Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-12 00:00:00

Сторони з 20 червня 2000 року по січень 2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі і мають двох дітей: неповнолітню [PERSON], [INFO] та малолітнього [PERSON], [INFO]. Оскільки відповідач добровільно не приймає участі в утриманні їх спільних дітей, позивач заявила до суду вимогу про стягнення з [PERSON] на її користь на утримання дітей аліменти у твердій грошовій сумі по 500 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду до досягнення дітьми повноліття. Позивач у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та пояснила суду, що вона проживала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі і має з ним двоє дітей. Син є дитиною-інвалідом і потребує додаткових витрат по догляду та на лікування і реабілітацію. На даний час вона перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, яка народилась від другого шлюбу. З серпня 2007 року рішенням суду відповідач зобов'язаний сплачувати дітям по 50 гривень аліментів на кожного. Даних коштів недостатньо для належного та необхідного забезпечення та утримання дітей. В теперішній ситуації вона фактично сама утримує дітей. Її сукупний місячний дохід 600 гривень, тому посильну матеріальної допомогу на утримання дітей їй надають батьки. За таких обставин вона просить стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання дітей у твердій грошовій сумі по 500 гривень на кожну дитину щомісяця. Відповідач позовні вимоги [PERSON] не визнав, зазначив, що він не згідний з сумою, яку просить стягнути з нього позивач, оскільки він ніде не працює та доглядає за хворими батьками. Вислухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши та оцінивши наявні у матеріалах справи докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного: Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 червня 2000 року, який було розірвано на підставі рішення Мурованокуриловецького районного суду від 23 грудня 2008 року (а.с. 25). Свідоцтвами про народження (а.с. 4-5) доводиться, що сторони мають спільних дітей: сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Довідкою Мурованокуриловецької селищної ради № 684 від 24 лютого 2015 року (а.с. 6) стверджується заява позивача про те, що діти проживають разом з нею і знаходяться на її утриманні, а відповідач проживає окремо від них. Потреба позивача у матеріальному забезпеченні стверджується і медичним висновком про дитину інваліда віком до 16 років № 6 від 05 березня 2014 року (а.с. 7) та індивідуальною програмою реабілітації інваліда № 105 від 26 лютого 2014 року (а.с. 8-9) з яких слідує, що [PERSON] має захворювання F 70.18, потребує лікування та постійного нагляду лікаря психіатра. В той же час, на підставі рішення Мурованокуриловецького районного суду від 29 серпня 2007 року (а.с. 22), [PERSON] зобов'язаний сплачувати на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 50 (п`ятдесяти) гривень щомісячно на кожну дитину до їх повноліття. Зі слів сторін в судовому засіданні, саме такий розмір аліментів на сьогоднішній день сплачує [PERSON] на утримання спільних з позивачем дітей. Відповідач у судовому засіданні заявив, що не може на даний час сплачувати на утримання дітей суму, яку просить позивач. Зокрема, він вимушений доглядати батька, який не пересувається самостійно після перенесеної хвороби, а тому позбавлений можливості заробити гроші. На підтвердження своїх слів подав суду довідку заступника директора - начальника відділу надання соціальних послуг Мурованокуриловецького районного центру зайнятості № 01-32/248 від 06 березня 2015 року (а.с. 17), довідки Мурованокуриловецької ЛКК № 434,435 від 10 березня 2015 року (а.с.18). Відповідач ствердив, що він є працездатною особою. Судом встановлено, що крім спільних з позивачем дітей, відповідач має ще одну неповнолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO], на утримання якої на підставі рішення Мурованокуриловецького районного суду від 29 серпня 2007 року (а.с. 22) сплачує аліменти в розмірі 50 (п`ятдесяти) гривень щомісячно. Відповідно до статті третьої Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 1 ст. 184 СК України). При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Закон (ч. 1 ст. 192 СК України) також дозволяє у випадку зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, зменшити або збільшити розмір аліментів, визначений за рішенням суду. Суд вважає, що обставина, що діти сторін підросли і мають потребу у більших затратах на харчування, навчання, одяг і т.п., обставина, що спільний син [PERSON] є інвалідом і потребує постійної реабілітації (а.с. 7-9), а також обставина, що відповідач [PERSON] уже припинив виплату аліментів на утримання дочки [PERSON], [INFO] (а.с. 23, 24, 22), у своїй сукупності дають підстави для зміни розміру аліментів на утримання дітей [PERSON] та сина [PERSON] в сторону збільшення. В той же час, суд не сприймає як належний доказ у справі пояснення відповідача про те, що він здійснює догляд за хворими батьками, а тому не може поїхати на заробітки для задоволення вимоги про стягнення аліментів. Зокрема, відповідач заявив в засіданні, що він має спеціальність електрозварювальника, а тому за наявності бажання і за місцем свого проживання міг би забезпечити себе роботою та доходами. З урахуванням викладених вище обставин, в тому числі знецінення гривні, а також враховуючи положень ч. 2 ст. 182 СК України про мінімальний розмір аліментів, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову та зміну розміру аліментів на утримання дітей сторін у мінімальному розмірі, визначеному законом. Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених ст. 184 цього кодексу. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» установлено, що у 2015 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2015 року - 1176 гривень, з 1 грудня - 1330 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: зокрема, для дітей віком від 6 (шести) до 18 (вісімнадцяти) років: з 1 січня 2015 року - 1286 гривень. Таким чином, мінімальний розмір аліментів складає 385 гривень 80 копійок на дитину. Відповідно до положень ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати державного мита звільняються позивачі за позовами про стягнення аліментів. Частиною 3 ст. 88 ЦПК України передбачено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову. Пунктом 1.2. ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставку судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру визначено як 0,2 розміру мінімальної заробітної плати. Тобто, станом на день звернення позивача з позовом до суду, мінімальна ставка судового збору за позовами немайнового характеру становила 243 гривні 60 копійок. Таким чином судовий збір має бути стягнений з відповідача у розмірі, передбаченому п. 1.2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір". Відповідно до ч. 1 ст. 191 ЦПК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Позивач звернулася до суду з цим позовом 26 лютого 2015 року. На підставі рішення Мурованокуриловецького районного суду про розірвання шлюбу позивач, як вбачається із ксерокопії її паспорта (а.с. 3), змінила прізвище [PERSON] на прізвище [PERSON].

Outcome: partial