Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-28 00:00:00

У червні 2014 р. до суду надійшла вищевказана заява вимоги якої мотивовані наступним. Позивачам та відповідачу у даній справі належить на праві власності квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого 20.09.1993 р. КІІ Промислово-виробничим об'єднанням «Енергія». На початку червня місяця 2014 р. у позивачів виникла необхідність продати свої частки у спірній квартирі, однак, дана дія не виявилась можливою, оскільки частка кожного зі співвласників не визначена. У попередньому судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник позов підтримали. Інші позивачі в попереднє судове засідання не з'явились, подали заяви про розгляд справи у їхню відсутність, позовні вимоги підтримали повністю. Відповідач у попередньому судовому засіданні позов визнав повністю. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 174 і 175 ЦПК України. Відповідно до частини 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» у разі визнання відповідачем (або його представником за відсутності у дорученні відповідних обмежень) позову можливе лише ухвалення рішення про задоволення позову, а не про задоволення позову частково чи про відмову в його задоволенні. Якщо для цього немає законних підстав, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує розгляд справи. Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року № 2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. З матеріалів справи не вбачається, що визнання [PERSON] даного позову порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплює право кожного на мирне володіння своїм майном. Згідно рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004 поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. З урахуванням вищевикладеного суд вважає, що даний позов заявлений з метою захисту законних інтересів позивачів та за умови визнання його відповідачем (що не суперечить закону та не порушує прав інших осіб) підлягає задоволенню.

Outcome: approved