Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-27 00:00:00

У травні 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 24.07.2006 року в загальній сумі 13 342 грн. 41 коп., а також судових витрат. Вимоги мотивувало тим, що відповідачем порушено умови зазначеного договору в частині своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків за його користування, а тому, окрім основної заборгованості за кредитом просило стягнути проценти та штраф, що є предметом позовних вимог. Рішенням Новогород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 08 серпня 2017 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено. В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» ставило питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення процентів та штрафу в межах позовної давності та ухвалення у вказаній частині нового рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права. Банк зазначав, що оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, то, у відповідності до положень ст. 1048 ЦК України, проценти за кредитом та штраф підлягають стягненню з відповідача у межах строку позовної давності. В запереченні [PERSON] просила апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без зміни, мотивуючи вказану позицію його законністю та обґрунтованістю. Заслухавши доповідь судді апеляційного суду,пояснення представника позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ПАТ КБ «Приватбанк» підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення з [PERSON] заборгованості за вказаним кредитним договором, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем було пропущено строк позовної давності, оскільки з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 24.07.2006 року позивач звернувся лише 29.05.2017 року, в той час, коли останній платіж на виконання своїх кредитних зобовязань відповідач здійснила 12.02.2009 року. Проте, апеляційний суд не в повній мірі погоджується з таким висновком суду, оскільки частково він суперечить положеннями цивільного законодавства та матеріалам справи, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до кредитного договору, укладеного 24.07.2006 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], остання отримала кредит у сумі 1800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% річних та з кінцевим терміном повернення кредитних коштів, який відповідає строку дії кредитної картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Зобовязання за кредитним договором ЗАТ КБ «Приватбанк» було виконано, [PERSON] належним чином зобовязання не виконувала, у звязку з чим, станом на 30.04.2017 року утворилась заборгованість в сумі 13 342 грн. 41коп., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 1881 грн. 28 коп.., заборгованості за процентами в сумі 10 349 грн. 59 коп., а також штрафу, що складається з 500 грн.(фіксована частина) та 611 грн. 54 коп. (процентна складова). Згідно пункту 6.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобовязаний погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Відповідно до пункту 6.6 Умов та правил надання банківських послуг, клієнт зобовязаний у разі невиконання зобовязань за Договором, на вимогу Банку виконати зобовязання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту) та оплатити Винагороду Банку. Крім того, пунктом 8.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Встановлено, що останній платіж за кредитним договором [PERSON] здійснила 12.02.2009 року (а.с. 3 зворот), після чого щомісячні виплати заборгованості за кредитним договором припинила і до дня звернення до суду з позовом не здійснювала. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Визначення поняття зобовязання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Якщо в зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобовязання" (статті 530, 631 ЦК України). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Відповідно до частини пятої статті 261 ЦК України за зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно). Зважаючи на те, що відповідач здійснила останній платіж за кредитним договором 12 лютого 2009 року, з наступного за вказаною датою дня почався перебіг позовної давності, однак банк звернувся до суду з зазначеним позовом лише 29 травня 2017 року, тобто зі спливом строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем. Разом із тим, за змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статті 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом та неустойка підлягають стягненню з відповідача у межах строку позовної давності. Таку правову позицію викладено Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 у справі №6-249цс15, а тому, відповідно до приписів ст. 360-7 ЦПК України, вона є обовязковою для застосування для всіх судів України. Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов до передчасного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення процентів та штрафу, оскільки у разі неповернення грошових коштів у належному розмірі, проценти за кредитом та неустойка підлягають стягненню в межах строку позовної давності відповідно до положень ч. 1 ст. 1048, ст. 611 ЦК України. З матеріалів справи встановлено, що позивач звернувся з позовом до суду 29.05.2017 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції канцелярії суду першої інстанції. Згідно наданого банком розрахунку встановлено, що в межах трирічного строку позовної давності у період з 30.05.2014 року по 30.04.2017 року з відповідача підлягають стягненню проценти за користування кредитними коштами у сумі 3 898 грн. 01 коп., а також штраф за порушення умов зобовязання в межах річного строку у сумі 1111 грн. 54 коп. Оскільки під час розгляду даної справи судом першої інстанції зазначені обставини не знайшли належної правової оцінки та судом не було враховано приписи ст. 599, 611, 1048 ЦК України, судове рішення підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення процентів за користування кредитом за період з 30.05.2014 року по 30.04.2017 року та штрафу, з ухваленням апеляційним судом в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк». З огляду на зазначені обставини, на підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» пропорційно до розміру задоволених позовних вимог підлягають стягненню судові витрати, понесені банком на сплату судового збору при зверненні до судів першої та апеляційної інстанцій в сумі 1261 грн 68 коп..

Outcome: approved