Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-04 00:00:00

Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" в особі територіально відокремленого безбалансового відділення № 10012/021 філії - Луганського обласного управління звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області із позовом до [PERSON], яким просив змінити умови пункту 1.2. та 1.5. кредитного договору №15 від 30 серпня 2010 року щодо строку його виконання, а саме: визначити строк виконання договору моментом винесення рішення, до [PERSON], [PERSON] про стягнення з них у солідарному порядку заборгованості за кредитним договором №15 від 30 серпня 2010 року, у розмірі, який після подання заяви про збільшення позовних вимог склав у розмірі 8516 (вісім тисяч п'ятсот шістнадцять) гривень 94 (дев'яносто чотири) копійки, з яких: 4926 (чотири тисячі дев'ятсот двадцять шість) гривень 88 (вісімдесят вісім) копійок - це заборгованість із сплати процентів за користування кредитом у період з 01 квітня 2013 року по 31 березня 2014 року; 2323 (дві тисячі триста двадцять три) гривні 05 (п'ять копійок) - це заборгованість із сплати пені у зв'язку із несвоєчасним виконанням грошового зобов'язання щодо повернення частини кредиту у період з 11 квітня 2013 року по 31 березня 2014 року; 1267 (одна тисяча двісті шістдесят сім) гривень 01 (одна) копійка - це заборгованість із сплати пені у зв'язку із несвоєчасним виконанням грошового зобов'язання щодо сплати процентів за користування кредитом у період з 11 квітня 2013 року по 31 березня 2014 року, а також до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки у вигляді квартири [ADDRESS], в рахунок погашення заборгованості у розмірі 8516 (вісім тисяч п'ятсот шістнадцять) гривень 94 (дев'яносто чотири) копійки, яка утворилась за період з 01 квітня 2013 року по 31 березня 2014 року на підставі кредитного договору №15 від 30 серпня 2010 року, та встановлення способу реалізації предмета іпотеки - проведення прилюдних торгів, за початковою ціною, яка буде встановлена на підставі оцінки предмета іпотеки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності в процесі виконавчого провадження. До початку розгляду справи по суті, представник позивача разом із письмовою заявою про збільшення позовних вимог, надав документи, які підтверджують відправлення копій цієї заяви усім відповідачам за зареєстрованим у встановленому законом порядку, їх місцем проживання (а.с.109-111). Також, позивач просив стягнути з відповідачів не тільки судових збір, а й судові витрати у вигляді витрат, пов'язаних з публікацією в пресі оголошення про їх виклик (а.с.127,132-138). Про місце, день та час розгляду справи по суті, сторони повідомлялись належним чином. У судове засідання 05 травня 2014 року для розгляду справи по суті позивач і відповідачі не з'явились. Представник позивача подав заяву, якою просив розглянути справу без його участі на підставі наявних у справі доказів, а у випадку неявки відповідачів вказав, що не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення. При цьому зазначив, що правові наслідки проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення (у тому числі особливий порядок набрання таким рішенням законної сили та порядок його оскарження) йому відомий та зрозумілий, а додаткового роз'яснення цих наслідків судом не потребує (а.с.126). Відповідачі причини неявки у судове засідання не повідомили, а правом на подачу заперечень та доказів, якими вони обґрунтовуються не скористались. У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу положень частини другої статті 197 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв'язку з повторною неявкою в судове засідання відповідачів, які були належним чином повідомлені про проведення судового засідання 16 квітня 2014 року та 05 травня 2014 року (шляхом публікації оголошення про їх виклик), та від яких заяви про розгляд справи за їх відсутністю не надходили і причини неявки ними не повідомлені, а позивач не заперечив проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності позивача і відповідачів, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати, та у порядку частини п'ятої статті 209 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) занесена до журналу судового засідання. На основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, суд встановив наступні обставини, та відповідно до них визначив такі правовідносини: Тридцятого серпня 2010 року [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER]) та відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (код ЄДРПОУ: 00032129) уклали кредитний договір №15, за яким банк взяв на себе зобов'язання надати [PERSON] кредит у розмірі 30000 (тридцять тисяч) гривень, а вона взяла на себе зобов'язання прийняти, належним чином використати та повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 24% річних в порядку, на умовах та в строки визначені цим договором (а.с.8-13,23-24,113-118). У цей же день, 30 серпня 2010 року [PERSON], відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» та [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER]) уклали договір поруки, за яким [PERSON] взяв на себе зобов'язання у солідарному порядку, у повному обсязі відповісти перед вказаним банком за своєчасне та повне виконання [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором №15 від 30 серпня 2010 року, у тому числі здійснити погашення кредиту у розмірі 30000 (тридцять тисяч) гривень, сплатити проценти за його користування в розмірі 24% річних, штраф, пеню та інші платежі у розмірі, порядку та на умовах, зазначених у кредитному договорі (а.с.21-22,25-26). Також 30 серпня 2010 року, відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» та [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER]), [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER]), [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER]) уклали іпотечний договір, за яким вказані фізичні особи, з метою забезпечення належного виконання зобов'язання ((повернення кредиту у розмірі 30000 (тридцять тисяч) гривень, сплати процентів за користування кредитом у розмірі 24% річних, штрафних санкцій (неустойки, штрафу, пені) у випадку неналежного виконання зобов'язання)), що випливає з кредитного договору №15 від 30 серпня 2010 року, передали в іпотеку нерухоме майно у вигляді квартири [ADDRESS] (а.с.14-20,27-31). На підставі кредитного договору №15 від 30 серпня 2010 року, [PERSON], 30 серпня 2010 року отримала 30000 (тридцять тисяч) гривень (а.с.113-118,119). Сьомого червня 2011 року було проведено державну реєстрацію змін до установчих документів відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», у зв'язку з чим банк змінив своє найменування та організаційно-правову форму на: «публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк»» (а.с.128-130). Заочним рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 03 липня 2013 року (яке набрало законної сили 15 липня 2013 року), з [PERSON] та [PERSON] у солідарному порядку, на користь публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» стягнуто заборгованість за кредитним договором №15 від 30 серпня 2010 року, у розмірі 25447 (двадцять п'ять тисяч чотириста сорок сім) гривень 94 (дев'яносто чотири) копійки, з яких: 20528 (двадцять тисяч п'ятсот двадцять вісім) гривень 59 (п'ятдесят дев`ять) копійок - це заборгованість по кредиту (14000 - основна сума боргу за кредитом + 6528,59 - прострочена сума основного боргу за кредитом); 2777 (дві тисячі сімсот сімдесят сім) гривень 05 (п'ять) копійок - це заборгованість із сплати процентів за користування кредитом у період з 01.09.2010р. по 31.03.2013р.; 1630 (одна тисяча шістсот тридцять) гривень 85 (вісімдесят п'ять) копійок - це заборгованість із сплати пені за прострочення сплати основного боргу за кредитом у період з 01.10.2010р. по 10.04.2013р.; 511 (п'ятсот одинадцять) гривень 45 (сорок п'ять) копійок - це заборгованість із сплати пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом у період з 01.10.2010р. по 10.04.2013р. (а.с.113-118). Також, вказаним рішенням звернуто стягнення на предмет іпотеки у вигляді квартири [ADDRESS], яка належить [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рахунок погашення вказаної заборгованості шляхом продажу предмета іпотеки на публічних торгах (а.с.113-118). За даними відділу Державної виконавчої служби Рубіжанського міського управління юстиції в ході примусового виконання, публічні торги з метою реалізації вказаної квартири не проводились, жодних платежів в рахунок погашення заборгованості за кредитом, станом на 05 травня 2014 року, від боржників не надходило (а.с.120,131). Двадцять сьомого грудня 2013 року публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом, яким після збільшення розміру позовних вимог просить змінити умови кредитного договору з [PERSON] за рішенням суду, стягнути з [PERSON], [PERSON] у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором, а також звернути стягнення на предмет іпотеки, що належить [PERSON], [PERSON], [PERSON], в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором та встановити спосіб реалізації предмета іпотеки - продаж через проведення прилюдних торгів (а.с.1-4,105-108). Із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем [PERSON] виникли цивільні (зобов'язальні) правовідносини у сфері споживчого кредитування, в яких позивач виступає кредитодавцем (виконавцем послуги кредитування), а вказаний відповідач споживачем (отримувачем вказаної послуги), та в межах яких виник спір щодо права позивача, як кредитора у зобов'язанні, на отримання процентів за користування кредитом відповідачем, сплати ним пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань щодо сплати частини кредиту та процентів; а також права позивача, як сторони кредитного договору на зміну його умов за рішенням суду. Із встановлених обставин також вбачається, що між позивачем та відповідачем [PERSON] виникли цивільні (зобов'язальні) правовідносини у сфері забезпечення виконання зобов'язання, в яких позивач виступає кредитором, а вказаний відповідач поручителем, та в межах яких виник спір щодо права позивача як кредитора на отримання виконання зобов'язання боржника у повному обсязі поручителем. Разом з цим, з огляду на встановлені судом обставини, між позивачем та відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON] також виникли цивільні (зобов'язальні) правовідносини у сфері забезпечення виконання зобов'язання, в яких позивач виступає іпотекодержателем, а вказані відповідачі майновими поручителями (іпотекодавцями), та в межах яких виник спір щодо права позивача як іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору суд застосовує такі норми матеріального і процесуального права, виходячи при цьому з наступних мотивів: Відповідно до положень частини першої статті 509 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. В силу положень частини другої статті 509, пункту першого частини другої статті 11 та частини першої статті 629 ЦК України зобов'язання можуть виникати з договорів, які стають обов'язковими для виконання сторонами, що їх уклали. Виходячи з положень частини першої статті 1054 ЦК України та пунктів 22,23 частини першої статті 1, частини першої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" №1023-ХІІ від 12 травня 1991 року, договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем (банком або іншою фінансової установою) та споживачем (фізичною особою), відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими процентами. Так, тридцятого серпня 2010 року позивач та відповідач [PERSON] уклали між собою кредитний договір №15, за яким банк взяв на себе зобов'язання надати їй кредит у розмірі 30000 (тридцять тисяч) гривень, а [PERSON] взяла на себе зобов'язання повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених договором (а.с.8-13). Факт належного виконання кредитодавцем зобов'язання з видачі кредиту у розмірі 30000 (тридцять тисяч) гривень [PERSON] підтверджується заявою на видачу готівки та рішенням суду, що набрало законної сили (а.с.119, 113-118). Виходячи з положень частин першої статей 526, 529 та 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу; кредитор має право приймати від боржника виконання його обов'язку частинами, якщо це встановлено договором; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Сторони договору встановили, що кредит надається на 60 місяців з терміном остаточного погашення не пізніше 30 серпня 2015 року (пункт 1.2 кредитного договору), при цьому позичальник зобов'язується сплатити проценти у розмірі 24 % річних. Також позивач та відповідач встановили у договорі, що погашення кредиту у сумі 500 гривень та процентів за користування кредитом здійснюватиметься щомісячно (пункт 1.5. кредитного договору). Графіком платежів, сторони кредитного договору встановили конкретні строки та розміри кожної частини грошового зобов'язання позичальника і по поверненню кредиту, і по сплаті процентів (а.с.12). Відповідно до положень частини першої статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або неналежне виконання (виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання). Виходячи з розрахунку заборгованості за кредитним договором (а.с.107-108), [PERSON] не виконала взяті на себе зобов'язання із сплати процентів за користування кредитом за період з 01 квітня 2013 року по 31 березня 2014 року. У зв'язку з чим, станом на 01 квітня 2014 року у неї утворилась заборгованість із сплати процентів за користування кредитом у розмірі 4926 (чотири тисячі дев'ятсот двадцять шість) гривень 88 (вісімдесят вісім) копійок (а.с.107-108). Враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів, які б доводили зворотне, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем взятого на себе грошового зобов'язання із сплати процентів на підставі кредитного договору, а тому вважає доведеним факт порушення відповідачем [PERSON] права позивача, як кредитора у цьому зобов'язанні, на отримання процентів за користування кредитом за період з 01 квітня 2013 року по 31 березня 2014 року у розмірі 4926 (чотири тисячі дев'ятсот двадцять шість) гривень 88 (вісімдесят вісім) копійок. Відповідно до положень частини першої статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. З огляду на положення пункту третього частини першої статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до положень частини першої статті 624 цього ж кодексу, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Згідно з частиною першою статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно з частиною другою статті 551 цього ж кодексу, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Так, кредитним договором №15 від 30 серпня 2010 року, позивач та відповідач [PERSON] встановили, що за порушення взятих на себе зобов'язань по поверненню основної суми кредиту та своєчасній сплаті процентів за користування кредитом, комісійних винагород та інших платежів за цим договором, вказаний відповідач зобов'язується сплатити на користь банку пеню в розмірі 0,07% від суми несплаченого платежу за кожен день прострочення. Виходячи із розрахунку заборгованості за кредитним договором (а.с.107-108), [PERSON] взяті на себе зобов'язання по поверненню кредиту за період з 11 квітня 2013 року по 31 березня 2014 року та сплаті процентів за користування кредитом за період з 01 квітня 2013 року по 31 березня 2014 року, не виконала. У зв'язку з чим, у неї виник обов'язок сплатити пеню за несвоєчасне виконання вказаних грошових зобов'язань в розмірі 0,07% від суми кожного несплаченого платежу, за кожен день прострочки, у розмірі: 2323 (дві тисячі триста двадцять три) гривні 05 (п'ять копійок) - це заборгованість із сплати пені у зв'язку із несвоєчасним виконанням грошового зобов'язання щодо повернення частини кредиту у період з 11 квітня 2013 року по 31 березня 2014 року; 1267 (одна тисяча двісті шістдесят сім) гривень 01 (одна) копійка - це заборгованість із сплати пені у зв'язку із несвоєчасним виконанням грошового зобов'язання щодо сплати процентів за користування кредитом у період з 11 квітня 2013 року по 31 березня 2014 року, як правильно обраховано у розрахунку позивача (а.с.107-108). З огляду викладене, суд вважає, що позивач має право вимоги до відповідача [PERSON] про стягнення з неї заборгованості у розмірі 8516 (вісім тисяч п'ятсот шістнадцять) гривень 94 (дев'яносто чотири) копійки, з яких: 4926 (чотири тисячі дев'ятсот двадцять шість) гривень 88 (вісімдесят вісім) копійок - це заборгованість із сплати процентів за користування кредитом у період з 01 квітня 2013 року по 31 березня 2014 року; 2323 (дві тисячі триста двадцять три) гривні 05 (п'ять копійок) - це заборгованість із сплати пені у зв'язку із несвоєчасним виконанням грошового зобов'язання щодо повернення частини кредиту у період з 11 квітня 2013 року по 31 березня 2014 року; 1267 (одна тисяча двісті шістдесят сім) гривень 01 (одна) копійка - це заборгованість із сплати пені у зв'язку із несвоєчасним виконанням грошового зобов'язання щодо сплати процентів за користування кредитом у період з 11 квітня 2013 року по 31 березня 2014 року. Виходячи із системного тлумачення статей 546-548 ЦК України виконання основного зобов'язання у тому числі такого, що виникає із договору (а тому і кредитного зобов'язання зокрема), може забезпечуватись письмовим договором поруки. З огляду на положення статей 553 та 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку, тому у випадку порушення зобов'язання боржником, поручитель відповідає перед кредитором частково або у повному обсязі (включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків), залежно від того що передбачено договором. При цьому, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Тридцятого серпня 2010 року [PERSON], відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» та [PERSON] уклали договір поруки, за яким [PERSON] взяв на себе зобов'язання у солідарному порядку, у повному обсязі відповісти перед вказаним банком за своєчасне та повне виконання [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором №15 від 30 серпня 2010 року, у тому числі здійснити погашення кредиту у розмірі 30000 (тридцять тисяч) гривень, сплатити проценти за його користування в розмірі 24% річних, штраф, пеню та інші платежі у розмірі, порядку та на умовах, зазначених у кредитному договорі (а.с.21-22,25-26). З огляду на це та те, що в силу положень частини першої статті 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників, кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо, суд вважає матеріально-правову вимогу позивача до відповідача [PERSON] та [PERSON] про стягнення з них у солідарному порядку заборгованості за кредитним договором №15 від 30 серпня 2010 року у розмірі у розмірі 8516 (вісім тисяч п'ятсот шістнадцять) гривень 94 (дев'яносто чотири) копійки, з яких: 4926 (чотири тисячі дев'ятсот двадцять шість) гривень 88 (вісімдесят вісім) копійок - це заборгованість із сплати процентів за користування кредитом у період з 01 квітня 2013 року по 31 березня 2014 року; 2323 (дві тисячі триста двадцять три) гривні 05 (п'ять копійок) - це заборгованість із сплати пені у зв'язку із несвоєчасним виконанням грошового зобов'язання щодо повернення частини кредиту у період з 11 квітня 2013 року по 31 березня 2014 року; 1267 (одна тисяча двісті шістдесят сім) гривень 01 (одна) копійка - це заборгованість із сплати пені у зв'язку із несвоєчасним виконанням грошового зобов'язання щодо сплати процентів за користування кредитом у період з 11 квітня 2013 року по 31 березня 2014 року, обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню повністю. Розглядаючи вимоги позивача до відповідача [PERSON] про зміну умов пункту 1.2. та 1.5. кредитного договору №15 від 30 серпня 2010 року щодо строку його виконання за рішенням суду, суд виходить з наступного. Відповідно до положень частини другої статті 625 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. При цьому істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Таким чином за рішенням суду, договір може бути змінено на вимогу однієї з його сторін при настанні хоча б одного з таких випадків: істотного порушення умов договору другою стороною; у випадках, встановлених договором; у випадках, встановлених законом. Згідно з положеннями статті 10, 60, 61 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків звільнення від доказування за цим кодексом. При цьому суд, з огляду на положення частини першої статті 11 та частини другої статті 60 цього ж кодексу, розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, які подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Зважаючи на це, саме позивач зобов'язаний довести наявність хоча б однієї обставини, з якою закон пов'язує можливість зміни договору за рішенням суду, що вказані у частині другій статті 625 ЦК України. Суд змушений констатувати, що позивач не довів належними, достовірними та допустимими доказами наявність хоча б однієї обставини з тих, що передбачені у зазначеній нормі. Позивачем не доведено, що скрутне матеріальне становище відповідача та вже існуючий борг перед банком, а також запобігання подальшого нарахування процентів за користування кредитом, як мета для зміни умов договору, являються тими обставинами, з якими закон, або кредитний договір пов'язують зміну його умов. Також, позивачем не доведено наявності істотного порушення умов договору відповідачем в розумінні абзацу другого частини другої статті 651 ЦК України, та настання правового наслідку у причинному зв'язку з таким істотним порушенням, що передбачено вказаною нормою, як обставина для зміни умов кредитного договору, за рішенням суду. Отже, позивачем не доведено наявності фактів, з якими закон пов'язує реалізацію положень частини другої статті 625 ЦК України. За таких обставин, матеріально-правова вимога позивача щодо зміни умов пункту 1.2. та 1.5. кредитного договору №15 від 30 серпня 2010 року щодо строку його виконання, за рішенням суду, задоволенню не підлягає. Розглядаючи матеріально-правову вимогу позивача, що звернута до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], суд виходить з такого. Відповідно до положень частини першої статті 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно з положеннями абзацу третього частини першої статті 1, та статті 7 Закону України «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. При цьому, за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. З огляду на положення частини першої статті 3, частини першої статті 18 Закону України «Про іпотеку», іпотека може виникати на підставі договору, який укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Так, 30 серпня 2010 року, відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» та [PERSON], [PERSON], [PERSON] уклали у письмовій формі і нотаріально посвідчили іпотечний договір, за яким вказані фізичні особи, як іпотекодавці, з метою забезпечення належного виконання зобов'язання, що випливає з кредитного договору №15 від 30 серпня 2010 року, укладеного між [PERSON] та вказаним банком, передали в іпотеку нерухоме майно у вигляді квартири [ADDRESS] (а.с.14-20,27-31). Сторони договору встановили, що іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо у момент настання строку платежу зобов'язання (або відповідна його частина) не буде виконано, а також у будь-який час незалежно від настання строку платежу у випадку невиконання іпотекодавцями будь-якого з своїх обов'язків, передбачених цим договором та/або у випадку невиконання боржником своїх обов'язків передбачених кредитним договором, а рівно у випадках, якщо будь-яка з гарантій або завірень, наданих іпотекодавцями у відповідності з цим договором, виявиться (стане) недійсною (абзац перший пункту 6.1. кредитного договору). При цьому, сторони передбачили у договорі, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки будь-яким способом, не забороненим законодавством, в тому числі на підставі рішення суду (пункт 6.2. кредитного договору). Також, положеннями частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. З огляду на те що судом, встановлені випадки невиконання [PERSON] як боржником, своїх обов'язків передбачених кредитним договором №15 від 30 серпня 2010 року та факт наявності саме у позивача, як кредитора, права вимоги боргу до неї на загальну суму у розмірі 8516 (вісім тисяч п'ятсот шістнадцять) гривень 94 (дев'яносто чотири) копійки, з яких: 4926 (чотири тисячі дев'ятсот двадцять шість) гривень 88 (вісімдесят вісім) копійок - це заборгованість із сплати процентів за користування кредитом у період з 01 квітня 2013 року по 31 березня 2014 року; 2323 (дві тисячі триста двадцять три) гривні 05 (п'ять копійок) - це заборгованість із сплати пені у зв'язку із несвоєчасним виконанням грошового зобов'язання щодо повернення частини кредиту у період з 11 квітня 2013 року по 31 березня 2014 року; 1267 (одна тисяча двісті шістдесят сім) гривень 01 (одна) копійка - це заборгованість із сплати пені у зв'язку із несвоєчасним виконанням грошового зобов'язання щодо сплати процентів за користування кредитом у період з 11 квітня 2013 року по 31 березня 2014 року, суд вважає, що позивач має право звернути стягнення на квартиру [ADDRESS], в рахунок погашення вказаної заборгованості [PERSON]. При цьому, способом реалізації права позивача на звернення стягнення на предмет іпотеки слід визнати проведення прилюдних торгів, із встановленням початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначені на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позивних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З огляду на те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 458 (чотириста п'ятдесят вісім) гривень 80 (вісімдесят) копійок та витрат, що пов'язані з публікацією оголошення про виклик відповідачів у розмірі 388 (триста вісімдесят вісім) гривень 80 (вісімдесят) копійок, які понесені позивачем по цій справі, суд вважає документально підтвердженими (а.с.36,123,132-138), і такими, що у загальному розмірі складають 847 (вісімсот сорок сім) гривень 60 (шістдесят) копійок, вони підлягають стягненню на користь позивача тільки у розмірі 635 (шістсот тридцять п'ять) гривень 70 (сімдесят) копійок, як суми що є пропорційною до задоволених вимог. При чому стягненню, вказана сума підлягає з кожного відповідача окремо та пропорційно, тобто по 127 (сто двадцять сім) гривень 14 (чотирнадцять) копійок, з кожного.

Outcome: partial