Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-24 00:00:00

01 лютого 2021 року позивач через свого представника - адвоката Ганчеву М.А. звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. В позові посилається на те, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] , де остання зареєстрована та проживає. Вказує, що за цією ж адресою 27 березня 2003 р. була зареєстрована донька позивачки - [PERSON] . Але у 2016 році вона виїхала спочатку на заробітки, а потім - на постійне місце проживання до Німеччини. З тих пір за зареєстрованим у Бердянську місцем проживання відповідачка жодного разу не з`являлась. Крім позивача та її доньки за вказаною адресою ніхто не зареєстрований. Зазначає, що відповідач не проживає в даному будинку, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, її особистих речей у будинку не має. Зауважила, що 10 грудня 2020 р. відповідач надіслала позивачці довіреність про зняття її з реєстрації за вказаною адресою. Але органом реєстрації було відмовлено у цьому, оскільки підпис на довіреності не має нотаріального посвідчення. Через всесвітню пандемію Covid-19, значну відстань між м. Вунсторф і м. Бердянськ, неможливість покинути постійне місце роботи у Німеччині, відповідач не має змоги приїхати до органу реєстрації. Також посилається на те, що реєстрація відповідача у будинку позбавляє позивача в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому об?єктом нерухомості. В судовому засіданні позивач та її представник не з`явилися, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, зазначивши, що на позовних вимог наполягають, проти заочного рішення не заперечують, позов просять задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час і місце слухання справи повідомлені належним чином, надавла заяву про розгляд справи без її участі, зазначивши, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить їх задовольнити. Тому суд у відповідності до ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. Позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується доданою до позовної заяви копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 28.09.2010 (а.с. 10). Згідно копії довідки про склад сім`ї виданої відділом реєстрації місця проживання виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області вихід № 01012 від 28.01.2021 року, вбачається, що відповідач - [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , також разом з нею за адресою [ADDRESS] зареєстрована донька позивача [PERSON] , [INFO] (а.с.11). Відповідно до ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Тому право члена сім`ї власника квартири користування цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це житло. Оскільки житлові права членів сім`ї власника житла є похідними від прав власника цієї квартири, то припинення права власності особи на квартиру припиняє право членів сім`ї на користування цією квартирою. Таким чином, лише члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом у відповідності до вимог закону. При цьому приміщення, яке вони мають право займати, визначається самим власником. Судом встановлено, що відповідач є донькою власника житла - позивача по справі. Крім того, відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Положеннями ст. 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Приймаючи до уваги викладене, аналізуючи письмові докази, зокрема заяву відповідача про визнання позовних вимог, суд вважає, що відповідач чинить перешкоди позивачу у здійсненні ним права користування та розпорядження належним йому на праві власності майном, тому зазначені перешкоди необхідно усунути шляхом визнання відповідача такими, що втратив право користування будинком.

Outcome: approved