Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

У травні 2015 року ПАТ КБ «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про солідарне стягнення з них заборгованості за кредитним договором № 2/1/2008/840-К/928 від 25.01.2008 року. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 25 січня 2008 року між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та [PERSON] (далі - позичальник) було\~ укладено кредитний договір, згідно якого останньому\~\~на споживчі потреби надано кредит у сумі 82911,00 дол. США строком по 15 січня 2015 року, зі сплатою 14.4 % річних, що обчислюються виходячи з 360 днів у році, за користування кредитом. Банк виконав своє зобовязання в повному обсязі, надавши позичальнику обумовлену в договорі суму кредиту. Проте відповідач свої зобовязання щодо повернення кредиту та сплати процентів не виконав, внаслідок чого станом на 07.05.2015 року утворилась заборгованість по основному боргу та відсоткам в сумі 73793,94 дол. США та по неустойці 677936,65 грн. Позичальник вніс останній платіж на погашення основного боргу 13.07.2012 року, на погашення заборгованості по відсотках - 13.11.2014 року. Виконання позичальником зобовязань за кредитним договором забезпечено договором поруки № 2/1/2008/840-П/928 укладеним 25 січня 2008 року між ВАТ «КБ «Надра» та [PERSON] (далі - поручитель).\~ Згідно умов укладеного договору поруки поручитель несе разом з позичальником солідарну відповідальність перед кредитором за виконання останнім\~зобовязань за договором.\~\~ \~ \~ \~ \~Листами претензіями від 19.01.2015 року та під час неодноразових перемовин банк нагадував відповідачам про необхідність погашення заборгованості, проте заборгованість погашена не була. Розгляд справи за клопотаннями представників сторін неодноразово відкладався. 28.01.2016 року представник відповідач-1 через канцелярію суду надав письмові заперечення проти позову, відповідно до яких позовні вимоги не визнав в повному обсязі з таких підстав. За твердженням відповідача, виходячи з вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», під час здійснення процедури виведення банку з ринку уповноважена особа Фонду на тимчасову адміністрацію ПАТ «КБ «Надра» має право звернутися до суду з позовом про стягнення лише простроченої заборгованості по кредиту, фактична наявність та сума якої в обовязковому порядку повинна бути перевірена уповноваженою особою Фонду під час проведення інвентаризації банківських активі і зобовязань, та відповідно предявити вимогу про стягнення такої суми простроченої заборгованості уповноважена особа Фонду має право лише до особи, яка є позичальником за кредитним договором. Відповідач зазначає, що позивачем не надано докази щодо відображення в бухгалтерському обліку ПАТ «КБ «Надра» відповідної суми заборгованості за кредитом, а також документи щодо інвентаризації банківських активів і зобовязань. Крім того, на думку відповідача, позивачем було предявлено вимоги про стягнення частини заборгованості після спливу трирічного строку позовної давності, встановленого ч.1 ст. 257 ЦК України. Відповідач зазначає, що після укладення сторонами додаткового договору № 1 про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 2/1/2008/840-к/938, ні ПАТ «КБ «Надра», ні уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб позичальнику письмову вимогу про сплату неустойки не направляли, у звязку з чим обовязки останнього по сплаті на користь банку пені за порушення строків повернення кредиту, а також штрафу у розмірі 25 % від суми заборгованості, що встановлені п. 9.1, 9.2 кредитного договору, не набрали чинності. 30.03.2016 позивач через канцелярію суду надав додаткові письмові пояснення на заперечення відповідача. У своїх поясненнях позивач зазначив, що з огляду на положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та Статуту ПАТ «КБ «Надра» та п. 4.1.4 Кредитного договору та п.2.1 договору поруки, у уповноваженої особи Фонду був необхідний обсяг повноважень на предявлення позову від імені позивача. Крім того, позивач заперечує проти тверджень відповідача про пропущення ним строку позовної давності, оскільки останньої датою погашення заборгованості за основним боргом є 13.07.2012, а отже станом на дату подання позову 26.05.2015 визначений ст. 257 ЦК України строк пропущено не було. Так само з урахуванням платежу від 13.11.2014 року було перервано строк позовної давності щодо повернення кредиту та сплати відсотків. Крім того, позивач вважає правильним та обґрунтованим його розрахунок пені та штрафу, що обраховані відповідно до п.9.1, 9.2 кредитного договору в доларах США та перераховані в гривню згідно офіційного курсу НБУ станом на 07.05.2015 (дату звернення з даним позовом до суду). 03.11.2016 через загальний відділ діловодства суду представник відповідача-1 подав письмові пояснення по справі, в яких зазначає, що на підставі п.9.1 та п.9.2 кредитного договору Уповноважена особа Фонду предявила до позичальника вимоги про стягнення неустойки як у вигляді пені на суму 14146,14 дол. США так і у вигляді штрафу на суму 18097,40 дол. США за одне і те саме порушення строків повернення кредиту та строків сплати нарахованих відсотків за користування кредитом, що суперечить правовій позиції ВСУ, що викладена у постанові від 21.10.2015 у справі № 6-2003цс15. Крім того, представник відповідача зазначає, що при обчисленні суми неустойки у вигляді пені необхідно враховувати правову позицію ВСУ, що викладена у постанові від 02.07.2014 у справі № 6-79цс14, відповідно до якої аналіз норм ст.. 99 Конституції України, ст..ст. 192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобовязання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і його виконання є національна валюта України гривня. Відповідно, у національній валюті України підлягають обчисленню і стягненню і інші складові грошового зобовязання (пеня, штраф, неустойка, проценти) та виплати, передбачені ст. 625 ЦК України. Представник відповідача також зазначив, що після укладення сторонами 10.11.2014 додаткового договору про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 2/1/2008/840-к/938, 19 січня 2015 року банком вперше була предявлена вимога про сплату неустойки у вигляді пені в сумі 2902,24 дол. США, що була нарахована позивачем станом на цю дату та після отримання якої у позичальника виникло зобовязання сплатити цю суму неустойки. За контррозрахунком відповідача сума пені, яка підлягає до стягнення з відповідача-1 складає 52748 грн. 79 коп. В судове засідання 04.11.2016 представники сторін не зявились, представник відповідача-1 подав заяву відповідно до якої, подальший розгляд справи просив здійснювати без його участі, просив суд врахувати позицію та заперечення відповідача-1, що надавались раніше. Відповідачка-2 [PERSON] в судове засідання не зявився, про час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 25 січня 2008 року між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра» (далі позивач, банк), та [PERSON] )далі відповідач-1, позичальник) було\~ укладено кредитний договір №2/1/2008/840-к/938, згідно умов якого позичальнику\~\~на споживчі потреби надано кредит у сумі 82911,00 дол. США строком по 15 січня 2015 року, зі сплатою 14,4 % річних, що обчислюються виходячи з 360 днів у році. Згідно з п.4.1 кредитного договору позичальник повертає кредит та сплачує відсотки за користування кредитом згідно з Графіком повернення кредиту та сплати відсотків, який є невідємною частиною цього договору. Пунктом 9.1., 9.2 кредитного договору передбачено, що у разі порушення позичальником строків сплати відсотків за користування кредитом позичальник зобовязаний сплатити на користь банку пеню у розмірі 0,5 % від суми прострочених зобовязань, за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня. У разі порушення позичальником строків повернення кредиту позичальник зобовязаний сплатити на користь банку пеню у розмірі 0,5 % від суми прострочених зобовязань, за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня. За порушення строків повернення кредиту та/чи сплати відсотків за користування кредитом позичальник сплачує банку штраф у розмірі 25% від суми заборгованості по поверненню кредиту та/чи сплати відсотків, вказаних у Графіку і визначених на дату прострочення. Факт надання кредитних коштів підтверджується Заявою на видачу готівки № 1 від 25.01.2008 року, що містить підпис позичальника про отримання 82911,00 дол. США готівкою. 10 листопада 2014 року між банком та позичальником укладено додатковий договір про внесення змін та доповнень № 1 до кредитного договору № 2/1/2008/840-к/938 від 25.01.2008 року (далі додатковий договір), відповідно до якого сторони доповнили розділ 9 кредитного договору пунктом 9.3 в такій редакції: у разі порушення позичальником умов кредитного договору, за яке згідно х розділом кредитного договору «Відповідальність сторін» встановлено відповідальність позичальника у вигляді пені та штрафу, банк має право вимагати від позичальника сплати такої неустойки у встановленому кредитним договором розмірі, а позичальник зобовязується сплатити неустойку, на яку має право банк у встановленому договором розмірі, не пізніше 7 банківських днів з дня предявлення банком відповідної вимоги. Зазначене зобовязання позичальника по сплаті неустойки набуває чинності в день отримання позичальником письмової вимоги банку про сплату неустойки. Відповідно до п. 2 додаткового договору сторони дійшли згоди, що положення цього додаткового договору застосовуються до відносин між сторонами, які виникли до його укладення, за виключенням випадків фактичного виконання позичальником зобовязань по сплаті неустойки банку у відповідності до умов кредитного договору, в редакції, яка діяла на день фактичного внесення/перерахування/списання відповідних платежів в рахунок виконання зобовязань позичальника по сплаті неустойки. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ВАТ «КБ «Надра», позичальником та [PERSON] (далі відповідач-2, поручитель), було укладено договір поруки № 2/1/2008/840-П/928 від 25 січня 2008 року, відповідно до умов якого поручитель поручається перед кредитором за належне виконання позичальником взятих на себе зобовязань, що витікають з кредитного договору № 2/1/2008/840-к/938 від 25.01.2008. Відповідно до п..12 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором у повному обсязі. Позичальник та поручитель відповідають перед банком як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене та абсолютне право банку вимагати виконання зобов'язань вказаних в кредитному договорі повністю (чи в будь-якій його частині) як від позичальника і поручителя разом, так і від кожного окремо. Відповідно до п.5.3 договору поруки, дія договору закінчується належним виконанням позичальником взятих на себе зобовязань по кредитному договору чи виконанням поручителем своїх зобовязань, згідно з умовами цього договору. За твердженням позивача, відповідач-1 свої зобовязання щодо повернення кредиту та сплати процентів не виконав, внаслідок чого станом на 07.05.2015 року утворилась заборгованість в такому розмірі: - 54857,77 дол. США - основний борг (кредит); - 18936,17 дол. США - відсотки за користування кредитом; - 14146,14 дол. США 297429,71 грн. - пеня за неповернення кредиту; -\~18097,40 дол. США - 380506,94 грн. штраф згідно п.9.3 кредитного договору. Позичальник здійснював платежі без дотримання вимог п.п.4.1 кредитного\~ договору, що призвело до появи простроченої заборгованості. Так, позичальнику вніс останній платіж на погашення основного боргу 13.07.2012 року, на погашення заборгованості по відсотках - 13.11.2014 року. 19.01.2016 року банком направлено досудову вимогу про погашення заборгованості на адресу відповідачів, але заборгованість погашена не була. Відповідно до розрахунку боргу в порядку, передбаченому п.91., 9.2 Кредитного договору та вимог ст.258 ЦК України, пеня за прострочення зобов'язань за кредитним договором обрахована позивачем за період з 11.11.2014\~\~р. по 06.05.2015 року, що становить 14146,14 дол. США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 07.05.2015 складає 297429,71 грн. Штраф, за розрахунком позивача складає 18097,40 дол. США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 07.05.2015 складає 380506,94 грн. На підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №26 від 05.02.2015 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ КБ «Надра» у\~\~ПАТ КБ «НАДРА» розпочалась процедура ліквідації та призначено\~\~ уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію\~\~банку [PERSON] Згідно\~ст.526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч.1\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін (строк). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, що передбачено ч.1\~ст. 625 ЦК України. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до\~\~ч.1\~ст.1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У разі порушення боржником зобов'язання він відповідно до ст.\~549,\~1050 ЦК України\~зобов'язаний сплатити неустойку (штраф, пеню). Судом встановлено, що позивачем виконані умови кредитного договору належним чином, що підтверджується заявою на видачу готівки № 1 від 25.01.2008 року. В той же час відповідачем-1 умови кредитного договору належним чином не виконані, у зв'язку з чим чином станом на 07.05.2015 року за Кредитним договором № 2/1/2008/840-П/928 від 25 січня 2008 року у позичальника виникла заборгованість перед банком зі сплати зобов'язань, яка становить 73793,94 дол. США, та складається з: заборгованості за кредитом - 54857,77 дол. США; заборгованість по сплаті відсотків - 18936,17 дол. США. Факт наявності вказаної суми заборгованості відповідачем-1 не спростовано, доказів її погашення суду не надано. Заперечення представника відповідача-1 щодо спливу строку позовної давності про стягнення з позичальника заборгованості по тілу кредиту в сумі 8726,11 дол. США спростовуються фактичним обставинами справи, а саме тим, що відповідачем-1 здійснювалось часткове погашення заборгованості, зокрема, позичальнику вніс останній платіж на погашення основного боргу 13.07.2012 року, на погашення заборгованості по відсотках - 13.11.2014 року. Враховуючи, що позивач звернувся з позовом до суду 26.05.2015, то строк позовної давності, визначений ст.. 257 ЦК України, щодо вимог про сплату основної заборгованості пропущено не було, оскільки перебіг строку позовної давності переривався добровільним виконанням зобовязань щодо повернення тіла кредиту та відсотків за користування кредитними коштами. Стосовно вимог позивача про стягнення неустойки, а саме 14146,14 дол. США (297429,71 грн.) пені та 18097,40 дол. США (380506,94 грн.) штрафу, суд зазначає наступне. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Неустойка (штраф, пеня), як передбачено ч.1\~ст. 546 ЦК України, є видом\~\~ забезпечення виконання зобов'язання. Відповідно п.9.1, 9.2 Кредитного договору, у разі порушення Позичальником строків повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, передбачено сплату Позичальником пені 0.5% від суми прострочених зобовязань за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня. \~\~Відповідно п.9.2 Кредитного договору за порушення строків повернення кредиту\~\~та/чи сплати відсотків за користування кредитом позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 25% від суми фактичної заборгованості по кредиту та/чи нарахованими процентами, визначених на дату прострочення. Згідно розрахунку\~\~позивача: - пеня за порушення строків повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом складає 14146,14 доларів США (297429,71 грн). - штраф за порушення строків повернення кредиту\~\~та/чи сплати відсотків за користування кредитом\~\~ складає 18097,40 доларів США (380506,94грн). \~\~\~\~ Так, цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. \~\~\~\~ Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). \~\~\~\~ Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України).Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). \~\~\~\~ За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. \~\~\~\~ Умовами спірного договору, передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за порушення Позичальником строків повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом ( п.п.9.1,9.2) . \~\~\~\~ У той самий час, згідно пункту 9.2 Договору передбачена сплата штрафу\~\~ теж за порушення строків повернення кредиту\~\~та/чи сплати відсотків за користування кредитом. \~\~\~\~ Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. \~\~\~\~ Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом України у цивільній справі № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року, яка відповідно до ч.1ст.360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України. З огляду на викладене позовні вимоги про стягнення з відповідачів штрафу \~в сумі 380506,94 грн. задоволенню не підлягають. Крім того, суд зазначає, що відповідно до п.9.3 кредитного договору (в редакції додаткового договору № 1 від 10.11.2014) у разі порушення позичальником умов кредитного договору, за яке згідно х розділом кредитного договору «Відповідальність сторін» встановлено відповідальність позичальника у вигляді пені та штрафу, банк має право вимагати від позичальника сплати такої неустойки у встановленому кредитним договором розмірі, а позичальник зобовязується сплатити неустойку, на яку має право банк у встановленому договором розмірі, не пізніше 7 банківських днів з дня предявлення банком відповідної вимоги. Зазначене зобовязання позичальника по сплаті неустойки набуває чинності в день отримання позичальником письмової вимоги банку про сплату неустойки. В матеріалах справи містяться листи позивача від 19.01.2015 № 10 та № 11 «Щодо виконання зобовязань за договором № 2/1/2008/840-П/928 від 25.01.2008, відповідно до яких банк вимагає від позичальника та поручителя погашення кредиту та нарахованих відсотків, а також сплати пені (штрафу) відповідно до договору, яка станом на 19.01.2015 становить 2902,24 дол. США. Доказів надсилання інших листів з вимогою про сплату неустойки за період з 16.01.2015 по 06.05.2015 позивачем суду не надано. Таким чином, відповідно до умов п. 9.3 кредитного договору, після отримання відповідачем-1 листа від 19.01.2015 у останнього виникло зобовязання щодо сплати неустойки (пені), що нарахована за період з 11.11.2014 по 15.01.2015. Крім того, посилання представника відповідача-1 про неможливість нарахування пені в іноземній валюті є обґрунтованим, оскільки відповідно до\~ст. 192 ЦК України\~законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до\~ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений\~ст.1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань»). Таким чином, максимальний розмір пені пов'язаний із розміром облікової ставки Національного банку України. Оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні. Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя\~статті 533 ЦК України). Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року №15-93 « Про систему валютного регулювання і валютного контролю»\~операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2\~статті 5 цього Декрету. Відповідно до частини другої\~статті 533 ЦК України, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. \~У пункті 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року ,,Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" роз'яснено, що у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої\~статті 533 ЦК України.\~\~ ПАТ «КБ «Надра» має право здійснювати банківські операції в іноземній валюті та здійснювати інші валютні операції на підставі ліцензії виданої Національним банком. Отже, положення ч.2\~ст.192 ЦК України, ч.3\~ст.533 ЦК України, Декрету Кабінету Міністрів України ,,Про систему валютного регулювання і валютного контролю" можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення відсотків за користування валютним кредитом та не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення пені. Як вбачається із розрахунку пені, наданого банком, розмір нарахованої боржнику пені визначався в доларах США із визначенням еквіваленту в гривнях по курсу НБУ станом на 07.05.2015 року, що відповідно до ст..\~266,\~533 ЦК України\~суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки розмір пені повинен був визначатись банком у національній валюті за кожен день прострочення із врахуванням гривневого еквіваленту по курсу НБУ станом на день прострочення, а не здійснення остаточного розрахунку заборгованості. В постанові від 02 липня 2014 року (справа №6-79 цс 14) Верховний Суд України виклав наступну правову позицію: незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобовязання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і фактичного його виконання є національна валюта України гривня. Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобовязання, передбачені, зокрема, у статті 1048 ЦК України, та при застосуванні статті 625 ЦК України. Таким чином, пеня повинна обчислюватися в гривневому еквіваленті за офіційним курсом, встановленим НБУ, за станом на кожну дату платежу, в той час як визначення позивачем розміру пені в гривневому еквіваленті на кінцеву дату розрахунку не відповідає законодавству. Отже заборгованість за пенею в межах позовної давності розраховується наступним чином: Суд погоджується і з розрахунком пені, наданим представником відповідача-1 в письмових поясненнях від 03.11.2016 року. Отже сума пені, яка підлягає стягненню з відповідача-1, з урахуванням офіційного курсу Національного банку\~ за кожен період прострочення платежу, становить 52748 грн. 79 коп. Стосовно заявлених позовних вимог до відповідача-2 (поручителя), суд зазначає наступне. За договором поруки\~\~поручитель поручається\~\~перед кредитором боржника\~\~за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання\~\~боржником (ч.1, ч.2\~\~ст. 553 ЦК України). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Як передбачено ч.1,ч.2\~ст. 554 ЦК України у разі порушення\~\~боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором\~\~як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність\~\~поручителя. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено\~\~договором поруки. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до\~\~ч.4\~\~ст. 559 ЦК України\~\~порука припиняється\~\~після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців\~\~від дня настання строку\~\~виконання основного\~\~зобов'язання\~\~не пред'явить вимоги\~\~до поручителя. Відповідно до п.5.3 договору поруки, дія договору закінчується належним виконанням позичальником взятих на себе зобовязань по кредитному договору чи виконанням поручителем своїх зобовязань, згідно з умовами цього договору. \~ \~ \~ \~Згідно правового висновку Верховного Суду України (справа № 6-53цс14) регулюючи правовідносини з припинення поруки у звязку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки\~(якщо строк основного зобовязання не встановлено або встановлено моментом предявлення вимоги), якщо кредитор не предявить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "предявлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців\~від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість предявлення кредитором\~до поручителя іншої\~письмової\~вимоги\~про\~погашення заборгованості за боржника, однак і\~в такому разі кредитор може звернутися з такою\~вимогою до суду\~протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті\~559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Так, судом встановлено, що кредитним договором передбачено погашення кредиту шляхом періодичних платежів згідно Графіку (п.п.4.1.1 кредитного договору). Позичальник вніс останній платіж на погашення основного боргу - 13.07.2012 року, на погашення заборгованості по відсоткам - 13.11.2014 року., кінцевий термін повернення кредиту 15 січня 2015 року. Проте банк з позовом до суду звернувся 26.05.2015 року, що свідчить про припинення дії зобовязань поручителя за договором поруки протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги, заявлені до поручителя [PERSON], в частині зобовязань, що виникли до 26.11.2014 року є безпідставними. Таким чином, [PERSON] солідарно відповідає за такими зобовязаннями позичальника за кредитним договором (згідно Графіку повернення кредиту): № 83 кінцевий період погашення 15.12.2014 року в сумі: 1538,28 дол. США кредит, 37,13 дол. США відсотки за кредитом, № 84 кінцевий період погашення 15.01.2015 в сумі 1556,19 дол. США кредит, 19,30 дол. США відсотки за кредитом. Відтак, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, обєктивно оцінивши досліджені письмові докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити в частині стягнення з відповідачів солідарно заборгованості за кредитом\~3094,47 дол. США; заборгованості за відсотками\~56,43 дол. США. Крім того підлягають задоволенню вимоги про стягнення з відповідача-1 заборгованості за кредитом\~ в розмірі 51763,30 дол. США (54857,77 3094,47), заборгованість по сплаті відсотків в розмірі 18879, 74 дол. США (18936,17 56,43), пені за прострочення сплати кредиту та відсотків в розмірі 52748 грн. 79 коп., в іншій частині позову слід відмовити за безпідставністю. У звязку з частковим задоволенням позову та оскільки позивач при подачі позову був звільнений від сплати судового збору, то відповідно до вимог ч.3 ст.88 ЦПК України з [PERSON] на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 3654 грн. 00 коп.

Outcome: approved