Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-03 00:00:00

У серпні 2019 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] , що діє в інтересах малолітніх [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Дарницька районна у місті Києві державна адміністрація про визначення місця проживання дітей з батьком. Ухвалою суду від 23.10.2019 відкрито провадження по справі, розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання на 19.12.2019. Позивач вказує, що 29.06.2012 між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис № 787. За час перебування у шлюбі народився син, [PERSON] , [INFO] , донька [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що діти проживають разом з ним в [ADDRESS] , в якій створені всі необхідні матеріально-побутові умови для проживання та нормального розвитку дітей. Позивач офіційно працює, приділяє дітям максимум свого часу, уваги та любові, має з ними гарні стосунки, засновані на довірі та взаємній повазі, а тому, може гарантувати стабільне проживання дітей, забезпечити їм почуття любові та безпеки. Зважаючи на обставини, викладені в позові, позивач просить суд визначити місце проживання сина, [PERSON] , [INFO] , доньки [PERSON] , [INFO] разом з батьком. Ухвалою суду від 27.02.2020 прийнято до розгляду зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] третя особа: Дарницька районна у місті Києві державна адміністрація про визначення місця проживання дітей з матір`ю. За змістом зустрічного позову, позивач вказує, що 29.06.2012 між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис № 787. За час перебування у шлюбі народився син, [PERSON] , [INFO] , донька [PERSON] , [INFO] . До липня 2019 року подружжя разом з дітьми проживали у [ADDRESS] з батьками позивача за зустрічним позовом. На думку позивача, відсутні підстави для відлучення дітей від матері, відтак зважаючи на обставини, викладені у позові, позивач просить задовольнити зустрічний позов, в задоволенні первісних позовних вимог відмовити. Ухвалою підготовчого судового засідання від 04.05.2020 розгляд справи призначено по суті. В судове засідання сторони не з`явились. Про розгляд справи повідомлені в установленому законом порядку. Позивач та представник третьої особи надали заяви про розгляд справи без їх участі. Представник відповідача надав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю прибуття. Суд дослідивши матеріали справи, вважає за можливе провести розгляд справи за наданими доказами, відмовивши представнику відповідача у задоволенні клопотання, зважаючи на відсутність доказів поважної причини неявки, беручи до уваги наявність відзиву та процесуальних строків розгяду справи. Судом встановлено, що 29.06.2012 між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис № 787. За час перебування у шлюбі народився син, [PERSON] , [INFO] , донька [PERSON] , [INFO] . Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22.05.2019 справа № 753/10345/19 шлюб між подружжям розірвано. На момент розлучення батьків діти проживають з батьком за адресою: [ADDRESS] . Працівниками служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації відвідано помешкання 06.12.2019, про що складено відповідний акт. З`ясовано, що зазначене житло з усіма зручностями, оснащене меблями та побутовою технікою. У трикімнатній квартирі чисто та охайно, у дітей окремі кімнати, куточток для ігор, окремі столи для навчання, окремі шафи для речей, техніка в достатній кількості, для розвитку та навчання створено необхідні умови. Мати, [PERSON] , мешкає за адресою: [ADDRESS] . Питання визначення місця проживання, [PERSON] , та [PERSON] , [INFO] , 23.01.2020, 13.02.2020 та 27.02.2020 було розглянуто на засіданнях комісії з питань захисту прав дитини Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації. Мати заперечувала щодо визначення місця проживання дітей разом з батьком, подала до суду зустрічний позов. Зі слів матері, батько вчиняв фізичне та психологічне насильство над нею у присутності дітей. Тому мати з дітьми переїхала до міста Балаклія, де діти ходили до першого класу, в липні батько забрав дітей до Києва. З того часу та по сьогоднішній день, зі слів матері, батько чинить перешкоди у спілкуванні, вихованні та побаченнях з дітьми. Батько, [PERSON] зазначив, що позитивно впливає на розвиток дітей, займається їх вихованням та створює необхідні умови для їх розвитку, має стабільний дохід на утримання дітей. Працівниками служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації було заслухано думку дітей: [PERSON] та [PERSON] повідомили, що хочуть проживати з батьком в Києві . На останньому засіданні мати та батько також були присутні. Рішення комісії проголошувалось у присутності обох батьків. Вивчивши матеріали справи, враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дітей (протокол від 27.02,2020 № 3), з метою забезпечення виключно прав та інтересів дітей, Дарницька районна в місті Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з батьком, [PERSON] . Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на праві приватної власності матері позивача належить квартира за адресою:[ADDRESS] (а.с. 71) Згідно акту обстеження умов проживання від 06.12.2019 за адресою:[ADDRESS] для виховання та розвитку дітей батьком створено належні умови для проживання дітей. Квартира чиста, охайна, дотримано належні умови для проживання.(а.с. 182). Відповідно до акту обстеження умов проживання від 20.09.2019 за адресою: [ADDRESS] для виховання дітьми матір`ю створено належні умови для проживання дітей. У будинку чисто, придбано, діти мають свої кімнати, які облаштовані меблями. Відтак, зважаючи на надані суду акти обстеження житлових умов, суд приходить до висновку, що у обох батьків сприятливі умови для проживання дитини. З 13.11.2018 позивач проводить підприємницьку діяльність в сфері діяльності агентств нерухомості, що підтверджується даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. При цьому графік роботи позивач визначає самостійно. Відповідно до довідки ТОВ «Основа Інфо» № 92 від 05.11.2019 відповідач працює у даному товаристві касиром з 28.10.2019. Відтак, зважаючи на викладені обставини суд приходить до висновку, що батьки мають достатній фінансовий рівень можливості для забезпечення дітей. При цьому судом враховано, що графік роботи позивача надає йому можливість приділяти достатньо вільного часу для виховання, догляду та розвитку дітей. Відповідно до характеристики, виданої ОСББ «Еверест» батько дітей проживає за адресою: [ADDRESS] . За час проживання за вказаною адресою проявив себе виключно з позитивного боку, негативних ситуацій помічено не було, скарг від сусідів не надходило, наркотичні засоби та алкогольні напої не вживає. [PERSON] проживає з сім`єю, займається вихованням дітей, підтримує добрі стосунки з сусідами. (а.с. 73). Відповідно до довідки, виданої за підписом директора О.Манілова Балаклійської загальноосвітньої школи I-III ступенів № 2 [PERSON] під час навчання дітей у школі постійно їх відвідувала, турбувалась про стан здоров`я та навчання, підтримувала постійний зв`язок з класним керівником та керівним складом школи. (а.с. 146). Зважаючи на викладені обставини, суд приходить до висновку, що обоє з батьків беруть участь у вихованні та житті дітей, цікавляться їх розвитком, успіхами. Крім того позивач та відповідач є фізично самодостатніми за станом здоров`я. При цьому за наданими доказами до правоохоронних та компетентних органів, долучених до матеріалів справи вбачається що між колишнім подружжям не досягнуто згоди про місце проживання дітей. Численні звернення до виконавчих органів влади свідчать про наявність конфлікту між батьками. За наданим Висновком за результатами психологічного дослідження на звернення [PERSON] (а.с. 115-132) встановлено наступне. Якісний аналіз усього масиву даних отриманих в ході психологічного обстеження [PERSON] , показав, що характер взаємодії [PERSON] із своїми дітьми - [PERSON] і [PERSON] , дозволяє визначити батьківську позицію [PERSON] як оптимальну, як позицію партнерства при провідній ролі дорослого, для якого характерні емоційна близькість, справедливі вимоги з обґрунтуванням заборон, розумна турбота, діалог, співпраця. Про ступінь залученості батька до життя [PERSON] і [PERSON] , про те, що відносини батька і його дітей складаються успішно, що між [PERSON] і його дітьми існує довіра, про відкритість [PERSON] до проблем і потреб дітей свідчить стиль виховання, який реалізує [PERSON] у вихованні [PERSON] і [PERSON] . Ціннісне ставлення до [PERSON] і [PERSON] , розуміння необхідності і напрямків їх розвитку, важливості задоволення потреби [PERSON] і [PERSON] у позитивних емоціях і реалізації їх домагання на визнання, дозволило [PERSON] створити необхідні умови для формування у [PERSON] і [PERSON] просоціальної поведінки. Основу оптимальної батьківської позиції, яку виявляє у взаємодії із [PERSON] і [PERSON] [PERSON] , складають ряд особистісних характеристик, високий рівень прояву яких був встановлений в ході кількісного та якісного аналізу результатів дослідження. Соціально-підтримуюче оточення для [PERSON] та [PERSON] створює їх батько - [PERSON] . Якість контакту, який існує між [PERSON] та його дітьми - [PERSON] та [PERSON] , свідчить, що [PERSON] для [PERSON] та [PERSON] є головним джерелом емоційного тепла та своєчасної підтримки; носієм влади, взірцем для наслідування. [PERSON] виявляє високий ступінь батьківської залученості до життя [PERSON] та [PERSON] , контакту з ними і відповідальності як батька; є тим дорослим, хто забезпечує [PERSON] та [PERSON] задоволення базових потреб, які складають засади нормативного психічного та особистісного розвитку дітей, їх потребу у неформальному спілкуванні, і з яким у [PERSON] та [PERSON] склалися довірчі стосунки. Враховуючи викладені обставини, судом встановлено, як позивач так і відповідач мають постійне місце роботи, задовільний стан здоров`я, стабільний дохід та позитивні характеристики, що надає їм рівноправну можливість для матеріального забезпечення та належного виховання дитини. Відповідно до Висновку Органу опіки та піклування Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації від 05.03.2020 № 101-1906/03 визначено місце проживання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з батьком, [PERSON] . Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 19 СК України у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу. Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. У разі звернення з позовом до суду орган опіки та піклування припиняє розгляд поданої йому заяви. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Згідно з ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них. Якщо дитина не може бути передана жодній із цих осіб, суд на вимогу органу опіки та піклування може постановити рішення про відібрання дитини від особи, з якою вона проживає, і передання її для опікування органу опіки та піклування. Статтею 162 СК України передбачено, що якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров`я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам. Особа, яка самочинно змінила місце проживання малолітньої дитини, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому, з ким вона проживала. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При вирішенні цього конкретного спору про місце проживання дитини, суд виходить з принципу пріоритетності прав та інтересів дитини, приймає до уваги встановлені факти щодо ставлення дітей до обох батьків, прихильності до кожного з батьків, вік дітей, а також норми Конституції України та законодавства, що регулює ці питання. Так, статтею 21 Конституції України проголошено вільність і рівність усіх людей у своїй гідності та правах. Ця вихідна конституційна засада конкретизована у статті 24 Конституції України: громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, не може бути привілеїв чи обмежень, в тому числі за ознаками статі. У частині 3 цієї статті Конституції України закріплено конституційні гарантії, якими забезпечується рівність прав жінки і чоловіка. Право на свободу вибору місця проживання кожному гарантоване ст. 33 Конституції України а також закріплено у багатьох міжнародних актах: Загальною декларацією прав людини від 10 грудня 1948 року (ст. 13), Міжнародним пактом про громадянські та політичні права від 16 грудня 1966 року (ст. 12), Протоколом N 4 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод від 16 вересня 1963 року (ст. 2) та іншими. У Принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що передбачено ст. 141 СК України та витікає зі змісту Конвенції про права дитини. Тим більше, що поняття "розлучення" не співпадає з поняттям "визначення місця проживання", оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки і піклування, або за судовим рішенням. Разом з тим, вирішуючи справу за наданими доказами суд виходить зі ступеню батьківської залученості до життя дітей, їх контакту з батьками, потребу дітей у психологічному та особистісному розвитку. Як встановлено судом, позивач та відповідач мають матеріальні можливості для утримання дітей. Згідно положень, закріплених у статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної ради України від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Такі ж рекомендації містяться і в Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959. Згідно з визначеними Декларацією принципами дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом. Дитина повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Проте принцип, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини. Згідно ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до викладених обставин,судом встанолено, що діти проживають разом з батьком, який проводить з сином та донькою майже весь свій вільний час, маючи на це можливість, приділяє їм належну увагу та повноцінно займається розвитком дітей. З матір`ю дитини втрачено усталені батьківські зв`язки. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що на даний час проживання малолітніх дітей з батьком, який фактично проживає з ним, буде відповідати саме інтересам дітей, які потребують постійного догляду та турботи у зв`язку з фізіологічними особливостями, позитивно сприятиме їх розвитку як психологічному так і фізичному. При цьому, судом враховано соціальне оточення дітей, якість контакту батька з дітьми який є стабільним та сприятливо впливає на розвиток дітей. Отже зважаючи на встановлені обставини та вищенаведені положення національного та міжнародного сімейного законодавства, суд вбачає підстави для визначення місця проживання малолітніх дітей з їх батьком - відповідачем по справі. При цьому суд враховує, що проживання дітей з батьком не призведе до істотного порушення прав матері, оскільки відповідно до закону той з батьків, хто проживає окремо від дитини, має право на безперешкодне спілкування з дітьми і зобов`язаний брати участь у їх вихованні. З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку про необхідність задоволення первісного позову та відмові у зустрічному позові, оскільки позови є взаємовиключаючими.

Outcome: approved