Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-22 00:00:00

У грудні 2020 року Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 29 779 грн. 24 коп. та судового збору в розмірі 2102 грн., посилаючись на те, що [PERSON] звернулася до АТ КБ «Приват Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 02.10.2015, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Також, відповідач при укладанні договору дала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Посилаючись на те, що відповідач не належним чином виконувала взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 18.10.2020 становить 29 779,24 грн. з яких: 18 052,25 грн. заборгованість за тілом кредиту , в тому числі : 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 18 052,25 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 2 023,33 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит, згідно ст. 625 ЦК України; 9703,66 грн. нарахована пеня ; 0,00 грн. - нарахована комісія. Таким чином просить стягнути з відповідача на користь банку вказану загальну суму заборгованості, а також понесені судові витрати у розмірі 2 102,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у поданій до суду письмовій заяві просив розглянути справу без його участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи повідомлена належним чином, про причини неприбуття суд не повідомила, відзив на позов не подала. У відповідності до положень ст.ст. 223 ч. 4, 280-284 ЦПК України суд за згодою представника позивача вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній доказів в порядку заочного розгляду. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 02.10.2015 сторони уклали договір про надання банківських послуг, за умовами якого АТ КБ «Приватбанк» надало [PERSON] кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Цей договір укладений сторонами шляхом підписання [PERSON] і представником банку анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, за змістом якої відповідач визнала, що ця заява разом із Умовами надання банківських послуг та Тарифами Банку, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, становлять укладений між сторонами договір про надання банківських послуг. [PERSON] не виконує взятих на себе зобов`язань із повернення грошових коштів. Згідно з наданим банком розрахунком її заборгованість станом на 18 жовтня 2020 року, яку позивач просить стягнути, становить 29 779 грн. 24 коп., з яких: 18 052 грн. 25 коп. заборгованість за тілом кредиту, 2 023,33 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит, згідно ст. 625 ЦК України; 9 703,66 грн. нарахована пеня. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Як передбачено ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. В силу ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Із норм ст. 547 ЦК України слідує, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Як передбачено ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. АТ КБ «Приватбанк» обґрунтувало свій позов у частині стягнення відсотків тим, що між сторонами був укладений кредитний договір, за умовами якого [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, однак, остання не виконала зобов`язання за цим договором, у зв`язку із чим виникла заборгованість. На підтвердження вказаних обставин АТ КБ «Приватбанк» надало, зокрема анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 02 жовтня 2015 року; Паспорт споживчого кредиту від 31 березня 2020 року; Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку; витяг з Тарифів Банку, копію наказу банку щодо затвердження Умов і Правил надання банківських послуг та Тарифів, розрахунок заборгованості за договором від 02 жовтня 2015 року. Разом з тим, анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 02 жовтня 2015 року не містить умов щодо розміру та підстав для нарахування відсотків та неустойки. Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та витяг з Тарифів Банку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, не підписані відповідачем, а матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови та тарифи розуміла відповідач, ознайомилась та погодилась з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. За відсутності достатніх підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг, відсутності у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Умови та правила надання банківських послуг у ПриватБанку та Тарифи Банку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки ці документи достовірно не підтверджують вказаних обставин. У зв`язку з цим до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися нижчестоящими судами при застосуванні норм права. Крім того, посилання позивача на те, що позичальником підписано паспорт споживчого кредиту, який додано до позовної заяви не можна вважати підтвердженням того, що сторони обумовили відсоткову ставку за користування кредитними грошима та штрафні санкції, оскільки такий запис не є власноручним підписом особи та не має письмової форми вираження, а зроблений на планшеті Банку в електронному вигляді, відтак він не має правового статусу, який би забезпечував можливість його використання за згодою сторін без вчинення сторонами окремої письмової угоди, що позбавляє суд можливості його ідентифікувати саме як підпис відповідача. Зі змісту даного паспорту вбачається, що інформація зазначена у ньому зберігає чинність та є актуальною лише в період з 31.03.2020 до 15.04.2020. Більш того, зі змісту цього паспорту слідує, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів, тощо. У третьому розділі паспорту визначено максимальну суму ліміту на кредитній картці від 50000 грн. до 800000 грн., однак згідно довідки про умови кредитування, доданої до позовної заяви, кредитний ліміт неодноразово збільшувався та зменшувався в межах з 500 грн. до 20000 грн. Разом з тим, згідно ст.\~9\~«Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит» Розділу\~II «Інформаційне забезпечення договору про споживчий кредит та дії, що передують його укладенню» Закону України «Про споживче кредитування»\~споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися інформацією про умови кредитного договору для прийняття усвідомленого рішення. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України"Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію") із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. Крім того, суд не бере до уваги підписаний відповідачем паспорт споживчого кредиту з ознайомленням його з умовами кредитування, оскільки такий паспорт споживчого кредиту датований 31.10.2020 і його не існувало на час укладення відповідачем кредитного договору 02 жовтня 2015 року, тому відсутні підстави вважати, що сторони в письмовому вигляді обумовили істотні умови кредитного договору на час його укладення. Також, не заслуговує на увагу заборгованість за відсотками нарахованими згідно ст. 625 ЦК України в розмірі 86,4% річних для картки «Універсальна» та 84% річних для картки «Універсальна Голд», які на думку позивача визначені Умовами та правилами надання банківських послуг в Приватбанку, оскільки суд не вважає їх складовою кредитного договору так як вони не підписані відповідачем, а тому відсутні підстави для нарахування відсотків в разі порушення умов договору згідно ст. 625 ЦК України в розмірі, який зазначений у вищевказаних письмових документах. Іншого розрахунку заборгованості за відсотками нарахованими згідно ст. 625 ЦК України банк суду не надав. Як передбачено ч. 1 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. За таких обставин, оскільки строк виконання зобов`язань за договором на час подання позову у грудні 2020 року ще не настав Банк фактично достроково звернувся до відповідача з вимогою повернути, отримані за договором кошти, то в розумінні норм Цивільного законодавства відсутні підстави для застосування норм ст. 625 ЦК України при вирішенні даного спору. Таким чином, матеріали справи не містять доказів щодо істотних умов укладеного сторонами кредитного договору, то надані АТ КБ «Приватбанк» розрахунки заборгованості достовірно не вказують на розмір невиконаного відповідачкою зобов`язання та є неналежним доказом. Отже, факт невиконання зобов`язання за кредитним договором від 02 жовтня 2015 року у частині сплати заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит, згідно ст.\~625\~ЦК України та заборгованості за нарахованою пенею не доведений, а тому в цій частині позов задоволенню не підлягає. Разом з тим, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що він вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Тому, у суду наявні правові підстави для стягнення в примусовому порядку з боржника суми непогашеного тіла кредиту в розмірі 18 052 грн. 25 коп. Отже, пред`явлений позов підлягає частковому задоволенню. Виходячи з того, що вимоги позивача задоволено судом на 60,62% (18052,25: 29779,24 х 100), з урахуванням приписів пункту 3 частини другої\~статті 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати з оплати судового збору підлягають відшкодуванню пропорційно розміру задоволених вимог, а саме 1274 грн. 23 коп. (2102 х 60,62%). На підставі викладеного,

Outcome: partial