overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-20 00:00:00

01 жовтня 2014 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обгрунтування позову посилається на те, що 02 вересня 2001 року між позивачкою та відповідачем було укладено шлюб, від якого [INFO] народився син [PERSON]. Дитина перебуває на утриманні позивачки, відповідач ухиляється від покладеного на нього обов'язку утримувати неповнолітню дитину, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, тому позивачка змушена звернутися до суду для вирішення питанння про примусове стягнення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 100 грн. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала. Відповідач проти позову заперечив частково. Суд, заслухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому 02 вересня 2001 року в Ліщанській сільській раді Ізяславського району. [INFO] у них народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження. В даний час шлюб розірвано, дитина перебуває на утриманні позивачки, про що свідчить довідка Шекеринецької сільської ради. Згідно трудової книжки [PERSON] на даний час він не працює, здійснює догляд за матір'ю-пенсіонеркою [PERSON], 1937 р.н., яка хворіє. За даних обставин суд вважає за можливе розмір аліментів слід визначити у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.ст. 180-184 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-25 00:00:00

01 жовтня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON]. про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог позивач [PERSON] посилалася на те, що 22 листопада 2003 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м. Дніпропетровська вона зареєструвала шлюб з відповідачем, актовий запис № 1313. Від шлюбу мають дитину - [PERSON] [INFO]. Позивач зазначає, що сімейні відносини поступово погіршувалися, в зв'язку із сварками, непорозуміннями, різниці характерів, що призвело до припинення відносин, вона та відповідач тривалий час не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство, вона втратила до чоловіка почуття любові та поваги, подальше спільне життя та збереження шлюбу вважає неможливим. В зв'язку з наведеним, в позовній заяві [PERSON] просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, в своїй заяві просила суд розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, в разі розірвання шлюбу її прізвище залишити без змін. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про місце, дату і час розгляду справи належним чином повідомлений, в зв'язку з чим, судом проведений заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, з наступного. Судом встановлено, що 22 листопада 2003 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м. Дніпропетровська сторони зареєструвала шлюб з відповідачем, актовий запис № 1313, що підтверджується відповідним свідоцтвом. Від шлюбу мають дитину - [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. Встановлено, що дитина проживає з відповідачкою. На підставі ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до вимог ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони тривалий час не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство, позивач втратила почуття довіри та поваги до чоловіка, подальше спільне життя і збереження шлюбу вважає неможливим, за таких обставин суд приходить до переконання, що подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, що мають істотне значення, і шлюб підлягає розірванню. Враховуючи вищевикладене і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

01 жовтня 2014 року до Овідіопольського районного суду Одеської області надійшла вищевказана позовна заява, в якої представник позивача вказав, що 06.12.2006 року між Банком та [PERSON], [INFO], (код [NUMBER]) був укладений кредитний договір за № б/н відповідно до якого відповідач отримав кредит у сумі 15 000 гривень, відповідач своїх зобов'язань перед банком не виконує, в зв'язку з чим Банк просить суд стягнути з [PERSON] на користь Банку заборгованість за кредитним договором, яка складає 21 819 грн. 14 коп. та судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп. В судове засідання представник позивача не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, але направив на адресу суду заяву в якій вказав, що на позовній заяві наполягає та просить розглянути справу у відсутність їхнього представника. Відповідачка повторно в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце слухання справи, причини не явки суду не відомі. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає можливим задовольнити позов з наступних підстав. Відповідно до ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Так судом встановлено, що 06.12.2006 року між Банком та [PERSON], [INFO], (код [NUMBER]) був укладений кредитний договір за № б/н відповідно до якого відповідач отримав кредит у сумі 15 000 гривень, що підтверджується анкетою-заявою. Станом на 31 серпня 2014 року заборгованість [PERSON] становить 21 819 грн. 14 коп., яка складається з: · заборгованість за кредитом - 21 819 грн. 14 коп.; · заборгованості за відсотками за користування кредитом - 5058 грн. 76 коп.; · заборгованість з пені та комісії за користування кредитом - 289 грн. 92 коп.; · штрафи - 500 грн. · процентна складова - 1015 грн. 20 коп.,а всього сума заборгованості становить 21 819 грн. 14 коп. Розрахунок заборгованості по кредитному договору судом перевірений та складений вірно. На час судового розгляду відповідач своїх зобов'язань по кредитному договору не виконав, а тому суд вважає, що позов представника позивача є обґрунтованим та підлягає задоволенню. При поданні позову позивач сплатив судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп., а тому відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

01 жовтня 2014 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON], про розірвання шлюбу, вказував, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 30 квітня 2011 року, який є для сторін перший. Пояснив, що сімейно-шлюбні відносини між ними припинені з жовтня 2013 року, спільне життя з відповідачем не склалося у зв'язку з втратою почуття поваги та любові один до одного, внаслідок наявності різних характерів, неприязних стосунків, які виникли в результаті різних поглядів на життя, на вирішення сімейно-побутових проблем, що призводило до сварок. Позивач позовні вимоги підтримував та просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач проти позову не заперечувала. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до ч. 2 ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони по справі взяли шлюб 30 квітня 2011 року, який зареєстрований у Крюківському відділі реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області. Від шлюбу мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO], яка проживає разом з відповідачем. Сімейно-шлюбні відносини сторін припинені з жовтня 2013 року по причині втрати почуття поваги та любові один до одного, внаслідок наявності різних характерів, неприязних стосунків, які виникли в результаті різних поглядів на життя, на вирішення сімейно-побутових проблем, що призводило до сварок. Сторони проживають окремо. Примирення між сторонами неможливе. Питання щодо поділу майна на даний час відсутнє. На підставі встановлених фактів, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне життя сторін по справі і збереження їх шлюбу суперечило б інтересам позивача. Місце проживання малолітньої доньки [PERSON] [INFO] необхідно визначити з матір'ю - [PERSON]. Прізвище відповідача [PERSON] необхідно залишити - [PERSON]. Позивач просив покласти судові витрати на нього.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-02 00:00:00

01 жовтня 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], 1974р.н., яка мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 30.09.2014р. о 18 год. 22 хв. гр. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор та адвокат не заперечували проти задоволення заяви. Заінтересована особа [PERSON] не заперечувала проти задоволення заяви. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 30.09.2014р. о 18 год. 22 хв. гр. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Целіщевої лікарні КЗ «ДГБСМП» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що у хворої знижений настрій, висловлює суіцідальні думки, не спить, не їсть. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - рекурентний депресивний розлад, епізод тяжкої депресії з психотичними симптомами. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-02 00:00:00

01 жовтня 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: Дніпропетровська обл., Дніпропетровський р-н, [ADDRESS] Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 30.09.2014р. о 20 год. 00 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор та адвокат не заперечували проти задоволення заяви. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення заяви, пояснила, що вона не хвора, а лише втомилася від роботи та домашніх справ, тому кричала на дітей і чоловіка. Її родина вважає, що вона хвора і возили її до бабок виганяти біса. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 30.09.2014р. о 20 год. 00 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Свіріна лікарні КЗ «ДСШМД» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що у хворої безсоння, говорить, що «хвора на СНІД, чоловік наркоман», має дві родини, «батько хоче мене вбити». [PERSON] було поставлено попередній діагноз - гострий поліморфний психотичний розлад. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він чоловік заінтересованої особи. Останнім часом стан дружини сильно змінився, вона почала вживати легкі спиртні напої, лаятися нецензурною бранню на дітей, не спить, постійно його звинувачує у зраді і всім розповідає про це, побила його матір. Вони звернулися до лікаря психіатра і було рекомендоване стаціонарне лікування. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-02 00:00:00

01 жовтня 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: м. Дніпропетровськ, Бабушкінський р-н, [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 30.09.2014р. о 15 год. 54 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є небезпечною та представляє реальну загрозу для безпеки оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор та адвокат не заперечували проти задоволенню заяви. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 30.09.2014р. о 15 год. 54 хв. гр. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Журавель лікарні КЗ «ДСШМД» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора висловлює маячні ідеї відношення, впливу, отруєння к близьким, членам сім'ї. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, параноїдний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-22 00:00:00

01 жовтня 2014 року Опікунська рада при виконавчому комітеті Городоцької міської ради звернулася до суду з заявою, яка в процесі розгляду справи була уточнена та просить ухвалити рішення про визнання [PERSON] недієздатним та призначити його опікуном сина [PERSON] У заяві зазначає, що [PERSON] за своїм станом здоров'я потребує постійного стороннього догляду та є нездатним до самообслуговування, а відтак, його слід визнати недієздатним та призначити опікуном його сина. В судовому засіданні представник заявника [PERSON] та заінтересована особа [PERSON] заяву підтримали в повному обсязі. З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно ч. 3 ст. 237 ЦПК України заява про визнання фізичної особи недієздатною може бути подана членами її сім'ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, психіатричним закладом. У відповідності до ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Згідно висновку № 56 судово - психіатричного експерта від 30 січня 2015 року [PERSON], [INFO] в даний час страждає стійким хронічним розладом психічної діяльності у формі судинної деменції. Наявні у [PERSON] розлади в інтелектуально - мнестичній та емоційно - вольовій сфері виражені та позбавляють його можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Потребує опіки. На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що [PERSON] слід визнати недієздатним. Судом встановлено, що недієздатний [PERSON] проживає разом зі своїм сином [PERSON] Згідно висновку Опікунської ради при Виконавчому комітеті Городоцької міської ради Львівської області доцільно призначити [PERSON] опікуном свого батька [PERSON] Заінтересована особа [PERSON] має повну цивільну дієздатність, є фізично здоровим, тобто фактично може виконувати обов'язки опікуна. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Враховуючи вищенаведене, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що [PERSON] слід призначити опікуном [PERSON]

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

01 жовтня 2014 року, позивач [PERSON] звернувся до суду з названою позовною заявою, в якій вказав, що 10 лютого 1981 року вони з відповідачем уклали шлюб, який був зареєстрований Пархомівською сільською радою Володарського району Київської області, актовий запис № 02. Від шлюбу неповнолітніх дітей сторони не мають. Позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем. Позивач в судовому засіданні вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив суд розірвати шлюб, від примирення відмовився. Відповідач до суду не з'явилась, про час і місце судового засідання повідомлялась двічі належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення судових повісток. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення. По справі встановлено, що 10.02.1981 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований Пархомівською сільською радою Володарського району Київської області, актовий запис № 02 (а.с.5). Від шлюбу неповнолітніх дітей сторони не мають. Позивач вказав, що разом не проживають, спільного господарства не ведуть, причиною розірвання шлюбу є подружня зрада дружини тому подальше збереження сім'ї та подальше спільне життя суперечить інтересам сім'ї та унеможливлює примирення з відповідачем. Відповідно до ст. 112 ч. 2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд дійшов до переконання, що вимоги позивача є обґрунтованими, базуються на законі, тому підлягають до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

01 жовтня 2014 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач є батьком неповнолітнього [PERSON], проживає окремо від позивача та сина, матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, не заперечував щодо стягнення з нього аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню за наступних обставин. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах, без реєстрації шлюбу. 19 травня 2013 року позивач народила сина [PERSON], батьком якого є [PERSON], згідно із свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Подільського РУЮ у м. Києві 07 червня 2013 року, актовий запис №1043 від 07 червня 2013 року. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 ст. 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Зважаючи на те, що [PERSON] є батьком неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], та враховуючи матеріальний стан позивача та відповідача, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню на користь позивача аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та він зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до п. 1 ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів, але не більше ніж за один місяць. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved