Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-22 00:00:00

01 квітня 2013 року позивач звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до Публічного акціонерного товариства «[PERSON] Аваль», третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - [PERSON] про визнання недійсною умови договору. В обґрунтування позову позивач зазначила, що 26.06.2007 року між нею та Відкритим акціонерним товариством «[PERSON] Аваль» в особі начальника 10-го відділення Одеської обласної дирекції був укладений кредитний договір № 014/0010/85/77414. Розділ 10 кредитного договору встановлює відповідальність сторін за договором, яка передбачає стягнення пені з позивача, як позичальника, за порушення строків повернення кредитної заборгованості, процентів та комісій.Відповідно до підпункту 12.4. кредитного договору №014/0010/85/77414 від 26.062007 року, до всіх правовідносин, повязаних з укладанням та виконанням цього договору, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки. Позивач вважає, що зміст зазначеного підпункту кредитного договору є несправедливим, таким що порушує її права споживача шляхом їх погіршення, в порівнянні із звичайними (загальними) нормами права та ділового обігу, та встановлює додаткову відповідальність споживача, шляхом збільшення строку спеціальної позовної давності, що суттєво порушує її права та законні інтереси, та у звязку з чим вона змушена звернутись до суду із зазначеним позовом. Позивач просила суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним умови підпункту 12.4. кредитного договору № 014/0010/85/77414 від 26 червня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «[PERSON] Аваль» та [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та просив суд задовольнити позовну заяву із підстав, викладених у заяві та зафіксованих технічними засобами судового засідання. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, проти його задоволення заперечував, просив відмовити [PERSON]в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, із підстав, викладених у письмових запереченнях проти позову, та зафіксованих технічними засобами судового засідання. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - [PERSON] у судове засідання не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила Вислухавши думку сторін, дослідивши всі матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 05.06.2007 року [PERSON] звернулась до Відкритого акціонерного товариством «[PERSON] Аваль» з письмовою заявою про надання кредиту. На підставі цієї заяви та інших наданих документів, у відповідності з умовами кредитування та вимогами цивільного законодавства укладено кредитний договір №014/0010/85/77414від 26 червня 2007 року між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством „[PERSON] Аваль в особі начальника 10-го відділення Одеської обласної дирекції Відкритого акціонерного товариства „[PERSON] Аваль [PERSON] був укладений кредитний договір. Відповідно п. 8.1, 8.2, 8.3 Кредитного договору №014/0010/85/77414від 26 червня 2007 року при одержані кредиту [PERSON] усвідомлювала та гарантувала, що умови кредитного договору для неї зрозумілі, відповідають її інтересам, є розумними та справедливими. Було погоджено, що з укладанням кредитного договору Сторони досягли згоди з усіх його істотних умов та не існує будь-яких умов, які можуть бути істотними та необхідними за змістом договору. [PERSON] із підписанням зазначеного договору засвідчила, що всі ризики, пов'язані з істотною зміною обставин, з яких вона виходила при укладанні кредитного договору, вона приймає на себе. У разі зміни курсу іноземної валюти /валюти кредиту/ відносно національної грошової одиниці України, всі валютні ризики несе позичальник. З підписанням договору, Позичальник свідчить, що йому розтлумачено /зрозуміло/ та він згоден, що зміна курсу іноземної валюти відносно національної грошової одиниці України може привести до значних збитків та погіршення фінансового стану Позичальника. Кредитний договір оформлено в письмовій формі, підписано сторонами, що свідчить про те, що сторонами досягнуто згоди з істотних умов договору. Статтею 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Крім того відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Всі умови договору з моменту його укладення стають однаково обовязковими для виконання сторонами. З вищенаведеного випливає, що [PERSON] та відповідач, підписавши кредитний договір встановили факт досягнення згоди між собою, щодо всіх істотних умов кредитного договору. Відповідно до ч.3 ст. 3 та ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності складається у письмовій формі. Так, кредитним договором /п. 12.4/, умови якого позивач просить визнати недійсними, передбачено, що до всіх правовідносин, повязаних з укладенням та виконанням цього договору, застосовується строк позовної давності строк тривалістю у три роки. Насамперед, в своїй позовній заяві позивач не надала жодних доказів щодо позбавлення позивача ознайомитися із спірним пунктом Кредитного договору №014/0010/85/77414 від 26 червня 2007 року . Проте, у судовому засіданні встановлено, що сторонами досягнуто згоди з істотних умов договору. Окрім зазначено, позивачем 26 червня 2007 року та 17 квітня 2009 року укладались із відповідачем [PERSON] угода №1 та [PERSON] угода №2 до Кредитного договору №014/0010/85/77414 від 26 червня 2007 року. Разом із тим згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси, у спосіб, визначений законами України. Таким чином, захист цивільних справ - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Під способом захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав. Загальних перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України. Як правило, суб'єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів \~можуть бути, зокрема визнання права. Пунктом 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст. 11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Критерії порушенням прав споживачів, визначені ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якої крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: 1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав'язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач;5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу. Статті 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачають різні взаємовиключні підстави визнання угод недійсними. Аналізуючи норму ст. 18 цього Закону, можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. За змістом чч. 5, 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому. Відповідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про захист прав споживачів, шляхом визнання окремого положення договору недійсним, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні у зв'язку з чим в задоволенні позову слід відмовити.\~\~ На підставі \~викладеного,

Outcome: dismissed