Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

02.03.2016 року [PERSON] звернувся до суду з вимогами до [PERSON] про визнання договорів припиненими, в яких просить визнати припиненим з 24.09.2011 року іпотечний договір ( без випуску заставної) укладений 24.03.2011 року між [PERSON], який діяв від імені [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бураковою О.І., зареєстрований в реєстрі за №389; визнати припиненим з 24.09.2011 року договір про задоволення вимог іпотеко держателя, укладений 24.03.2011 року між [PERSON], який діяв від імені [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бураковою О.І., зареєстрований в реєстрі за № 391; скасувати заборону на відчуження нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS], накладену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бураковою О.І.. зареєстровану в реєстрі за №390. У судовому засіданні представник позивача - [PERSON], підтримав заявлені вимоги та наполягав на їх задоволенні на підставі того, що після укладення відповідних договорів свої зобов'язання по поверненню коштів позивач виконав належним чином - чистину грошових коштів передав під розписку а іншу частину повернув без письмового оформлення, про що свідчить те, що на протязі більш ніж чотирьох років відповідач не пред'являв жодних претензій. Враховуючи, що у договорах визначені строки їх виконання - до 24.09.2011 року, позивач, та його представник вважають їх припиненими саме з вказаних дат. Представник відповідача - [PERSON], заперечувала проти задоволення позову, вважаючи не доведеним у судовому засіданні з боку позивача факту виконання зобов'язань по зазначеним договорам, спростовуючи данні обставини, та наполягала на тому, що зобов'язання по договорам не виконані а тому договори продовжують свою дію до їх виконання. Як встановлено у судовому засіданні 24.03.2011 року [PERSON], від імені якої та на підставі довіреності, посвідченої Єфіменко М. Д., приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області 13 січня 2010 року за реєстровим №93, діяв [PERSON] та [PERSON], уклали Договір позики грошей, за яким [PERSON] позичав у [PERSON] грошову суму в розмірі 99 200,00 (дев'яносто дев'ять тисяч двісті) гривень 00 копійок, що в еквіваленті, за домовленістю сторін, становить 12 400 (дванадцять тисяч чотириста) доларів США, і зобов'язався повернути в строк та умовах, передбаченим цим договором, позику в вищезазначеному розмірі. ( а/с 9) З метою забезпечення Договору позики, 24.03.2011 р. між відповідачем в особі [PERSON] та позивачем було укладено нотаріально посвідчений іпотечний договір (а/с 11), згідно якого [PERSON] передав в іпотеку [PERSON] нерухоме майно, а саме: - квартиру [ADDRESS], яка в цілому складається з двох житлових кімнат, житловою площею 29,1 кв. м., загальною площею 45,9 кв. м. (надалі - Предмет іпотеки) та належить Іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі договору дарування квартири, посвідченого Сьомою одеською державною нотаріальною конторою 15 грудня 2009 року, за реєстровим №2- 2831, право власності на яку зареєстровано Одеським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості 18 березня 2010 року, під номером 310, на стор. 40допк-141. Одночасно з укладенням Іпотечного договору між сторонами був також, 24.03.2011 року, укладений Договір про задоволення вимог іпотекодержателя (а/с 16), яким було визначено спосіб та порядок позасудового звернення стягнення на Предмет іпотеки для задоволення вимог іпотеко держателя за договором позики у випадках, встановлених п. п. 5.1,5.2 та 6 цього Договору. Факт укладення вищезазначених договорів і факт передачі в якості позики коштів визнаються сторонами, і у відповідності до вимог ч.1 ст. 60 ЦПК України не підлягають доказуванню. Правовідносини, яки виникли між сторонами стосовно виконання зобов'язань та договірні правовідносини врегульовані Цивільним кодексом ( надалі ЦК) України, а правовідносини пов'язані з іпотечним договором врегульовані ЦК України та Законом України « Про іпотеку». Так, у відповідності до вимог ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частина перша статті 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Частина перша статті 525 ЦК України проголошує, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частинами першої та другою статті 598 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Згідно ч.1 ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 5 ст. З Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Статтею 17 цього Закону встановлені підстави припинення іпотеки - у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди); з інших піде передбачених Законом. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню. У відповідності до частини 4 Договору позики від 24.03.2011 року передбачено що повернення частини позики підтверджується відповідними розписками, а повернення всієї суми позики підтверджується відповідною заявою позикодавця про розрахунок, справжність підпису якого має бути нотаріально посвідчена. Тому належним доказом повернення всієї суми позики відповідно до умов Договору позики буде вважатися нотаріально посвідчена заява Позикодавця про розрахунок. Частиною другою статті 59 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими способами доказування. Відповідно до п. 7.4 Статті 7 Заключних положень Іпотечного договору від 24.03.2011 року, цей Договір, за умови його підписання Сторонами, набуває чинності з моменту й нотаріального посвідчення та діє до повного виконання Основного зобов'язання. Сторони прийшли до згоди про те, що одночасно з нотаріальним посвідченням цього Договору Предмет іпотеки накладається заборона на відчуження, а іпотека (обтяження іпотеко Предмета іпотеки підлягає державної реєстрації, в порядках, встановлених чинним законодавством України, який нотаріусом Сторонам роз'яснено. Теж саме передбачено і Договором про задоволення вимог іпотекодержателя п. 15, відповідно до якого цей Договір набуває чинності з моменту нотаріального посвідчення і діє до повного виконання зобов'язань за Договором позики. Таким чином, у судовому засіданні, не було доведене факт виконання грошових зобов'язань за договором позики від 24.03.2011 року, а тому правових підстав визнавати виконаними зобов'язання по даному договору не існує. Приймаючи до уваги, що іпотечний договір та договір про задоволення вимог є похідними від договору позики і діють до повного виконання зобов'язань, також відсутні правові підстави для визнання припиненим іпотечного договору від 24.03.2011 року та договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 24.03.2011 року. Вищенаведене свідчить і про відсутність правових підстав скасування заборони на відчуження нерухомого майна у забезпечення іпотечного договору. Судом не приймається як належний доказ посилання позивача, та його представника, на те, що позикодавець більш ніж чотири роки не заявляв претензій щодо неналежного виконання договору, тому що, заява таких претензій є правом а не обов'язком особи. Зави, пов'язані з застосування строків позовної давності, може бути розглянуті, лише при розгляду відповідних вимог, відповідно до ч.3,4 ст. 267 ЦК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed