Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-26 00:00:00

02.04.2020 за підсудністю надійшла цивільна справа за позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в особі представника за довіреністю Гаренко Н.В. до [PERSON] з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 29.11.2010 в розмірі 39 426 грн 58 коп та 1 921 грн 00 коп в рахунок повернення судового збору. Позовна заява мотивована тим, що між позивачем та відповідачем у справі - [PERSON] 29.11.2010 був укладений кредитний договір № б/н, на підставі якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 800 грн 00 коп у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідачем не виконано взяті на себе зобов`язання відповідно до умов договору, у зв`язку із чим станом на 15.07.2019 заборгованість відповідача за кредитним договором становить 39 426 грн 58 коп, з яких: 0,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 949 грн. 30 коп - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 32 407 грн 00 коп - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 3 716 грн 63 коп - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; 500 грн 00 коп - штраф (фіксована частка); 1 853 грн 65 коп - штраф (процентна складова). Справа призначена до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника Банку та винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явилася повторно, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, поштові відправлення повернулися до суду з відміткою про «не проживання за зазначеною адресою», а також зокрема через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, що розміщене 07.05.2020. Правом подання відзиву не скористалася, інших заяв, клопотань, суду не надала. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, прийшов таких висновків. Згідно із витягом із статуту /а.с.30-31/ позивач є правонаступником Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК». А, випискою з ЄДРПОУ /а.с.27/ та банківською ліцензією /а.с.28/ підтверджується, що він є юридичною особою, зареєстрованою у встановленому законом порядку та має право на здійснення банківських операцій. За наданим позивачем розрахунком розмір заборгованості [PERSON] перед позивачем станом на 15.07.2019 становить 39 426 грн 58 коп, з яких: 0,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 949 грн. 30 коп - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 32 407 грн 00 коп - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 3 716 грн 63 коп - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; 500 грн 00 коп - штраф (фіксована частка); 1 853 грн 65 коп - штраф (процентна складова) /а.с. 4-7/. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). За приписом ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно із ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (статті 629 ЦК України). Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (стаття 530 ЦК України). Заявляючи вимоги про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором б/н від 29.11.2010, АТ КБ «ПриватБанк» надав суду копію анкети-заяви від 29.11.2010, довідка про умови кредитування з використанням платіжної карти «КРЕДИТКА Універсальна» 55 днів пільгового періоду, витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, копію паспорта [PERSON] , розрахунок заборгованості за договором №б/н від 29.11.2010. При цьому банком зазначено, що заборгованість за поточним тілом кредиту складає 0,00 грн, тобто відсутня, при цьому банк просив, стягнути заборгованість за простроченим тілом кредиту, пеню за прострочене зобов`язання та несвоєчасність сплати боргу, а також штрафи. За приписами ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Із приписів положень ст.ст. 551, 625, 1050 ЦК України вбачається, що в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом - розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства, та договірні - розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі. Анкета-заява від 29 листопада 2010 року містить лише анкетні дані відповідача та його контактну інформацію, відомості про освіту, працевлаштування та сімейний стан. Заява не містить даних про умови кредитування. У заяві позичальника процентна ставка не зазначена, також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру (а.с. 8). Надана банком копія паспорта відповідача належним чином не завірена (а.с. 25). При зверненні до суду на підтвердження позовних вимог банк надав Витяг з Тарифів та Витяг з Умов, при цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяги розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними. При дослідженні підстав для стягнення з відповідача таких складових як: заборгованість за простроченим тілом кредиту, нарахована пеня за прострочене зобов`язання, пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, суд виходить з того, що банк не надав суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження про конкретно запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, анкета-заява не містить відомостей про домовленості сторін щодо додаткової відповідальності позичальника у разі несвоєчасного або не у повному обсязі внесення нею щомісячного мінімального платежу, внаслідок якого сума кредиту буде вважатись простроченою, як не містить умов про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, а надані Банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть прийматись як стандартна (типова) форма, що встановлена на підтвердження укладення із відповідачкою кредитного договору через те, що достовірно не підтверджують вказаних обставин. Правова природа заборгованості за простроченим тілом кредиту позивачем не доведена, тому позовну вимогу не можна визнати обґрунтованою, а при повній відсутності заборгованості за тілом кредиту жоден вид цивільної відповідальності неможливо застосувати до відповідача. Дослідження правової природи заборгованості за тілом кредиту міститься у постанові Полтавського апеляційного суду від 13.01.2020 у справі № 544/1257/19. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За правилом ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За приписами ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Частинами першою та другою ст. 83 ЦПК України встановлено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Аналізуючи наявні у матеріалах справи докази,

Outcome: dismissed