Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

01 квітня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог, [PERSON], зазначає, що він перебуває у шлюбі з [PERSON] з 21 січня 2006 року. Від даного шлюбу у подружжя є неповнолітній син: [PERSON], [INFO], який проживає разом з відповідачкою. [PERSON] не працює та не має можливості утримувати сина [PERSON]. Позивач вважає, що подальше спільне життя між ним та [PERSON] є неможливим через несумісність характерів. У добровільному порядку [PERSON] віддати відповідачу сина відмовляється. Спору майнового характеру між сторонами не має. Позивач, [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю. Відповідачка, [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином. Вивчивши та проаналізувавши всі докази зібрані по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21 січня 2006 року (а.с.5). Шлюб зареєстровано виконавчим комітетом Яхниківської сільської ради Лохвицького району Полтавської області, актовим записом №01. Від цього шлюбу у [PERSON] та [PERSON] є неповнолітній син: [PERSON], [INFO], який проживає разом з відповідачкою. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, оскільки суперечило б інтересам сторін. Позивач не бажає продовжувати подружні стосунки з відповідачкою, а остання не заперечує проти розірвання шлюбу. Відповідно до ч.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що сторони шлюбні відносини не підтримують, позивач наполягає на розірванні шлюбу, примирення з відповідачем не бажає, за таких обставин суд вважає, що подальше збереження їх сім'ї неможливе, збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, а тому є підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до ч.2 ст.114 СК України, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. Щодо вирішення питання про визначення місця проживання дитини суд виходить з наступного. Згідно ч.1 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. За правилами ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. За ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матірю лише у винятковій ситуації не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст.141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини. Тим більш, що поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Обмеження у цьому разі стосується тільки місця проживання дитини до досягнення нею віку 14 років. Сімейне законодавство не виключає визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком незалежно від віку дитини, якщо маються обставини, з яких дитині краще проживати з батьком ніж з матір'ю. Суд дослідивши висновок Миргородської державної адміністрації, як органу опіки та піклування, про визначення місця проживання малолітніх дітей, проаналізувавши фактичні обставини справи, дійшов висновку, що [PERSON], яка проживає разом з малолітніми [PERSON], [INFO], [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, ніде не працює, а тому не виконує належним чином батьківські обов'язки. Згідно довідки про доходи [PERSON] працює в ТОВ «Дружба Яхниківська» та отримує стабільний заробіток. Суд на підставі доказів, наданих сторонами, дійшов висновку, що саме [PERSON] здатний забезпечити належні умови для виховання дитини.

Outcome: approved