Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-28 00:00:00

01.12.2014 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що є власником житлового будинку [ADDRESS], в якому, окрім неї, зареєстровані та проживають її діти: дочка [PERSON] та сини [PERSON] і [PERSON] Вказує, що у 2000 році уклала шлюб з відповідачем по справі, після чого такий вселився в її будинок та був внесений в реєстр будинкової книги. Однак сімейне життя між ними не склалось, в результаті чого відповідач покинув їхній дім, а в листопаді 2005 року рішенням Мостиського районного шлюбу шлюб між ними розірвано. Стверджує, що ще задовго до судового рішення про розірвання шлюбу відповідач покинув їхню сім'ю, тобто з ними не проживає (понад 13р.) і спільного господарства не веде. Зазначає, що неодноразово зверталась до відповідача з вимогами про добровільне зняття з реєстраційного обліку місця проживання, однак він такі вимоги проігнорував. З огляду на наведене просить суд ухвалити рішення, яким визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS], а також зобов'язати Мостиський РВ ГУ ДМС України у Львівській області зняти [PERSON] з реєстраційного обліку місця проживання у вказаному будинку. Вимоги позивачкою підтримано в судовому засіданні. Відповідач [PERSON] був своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, однак в суд не з'явився і не повідомив про причини своєї неявки, а також не надіслав клопотання про відкладення розгляду справи. Представник третьої особи - Мостиського РВ ГУ ДМСУ у Львівській області був своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, однак в суд не з'явився і не повідомив про причини своєї неявки, а також не надіслав клопотання про відкладення розгляду справи. Враховуючи наведене, суд вважає, що у справі є в наявності достатньо матеріалів про права і взаємовідносини сторін для розгляду справи за відсутності відповідача і постановлення заочного рішення, оскільки прийняття такого рішення не суперечить законові та відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що будинковолодіння [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON], позивачці по справі, згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Довгомостиської сільської ради від 31.07.2009 року. У вказаному житловому будинку, окрім позивачки, зареєстрована її дочка [PERSON], сини [PERSON] і [PERSON], а також зять - [PERSON], відповідач по справі. Останній з 2002р. в даному будинку фактично не проживає і житлом в такому не користується, будь-яких речей в будинку не зберігає, участі у витратах по утриманню такого не приймає, а залишається там по даний час формально зареєстрованим. Судом не встановлено обставин створення відповідачу [PERSON] будь-яких перешкод в користуванні спірним жилим приміщенням з боку позивачки [PERSON] чи інших осіб, останній за захистом своїх прав щодо проживання у вказаному будинку не звертався. Не встановлено судом і обставин, які б свідчили про поважність причин не проживання відповідача в спірному житловому приміщенні. Місце перебування та проживання відповідача судом не встановлено. Вказані обставини підтверджуються показаннями позивачки; копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого на ім'я позивачки [PERSON]; копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 26.11.2009р.; актами обстеження матеріально побутових умов проживання позивачки [PERSON] від 26.11.2014р. та від 01.12.2014 року відповідно; копією довідки із Довгомостиської сільської ради за №2342 від 26.11.2014 року; копією технічного паспорта на житловий будинок по [ADDRESS]; копією будинкової книги на будинковолодіння по вул. [ADDRESS]; копією свідоцтва про розірвання шлюбу між відповідачем [PERSON] та позивачкою [PERSON] від 16.12.2005 року. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частина 1 ст.319 Цивільного Кодексу України передбачає, що позивач як власник має право володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 зазначеного Кодексу власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Всебічно, повно, об'єктивно і безпосередньо дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх в сукупності, враховуючи ті обставини, що відповідач [PERSON] відсутній за зареєстрованим місцем проживання - у спірному житловому будинку без поважних причин та більше строку, встановленого ст.405 ЦК України, а саме понад один рік (більше 13 років), такий не бере участі у витратах по його утриманню, а значиться там лише зареєстрованим, суд приходить до висновку, що є всі підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням в будинку, що належить позивачці та розташований по [ADDRESS]. Щодо позовних вимог в частині виписки відповідача (зняття з реєстраційного обліку) за вказаною адресою, то вирішення цього питання залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Так, відповідно до ст.7 Закону України від 11.12.2003р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи , запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Тобто питання зняття особи з реєстрації місця проживання є компетенцією органів реєстрації місця проживання та місця перебування осіб. Наявність же остаточного рішення про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання відповідними уповноваженими органами. З огляду на наведене суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині зняття відповідача з реєстрації місця проживання. Крім того, згідно вимог ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача в користь позивача понесені нею судові витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved