Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Еталон» (надалі - «Еталон») звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів в порядку регресу. В позовній заяві покликаються на ту обставину, що 16 грудня 2011 року о 19 год 20 хв в м. Володимир - Волинський по вул. Шухевича сталася дорожньо-транспортна пригода за участю двох транспортних засобів: автомобіля «Тойота Прадо» д.н. [NUMBER]. яким керував відповідач [PERSON] та який знаходиться у його володінні, та автомобіля «Шкода Супер В» д.н. [NUMBER], яким керував [PERSON] та який знаходиться у володінні [PERSON]. Внаслідок зазначеного ДТП автомобіль «Шкода Супер В» отримав механічні пошкодження. На момент ДТП між сторонами по справі був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 27.10.2011р. № АА/6763313, за яким позивач застрахував цивільну відповідальність відповідача перед третіми особами, при використанні транспортного засобу «Тойота Прадо» д.н. [NUMBER]. 06 лютого 2012 року [PERSON] звернулася до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. В той же день аварійним комісаром [PERSON] проведено огляд транспортного засобу «Шкода Супер В» д.н. [NUMBER] та складено акт огляду транспортного засобу. 04.01.2012 року суб'єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] проведено оцінку автомобіля «Шкода Супер В» д.н. [NUMBER] стосовно вартості матеріального збитку, завданого заявникові в результаті пошкодження транспортного засобу та зроблений звіт № 2012/1473. На підставі вказаного Страхового акта та заяви [PERSON], позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 2 378 грн.10 коп. 16 жовтня 2010 року відповідача [PERSON]. було направлено на медичний огляд з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного сп'яніння та був виданий Висновок № 1103. Володимир - Волинським міським судом Волинської області були розглянуті матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли від ВДАІ з обслуговування при УДАЇ ГУМВС України в Волинській області та відповідача [PERSON] було визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди внаслідок порушення Правил дорожнього руху України за ст. 124 КпАП України. Таким чином, особою, відповідальною за завдані потерпілому збитки, у даному випадку є відповідач. Зазначають, що відповідачем вчасно не було повідомлено позивача про настання страхового випадку у строки, передбачені ст.33 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". 07 лютого 2014 року позивач звернувся до відповідача з листом № 92 ЕТ з вимогою сплатити борг, на яку відповідач жодним чином не відреагував, вказаної суми заборгованості до цього часу не сплатив. Просять стягнути з [PERSON] на користь позивача суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 2 378 грн. 10 коп. та судові витрати. В судове засідання для участі у розгляді справи позивач свого представника не направив, подав суду заяву про розгляд справи у їх відсутності. В своїх письмових поясненнях суду додатково повідомляють, що повідомлення про ДТП є в компетенції винуватця ДТП, а тому він повинен вжити всіх заходів для достовірного повідомлення. Також припускають, що [PERSON] спілкувався з відповідачем, але не надав цьому належного значення, адже таке повідомлення лежить саме на відповідачу і саме відповідач повинен переконатися, що страхова компанія, в якій він застрахував свій автотранспорт, є достовірно повідомлена про наслідки ДТП. Також вважають, що попередня редакція Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" в частині повідомлення про ДТП не чітко викладена, наслідком чого сторони можуть маніпулювати фактами, що в свою чергу може призвести до ухвалення неправильного рішення. Зазначене дає правові підстави вважати вищевказану норму реальною прогалиною в законі. ІІри цьому покликаються на нову редакцію Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Представник відповідача [PERSON] позов не визнав, суду пояснив, що після ДТП у відповідача було відібрано аналіз крові і він був відпущений додому. Постановою Володимир-Волинського міського суду від 17 січня 2012 року провадження у справі про притягнення відповідача [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 130 ч. 1 КУпАП було закрито у зв'язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення, а отже та обставина, що відповідач скоїв ДТП у стані алкогольного сп'яніння не відповідає дійсності. Обгрунтовуючи вимоги про стягнення в порядку регресу страхового відшкодування, позивач посилається у своєму позові на те, що відповідач не повідомив позивача про настання ДТП у передбачені Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строки, оскільки після ДТП відповідачем було повідомлено страхового агента позивача [PERSON] Оскільки відповідач є власником декількох автомобілів і всі автомобілі страхує у позивача. Всі страхові поліси оформляє і отримує від [PERSON], тому і повідомив відповідного працівника про дану подію. Відповідно до чинної на момент ДТП редакції Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідач зобов'язаний був невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів, повідомити страховика про дорожньо-транспортну пригоду. Однак, ні вказаним вище Законом, ні Договором, укладеного між сторонами, не встановлено способу, форми та порядку повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду, що дає повне право відповідачу у будь-який спосіб, у тому числі за допомогою засобів електронного та телефонного зв'язку, особисто повідомити страховика про дорожньо-транспортну пригоду і такий спосіб повідомлення ні закон ні договір не забороняє. Відповідач про страховий випадок відразу повідомив страхового агента [PERSON] та одержав консультацію щодо подальших дій. Просить відмовити у позові. Заслухавши пояснення представника відповідача, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. За змістом ст. ст. 3-4, 213-215 ЦПК України судовому захисту шляхом задоволення позову підлягають наявні в особи, яка звернулася до суду, права, свободи чи інтереси, що порушуються, не визнаються або оспорюються іншими особами. Судом встановлено, що 16 грудня 2011 року о 19 год 20 хв в м. Володимир - Волинський по вул. Шухевича сталася дорожньо-транспортна пригода за участю двох транспортних засобів: автомобіля «Тойота Прадо» д.н. [NUMBER]. яким керував відповідач [PERSON] та який знаходиться у його володінні, та автомобіля «Шкода Супер В» д.н. [NUMBER], яким керував [PERSON] та який знаходиться у володінні [PERSON]. Внаслідок зазначеного ДТП автомобіль «Шкода Супер В» отримав механічні пошкодження. На момент ДТП між сторонами по справі був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 27.10.2011р. № АА/6763313, за яким позивач застрахував цивільну відповідальність відповідача перед третіми особами, при використанні транспортного засобу «Тойота Прадо» д.н. [NUMBER]. Дана обставина стверджується первісною довідкою ДАІ, розширеною довідкою ДАІ, схемою ДТП та страховим актом, доданими до цієї позовної заяви. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Як вбачається з доданих до матеріалів справи позивачем доказів, 06 лютого 2012 року [PERSON] звернулася до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. В той же день аварійним комісаром [PERSON] проведено огляд транспортного засобу «Шкода Супер В» д.н. [NUMBER] та складено акт огляду транспортного засобу. 04.01.2012 року суб'єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] проведено оцінку автомобіля «Шкода Супер В» д.н. [NUMBER] стосовно вартості матеріального збитку, завданого заявникові в результаті пошкодження транспортного засобу та зроблений звіт № 2012/1473. На підставі вказаного Страхового акта та заяви [PERSON], позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 2 378 грн.10 коп. Дана обставина представником відповідача не оспорюється. Разом з тим, постановою Володимир-Волинського міського суду від 17 січня 2012 року стверджується, що провадження у справі про притягнення відповідача [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 130 ч. 1 КУпАП було закрито у зв'язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення, а отже та обставина, що відповідач скоїв ДТП у стані алкогольного сп'яніння не відповідає дійсності. Крім цього, доводи позивача про те, що відповідач не повідомив його про настання ДТП у передбачені Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строки, не знайшли свого підтвердження в суді. Зі змісту положень п.п. 33.1.2. п. 33.1. ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції від 16 листопада 2008 року, яка діяла на момент ДТП, випливає, що відповідач зобов'язаний був невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів, повідомити страховика про дорожньо-транспортну пригоду. Як повідомив представник відповідача, відразу після ДТП відповідачем було повідомлено страхового агента [PERSON], який на той час працював страховій компанії позивача по справі, оскільки відповідач є власником декількох автомобілів і всі автомобілі страхує у позивача. Всі страхові поліси оформляє і отримує від [PERSON], тому і повідомив відповідного працівника про дану подію. Дану обставину підтвердив і допитаний в якості свідка [PERSON], який показав, що відповідач телефоном повідомив його про ДТП та одержав консультацію щодо подальших його дій. Суд вважає, що ні вказаним вище Законом, ні Договором, укладеним між сторонами по справі, не встановлено способу, форми та порядку повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду, що не позбавляло права відповідача у будь-який спосіб, у тому числі за допомогою засобів телефонного зв'язку, особисто повідомити страховика про дорожньо-транспортну пригоду. Доводи позивача про необхідність застосування положень ч. 1 ст. 8 ЦК України та чинної на момент розгляду справи редакції Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" до правовідносин, які є предметом розгляду справи в суді, не ґрунтуються на Законі і суперечать положенням ст. 58 Конституції України. За таких обставин справи суд не знаходить підстав для задоволення позову, а тому відмовляє у його задоволенні повністю.

Outcome: dismissed