Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-31 00:00:00

02.04.2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти у розмірі 344230,70 грн. та судові витрати покласти на відповідача. При цьому позивач посилається на те, що 31.03.2012 року між сторонами було укладено нотаріально посвідчений договір позики, за умовами якого позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 162\~600 грн., що на момент укладання договору становило 20\~325 дол. США., строком на 21 місяць, тобто до 01.01.2014 року, без сплати відсотків. 09.02.2015 року відповідач передав позивачу кошти у розмірі 163\~000 грн. Однак, в зв'язку із тим, що на день повернення позики курс долара США зріс, позивач вважає, що відповідачем було повернуто лише частину позики у розмірі 6531 дол. США., у зв'язку із чим, змушений звернутися до суду. До судового засідання позивач [PERSON] та його представники не з'явилися, повідомлялися належним чином, причини неявки суду невідомі. Відповідач [PERSON] та його представник до судового засідання не з'явилися, повідомлялися належним чином. До суду надано клопотання про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги не визнають, підтримують письмові заперечення. Третя особа [PERSON] до судового засідання не з'явилася, повідомлялася належним чином, причини неявки суду невідомі. В судовому засіданні 16.06.2015 року [PERSON] просили надати час для ознайомлення з матеріалами справи, згідно заяви від 08.07.2015 року була ознайомлена з матеріалами справи, отримала копії документів / а.с. 38/, в подальшому до судових засідань не з'явилась. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 31.03.2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 619. Відповідно до умов договору, позикодавець надав у власність позичальника грошові кошти у розмірі 162\~600 грн., що на момент укладення договору за курсом 8,0 продажу доларів США НБУ еквівалентно 20\~325 дол. США, строком на 21 місяць, тобто до 01.01.2014 року, а позичальник зобовязався повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів без сплати процентів. Договір посвідчено за письмовою згодою позикодавця [PERSON] /а.с. 14-15/. Пунктом 3 вказаного договору встановлено, що позичальник зобовязується повертати грошові кошти щомісяця в рівних частках до дня повернення позики, починаючи з 01.05.2012 року шляхом зарахування в сумі 8\~130 грн. на рахунок позикодавця. Згідно п. 4 договору, позичальник зобовязується повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) без сплати належних з нього процентів. 28.01.2015 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] із заявою, в якій просив нотаріуса передати [PERSON], що він зобовязаний повернути невиплачені грошові кошти, передані йому у власність за договором позики від 31.03.2012 року, у сумі 162\~600 грн., що на момент укладення договору за курсом 8,0 продажу доларів США НБУ еквівалентно 20\~325 дол. США. У випадку неповернення в десятиденний строк заборгованості у сумі 162\~600 грн., що виникла станом на 01.01.2014 року, [PERSON] на підставі виконавчого напису нотаріуса стягне всю суму договору позики, оплату нотаріальних послуг та один відсоток з суми договору позики за вчинення виконавчого напису /а.с. 9, 35/. У ході розгляду справи відповідач [PERSON] та його представник у судовому засіданні 16.06.2015 року надали розписку, складену [PERSON] 09.02.2015 року, з якої вбачається, що [PERSON] отримав [PERSON] суму у розмірі 162\~600 грн. по договору позики від 31.03.2012 року № 619. Фінансових претензій по договору немає /а.с. 34/. Вказана обставина визнавалась позивачем у позовній заяві та не заперечувалася стороною позивача у ході розгляду справи. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Статтею 533 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 3 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Частиною 1 ст. 545 ЦК України передбачено, що прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Таким чином, судом встановлено, що згідно договору позики грошових коштів від 31.03.2012 року [PERSON] надав [PERSON] кошти у розмірі 162\~600 грн., саме цю суму позивач просить [PERSON] повернути у своїй заяві до приватного нотаріуса від 28.01.2015 року, та саме цю суму відповідач згідно розписки від 09.02.2015 року отримав від відповідача на виконання договору позики від 31.03.2012 року. У зв'язку із чим, суд приходить до висновку, що [PERSON] належним чином виконано договір позики грошових коштів від 31.03.2012 року. Належне виконання [PERSON] договору позики від 31.03.2012 року підтверджується і складеною 09.02.2015 року [PERSON] розпискою, в якій вказано, що [PERSON] фінансових претензій по договору немає. Положеннями ст. 526 ЦК України передбачено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. З дослідженого судом договору позики від 31.03.2012 року слідує, що грошові кошти позичальнику були надані саме у розмірі 162\~600 грн., та підлягають поверненню теж у гривні, та валюта зобов'язання визначена як гривня. Про це свідчить також і заява позивача до нотаріуса від 28.01.2015 року з вимогою повернення [PERSON] коштів у розмірі 162\~600 грн. Суд погоджується із доводами сторони відповідача, що зазначення суми позики в п. 1 Договору в еквіваленті долара США має інформаційний характер. При цьому суд враховує, що договір позики від 31.03.2012 року є безвідсотковим, тобто укладений сторонами без наміру отримання доходу. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. З урахуванням вказаного, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] не підлягає задоволенню, так необґрунтована та безпідставна.

Outcome: dismissed