Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

02.03.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що з 04.08.2007 року він перебував з відповідачкою в шлюбі, який рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 20.08.2013 року між ними розірваний. Від цього шлюбу вони мають дочку [PERSON], [INFO]. Позивач зазначив, що під час шлюбу ними як подружжям за договором купівлі-продажу від 29.10.2012 року була придбана земельна ділянка за адресою: [ADDRESS], площею 0,12 га. Право власності на придбане майно було зареєстроване за відповідачкою. Посилаючись на те, що земельна ділянка є спільною сумісною власністю сторін, оскільки придбана під час перебування їх в шлюбі, позивач просить здійснити її поділ, визнавши за ним право власності на 1/2 частку. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та підтвердив викладені в позовній заяві обставини. Відповідачка та її представник позов не визнали. Просили відмовити в його задоволенні. Пояснили, що спірна земельна ділянка не є спільною власністю подружжя. Так, земельна ділянка фактично була придбана у [PERSON] батьком відповідачки [PERSON] на особисті кошти останнього та сестрою відповідачки [PERSON] Документальне оформлення було здійснено на ім'я відповідачки лише для зручності та з метою мінімізації податків, які підлягали сплаті через те, що [PERSON] є громадянином Росії. Тому відповідачка і її представник вважають, що спірна земельна ділянка не може вважатися спільною власністю подружжя, оскільки гроші позивач за неї не сплачував. Більш того, сторони по справі, будучи молодим подружжям, взагалі не мали на той час коштів достатніх на придбання спірної земельної ділянки. Заслухавши пояснення сторін по справі, допитавши свідка та, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного. 04.08.2007 року сторони уклали шлюб, від якого мають дочку [PERSON], [INFO]. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 20.08.2013 року у справі № 487/6258/13-ц шлюб між сторонами розірваний. Даним судовим рішенням встановлено, що шлюбні стосунки сторонами фактично припинені з травня 2013 року. (а.с. 17-19) В період перебування в шлюбі з позивачем, згідно договору купівлі-продажу укладеного 29.10.2012 року відповідачка [PERSON] за 28704 грн. придбала у [PERSON] земельну ділянку площею 0,1200 га, розташовану в [ADDRESS], яка призначена для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Дана земельна ділянка має кадастровий [NUMBER]. Право власності за відповідачкою зареєстроване в поземельній книзі 14.11.2012 р. за реєстровим [NUMBER]. (а.с. 20, 21, 118-123) Проаналізувавши встановлені по справі обставини і визначені відповідно до них правовідносини суд виходить з такого. Так ст. 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. При цьому вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином спірна земельна ділянка є спільною сумісною власністю сторін. Ст. 70 ч. 1 СК України визначає, що у разі поділу майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судом встановлено, що між сторонами по справі шлюбний договір не укладався. Враховуючи викладене за позивачем слід визнати право власності на 1/2 частки у спірній земельній ділянці. У зв'язку з визнанням права власності на 1/2 частки у спірній земельній ділянці, за позивачем, відповідно, слід визначити і право власності на 1/2 частки у спірній земельній ділянці за відповідачкою. Що стосується заперечень відповідача проти позову, то вони не ґрунтуються на належних доказах і спростовуються наявними матеріалами. Так, судом досліджені матеріали нотаріальної справи щодо посвідчення договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки. В цих матеріалах мається письмова, нотаріально посвідчена заява позивача [PERSON] від 03.10.2012 року, якою він надав згоду своїй дружині [PERSON] на купівлю та укладання нею договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки. В цій же заяві позивач зазначав про свою згоду з тим, щоб умови договору визначались його дружиною (відповідачем) самостійно. Одночасно позивач підтвердив, що такий правочин відповідає спільному волевиявленню подружжя та укладається його дружиною в інтересах сім'ї. (а.с. 134) У відповідності до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна має укладатися у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Ст. ст. 210 ч. 1, 640 ч. 3 ЦК України прямо встановлено, що правочин, який підлягає державній реєстрації є вчиненим з моменту такої реєстрації. Укладений між [PERSON] і відповідачем [PERSON] договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону та є чинним. Що ж стосується договору укладеного 24.06.2012 року між [PERSON] і [PERSON] про передачу 9000 грн. в якості завдатку в рахунок придбання спірної земельної ділянки, то цей договір не відповідає вищенаведеним нормам закону. До того ж слід звернути увагу, що у відповідності до ст. 570 ч. 1 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Отже завдатком забезпечується тільки існуюче зобов'язання між сторонами правочину. Зобов'язання же, яке тільки виникне в майбутньому, не може забезпечуватись завдатком. (а.с. 71) Не є належним доказом і витяг з банківського рахунку [PERSON], оскільки цей документ сам по собі не доводить використання саме цих коштів у придбанні відповідачкою спірної земельної ділянки, а також не містить умов їх використання. При оцінці показань свідка [PERSON] про передачу їй грошей [PERSON] при вчиненні правочину купівлі-продажу, слід зазначити, що вони також не можуть бути взяті до уваги, виходячи з такого. Так, ст. 208 ч. 1 п. 3 ЦК України передбачено, що правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян належить вчиняти у письмовій формі. Згідно ч. 5 Підрозділу 1 Перехідних положень Податкового кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн. (20х17=340 грн.) Між відповідачем і її родичами письмовий правочин щодо умов і порядку передачі коштів на придбання спірної земельної ділянки не укладався. Відтак рішення суду у відповідності зі ст. 218 ч. 1 ЦК України не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. В той же час, як випливає із договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки (п. 2.2), кошти продавцю [PERSON] сплачені саме відповідачем [PERSON] до його підписання. Таким чином, оцінивши у сукупності докази по справі, а також встановлені в судовому засіданні факти, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню. Судові витрати по справі належить стягнути з відповідачки на користь позивача. Заходи забезпечення позову, вжиті за ухвалою суду від 24.03.2015 року підлягають скасуванню і припиняють свою дію з набранням цим рішенням законної сили.

Outcome: approved