Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-17 00:00:00

У серпні 2017 року ПАТ КБ ПриватБанк звернулося до суду з уточненим позовом до [PERSON] про виселення. На обґрунтування уточнених позовних вимог зазначає, що 21.10.2016 року ПАТ КБ "Приват Банк" отримав у власність житловий будинок, загальною площею 81,30 кв.м., житловою площею 61,30 кв.м., який знаходиться за адресою: Дніпропетровська обл., м. Камянське, вул. Полтавська, буд. 19, на підставі договору іпотеки від 03.08.2007 року, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований у державному реєстрі під номером 1478. Після отримання права власності на вказану нерухомість, Позивач здійснив намагання отримати доступ до житла, однак перешкодою для вчинення зазначених дій стало реєстрація та проживання у ньому [PERSON], [INFO] (надалі - Відповідач), який підлягає виселенню без надання іншого жилого приміщення з житлового будинку, загальною площею 81,30 кв.м., житловою площею 61,30 кв.м., який знаходиться за адресою: Дніпропетровська обл., м. Камянське, вул. Полтавська, буд. 19 , адже на підставі ст.ст. 319, 321 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, ст. 114 Житлового кодексу УРСР передбачений виключний перелік осіб, яким надається інше житлове приміщення, до якого не можна віднести Відповідача. Факт реєстрації підтверджується відповідним штампом у паспорті Відповідача. Добровільно звільнити приміщення відповідач відмовився. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив: виселити громадянина [PERSON], [INFO], який зареєстрований і проживає у житловому будинку, який розташований з адресою: Дніпропетровська область, м. Кам'янське, вул. Полтавська, буд. 19, без надання іншого житлового приміщення, а також стягнути з відповідача судовий збір. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18.10.2017 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20.11.2017 року визнано обовязковою участь в судовому засіданні представника позивача. Ухвалою\~Дніпровського районного\~суду м.\~Дніпродзержинська Дніпропетровської\~області від\~09.01.2018\~року згідно до пп.9 п.1 Розділу XIII Перехідних Положень ЦПК України цивільна справа продовжена розглядом в порядку загального позовного провадження, із призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16.03.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 04.06.2018 року представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] звернувся до суду з заявою про витребування доказів, а саме відомостей про всіх фізичних осіб, місця проживання яких зареєстроване за адресою: [INFO](а.с. 72-75). 31.08.2018 року представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] звернувся до суду з заявою про залучення у якості співвідповідача [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та в якості третьої особи Службу у справах дітей Адміністрації Дніпровського району Камянської міської ради. Уточненої позовної заяви не надав. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 31.08.2018 року, залучено у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], Службу у справах дітей Адміністрації Дніпровського району Камянської міської ради. 25.09.2018 року до суду звернулась начальник Служба у справах дітей Адміністрації Дніпровського району Камянської міської ради [PERSON] з листом про заміну третьої сторони Служби у справах дітей Адміністрації Дніпровського району Камянської міської ради на належну сторону по справі - Орган опіки та піклування Адміністрації Дніпровського району Камянської міської ради. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25.09.2018 року третю особу - Службу у справах дітей Адміністрації Дніпровського району Камянської міської ради замінено на належну сторону по справі - Орган опіки та піклування Адміністрації Дніпровського району Камянської міської ради. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18.10.2018 року постановлено провести заочний розгляд справи та вирішити справу на підставі наявних у ній доказів. Представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON], в судове засідання не зявився, заявив клопотання про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримам у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився без поважних причин, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відповідно до вимог ст.ст.128-130 ЦПК України, про поважність причин неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутністю не надав, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертався, а також не скористався правом надання відзиву на позовну заяву та доказів, що підтверджують заперечення проти позову. Треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON], [INFO], в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Адміністрації Дніпровського району Камянської міської ради в судове не зявився, на адресу суду надіслав заяву у якій зазначив, що виходячи з матеріалів цивільної справи на думку Органу, що здійснює забезпечення захисту особистих майнових та житлових прав дітей, не вбачається порушення житлових прав дітей, оскільки відповідачем у справі є повнолітня особа; просив розглянути справу без участі представника. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.5), ПАТ КБ "Приват Банк" є власником житлового будинку, загальною площею 81,30 кв.м., житловою площею 61,30 кв.м., який знаходиться за адресою: Дніпропетровська обл., м. Камянське, вул. Полтавська, буд. 19, на підставі договору іпотеки від 03.08.2007 року, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований у державному реєстрі під номером 1478, дата державної реєстрації 21.10.2016 року. Згідно змісту позовну, після отримання права власності на вказану нерухомість, позивач здійснив намагання отримати доступ до житла, однак перешкодою для вчинення зазначених дій стало реєстрація та проживання у ньому [PERSON], [INFO] який підлягає виселенню, проживання відповідача в житловому будинку перешкоджає позивачу в реалізації його прав, передбачених ст.ст. 319, 321 ЦК України. 14.06.2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» надіслало на адресу відповідача [PERSON] претензію про його добровільне виселення разом із членами його сімї протягом 30 днів з моменту отримання даної претензії з житлового будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська обл., м. Камянське, вул. Полтавська, буд. 19, та зняття з реєстраційного обліку (а.с.6, 7-8). Згідно наданої Адміністрацією Дніпровського району Камянської міської ради на запит суду інформації, за адресою: Дніпропетровська обл., м. Камянське, вул. Полтавська, буд. 19, зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.78). Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд керується наступними нормами права та виходить з наступного. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст.47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У разі порушення основного зобовязання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобовязань, вимога про виконання порушеного зобовязання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення ч. 1 ст. 12 цього Закону не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку, встановленому ст. 37 Закону «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 цього Закону. Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобовязання є недійсними. Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки субєктом оціночної діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяви у сфері державної реєстрації прав. Відповідно до п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого поставною Кабінету міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Згідно зі ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є ст.109 ЖК УРСР, у ч.1 якої передбачені підстави виселення. Частина 3 ст. 109 ЖК УРСР регулює порядок виселення громадян. За змістом ч.2 ст.40 Закону України «Про іпотеку» та ч.3 ст.109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. До позовної заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» додано копію вимоги-претензії, адресованої [PERSON] про звільнення квартири у тридцятиденний строк, а також копію реєстру відправлення поштової кореспонденції, з якого вбачається направлення відповідачу такої вимоги. До того ж, після отримання судом інформації, щодо наявності реєстрації у зазначеному будинку, за адресою: Дніпропетровська обл., м. Камянське, вул. Полтавська, буд. 19, осіб: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], позовні вимоги представником позивача не уточено, та стосуються тільки виселення відповідача [PERSON] Таким чином, суд вважає, що позивачем виконано щодо відповідача [PERSON] вимоги ч.3 ст.109 ЖК України в частині надіслання відповідачу вимоги щодо добровільного виселення на протязі одного місяця з дня отримання вимоги, однак відповідач не звільнив житловий будинок і не виселилися із нього після отримання вимог позивача. Відповідачем [PERSON] цей факт не спростовано. При цьому, суд враховує, що згідно ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року №1383-1У реєстрація це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Відповідно до ст.7 вищезазначеного Закону зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, згідно положень вказаного вище Закону виселення особи є підставою для зняття її з реєстрації місця проживання. Відповідно до ч.2 ст.109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Отже, ч.2 ст.109 цього Кодексу встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання їм іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою цього жилого приміщення (постанова Верховного Суду України від 10 лютого 2016 року в справі №6-2830цс15). Таких же висновків дотримується і Верховний Суд в постанові по справі №243/4366/16-ц від 15.02.2018 року. Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку, що оскільки перехід права власності на житловий будинок, що є предметом іпотеки, до банку відбувся з дотриманням вимог законодавства, тому вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про виселення [PERSON] із вказаного житлового будинку без надання іншого жилого приміщення є законними та обґрунтованими, тому підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги про зняття відповідача з реєстраційного обліку, суд враховує наступне. Так, згідно ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється, зокрема, на підставі остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням). Таким чином, рішення суду про виселення відповідача із житлового будинку є підставою для звернення позивача до уповноваженого органу з питання зняття його з реєстрації місця проживання в даному будинку, тому ці вимоги не підлягають задоволенню. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1600,00 грн.

Outcome: partial