Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-25 00:00:00

01.11.2019 року до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшов даний позов [PERSON] , в якому просив: стягнути з відповідача [PERSON] на його користь грошові кошти у розмірі 905 840,94 грн., що складається з суми боргу 838826,73 грн. та трьох процентів річних 67014,21 грн., а також судові витрати( а.с.2-5). Свої вимоги позивач обґрунтовує наступним. 09.02.2013 р. сторони уклали договір позики грошових коштів у розмірі 30000,00 євро, за умови повернення даної суми позивачу до 24.05.2013 року, про що було складено відповідну розписку. Зобов`язуючись виконати зобов`язання, відповідачу було продовжено термін повернення коштів до 28.02.2017 р,, про що відповідач 30.12.2016 р. склав розписку. Однак, свої зобов`язання відповідач не виконав, грошові кошти не повернув, тому позивач вважає, що у відповідності до ст.625 ЦК України, з відповідача також підлягає стягненню три проценти річних, які за період прострочення з 01.03.2017 р. по 28.10.2019 р., що становить 972 дні, складають 67014,21 грн.. Враховуючи, що відповідач грошові кошти не повертає, ухиляється від покладених зобов`язань, це змусило позивача звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Ухвалою судді від 20 листопада 2019 року (а.с.15) відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження та призначено до підготовчого судового засідання. У підготовчому засідання позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач [PERSON] зазначив, що відзив подавати на позов не буде, оскільки згоден з позовом та його визнає, про що надав суду письмову заяву (а.с.27). Заслухавши учасників справи, дослідивши подану відповідачем заяву та матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, у зв`язку з повним визнанням відповідачем позову, що не порушує прав та інтересів інших осіб, та не суперечить чинному законодавству. У судовому засіданні встановлено, що 09.02.2013 між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, на підтвердження якого відповідачем складена розписка про отримання коштів у сумі 30000 євро, які він зобов`язався повернути до 24.05.2013 р.(а.с.8). Також встановлено, що відповідач своєчасно кошти не повернув, але зобов`язався виконати своє зобов`язання, внаслідок чого строк виконання зобов`язання було продовжено до 28.02.2017 р., на підтвердження чого відповідачем 30.12.2016 р. складена розписка (а.с. 9). Оригінал розписок був наданий для огляду в судовому засіданні позивачем та приєднані до матеріалів справи копії відповідають оригіналу. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частин першої та другої ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Таким чином, розписка відповідача про отримання в борг грошових коштів від позивача є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно дост.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За змістом ч.1 ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до вимог ч.1, 2 ст.545 Цивільного кодексу України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Крім того, за змістом ч.3, 4 цієї статті наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Згідно з твердженнями позивача та, як визнано відповідачем, останній не виконав свої зобов`язання щодо повернення позики. Підтвердженням даного факту є та обставина, що оригінал розписки знаходиться у кредитора. Будь-яких доказів, які б підтверджували факт погашення боргу перед позивачем, відповідачем не надано та не зазначено джерел їх здобуття. За змістом ч.1 та 2 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи з вищевикладеного, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача інфляційних нарахувань, 3% річних відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України є обґрунтованими та підлягають задоволенню. При цьому, суд також враховує, що будь-яких заперечень щодо нарахованих позивачем сум, відповідачем надано не було. Правильність розрахунку трьох процентів річних, зазначеного у позовній заяві (а.с.4), судом перевірена та визнається відповідачем. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про стягнення з відповідача [PERSON] , на користь позивача [PERSON] суми боргу за договором позики - 838826 гривень 73 копійки, трьох процентів річних - 67014 гривень 21 копійка, а всього 905840 гривень 94 копійки. Згідно ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд приходить висновку, що позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків сплаченого нею судового збору, що становить 4529 гривень 21 копійка (а.с.1). Відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору ( а.с.1), підлягають стягненню на його користь з відповідача в сумі 4529 гривень 21 копійка. На підставі викладеного,

Outcome: approved