/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права особистої приватної власності на майно. Ухвалою суду від 12.02.2021 об?єднано справу №591/8397/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права особистої приватної власності зі справою №591/4835/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на майно подружжя, вижілення майна у власність, присвоївши справі №591/4835/20. Ухвалою суду від 26.02.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Протокольною ухвалою суду від 31.03.2021 у судовому засіданні оголошено перерву. Судові засідання 07.04.2021, 15.04.2021, 12.05.2021 були відкладені за клопотанням представника відповідача-позивача. Судове засідання 31.05.2021 було відкладене за клопотанням позивача- відповідача. Судові засідання 16.06.2021, 02.07.2021 були відкладені у зв?язку з неявкою позивача-відповідача. У судових засіданнях 14.07.2021, 02.09.2021 були оголошені перерви у зв?язку із закінченням процесуального часу. У судовому засіданні позивач-відповідач свої позовні вимоги підтримав із зазначених у позові підстав. Заперечував проти задоволення зустрічного позову. Додатково пояснив, що не може надати конкретний перелік майна, яке знаходиться у подарованому сину будинку та вартість цього майна, оскільки не має доступу до будинку. Визнав, що кімната у гуртожитку була придбана матір?ю колишньої дружини за особисті кошти. Протягом часу перебування у шлюбі з [PERSON] брав участь у веденні спільного господарства, заробляв гроші, працюючи водієм, а також допомагав [PERSON] у веденні роздрібної торгівлі, якою остання займається. Тому нажите майно є спільною сумісною власністю. У судовому засіданні відповідач-позивач та її представник заперечували проти первісного позову та підтримали зустрічний. Пояснили, що [PERSON] не брав участі у веденні спільного господарства. Саме [PERSON] заробляла гроші, утримувала сім?ю, виховувала спільного сина сторін. Двокімнатна квартира була придбана за гроші, які передала мати [PERSON] . Вказані гроші були отримані як компенсація батьку [PERSON] від уряду Німеччини остарбайтерам. Кімната у гуртожитку була придбана матір?ю [PERSON] за кошти, отримані від продажу будинку у селі. Вивчивщи матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, суд вважає, що первісний та зустрічний позови підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що сторони у справі перебували у шлюбі, який зареєстровано 11 лютого 1989 року та розірвано на підставі рішення Зарічного районного суду м. Суми від 11.01.2019 у справі №592/7593/18. За вказаним судовим рішенням змінено прізвище позивача [PERSON] на дошлюбне - [PERSON] (а.с. 9, 14-15 т. 1). 22.01.2021 відповідачем- позивачем повідомлено про зміну прізвища на « [PERSON] » (а.с. 167 т. 1) [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу 04.10.2002 та зареєстрованого у реєстрі за №6822 придбано на квартиру по [ADDRESS] . Відповідно до п. 3 договору продаж вчинено за 7488 грн. (а.с.116 т. 1). Вартість двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] відповідно до звіту про оцінку майна, здійсненого ТОВ «Консалт» станом на 06.02.2020 становить 460 085 грн. (а.с. 55-70 т. 1). 21.01.2017 зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 21.01.2017, посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Ровенською А.О., право власності на кімнату у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. 3 договору продаж кімнати вчинено за ціною 31880 грн. Відповідно до пункту 15 вказаного договору за заявою покупця, посвідченою приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Ровенською А.О. даний договір укладається за згодою чоловіка покупця [PERSON] (а.с. 94-95 т. 1) Вартість кімнати у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] відповідно до звіту про оцінку майна, здійсненого ТОВ «Консалт» станом на 06.02.2020 становить 120\~402 грн. (а.с. 28-43 т. 1). На підтвердження отримання матір?ю відповідача-позивача коштів від продажу будинку у с. Соколине Сумського району, які, за твердженням [PERSON] , згодом були витрачені на придбання нею кімнати у гуртожитку, надано копію рішення Сумського районного суду м. Суми від 27.12.2016 у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Сумська державна нотаріальна контора, [PERSON] про визнання договорів купівлі-продажу недійсними; за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю та виселення з будинку. Відповідно до мотивувальної частини вказаного рішення [PERSON] отримала обумовлену договором купівлі-продажу грошову суму від покупця: 05.10.2015 105\~000 грн., 21.02.2015 65\~000 грн., 08.10.2015-50\~000 грн. Факт отримання [PERSON] зазначених коштів можна відстежити шляхом дослідження банківських операцій. Рішення набрало законної сили (а.с. 117-119 т. 1). Відповідно до довідки ТВБВ №10018/0158 філії Сумського обласного управління АТ "Ощадбанк" 19.10.2016 з рахунку [PERSON] знято 169 421,30 грн. (а.с. 152 т. 2). 04.10.2002 на підставі договору купівлі-продажу [PERSON] придбано приватний будинок за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10-13 т.1). Вказаний будинок та земельна ділянка за цією ж адресою на підставі договору дарування від 07.09.2017 був подарований сторонами сину - [PERSON] (а.с. 109-111). У даному будинку проживає [PERSON] та у ньому ж, за твердженням сторін, знаходяться речі, які позивач-відповідач просить визнати об`єктом права спільної сумісної власності, відповідач-позивач - особистим майном. У вересні-жовтні 2012 року [PERSON] здійснено замовлення на виготовлення меблів кухонних (вартість 15 000 грн.), шафи-купе (вартість 7300 грн.), меблі у ванну кімнату (вартість 3270 грн.), меблів у котельню (вартість1820 грн.) (а.с. 165-168) Відповідно до довідки ГУ ДПС у Сумській області від 09.11.2020 доходи ФОП [PERSON] за період з 2012 по 2018 рік задекларовані в сумі 0,00 грн., у 2019 році звітність не подавалась (а.с. 137 т. 1). Відповідно до копії трудової книжки [PERSON] не був працевлаштований у період з 01.04.1999 по 31.05.2012 (а.с. 185-187 т. 1) Свідок [PERSON] , який є сином сторін, пояснив суду, що батько не утримував сім?ю, усі зароблені гроші витрачав на власні потреби. Заробляла гроші мати. Кімната у гуртожитку та двокімнатна квартира були придбані на гроші бабусі, які та отримала від продажу будинку у селі та які були виплачені діду як допомога від уряду Німеччини. Свідки [PERSON] , [PERSON] , які є знайомими сторін, пояснили, що у сім`ї гроші заробляла [PERSON] , [PERSON] нічим не допомагав у веденні спільного господарства, зловживав алкогольними напоями, через що між колишнім подружжям відбувались постійні сварки. Свідок [PERSON] , яка є матірю [PERSON] пояснила, що кімната у гуртожитку та двокімнатна квартира були придбані за її кошти. [PERSON] не утримував сім`ю, не допомагав нічим [PERSON] та сину сторін. Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України). Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини та чоловіка закріплені у статті 57 СК України, зокрема, відповідно до Майно, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка ч. 1 зазначеної норми особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Судом встановлено, що у період шлюбу сторонами було придбано два об`єкта нерухомого майна - кімната у гуртожитку та двокімнатна квартира. Щодо кімнати у гуртожитку, суд зазначає, що письмовими доказами та показаннями свідків у сукупності підтверджується, що зазначене майно хоча і придбано у шлюбі, проте за кошти, отримані [PERSON] особисто від своєї матері. У судовому засіданні 14.07.2021 (16:23 год.) [PERSON] підтвердив, що кімната у гуртожитку придбана за гроші колишньої тещі - [PERSON] та для неї, а тому не має майнових претензій щодо вказаної кімнати (а.с. 176 т. 2) Зазначений висновок суду грунтується на наявних у справі письмових доказах, показаннях свідків та не заперечується позивачем-відповідачем. Тому суд дійшов висновку, що наявні підстави для визнання за [PERSON] права особистої приватної власності на вказане майно. Авідтак, вказане майно не підлягає поділу між сторонами. Щодо двокімнатної квартири суд зазначає, що відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України). Згідно з вимогами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Доводи відповідача-позивача щодо придбання квартири за особисті кошти та відсутність участі [PERSON] у веденні спільного господарства суд вважає непідтвердженими належними та допустимими доказами. Кредитний договір, укладений АКБ «Укрсоцбанк» з [PERSON] 06.12.2005, за яким також передана у іпотеку для забезпечення виконання зобов?язань за договором квартира [ADDRESS] (а.с. 138-140) не підтверджує, що квартира придбана за особисті кошти вказаної особи, а відтак, і право особистої приватної власності [PERSON] на дану квартиру. Надані [PERSON] копії договору про надання невідновлювальної кредитної лінії, який укладений АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] не підтверджують походження коштів, за які придбане спірне майно, а також відсутність участі [PERSON] у веденні спільного господарства (а.с. 141-143 т. 1) Копія витягу з ЄРДР щодо вчинення [PERSON] домашнього насильства, копії термінових заборонних приписів, які виносились у жовтні та грудні 2019 року (після розірвання шлюбу) відносно кривдника [PERSON] за заявою колишньої дружини та копія постанови Зарічного районного суду м. Суми від 25.02.2020, якою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 не підтверджують походження коштів, за які придбане спірне майно, не приймання [PERSON] участі у веденні спільного господарства у період перебування у шлюбі з [PERSON] . Не підтверджують таких обставин також і надані копії довідки про проходження курсу лікування від алкогольної залежності методом інформотерапії та надані [PERSON] записи щодо ведення підприємницької діяльності, оскільки з їх змісту неможливо встановити, що саме [PERSON] отримувала доходи чи прибуток від ведення підприємницької діяльності, вказана інформація не є офіційною звітністю чи первинною документацією, яка б могла підтвердити обсяг прибутку відповідача-позивача у періоді з 2002 року по час розірвання шлюбу (а.с. 144-147 т. 1, а.с. 12, 15-16, 17-58 т 2). Судом встановлено, що спірна квартира набута сторонами у період перебування у зареєстрованому шлюбу, матеріали справи не містять доказів, які б беззаперечно підтвердили, що спірна квартира придбана за особисті кошти відповідача-позивача. При цьому презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя [PERSON] не спростовано. Виходячи із принципу рівності часток подружжя у спільному майні, суд вважає, що вказане майно є спільною сумісною власністю сторін і підлягає поділу між ними. Відносно рухомого майна, яке знаходиться у будинку за адресою: [ADDRESS] , суд зазначає таке. [PERSON] ставить питання про визнання об`єктом спільної сумісної власності наступних речей: кухонний гарнітур, посуд, витяжку, холодильник, м`який куточок: диван та два крісла; три дивани м`які, 2-х спальне ліжко, килими, штори, люстри, світильники, столи, що знаходяться в будинку; квартирі, кімнаті та господарські предмети: лопати, сокири, механізми. Оцінює вказані речі у 260 000 грн. [PERSON] ставить питання про визнання об`єктом права особистої власності таких речей: кухонний гарнітур з вбудованою технікою, м`який куточок в залі, м`який куточок у гостинній, диван, ліжко двоспальне, килими, люстри. Суду не надано будь-яких доказів щодо фактичної наявності вказаних речей, не зазначено ані в заявах по суті справи, ані в судових засіданнях конкретних ознак речей, які є предметом спору, та які б надали можливість їх індивідуалізувати. Не надано також доказів вартості вказаного майна ані на час його придбання (окрім кухонного гарнітура), ані на час розгляду справи. Сторони під час судового розгляду не дійшли згоди щодо вартості рухомого майна. Під час підготовчого провадження та під час розгляду справи по суті суд неодноразово роз`яснював сторонам право на подання доказів на підтвердження наявності майна та його вартості. Однак таких доказів не було надано. За таких обставин, суд дійшов висновку, що майном, яке підлягає поділу є майно, наявність якого визнається обома сторонами, а саме: кухонний гарнітур, два м?яких куточка, диван, ліжко двоспальне, 2 килими, 1 люстру. Матеріали справи не містять доказів, які б підтвердили, що майно придбане за особисті кошти [PERSON] . При цьому презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано, а тому суд дійшов висновку про наявність підстав для його поділу в порядку статті 70 СК України як об?єкта права спільної сумісної власності колишнього подружжя. Згідно із частинами першою та другою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Відповідно до статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (стаття 365 цього Кодексу), в першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом згідно статті 11 ЦК України та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 березня.2021 у справі №161/4554/19. Відповідно до п. 22 постанови Пенуму Верховного суду України від 21.12.2007 N 11 поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. [PERSON] звертаючись до суду з позовом, просив здійснити поділ спільного майна таким чином: визнати за ним право власності на двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] . Інші речі - кімнату у гуртожитку та рухоме майно, яке позивач оцінив у 260 000 грн. залишити у власності [PERSON] . При цьому визначив, що визначена ним вартість квартири перевищує сумарну вартість кімнати у гуртожитку та рухомого майна на 39 841,50 грн. та виявив намір сплатити вказану різницю. Суд з`ясовував позицію [PERSON] щодо її згоди на такий поділ. [PERSON] повідомила, що згоди не надає. Під час підготовчого провадження та судового розгляду справи судом неодноразово було роз`яснено [PERSON] положення статті 71 Сімейного кодексу України щодо необхідності внесення на депозитний рахунок суду суми грошової компенсації. Позивач відмовився вносити вказані кошти на депозитний рахунок суду. Вирішуючи питання щодо поділу спільного майна подружжя, яким є двокімнатна квартира та майно, яке знаходиться у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] : кухонний гарнітур, два м?яких куточка, диван, ліжко двоспальне, 2 килими, 1 люстра, суд враховує, що квартира, дійсна вартість якої на час розгляду справи підтверджена звітом про оцінку та не спростована [PERSON] , є неподільною річчю. Доказів зворотного матеріали справи не містять. Сторони не досягли згоди у визначенні вартості рухомого майна, яке підлягає поділу. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження вартості рухомого майна, яке визнано судом спільною сумісною власністю подружжя. При вирішенні питання щодо поділу майна суд враховує, що частки майна кожної зі сторін є рівними, оскільки інше не визначено домовленістю між ними. Суд не вбачає підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя. Враховуючи, що зазначені вище речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, у зв`язку з неможливістю визначити сукупну вартість майна, яке судом визнається об`єктом права спільної сумісної власності, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Враховуючи викладене, позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Необхідно визнати об?єктом права спільної сумісної власності подружжя двокімнатну квартиру [ADDRESS] також речі, які знаходиться у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] : кухонний гарнітур, два м?яких куточка, диван, ліжко двоспальне, 2 килими, 1 люстру. Визнати за кожною зі сторін право власності на Ѕ ідеальної частки на зазначене майно. Інша частина вимог задоволенню не підлягає. Позовні вимоги [PERSON] також підлягають частковому задоволенню. За нею необхідно визнати право особистої приватної власності на кімнату у гуртожитку, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. На підставі ст. 141 ЦПК України сплачений сторонами судовий збір підлягає розподілу пропорційно до задоволеної частини позовних вимог:. позовні вимоги [PERSON] задоволено на 24,8% від визначеної ним ціни позову (вартість рухомого майна, визнаного судом об`єктом права спільної власності, суд не враховує при розрахунку оскільки її встановити неможливо). Тому з [PERSON] підлягає стягненню на користь [PERSON] понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 2321,22 грн. Позовні вимоги [PERSON] задоволено на 21% (вартість рухомого майна, у задоволенні вимог про визнання якого особистою власністю суд відмовив, суд не враховує при розрахунку, оскільки її встановити неможливо). Тому з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1204,02 грн.

Outcome: partial