Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-26 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» в особі представника Сафіра Ф.О. звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі-відповідача) про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір №б/н від 29.08.2011 року, відповідно до якого останній було надано кредит в сумі 7 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак, [PERSON] не здійснює платежів в рахунок погашення суми кредиту та відсотків, чим порушує взяті на себе зобов'язання. Внаслідок чого станом на 31.10.2014 року утворилась заборгованість у розмірі - 15323,55 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідача на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 29.08.2011 року в сумі 15323,55 грн., з яких: - 7099,54 грн. заборгованість за кредитом; - 5718,13 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; - 1300,00 заборгованість з комісії за користування кредитом; - 500 грн. штраф (фіксована частина); - 705,88 грн. штраф (процентна складова). У судове засідання представник позивача не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. У судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнала частково, крім заборгованості по процентам за користування кредитом, заявила клопотання про застосування наслідків пропуску строку позовної давності в частині стягнення штрафу. Суд, заслухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що між позивачем - Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №б/н від 29.08.2011 року, відповідно до якого останній було надано кредит в сумі 7 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до «Умов та правил надання банківських послуг» (п. 2.1.1.2.3), затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року клієнт надає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Підписання кредитного договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розмірі Кредитного ліміту, встановленого Банком. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Згідно із п. 2.1.1.12.6 «Умов та правил надання банківських послуг» банк нараховує відсотки за користування кредитом у розмірі, встановленому «Тарифами банку», з розрахунку 360 календарних днів на рік. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 «Умов та правил надання банківських послуг» - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Згідно п. 2.1.1.5.6 «Умов та правил надання банківських послуг» - у разі невиконання зобов'язань за Договором, на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати Винагороди банку. Відповідно до п. 1.1.2.7 «Умов та правил надання банківських послуг» власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту. Згідно із п. 2.1.1.7.6 «Умов та правил надання банківських послуг» при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Відповідно до п. 1.1.7.12 «Умов та правил надання банківських послуг» договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Згідно із п. 2.1.1.12.9 «Умов та правил надання банківських послуг» боржник доручає списувати з будь-якого рахунку відкритого в банку зокрема з карткового рахунку грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов'язань. Відповідно до п. 1.1.2.4. «Умов та правил надання банківських послуг» за незгодою зі зміною правил та/або «тарифів банку», які викладені на банківському сайті, позичальник зобов'язується надати банку письмову заяву про розірвання цього договору та погасити виниклу перед банком заборгованість. Згідно із п. 1.1.3.2.3«Умов та правил надання банківських послуг» банк має право на зміну тарифів, які викладені на банківському сайті, а також інших умов обслуговування рахунків. Відповідно до п. 2.1.1.12.11 «Умов та правил надання банківських послуг» банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань і цілому або у встановленої банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов'язків за цим договором. Згідно із п. 1.1.3.2.2 «Умов та правил надання банківських послуг» у разі порушення власником або довіреною особою вимог діючого законодавства України та/або умов даного договору та/або у разі виникнення овердрафту банк має право призупинити здійснення розрахунків по карті та /або визнати карту недійсною до моменту усунення порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових обов'язків в цілому або у встановленою банком часткою у разі невиконання власником або довіреною особою власника своїх боргових обов'язків та інших обов'язків за цим договором. Відповідач не здійснює платежів в рахунок погашення суми кредиту та відсотків, чим порушує взяті на себе зобов'язання. Внаслідок чого станом на 31.10.2014 року утворилась заборгованість у розмірі - 15323,55 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідача на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 29.08.2011 року в сумі 15323,55 грн., з яких: - 7099,54 грн. заборгованість за кредитом; - 5718,13 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; - 1300,00 заборгованість з комісії за користування кредитом; - 500 грн. штраф (фіксована частина); - 705,88 грн. штраф (процентна складова). Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються нормами цивільного законодавства у сфері кредитних зобов'язань. Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, установлених ст.11 цього кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч.2 ст.509 ЦК). Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч.1 ст.598 ЦК). За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК). Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови, якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Таким чином, оскільки судом встановлено, що відповідач належним чином свої зобов'язання за кредитним договором не виконує, у позивача виникло право звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості. Стосовно заявленої суми штрафу, як вбачається з розрахунку заборгованості за договором б/н від 29.08.2011 року, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], станом на 31.10.2014 року (а.с. 6-7) та заяви відповідача про застосування строку позовної давності, договірні зобов'язання відповідач припинив виконувати 26.03.2013 року. Позивач із даним позовом звернувся до суду 10.12.2014 року (а.с.2). Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За наявності вказаних обставин суд вважає, що у задоволенні вимог позивача стосовно стягнення штрафу слід відмовити, оскільки позивачем пропущено річний строк для звернення із даною вимогою, а позивачем подано заяву про застосування наслідків пропуску строку давності за цією вимогою. Крім того, у позовній заяві та письмових поясненнях позивачем не доведено підстави та розміру нарахування «комісії», не надано жодного доказу обґрунтованості стягнення «комісії». Так, відповідно до положень ст. 549 ЦК України комісія не являється штрафною санкцією чи неустойкою, оскільки чинним законодавством передбачено два види таких санкцій - штраф і пеня. Водночас відповідно до ст. 1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента. Позивачем не надано доказів того, що відповідач доручала йому здійснити будь-які правочини від її імені, та не надано доказів, що ним були вчинені будь-які дії на користь позивача. Статтями 10, 58, 59 та 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. За таких обставин, суд вважає, що позивач не довів належними та допустимими доказами обґрунтованості своїх вимог стосовно стягнення пені. Стосовно заяви відповідача щодо відмови у задоволенні позову в частині стягнення процентів то суд констатує, що у суду відсутні правові підстави для задоволення цієї заяви. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] підлягає частковому задоволенню та з відповідача підлягає стягненню заборгованість у розмірі: 7099,54 грн. заборгованість за кредитом, 5718,13 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом. Відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача витрати позивача по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме: 243 грн. 60 коп. На підставах вищевказаного, ст. ст. 525, 526, 530, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial