Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-26 00:00:00

01.07.2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, в обгрунтування якого зазначила, що з 26.09.2002 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбу. З 2011 року шлюбні відносини між подружжям припиненні через неузгодженість по відношенню до сімейного життя у родині, відповідач проживає окремо, спільне господарство не ведуть. В шлюбі у подружжя народилися діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Сторони не були присутніми в судовому засіданні, надавши заяви про розгляд справи у їх відсутність. Відповідно до поданих заяв, позивач позовні вимоги підтримала, відповідач позов визнав, заперечень не надав. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого судового засідання суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення у підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 ЦПК України (ч. 4 ст. 200 ЦПК України). Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе ухвалити рішення про задоволення позову за результатами підготовчого засідання. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Статтею 24 Сімейного кодексу України визначено принцип добровільності шлюбу. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ч. 1 ст. 24 СК України). Частиною 3 ст. 105 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Статтею 111 Сімейного кодексу України визначено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що 26.09.2002 року Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Миколаївського обласного управління юстиції був зареєстрований шлюб [PERSON] з [PERSON] , актовий запис №889. Від шлюбу мають дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Між сторонами припинені шлюбні відносини, спільне господарство не ведеться з 2011 року. Вимоги про поділ майна та утримання дітей позивачем не заявлені. Таким чином, з урахуванням того, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечував проти задоволення позову, суд вважає, що родина фактично розпалась, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечили б інтересам позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне вирішити питання про розподіл судових витрат, стягнувши з відповідача на користь позивача судові витрати з оплати судового збору в сумі 768, 40 грн.

Outcome: approved