Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-14 00:00:00

01 липня 2015 року [PERSON] звернулася до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із зазначеним позовом та просить постановити судове рішення, яким стягнути із відповідача на її користь невиплачену при звільненні заробітну плату у сумі 14395,93 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні виходячи із розміру її середньоденної заробітної плати 171 грн. 72 коп. та моральну шкоду у розмірі 5000 грн. Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що з 13 жовтня 2004 року вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем - ТОВ «Восток Руда». Наказом №124 Лс від 27 травня 2015 року звільнена з роботи за власним бажанням, у звязку з невиконанням власником законодавства про працю, умов колективного та трудового договору за ч.3 ст.38 КЗпП України. Однак, на порушення\~ ст.116 КЗпП України при звільненні їй не виплачено всі належні суми, зокрема заробітна плата у вказаному розмірі, що не одержана позивачем до даного часу. У відповідності до ст.117 КЗпП України їй повинна бути виплачена середня заробітна плата за весь час затримки по день фактичного розрахунку. На день подачі позовної заяви, компенсація за затримку розрахунку при звільненні становить 4121,28 грн., виходячи з того, що її середньоденна заробітна плата становить 171,72 грн., а кількість днів затримки, що повинні бути оплачені (робочі дні) на день подачі позовної заяви 24 дня (171,72 х 24 = 4121,28 грн.). Вважає, що у відповідності до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» в разі не проведення відповідачем розрахунку з ним, як працівником, до розгляду справи, суд на підставі ст.117 КЗпП України повинен стягнути на його користь середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день постановлення судом рішення. Вважає, що невиплата відповідачем заробітної плати є грубим порушенням її конституційних гарантій. В умовах щоденного зростання цін та інфляції затримка виплати заробітної плати постійно знецінює фактичний борг відповідача. Відповідачу належить відшкодувати їй моральну шкоду, у звязку з порушенням останнім її законних прав, а ці порушення призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Завдану моральну шкоду оцінює у 5000 грн. Позивач\~ [PERSON], будучи належним чином повідомлена про день та час розгляду справи, у судове засідання не з'явилася надавши суду заяву про розгляд справи без її участі. В своїй письмовій заяві також зазначила, що відмовляється від частини позовних вимог, а саме: від стягнення з відповідача на її користь заборгованості по заробітній платі у розмірі 1009,00 грн. у зв`язку із тим, що підприємство виплатило їй зазначену суму, а тому заборгованість по заробітній платі станом на 15.09.2015 року складає 13\~386,93 грн. Ухвалою Жовтоводського міського суду від 15.09.2015 року зазначена відмова була прийнята судом і провадження по справі у цій частині закрите. При цьому, уточнивши позовні вимого в іншій частині з урахуванням того, що відповідач продовжує затримку розрахунку, а на день розгляду справи це становить 76 робочих дня, а тому просить стягнути на її користь з ТОВ «Восток-Руда» середній заробіток за час затримки розрахунку з часу звільнення по 15.09.2015 року (включно) у сумі 13050,72 грн. Позовні вимоги просить задовольнити з урахуванням уточнень. Відповідач, належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, в судове засідання свого представника не направив, надавши суду свої письмові заперечення, в яких зазначив, проводити розгляд справи без участі представника підприємства за наявними в матеріалах справи документами. При цьому, зазначив, що на момент звільнення позивачки товариство заборгувало [PERSON] заробітну плату в сумі 14\~395 грн. 93 коп., однак 14 липня 2015 року позивачці частково було виплачено заборгованість з заробітної плати у розмірі 409 грн. за грудень 2014 року. Станом на 20.07.2015 року заборгованість з невиплаченої заробітної пдати становить 13\~986,93 грн. і не заперечує щодо стягнення з товариства на користь позивача зазначеної суми заборгованості. В частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди позов не визнає, просить в задоволенні позовну в цій частині відмовити. Посилаючись на те, що однією із причин затримки виплати позивачеві заробітної плати є несвоєчасне відшкодування податку на додану вартість державою підприємству, що б надало можливість погасити частково заборгованість із заробітної плати. У звязку із падінням світових цін на товарну продукцію, відсутність попиту на ринку збуту, призупинення її випуску, і, як наслідок, простій підприємства з грудня 2014 року, призвело до тяжкого фінансового стану підприємства. Тому на ТОВ «Восток-Руда» виникла заборгованість з виплати заробітної плати з незалежних від підприємства обставин. На підприємстві вживаються всі необхідні заходи для того, щоб у найкоротший строк погасити заборгованість по заробітній платі. Тож, вважає, що обєктивної вини підприємства, в ситуації, що склалась не має. З урахуванням поданих сторонами по справі заяв, суд вважає за можливе провести розгляд справи у їх відсутності на підставі наявних у справі письмових доказів та у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно та об'єктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст.ст.10,11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог та на підставі доказів, наданих особами, які беруть участь у справі. Кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У судовому засіданні судом із дослідженої копії трудової книжки позивача /а.с.4/, встановлено, що [PERSON] дійсно з 13.10.2004 року по 27.05.2015 року включно перебував у трудових відносинах з ТОВ «Восток-Руда» та наказом №124 Лс від 27.05.2015 року звільнена з роботи за власним бажанням у зв'язку з невиконанням власником законодавства про працю, умов колективного та трудового договору за ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Судом також встановлено, що на час звільнення відповідач мав заборгованість перед позивачем по заробітній платі у розмірі 14395,93 гривен, зазначене підтверджується довідкою державного підприємства ТОВ «Восток-Руда» № 1062 від 24 червня 2015 року(а.с.7). Що не заперечував відповідач в своїх запереченнях. Станом на день розгляду справи в суді, 15 вересня 2015 року, заборгованість по заробітній платі позивачу не виплачена в повному обємі. Як зазначила позивач у своїй письмовій заяві від 15.09.2015 року, 14 липня 2015 року відповідачем позивачу було перераховано частково заборгованість по заробітній платі в розмірі 409,00 грн., 13.08.2015 року 200 грн., 03.09.2015 року 200 грн., 09.09.2015 року 200 грн., в звязку з чим відмовився від позову в цій частині, а тому заборгованість по заробітній платі складає 13\~386,93 грн. Статтею 116 КЗпП України, передбачено що\~ при звільненні працівника виплата всіх\~ сум, належних\~ йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути\~ виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен\~ письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.\~ \~ \~ Згідно ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, законодавець чітко визначив, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, власник повинен виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні підлягає стягненню на користь працівника, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Доводи відповідача про те, що однією із причин затримки виплати позивачеві заробітної плати є тяжке фінансове становище підприємства, суд не приймає до уваги, оскільки зазначені обставини не звільняють та не виключають відповідальності роботодавця щодо своєчасної виплати працівникові заробітної плати та проведення із звільненим працівником відповідних розрахунків. Таким чином, з ТОВ «Восток Руда» на користь позивача слід стягнути заборгованість по заробітній платі в сумі 13386,93 грн., яка виникла за період з грудня 2014 року по травень 2015 року. Окрім того, з ТОВ «Восток Руда» на користь позивача необхідно стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а саме з 28 травня 2015 року по день винесення рішення у справі включно (15.09.2015 року), що становить 76 робочих дня. Згідно довідки ТОВ «Восток-Руда»\~середньоденна заробітна плата позивача становила 171,72 грн. (а.с.6). Судом перевірено розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, наведений позивачем, і встановлено його правильність. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить 13050 грн. 72 коп. (171,72 грн. /середньоденна заробітна плата позивача/ х 76 дні /кількість робочих днів затримки розрахунку = 13050,72 грн./). Саме така сума має бути стягнена з відповідача на користь позивача. Вирішуючи питання щодо стягнення моральної шкоди, суд вважає, що така шкода позивачці спричинена, оскільки остання, своєчасно не отримавши спочатку заробітну плату, а потім і остаточний розрахунок, змушена була докладати додаткові зусилля для організації свого життя. Позивачем доведено, що невиплата їй заробітної плати призвела до моральних страждань та втрати нормальних життєвих звязків. Однак, з урахуванням вимог ст.237-1 КЗпП України\~щодо підстав стягнення моральної шкоди\~\~та ст.23 ЦК України щодо вимог розумності та справедливості її розміру, суд вважає за необхідне визначити розмір цієї моральної шкоди в розмірі 500 грн., що менше ніж просив позивач. Оскільки позивач при зверненні до суду була звільнена від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, відповідно ст.88 ЦПК України\~та Закону України «Про судовий збір». Зокрема, за вимогу майнового характеру про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні слід стягнути 264 грн. 38 коп. та за вимогу немайнового характеру про відшкодування моральної шкоди слід стягнути 243 грн. 60 коп., а всього розмір судового збору складає 507 грн. 98\~\~коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial