Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-16 00:00:00

Прокурора Дергачівського району Харківської області в інтересах держави в особі Головного управління Держземагенства у Харківській області звернувся до Дергачівського районного суду з позовом до [PERSON], Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області, треті особи: реєстраційна служба Дергачівського районного управління юстиції в Харківській області,відділ Держземагенства в Дергачівському районі Харківської області,Харківська регіональна філія державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» про скасування розпорядження Дергачівської районної державної адміністрації №496 від 17.05.2010 року; визнання недійсним державний акт серії ЯК № 245117 на право власності на земельну ділянку площею 0,2554 га для ведення особистого селянського господарства на території Козачолопанської селищної ради, за межами населеного пункту, за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки № 6322055600:02:000:0633 виданий на ім'я [PERSON].; скасування запису на земельну ділянку та зобов'язання повернути земельну ділянку у придатному для використання стані. В обгрунтування позову прокурор посилається на те,що відповідно до свідоцтва про право на спадшину від 21.02.2012 року [PERSON] успадкував від спадкодавця, померлого [INFO] [PERSON]. нежитлову будівлю. торгові примішепня та обмінний пункт, що розташовані за адресою: [ADDRESS]. вартістю 29500. 00 гривень, за межами населеного пункту смт. Козача Лопань. Дергачівського району Харківської області Па підставі вказаного свідоцтва про право на спадщину 13.02.2012 року за № 63220556001826 зареєстрований державний акт серії ЯК № 245117 па право власності на земельну ділянку площею 0. 2554 та для ведення особистого селянського господарства на території Козачолопанської селищної ради, за межами населеного пункту, за адресою: [ADDRESS]. кадастровий номер земельної ділянки № 6322055600:02:000:0633 та відповідно зареєстровано право власності на нежитлову будівлю,торгові приміщеним та обмінний пункт,що розташовані адресою: [ADDRESS] на [PERSON]. Відповідно до інформації відділу дсржземагенції у Дсргачівському районі Харківської області, спірна земельна ділянка розташована на особливо цінних землях. Згідно висновку Державної сільськогосподарської інспекції Харківської області №410 від 20.03.2012 року встановлено, що земельна ділянка ;за адресою: [ADDRESS]. кадастровий номер земельної ділянки № 6322055600:02:000:0633 використовується не за цільовим призначенням, що є порушенням п. А ст. 91 Земельною кодексу України. Таким чином, на землях сільськогосподарського призначення. рілля, які відносяться до особливо цінних земель, збудовано капітальну споруду. для ведення комерційної діяльності. Відмова відповідача використовувати земельну ділянку за призначенням завдає істотної шкоди інтересам держави, що і зумовило прокурора звернутися з даним позовом до суду. В судовому засіданні прокурор заявлений позов підтримав в повному об'ємі з підстав, наведених в позовній заяві та просив його задовольнити Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав вважаючи його не обгрунтованим і таким, що суперечить чинному законодавству. Представник відповідача Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області в судове засідання не з'явився. але надав суду суду заперечення ,згідно якого просив розглядати справу за його відсутності, не погоджуючись з позовом прокурора. Представники третіх осіб: реєстраційної служби Дергачівського районного управління юстиції в Харківській області, відділу Держземагенства в Дергачівському районі Харківської області, Харківської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» ,належним чином повідомлених в судове засідання не з'явилися, що не є перешкодою для розгляду справи за їх відсутності. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази, представлені сторонами і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та з'ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи розпорядження Дергачівської районної державної адміністрації №496 від 17.05.2010 року видано не на ім'я відповідача. Вказане розпорядження було видане на ім'я [PERSON] відповідно до статей 17,33, 118, 121, 122, 186, п.2 розділу Х «Перехідних положень» Земельного Кодексу України. Розпорядником земельних ділянок для сільськогосподарського використання за межами населених пунктів відповідно до ч.3 ст. 122 ЗК України (у редакції від 30.04.2010 року ) була Дергачівська районна державна адміністрація. Отже, рішення про визнання недійсним розпорядження голови районної державної адміністрації від 17.05.2010 року №496 «Про передачу земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на території Козачолопанської селищної ради за межами населеного пункту [PERSON]» не може бути прийняте в межах цього провадження, а відтак розпорядження вважається таким, що було видано з дотриманням вимог чинного законодавства. Спірне майно, а саме земельна ділянка за №63220556001826 площею 0,2554 га належить [PERSON] на праві власності відповідно до державного акта серії ЯК №245117 від 13.02.2012 року Право власності на вказану земельну ділянку перейшло до [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 20.01.2012 року. У свідоцтві про право на спадщину за законом зазначено, що вказана земельна ділянка належала померлому [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 06 жовтня 2010 року. Відповідно до норм статті 81 ЗК України , громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі п. а - придбання за договором купівлі-продажу, п. г - прийняття спадщини. Тобто, [PERSON] , та у наступному спадкоємець [PERSON] набули право на земельну ділянку відповідно до передбачених законодавством підстав. Для задоволення вимог прокурора, а саме для визнання недійсним державного акта серія ЯК №245117 на право власності на земельну ділянку, має бути посилання щодо встановлення права власності на земельну ділянку, та має бути зазначено, що підстава набуття права власності не відповідає закону, про що у позовній заяві взагалі не йдеться. Позивач, зазначаючи, що має місце нецільове використання земельної ділянки, вказує, що в даному випадку необхідно примусово припинити права на земельну ділянку. Проте ст. 140 ЗК України не містить таких підстав припинення права власності на земельну ділянку, як нецільове використання чи неусунення допущених порушень. Ці порушення відповідно до ст. 141 ЗК України є підставами лише для припинення права користування земельною ділянкою, а відповідач володіє спірною землею на праві власності /на підставі державного акта на право власності на землю. Крім того, статтею 153 ЗК України передбачено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. У випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами України, допускається викуп земельної ділянки. При цьому власникові земельної ділянки відшкодовується її вартість. Статтею 143 ЗК України передбачені підстави для примусового припинення прав на земельну ділянку. Зокрема, п. "а" ч. 1 ст. 143 ЗК України передбачено, що примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі використання земельної ділянки не за цільовим призначення. Статтею 144 Земельного кодексу України визначено порядок припинення права користування земельними ділянками, які використовуються з порушенням земельного законодавства. Цією статтею визначена процедура припинення права користування земельними ділянками, які використовуються з порушенням норм земельного законодавства, визначених у ст. 211 ЗК України, у тому числі й невиконання вимог щодо використання земель не за цільовим призначенням (п. "г" ч. 1 ст. 211 ЗК України). Норми ст. 144 ЗК України та ст. 143 ЗК України не передбачають примусового припинення права власності на земельну ділянку, а лише регулюють процедуру примусового припинення права користування земельною ділянкою. До того ж, відповідно до положень статті 144 ЗК України право користування земельною ділянкою припиняється уповноваженим органом виконавчої влади чи органом місцевого самоврядування. Судовий порядок припинення права користування земельною ділянкою не передбачений ЗК України. Тому підстави для примусового припинення права власності на надану земельну ділянку відсутні. Зважаючи на це, відсутні законні підстави зобов'язати [PERSON] звільнити та повернути зазначену земельну ділянку за належністю. Що стосується питання використання земельної ділянки за цільовим призначенням, на що позивач робить посилання у позовній заяві, то це питання судом не вирішується у даній справі,

Outcome: dismissed