Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

01 грудня 2015 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору. В позовних вимогах [PERSON] просить: визнати договір позики від 29.07.2013 року, укладений між сторонами на загальну суму 911 294,15 грн. з усіма додатками, які є його невід'ємними частинами недійсним. Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що 29.07.2013 року між [PERSON] та ТОВ «КУА Крістал Ессет Менеджмент» було укладеного договір купівлі-продажу цінного паперу, а саме заставної №517-13-БВ. Для виконання зобов'язань за вказаним договором їй не вистачало коштів, тому вона звернулась до знайомого із пропозицією укладання договору позики. 29.07.2013 року між сторонами був укладений Договір позики у простій письмовій формі на загальну суму 85 900,57 грн. Після чого до договору було укладено декілька додаткових угод за якими [PERSON] отримала загальну суму позики 911 294,15 грн. За умовами Договору було передбачено нотаріальне посвідчення договору. [PERSON] зверталась до [PERSON] щодо нотаріального посвідчення договору, проте [PERSON] до нотаріуса не з'явився, договір нотаріально посвідчений не був. Тому [PERSON] вважає, що на підставі ст.639 ЦК України спірний договір має бути визнаний недійсним, оскільки укладений без додержання належної форми. 22.02.2016 року до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання договору укладеним. В позовних вимогах [PERSON] просив: визнати укладеним Договір позики грошових коштів із всіма його невід'ємними складовими частинами на загальну суму 911 294,15 грн., який укладений між [PERSON] та [PERSON] 29.07.2013 року. Свої вимоги [PERSON] обгрунтовує тим, що договір позики від 29.07.2013 року у відповідності до ст.638 ЦК України є укладеним з моменту передання грошей, оскільки [PERSON] не заперечує факту отримання коштів. Таким чином, оскільки [PERSON] оспорює договір позики, але не заперечувала отримання коштів, у відповідності до положень ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним та дійсним. В судовому засіданні представник [PERSON] заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити, проти зустрічного позову заперечувала, оскільки він не обгрунтований. [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти задоволення заявлених первісних позовних вимог на тій підставі, що договір є дійсним та укладеним, зустрічний позов просив задовольнити. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Вислухавши сторони, оцінивши в сукупності надані суду докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON], та задоволення вимог [PERSON] за наступних обставин. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч.1 ст.215 ЦК України). Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Стаття 1046 ЦК України визначає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч.1 ст.1047 ЦК України). Стаття 639 ЦК України визначає, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч.1). Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч.2). Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення (ч.4). Як встановлено в судовому засіданні, 29.07.2013 року між [PERSON] (далі - Позикодавець) та [PERSON] (далі - Позичальник) був укладений Договір позики. За умовами договору, Позичальник позичив у Позикодавця строком з 29.07.2013 року по 30.07.2016 року включно, без сплати відсотків за користування, грошові кошти в сумі 85 900,57 грн. Договір підписаний сторонами, що свідчить про те, що вони погодились із зазначеними умовами. Сторони домовились та зазначили в п.12 Договору, що даний договір викладений у письмовій формі та у майбутньому нотаріально посвідчити. За умовами пункту 13 Договору, Позикодавець зобов'язується в строк не більше тридцяти днів прибути до нотаріуса за вибором Позичальника та посвідчити у нотаріуса у порядку, встановленому законом цей Договір позики. За додатковими угодами Позикодавець надав у позику Позичальнику грошові кошти на раніше зазначених умовах: -за Додатковою угодою №1 від 27.08.2013 року в сумі 100 500,00 грн. -за Додатковою угодою №2 від 30.09.2013 року в сумі 100 750,00 грн. -за Додатковою угодою №3 від 30.10.2013 року в сумі 96 531,72 грн. -за Додатковою угодою №4 від 14.11.2013 року в сумі 50 250,00 грн. -за Додатковою угодою №5 від 22.12.2013 року в сумі 100 500,00 грн. -за Додатковою угодою №6 від 20.01.2014 року в сумі 100 490,00 грн. -за Додатковою угодою №7 від 26.02.2014 року в сумі 100 490,00 грн. -за Додатковою угодою №8 від 21.03.2014 року в сумі 93 000,00 грн. -за Додатковою угодою №9 від 01.04.2014 року в сумі 82 881,86 грн. Загальна сума позики з врахуванням додаткових угод склала 911 294,15 грн. [PERSON] листами від 02.05.2014 року, 13.05.2014 року, 20.05.2014 року, 26.05.2014 року, 07.06.2014 року запрошувала [PERSON] для нотаріального посвідчення договору. Листами від 05.05.2014 року, 15.05.2014 року, 22.05.2014 року, 29.05.2014 року, 06.06.2014 року, 20.06.2014 року [PERSON] повідомляв [PERSON], що він не має можливості саме в цей час і день з'явитись до нотаріуса для посвідчення договору та пропонував інші дати. Сторони в судовому засіданні не заперечували отримання листів та тієї обставини, що вони не з'явились до нотаріуса для посвідчення договору. Крім того, представник [PERSON] не заперечувала факту отримання коштів у позику. Отже, враховуючи, що нормами діючого законодавства не встановлено обов'язкове нотаріальне посвідчення договору позики, згідно ст.1046 ЦК України договір позики є укладений з моменту передання грошей, відсутність нотаріального посвідчення договору не має наслідком його недійсність. А тому враховуючи обставини, встановлені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання Договору позики недійсним та задоволення зустрічних вимог [PERSON] та визнання Договору позики укладеним. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved