Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-29 00:00:00

02.05.2019 [PERSON] звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовом до Виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області, Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про визнання недійсним наказу № 787-СГ від 04.02.2019 Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку. В позовній заяві посилався на те, що на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області №787-СГ від 04.02.2019 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» [PERSON] отримав у приватну власність земельну ділянку, площею 2,000 га пасовищ, кадастровий номер 5323289600:00:006:0206 із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства на території Ярмаківської сільської ради Миргородського району Полтавської області за межами населених пунктів. 11.03.2019 державним реєстратором зареєстроване право власності позивача на вказану земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. На початку квітня 2019 позивач оглянув земельну ділянку в натурі і виявив, що вона майже повністю покрита болотом і очеретом, і взагалі не придатна для використання відповідно до цільового призначення - особисте селянське господарство. На його думку вказаний факт підтверджується актом обстеження в натурі (на місцевості) земельних ділянок, що розташовані за межами населених пунктів на території Ярмаківської сільської ради Миргородського району Полтавської області від 18 квітня 2019 року. За результатами проведеного обстеження, комісія встановила, що земельна ділянка площею 2,000 га пасовищ, кадастровий номер 5323289600:00:006:0206 частково заболочена вкрита очеретом, підтоплена паводковими водами та не придатна для подальшої використання відповідно до цільового призначення, зокрема для ведення особистої селянського господарства. У зв`язку із тим, що вказана земельна ділянка непридатна для використання відповідно до цільового призначення, позивач просив визнати недійсним наказ № 787-СГ Головного управління Держгеокадастру Полтавській області та повторно розглянути його заяву про надання йому у власність іншої земельної ділянки, та скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 2,000 га пасовищ, кадастровий номер 5323289600:00:006:0206. Ухвалою суду від 08.05.2019 відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд за правилами загального позовного провадження (а.с.13-14). Ухвалою суду від 26.06.2019 замінено відповідача Відділ реєстрації прав на нерухоме майно виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області на належного відповідача Виконавчий комітет Миргородської міської ради Полтавської області (а.с.34-35). Ухвалою суду від 26.07.2019 підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.46-47). В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві. Позивач пояснив, що документи про отримання та реєстрацію земельної ділянки оформляв його представник. Тому він не знав та не бачив земельну ділянку, яка йому виділялася. Відповідач Виконавчий комітет Миргородської міської ради Полтавської області в судове засідання свого представника не направив, до суду подав заяву, в якій заперечень проти позову не висловив, просив справу розглянути без представника, при ухваленні рішення покладався на розсуд суду (а.с. 41). Відповідач Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області в судове засідання свого представника не направив. В письмових поясненнях направлених на адресу суду 27.05.2019, просив розглядати справу у його відсутність, при ухваленні рішення покладався на розсуд суду (20-22). Крім того зазначив, що 01.11.2018 [PERSON] подано до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області заяву про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтованою площею 2,00 га земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства на території Ярмаківської сільської ради Миргородського району Полтавської області за межами населеного пункту. За результатом розгляду вищезазначеної заяви Головним управлінням Держгеокадастру у Полтавській області наказом від 19.11.2018 №7972-СГ надано йому дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. 29.01.2019 позивачем подано до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області заяву про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтованою площею 2,00 га земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства на території Ярмаківської сільської ради Миргородського району Полтавської області за межами населеного пункту. Наказом від 04.02.2019 року №787-СГ затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтованою площею 2.00 га земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства на території Ярмаківської сільської ради Миргородського району Полтавської області за межами населеного пункту та надано у власність позивача земельну ділянку площею 2.0000 га пасовищ (кадастровий номер 5323289600:00:006:0206) із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства на території Ярмаківської сільської ради Миргородського району Полтавської області за межами населеного пункту. Зазначив, що дії Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області відповідають ст. 118,122, 186-1 ЗК України. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтею 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено судом, [PERSON] отримав у приватну власність земельну ділянку, площею 2,000 га пасовищ, кадастровий номер 5323289600:00:006:0206 із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства па території Ярмаківської сільської ради Миргородського району Полтавської області за межами населених пунктів на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області №787-СГ від 04.02.2019 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» (а.с.5). Державним реєстратором Ставицькою В.П. було зареєстроване право власності [PERSON] на земельну ділянку. Номером запису про право власності 30624678, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11.03.2019 (а.с.6). В акті обстеження в натурі (на місцевості) земельних ділянок, що розташовані за межами населених пунктів на території Ярмаківської сільської ради Миргородського району Полтавської області від 18 квітня 2019 року зазначено, що земельна ділянка площею 2.7482 га, яка входе до земельних ділянок, які надані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , заболочена вкрита очеретом, підтоплена паводковими водами та не придатна для подальшої використання відповідно до цільового призначення, зокрема для ведення особистої селянського господарства. Земельні ділянки виділені вищезазначеним особам частково заболочені (а.с.7-9). Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. В статті 77 ЦПК України зазначено. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не вважає можливим визнати акт складений 18.04.2019 комісією у складі: в.о. начальника відділу у Миргородському районі ГУ Держгеокадастру у Полтавській області Сороколєт Л.Г., сільського голови Ярмаківської сільської ради Носенко С.І., начальника відділу ДП «Полтавський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» сертифікованого інженера-землевпорядника Негребецького О.В. як беззаперечний доказ того, що земельна ділянка позивача не придатна для подальшого використання відповідно до цільового призначення, для ведення особистої селянського господарства. Оскільки в матеріалах справи відсутні докази які б свідчили про підстави складання акту та те, що цей акт складали повноважні особи. В статті 319 ЦК України закріплено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особливості здійснення права власності на культурні цінності встановлюються законом. В акті зазначено, що проведено обстеження 5 земельних ділянок, які часткового заболочені, вкриті очеретом підтоплені паводками. В ньому не зазначено на скільки відсотків заболочена та не придатна для використання за призначенням земельна ділянка позивача. Позивач, як власник своєї земельної ділянки має право провести всі необхідні роботи для приведення тієї частини земельної ділянки в придатний для її використання за призначенням стан. В ст. 203 ЦК України зазначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. В положеннях ст.215 ЦК України зазначені підстави недійсності правочину. 1.Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. 2. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. 3. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Позовними вимогами позивача є визнання недійсним наказу №787-СГ та скасування державної реєстрації права власності, але в позовній заяві відсутнє обґрунтування визнання правочину недійсним в тому розумінні, яке передбачає ст.215 ЦК України. Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 18 грудня 2013 року у справі № 6-127цс13, вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене ст. 203 ЦК України, є важливим чинником, без якого неможливо отримання у власність земельної ділянки. Своє волевиявлення на отримання земельної ділянки учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа. Своє волевиявлення на отримання саме цієї земельної ділянки позивач висловив у заяві від 01.11.2018 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянку у власність орієнтовною площею 2, 0 га земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства на території Ярмаківської сільської ради за межами населеного пункту. Додавши до неї графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки. Та заяві про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кадастровий номер 5323289600:00:006:0206 із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства на території Ярмаківської сільської ради Миргородського району Полтавської області за межами населених пунктів (а.с.25-26). Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання недійсним наказу №787-СГ від 04.02.2019 та решти позовних вимог: про повторний розгляд заяви про надання у власність іншої земельної ділянки, скасування державної реєстрації права власності за № 30624678 на земельну ділянку, та внесення відповідного запису до Державного реєстру про скасування права власності, які є похідними, а тому задоволені бути не можуть. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, в зв`язку з відмовою у позові, судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають. Оскільки позивач звільнений від опали судового збору, судовий збір віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed