Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

02.04.2014 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який потім уточнив (а.с.28) та просив ухвалити рішення, яким стягнути на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 2718,48 грн., витрати за надання юридичної допомоги у розмірі 3000,0 грн., стягнути моральну шкоду у розмірі 20 000,0 грн. та витрати по сплаті судового збору у сумі 200 грн. Свої вимоги мотивував тим, що 24.10.2013 року біля 07.30 годин позивач отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості при ДТП на трасі «Рені-Одеса» на 13 км+250 м зі сторони м. Рені у напрямку м. Одеса в смт.Хлібодарське Біляївського району Одеської області. Відповідач керував автомобілем «Мітсубісі-Галант», реєстраційний номер [NUMBER], який належить [PERSON], та грубо порушив «Правила дорожнього руху», внаслідок чого скоїв наїзд на позивача. Автомобіль був переданий [PERSON] для того, щоб він працював на ньому, перевозив пасажирів, так як не мав постійного місця роботи. Відповідач був притягнутий до кримінальної відповідальності та 17.02.2014 року засуджений Біляївський районним судом Одеської області до двох років обмеження волі із застосуванням додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Своїми умисними діями відповідач спричинив позивачу тілесні пошкодження середньої тяжкості. У зв'язку з причиненими позивачу пошкодженнями він тривалий час знаходився на стаціонарному та амбулаторному лікуванні. Після скоєння ДТП, відповідач зник з місця пригоди, не надавши позивачу першої медичної допомоги. В результаті злочинних дій, [PERSON] спричинив потерпілому матеріальну та моральну шкоду, [PERSON] тривалий час знаходився на лікарняному та звертався до лікарів, через травму у нього були душевні страждання, виникли страхи, тому він був вимушений звернутися до психотерапевта, який призначив йому курс лікування. Відповідач добровільно нічого не відшкодував. На підставі викладеного позивач змушений був звернутись до суду за захистом своїх прав. У судовому засіданні позивач та його представник на задоволенні позовних вимог наполягали та просили стягнути з відповідача суму завданих збитків. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково, був не згодний з розміром моральної шкоди, погодився виплатити тільки ту суму, яка відповідає квитанціям, також заперечував проти сплати витрат на юридичну допомогу та судові витрати. Заслухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 24.10.2013 року біля 07.30 годин [PERSON], рухаючись по правій смузі руху автодороги «Рені-Одеса» 13 км+250 м з боку м. Рені в напрямку м. Одеса в смт. Хлібодарське, Біляївського району Одеської області, керував автомобілем марки «Мітсубісі-Галант», реєстраційний номер [NUMBER], який належить [PERSON], порушив «Правила дорожнього руху України», скоїв наїзд на [PERSON] та внаслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості. Вироком Біляївського районного суду Одеської області від 17.02.2014 року [PERSON] було визнано винним за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді обмеження волі на 2 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на один рік, та звільнено від відбування основного покарання з випробувальним терміном на один рік (а.с.3-6). У зв'язку з причиненими пошкодженнями, [PERSON] знаходився на лікуванні, що підтверджується висновком томографії від 02.11.2013 р., випискою з історії хвороби №25732, заключенням Біляївської ЦРЛ №1056 від 10.12.2013 р., випискою медичної картки (а.с.7-10) та поніс витрати на лікування, що підтверджується чеками (а.с. 11-12). Відповідно до ст. 61 ч.4 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. На підставі ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч.ч.1, 2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). На підставі ч.1 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у принижені честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. На підставі ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У судовому засіданні доведено, що з вини [PERSON] позивачу [PERSON] були спричинені моральні та фізичні страждання внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, він був змушений тривалий час лікуватися, чим був порушений нормальний устрій його життя. Однак у судовому засіданні не знайшли своє підтвердження посилання позивача на те, що на його лікування він витратив 2718,48 грн., так як відповідно до квитанцій матеріальна шкода становить 2467,54 грн.(а.с.11-12). Крім того, з урахуванням обставин справи, а також розумності та справедливості, суд вважає необхідним покласти на відповідача [PERSON] відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000 грн. Що стосується вимог позивача щодо стягнення з відповідача витрат на отримання юридичної допомоги у розмірі 3000 грн., то суд дійшов до наступного. Відповідно до положень Постанови Кабінету Міністрів України «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» № 590 від 27.04.2006 року зі змінами передбачає оплату за надання правової допомоги у межах 40% від мінімальної заробітної плати за годину. Враховуючи критерій складності даної справи, відсутність складених математичних розрахунків, суд вважає, що за надання правової допомоги відшкодуванню підлягає сума у розмірі 500 грн. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог. Тому, вимога позивача щодо стягнення з відповідача суми сплаченого судового збору у розмірі 200,00 грн. підлягає задоволенню. На підставі ч.ч.1 та 3 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. На підставі вище викладеного та

Outcome: partial