Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-30 00:00:00

01.08.2014 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу жилого будинку [ADDRESS] з господарськими будівлями і спорудами дійсним та визнання права власності на вищевказане майно в порядку спадкування. В обґрунтування заявлених вимог позивачка зазначила, що [INFO] помер її рідний брат [PERSON], який ще за життя (10.08.2000 року) придбав у відповідача [PERSON] вищевказаний житловий будинок, однак посилаючись на те, що вказана угода купівлі-продажу була зареєстрована цими особами на Вознесенській Універсальній товарно-сировинній біржі, успадкувати вказане спадкове майно після його смерті вона не має можливості, оскільки як роз'яснив їй нотаріус, угода укладена її рідним братом є недійсною, так як вона нотаріально не посвідчена. Іншого способу прийняти цю спадщину після смерті брата [PERSON] окрім як визнання вказаної угоди дійсною та визнання права власності на вказане майно в порядку спадкування не існує, що і змусило її звернутися до суду з вказаним позовом. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, надала суду письмову заяву про можливість розгляду справи без її участі, заявлені позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити у повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення судової повістки. Заяв про розгляд справи за його відсутності не направляв, про причини неявки суду не повідомив. За згодою позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Третя особа без самостійних вимог - Вознесенська Універсальна товарно-сировинна біржа про розгляд справи повідомлялася належним чином, однак в судове засідання явку свого представника не забезпечила, про розгляд справи за його відсутності відповідної заяви суду не надіслала. Дослідивши письмові докази, суд приходить такого висновку. Відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна за № 495 від 10 серпня 2000 року, зареєстрованого Вознесенською Універсальною товарно-сировинною біржею (м. Вознесенськ, Миколаївська область) в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за № 495 від 10 серпня 2000 року, [PERSON], як власник житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS], продав покупцю [PERSON] належний йому будинок і сторони підписали зазначений договір. В силу ст. 227 ЦК України в редакції Закону 1963 року (діяла на момент укладення сторонами договору від 20.12.2001 року) договір купівлі-продажу будинку (квартири) повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 47 ЦК України в редакції Закону 1963 року якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. Договір купівлі-продажу будинку за № 495 від 10.08.2000 року, про визнання якого дійсним заявлено позивачкою [PERSON], не був нотаріально посвідчений, але відповідно до чинного законодавства на момент укладення угоди він підлягав обов'язковому нотаріальному посвідченню. За життя її покійний брат [PERSON] договір нотаріально не посвідчував, що перешкоджає позивачці прийняти спадщину після його смерті, у зв'язку з недійсністю укладеної ним угоди. Про те, що вказаний договір належить нотаріально оформити, як видно з доводів позивачки, їй стало відомо лише у серпні 2014 року від нотаріуса, коли мала наміри успадкувати вказаний будинок. Укладений між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] договір купівлі-продажу нерухомого майна не містить в собі протизаконних умов. В угоді зазначено предмет продажу, його характеристика, порядок передачі предмета продажу у власність покупця, визначена ціна продажу. Сторонами за договором було досягнуто згоди з істотних умов угоди, яка повністю була виконана, як покупцем (сплатив продавцеві обумовлену між ними суму грошових коштів, вселився в будинок і користувався ним з серпня 2000 року до дня своєї смерті, що мала місце [INFO]) , так і продавцем (отримав обумовлену суму грошових коштів, звільнив житловий будинок та передав його покупцю у власність). [PERSON] на виконання п. 8 біржової угоди, 18 серпня 2000 року зареєстрував своє право власності в Новобузькій філії Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації за р./№ 3297, що підтверджується відповідним реєстраційним посвідченням. Судом встановлено, що будь-які перешкоди для нотаріального посвідчення договору на час його укладення були відсутні, однак договір не був посвідчений нотаріально в зв'язку із неправильним тлумаченням на той час ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», згідно якого угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню, що не виключало дотримання при його укладенні вимог ст. 227 ЦК УРСР 1963р. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16 січня 2003 року, який діє з 01 січня 2004 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Згідно ст. 16 ЦК України 2003р. кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Такий спосіб захисту цивільних прав був передбачений і ст. 6 ЦК УРСР 1963р. Як встановлено при судовому розгляді справи, [INFO] покупець [PERSON] помер (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] видана відділом ДРАЦС РС Новобузького РУЮ від 30.04.2013 року). Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, однак, як видно з довідки Новобузької державної нотаріальної контори Миколаївської області від 01.08.2014 року за № 790/02-14, остання відмовила у видачі позивачці свідоцтва про право на вказане спадкове майно через недійсність угоди за якою перейшов у власність спадкодавця вищевказаний будинок. Позивачка [PERSON] наголошувала щодо досягнення між сторонами всіх істотних умов, що притаманні для договору купівлі-продажу, та його виконання сторонами, спрямоване на реальне настання юридичних наслідків для сторін за відповідною угодою. Відтак, зазначені обставини свідчать про наявність підстав, згідно до вимог ч.2 ст.47 ЦК України, в редакції Закону 1963 року, для визнання такої угоди дійсною. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як вбачається з матеріалів справи (а.с. 5, 9, 11, 13, 14, 16) позивачка [PERSON] дійсно являється рідною сестрою [PERSON] Інших спадкоємців, як за законом так і за заповітом після смерті [PERSON] не має. Зазначені обставини вказують на те, що позивачка [PERSON], являючись рідною сестрою [PERSON], який помер [INFO], в силу ст.1216, 1217, ч.1 ст.1222, ст. 1262 ЦК України, має право на успадкування на належний останньому житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS]. Вимоги щодо відшкодування судових витрат, понесених позивачкою на оплату судового збору, остання не заявляла, а тому суд не вирішує питання про їх розподіл між сторонами.

Outcome: approved