Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

01 листопада 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилалася на те, що вона є власником квартири № 59, розташованої в будинку № 169 по вулиці Олімпійській місті Маріуполі на підставі договору дарування від 22 грудня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] 26 вересня 2008 року між нею та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, після чого [PERSON] був зареєстрований у вказаній квартирі. 26 жовтня 2016 року на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя шлюб між ними було розірвано. Проте ще до розірвання шлюбу, у травні 2015 року її колишній чоловік виїхав з міста Маріуполя до міста Орська Оренбурзької області Російської Федерації, де перебуває до теперішнього часу. Отже, більше двох років відповідач не проживає у належній їй квартирі, ніякої участі в її утриманні та сплаті комунальних послуг не приймає, ніяких речей відповідача у квартирі немає. Таким чином, вважає, що є всі підстави для визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Просила суд визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі № 59, розташованій у будинку № 169 по вулиці Олімпійській в місті Маріуполі, та стягнути з відповідача [PERSON] на її користь судові витрати у розмірі сплаченого судового збору. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги, у судове засідання не з'явилися, надавши суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності. Позовні вимоги підтримали та просили задовольнити позов повністю, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечували. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином в установленому законом порядку. Зі згоди позивача та її представника, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку про те, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 2 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що квартира № 59, розташована в будинку № 169 по вулиці Олімпійській місті Маріуполі належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору дарування від 22 грудня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON], та зареєстрованого в реєстрі за № 6746. Згідно довідки, виданої головою ОСББ «Ліга» [PERSON] за № 85-с/17 від 29 липня 2017 року, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: з 26 липня 2005 року [PERSON], [INFO], - власник, та з 15 серпня 2008 року її колишній чоловік [PERSON], [INFO]. Проте у травні 2015 року [PERSON] виїхав з міста Маріуполя на постійне місце проживання до Російської Федерації. За наданими [PERSON] відомостями, колишній чоловік постійно проживає у [INFO] РФ з травня 2015 року по цей час, працює у АТ «МК «Ормето-ЮУМЗ». Крім того, як вбачається з матеріалів справи, рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 26 жовтня 2016 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Згідно зі ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, це право є непорушним. Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. В сенсі ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до положень ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Приймаючи до уваги те, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], а відповідач [PERSON], будучи зареєстрованим у вказаній квартирі, але фактично не проживаючи у ній понад два роки, чинить позивачу перешкоди у користуванні та розпорядженні нею своєю власністю, суд вважає за можливе задовольнити позов та визнати відповідача таким, що втратив право користування даним житловим будинком. Зокрема, відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в сумі 640, 00 гривень, сплачений останньою при зверненні до суду, що підтверджується відповідною квитанцією.

Outcome: approved