Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-19 00:00:00

У вересні 2015 року [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (далі - ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюсу»), приватного нотаріуса Київського округу Суперфін Бориса Михайловича, публічного акціонерного товариства «Сведбанк» (далі - ПАТ «Сведбанк») про визнання договору факторингу, договору відступлення прав за іпотечними договорами частково недійсними та відновлення попереднього становища. Заявлені позовні вимоги обґрунтовував тим, що 13 червня 2008 року між Позивачем та Закритим акціонерним товариством «Сведбанк Інвест» укладений кредитний договір № 1218-Ф, за яким було відкрито кредитну лінію на 300 000 доларів США. На забезпечення кредитного договору укладено іпотечний договір № 1218-Ф/IП-1 від 13.06.2008 року. Відповідно до вимоги від 24.02.2015 року, направленої на адресу Позивача від ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» зазначено, що 28 листопада 2012 року ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» уклало договір факторингу № 15 з ПАТ «Сведбанк», правонаступником Відкритого акціонерного товариства «Сведбанк», яке в свою чергу стало правонаступником Акціонерного комерційного банку «ТАС - Комерцбанк», на підставі якого набуло право вимоги заборгованості Позивача за кредитним договором 1218-ф від 18.06.2008 року. Також зазначено, що укладено договір про відступлення прав за іпотечними договорами, посвідчених 28.11.2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О. за реєстровим № 6970, відступлене право вимоги за іпотечним договором № 1218-Ф/IП, посвідченого 13 червня 2008 року Івановою С.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим номером 3695. Як зазначив Позивач, його під психологічним тиском змусили написати заяви про визнання своєї заборгованості по кредитному договору № 1218-ф від 13.06.2008 року, а також право ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» набути право власності на предмет іпотеки по іпотечному договору № 1218-Ф/IП-1 від 13.06.2008 року, яким забезпечено кредитним договір № 1218-Ф від 13.06.2008 року, а саме: на земельну ділянку площею 0,124 га, розташованою за адресою: [ADDRESS] та домоволодіння [NUMBER], житловою площею 120,2 кв.м., загальною площею - 416,6 кв.м. в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку». За заявою Позивача останнім надано згоду на продаж належної йому земельної ділянки та домоволодіння будь-якій третій особі та або прийняття Відповідачем у власність земельної ділянки площею 0,124 га, розташованою за адресою: [ADDRESS] та домоволодіння [NUMBER], житловою площею 120,2 кв.м., загальною площею - 416,6 кв.м. Позивач зазначив, що вищезазначений іпотечний договір № 1218-Ф не надавав право іпотекодержателю оформити право власності на себе, оскільки в договорі відсутнє відповідне застереження в розумінні ст. 37 Закону України «Про іпотеку», яке б надавало право вчиняти такі дії. Заяви від 18.03.2015 року зареєстровані за номерами 3824 та 3823 не можна вважати змінами до іпотечного договору. Також Позивачем було зазначено, що 10 вересня 2015 року в будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] невідомі особи силовими методами вручили [PERSON] вручили вимогу про виселення від 09.09.2015 року та змінили вхідні замки. Свої вимоги мотивували тим, що Відповідач є власником будинку. Пообіцявши надати Позивачу можливість забрати речі у разі, якщо він підпише заяву про відсутність до них претензій та ще деякі документи. Після підписання паперів допустили у будинок на незначний час. Сім'я Позивача не змогла зібрати всі речі. Представника Позивача та понятих не було допущено до будинку для з'ясування обставин. На думку Позивача, нотаріус провівши реєстрацію права власності на ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» не перевірив чи є правові підстави для такої реєстрації та не перевірив, чи набуло право вимоги за договорами вищезазначене товариство. Також, [PERSON] вважає, що право вимоги за іпотечним договором до ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» не перейшло, оскільки в договорі про передачу прав за іпотечним договором від 28 листопада 2012 року за реєстровим номером 6970, оскільки у п.1.2. даного договору зазначено, що перелік іпотечних договорів наведено у додатку № 1 до договору, однак зазначений додаток надано не було. Також не надано документи про оплату договору відступлення права вимоги від ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» до ПАТ «Сведбанк». Відсутнє підтвердження всього ланцюга переходу права вимоги за зобов'язаннями від ЗАТ «Сведбанк Інвест» до ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс». Істотною умовою договору відступлення вимоги буде і умова про компенсацію первинному кредитору вартості переданих прав і плата новому кредитору. Такого підтвердження Відповідач не надав. Позивач зазначив, що між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та АТ «Сведбанк» укладено договорі про відступлення права вимоги за валютним кредитом. ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» є фінансовою установою, яка внесена до державного реєстру фінансових установ та надає такий вид фінансових послуг як послуги з факторингу. Проаналізувавши в позовній заяві відповідні правові норми, [PERSON] зазначив, що інші, ніж банки, фінансові установи (юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг та яка внесена до відповідного реєстру в порядку, встановленому законом) можуть бути фактором за умови, що право на надання цієї фінансової послуги встановлено законами про діяльність відповідної фінансової установи та нормативно-правовими актами державних органів, які здійснюють регулювання ринків фінансових послуг. Для здійснення фінансовими установами факторингових операцій, що є валютними, останні повинні мати генеральну валютну ліцензію Національного Банку України, яка надається їм згідно з Положенням про порядок надання небанківським фінансовим установам, національному оператору поштового зв'язку генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій, яке затверджене постановою Правління Національного Банку України від 09 серпня 2002 року за № 297. Визнання правочину недійсним є наслідок його вчинення з порушенням закону та підзаконних актів України. Оскільки, на думку Позивача, договір про відступлення права вимоги від 28.11.2012 року (№ 6970) за іпотечними договорами є похідним від договору факторингу, то і він є недійсним. Позивач просив суд відновити становище, яке існувало до порушення та скасувати реєстраційний запис 10949900 від 27.08.2015 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності; визнати договір факторингу № 15 від 28.11.2015 року недійсним в частині передачі товариству з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс» права вимоги за кредитним договором № 1218/Ф від 13.06.2008 року, укладеним між публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», відповідно до Додатку № 1 до договору факторингу від 28 листопада 2012 року; визнати недійсним договір відступлення прав за іпотечними договорами реєстраційний номер 6970 від 28.11.2012 року в частині відступлення права вимоги за іпотечним договором № 1218-Ф/ІП-1 від 13.06.2008 року, який укладений між публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс». В судовому засіданні представник Позивача підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі. Представник товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» заперечувала проти задоволення позову. Приватний нотаріус Київського округу Суперфін Борис Михайлович та представник публічного акціонерного товариства «Сведбанк» в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чино, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення, причини їх неявки в засідання суду не відомі. Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. У ст. 3 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Як встановлено в судовому засіданні, 13 червня 2008 року між Позивачем та Закритим акціонерним товариством «Сведбанк Інвест» укладений кредитний договір № 1218-Ф, за яким було відкрито кредитну лінію на 300 000 доларів США. На забезпечення кредитного договору укладено іпотечний договір № 1218-Ф/IП-1 від 13.06.2008 року. Відповідно до 1.1. вищезазначеного іпотечного договору іпотекодавець ([PERSON]), як боржник, передає, а Іптекодержатель (закрите акціонерне товариство «Сведбанк Інвест») приймає у іпотеку (забезпечення виконання зобов'язань нерухомим майном) предмет іпотеки, визначений розділом 2 іпотечного договору, на забезпечення наступних зобов'язань позичальника, що випливають із кредитного договору від 13 червня 2008 року № 1218-Ф, який укладено між закритим акціонерним товариством «Сведбанк Інвест», код із ЄДРПОУ 21658672 (кредитодавець), та гр. [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER] (позичальник), та згідно з яким кредитодавець надає позичальнику право користування кредитом (кредитними траншами) у доларах США (валюта кредиту), що надаються кредитодавцем для цілей на споживчі потреби в межах кредитної лінії, що відновлюється, з загальним лімітом заборгованості 300 000,00 (триста тисяч, 00) доларів США під проценти на строк до двадцятого червня дві тисячі тринадцятого року включно. Згідно п. 2.1. (пп. 2.1.1., пп. 2.1.2) іпотечного договору предметом іпотеки є земельна ділянка площею 0,124 га, розташована в [ADDRESS], яка належить іпотекодавцю на праві власності на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 21 березня 1998 року Петрівською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області й зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за [NUMBER], цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку та домоволодіння [NUMBER] ([NUMBER]) житловою площею 120,2 кв.м., загальною площею 416,6 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS], що належить іпотекодавцю на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно (серія [NUMBER]), виданого 29 жовтня 2003 року виконкомом Петрівської сільської ради на підставі рішення виконкому Петрівської сільської ради від 24 жовтня 2003 року за № 118/2, зареєстрованого Києво-Святошинським бюро технічної інвентаризації 31 жовтня 2003 року за реєстраційним № 3230066 (витяг № 1875779). 28 листопада 2012 року ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» уклало договір факторингу № 15 з ПАТ «Сведбанк», правонаступником Відкритого акціонерного товариства «Сведбанк», яке в свою чергу стало правонаступником Акціонерного комерційного банку «ТАС - Комерцбанк», на підставі якого набуло право вимоги заборгованості Позивача за кредитним договором 1218-ф від 18.06.2008 року. Також зазначено, що укладено договір про відступлення прав за іпотечними договорами, посвідчених 28.11.2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О. за реєстровим № 6970, відступлене право вимоги за іпотечним договором № 1218-Ф/IП, посвідченого 13 червня 2008 року Івановою С.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим номером 3695. Згідно з абзацом 1 ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до п.1.1 та 1.3 договору відступлення прав за іпотечними договорами, відповідно до статті 24 Закону України від 5 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку» та умов цього договору, сторони домовились, що разом з відступленням прав вимоги заборгованостей по кредитних договорах від боржників, що здійснюється на підставі договору факторингу від 28 листопада 2012 року № 15, укладеного між сторонами, одночасно відступаються права вимоги за іпотечними договорами, які визначені цим договором; з моменту набуття чинності цим договором до нового іпотекодержателя переходять усі права і зобов'язання первісного іпотекодержателя як сторони, що іменується «іпотекодержатель» у зобов'язаннях, які виникли на підставі іпотечних договорів, в обсязі і на умовах, що існують на момент набрання чинності цим договором. Відповідно до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Таким чином, відступлення права вимоги є договірною передачею зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредиторові у випадках, встановлених законом. Відповідно до вимог ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. 28.10.2013 року ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» повідомила [PERSON] про відступлення ПАТ «Сведбанк» на користь ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» право вимоги заборгованості (включаючи суму наданого кредиту, відсотки нараховані банком за користування кредитом, комісії, штрафні санкції) по кредитному договору 1218-Ф від та 13.06.20008 року та перехід прав іпотекодержателя за договором відступлення права за іпотечними договормаи від 28.11.2012 року, що підтверджується копією листа від 28.10.2013 року за вих. № 675. Як вбачається із копії листа від ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» від 24.02.2015 року за № 11.2618-511499, останнє, у зв'язку із укладенням вищезазначених договору факторингу та договору про відступлення прав за іпотечними договорами вимагало від [PERSON] усунути порушення кредитного договору та оплатити на користь ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» грошові кошти, а саме: заборгованість за кредитом - 238 130,10 USD, що за офіційним курсом НБУ станом на 23.02.2015 року складає 6 750 512,07 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом - 22 846,31 USD, що за офіційним курсом НБУ станом на 23.02.2015 року складає 647 647,20 грн. Також [PERSON] було повідомлено, що у випадку невиконання цієї вимоги ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Відповідно до п.4.2.й вищезазначеного іпотечного договору одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки є передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Враховуючи непогашену заборгованість за кредитним договором, ТОВ «Факторингова компанія «Вектр Плюс» обрало порядок звернення стягнення на Предмет іпотеки в межах, передбачених іпотечним договором, а саме шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язання по кредитному договору в порядку, встановленому законодавством України ( статтею 37 Закону України «Про іпотеку»). Згідно з п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитним правовідносин» від 30.03.2012 року, з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цим норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом. [PERSON], підписуючи іпотечний договір погодив всі умови, які викладені в договорі; підтвердив свою згоду на передачу у власність іпотекодержателю Предмета іпотеки та засвідчив, що він надає право власності на Предмет іпотеки до Іпотекодержателя (придбання Предмета іпотеки у власність) у випадку виникнення у Іпотекодержателя права звернення стягнення на Предмет іпотеки, відповідно до умов цього Договору та вимог чинного законодавства України, у зв'язку із чим ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» правомірно набула право власності на нерухоме майно. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч.1 ст.215 ЦК України). Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. За правилами ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадкахфізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право можуть мати особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Враховуючи презумпцію правомірності правочину, Позивачем та його представником не доведено, неправомірність дій та невиконання вимог законодавства ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ПАТ «Сведбанк» у зв'язку з чим відсутні підстави для визнання спірних договорів частково недійсними. Суд вважає безпідставними обґрунтування позовної заяви те, що у спірному договорі факторингу не вказано плату за даний договір, оскільки згідно п.2.1 даного договору банк відповідно до умов даного договору відступає фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, зазначених у реєстрі заборгованості боржників, право на вимогу якої належить банку на підставі документації, а фактор шляхом надання фінансової послуги банку набуває права вимоги такої заборгованості від боржників та передає банку за плату грошові кошти в розпорядження у розмірі, що становить ціну продажута в порядку, передбаченому даним договором. Також, враховуючи положення Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» є безпідставними вимоги щодо наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу. З огляду на вищенаведене, відповідно до ст.ст. 15, 16, 203, 512, 514, 516, 1077 Цивільного кодексу України, п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитним правовідносин» від 30.03.2012 року, ст. 37 Закону України «Про іпотеку» та

Outcome: dismissed