Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

У липні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з цивільним позовом до відповідача [PERSON] про поділ майна подружжя, посилаючись на те, що сторони перебували у шлюбі з 24.06.1995 року по 24.11.2014 року. Рішенням Києво- Святошинського районного суду Київської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Вказує, що в період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства ними набуто спільне майно, а саме: земельна ділянка № [ADDRESS]; ? частини житлового будинку загальною площею 120 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], Києво-Святошинського району Київської області; ? частина земельної ділянки [ADDRESS] Києво-Святошинського району Київської області; земельна ділянка № [ADDRESS]; житловий будинок площею 180 кв.м. розташований на земельній ділянці по [ADDRESS]. Посилаючись на вищевикладене та норми закону, позивач просив суд: ухвалити рішення, яким виділити йому у власність ? частину земельної ділянки № [ADDRESS]; 1/8 частину житлового будинку загальною площею 120 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], Києво- Святошинського району Київської області ; 1/8 частину земельної ділянки [NUMBER], розташованої за адресою: [ADDRESS], Києво- Святошинського району Київської області ; ? частину земельної ділянки розміром 0,12 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] Києво-Святошинського району Київської області; ? частину житлового будинку площею 180 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] Києво-Святошиського району Київської області. Виділити у власність [PERSON] ? частину земельної ділянки № [ADDRESS]; 1/8 частину житлового будинку загальною площею 120 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], Києво- Святошинського району Київської області ; 1/8 частину земельної ділянки [NUMBER], розташованої за адресою: [ADDRESS], Києво- Святошинського району Київської області; ? частину земельної ділянки розміром 0,12 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] Києво-Святошинського району Київської області; ? частину житлового будинку площею 180 кв.м.,що розташований за адресою: [ADDRESS] Києво-Святошиського району Київської області. Не погоджуючись з позовом у вересні 2015 року відповідач [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Свої зустрічні позовні вимоги [PERSON] обґрунтувала тим, що з 24 червня 1995 року до 24 листопада 2014 року вона перебувала у шлюбі з [PERSON]. Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Так позивач за зустрічним позовом зазначає, що за час спільного проживання з відповідачем до фактичного припинення шлюбних відносин ними набуте спільне майно (майнові права), яке підлягає поділу та яке відповідач не включив у первісний позов, а саме: майнові права на квартиру в житловому комплексі за адресою: Київська область, Києво- Святошинський район, [ADDRESS]); автомобіль Volkswagen Transporter Т5, номер кузова [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER]. Квадроцикл. Факт набуття майнових прав на квартиру в житловому комплексі у [ADDRESS]) підтверджується Договором № 11/06/07-Б від 11.06.2007 року, який укладено [PERSON] з Дочірнім підприємством "Дніпровський круг". Відповідно до п. 2.3. Договору вартість майнових прав на квартиру становить 296 480 грн. 00 коп. Листом № 102 08.07.2010 року Дочірнє Підприємство "Дніпровський круг" повідомило про необхідність доплатити суму у розмірі 16 660 (шістнадцять тисяч шістсот десять) грн. 00 коп. Позивач за зустрічним позовом вважає, що оскільки майнові права на квартиру набуті за час шлюбних відносин, кошти по договору сплачувались за рахунок спільних коштів подружжя, то майнові права на ? квартири за Договором належить їй на праві спільної сумісної власності. Окрім того, за час шлюбу сторонами був придбаний автомобіль Volkswagen Transporter Т5, номер кузова [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER] та квадроцикл. Позивач за зустрічним позовом наголошує, що ці транспортні засоби були зареєстровані за відповідачем [PERSON] Тому позивач за зустрічним позовом [PERSON] просила суд визнати за нею майнові права на 1/2 квартири за адресою: [ADDRESS]) за Договором № 11/06/07-Б від 11.06.2007 року; право власності на ? автомобіля Volkswagen Transporter Т5, номер кузова [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER]; право власності на ? квадроцикла. Протягом розгляду справи позивач за зустрічним позовом уточнила позовні вимоги, посилаючись на те, що відповідчем за зустрічним позовом укладено договір №11/06/07-Б від 11 червня 2007 р., та додаткову угода від 15.12.2008 р. з Дочірнім підприємством «Дніпровський круг» ЄДРПОУ 30931888 купівлі майнових прав на однокімнатну квартиру у житловому комплексі із офісними приміщеннями, що будується за адресою Київська область , Києво- Святошинський район, м. Боярка, вул. Білогородська, 51. Так позивачка за зустрічним позовом [PERSON] зазначає, що з 23.06.2004 року вона була зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності-фізична особа, запис про проведення державної реєстрації 2 339 017 0000 002716 і здійснювала «діяльність кафе», код КВЕД 55.30.2 близько 2 років до 06.03.2006 р., про що є відомості у ЄДРПОУ постійно до нарождення молодшого сина [PERSON] [INFO]. Посилаючись на ту обставину, що автомобіль Volkswagen Transporter Т5, номер кузова [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER] був відчужений без відома і згоди позивачки за зустрічним позовом в період шлюбу позивачка за зустрічним позовом просила суд поділити спільне майно набуте під час перебування у шлюбі [PERSON] з [PERSON] та визнати за [PERSON], ІПН [NUMBER], зареєстрована за адресою [ADDRESS], ? частину майнових прав на предмет договору №11/06/07-Б від 11 червня 2007 р., додаткова угода від 15.12.2008 р., укладеного між Дочірнім Підприємством «Дніпровський круг» код ЄДРПОУ 30931888 та [PERSON], ринкова вартість яких складає 450 000,00 грн. згідно висновку про незалежну оцінку майнових прав, проведеної суб»єктом оціночної діяльності ТОВ «Інститут незалежної експертної оцінки» станом на 23.06.2016 р. Стягнути з [PERSON] ІПН [NUMBER], зареєстрований за адресою [ADDRESS] на користь [PERSON] ІПН [NUMBER], зареєстрована за адресою [ADDRESS] кошти в сумі 152 258,00 грн. в якості компенсації належної їй половини вартості відчуженого не в інтересах спільного сумісного майна подружжя. В судовому засіданні [PERSON] та його представники позовні вимоги за первісним позовом підтримали в повному обсязі та просили суд задовольнити. Проти задоволення зустрічного позову заперечували, просили суд відмовити. В судовому засіданні [PERSON] та її представник проти задоволення первісного позову заперечували. Зустрічний позов підтримали в повному обсязі. Просили суду задовольнити. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], суду пояснив, що [PERSON] взяв у нього борг 15 тис. доларів США. Коштів не повернув, запропонував авто. Він погодився. При передачі коштів ніяких документів не укладали. Коли відбувалась передача коштів [PERSON] не було. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив суду, що він виконував ремонтні роботи в будинку. За виконані роботи частково розраховувалась [PERSON], частково [PERSON]. Скільки грошей було взагалі не пам'ятає. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив суду, що у нього був свій бізнес, який він продав та дав сину [PERSON] 50 тис. доларів США за які той купив квартиру в м. Боярка. Син сказав що «пустить гроші в стройку квартири». Також у свідка був ставок в оренді. В кафе працювала невістка. Чи була вона СПД не знає. Суд, вислухавши осіб, які приймають участь у розгляді справи, свідків, вивчивши матеріали справи, первісний та зустрічний позови задовольняє частково, з наступних підстав. Згідно п. п. 23, 24 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. за № 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). За таких обставин, для поділу спільного майна необхідно встановити його обсяг станом на дату розірвання шлюбу. Судом встановлено, що 24.06.1995 року Копилівською сільською радою Макарівського району Київської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Від шлюбу подружжя має спільних дітей [PERSON],[INFO], та малолітнього [PERSON], [INFO]. Рішенням Києво- Святошинського районного суду Київської області від 15 жовтня 2014 року шлюб зареєстрований 24.06.1995 року Копилівською сільською радою Макарівського району Київської області між [PERSON] та [PERSON], актовий запис № 2 - розірвано. Так, [PERSON] звернувся до суду з позовом, посилаючись на те, що спільною сумісною власністю подружжя є та підлягає поділу: земельна ділянка № [ADDRESS] Києво- Святошинського району Київської області; ? частини житлового будинку загальною площею 120 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], Києво- Святошинського району Київської області; ? частина земельної ділянки [ADDRESS] Києво-Святошинського району Київської області; земельна ділянка № [ADDRESS]; житловий будинок площею 180 кв. м. розташований на земельній ділянці по [ADDRESS] Києво- Святошинського району Київської області. Так, щодо земельної ділянки № [ADDRESS], то поширення режиму спільної власності подружжя на них судом не встановлено. Зокрема, на підставі рішення Шпитьківської сільської ради народних депутатів від 23.03.1995 р. № 22/9 про надання земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку та господарських споруд позивачка за зустрічним позовом отримала земельну ділянку площею 0,1502 га для будівництва індивідуального житлового будинку та господарських будівель в [ADDRESS]. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] отримано державний акт на право власності на землю на підставі рішення Шпитьківської сільської ради народних депутатів від 23.03.1995 р. № 22/9 про надання земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку та господарських споруд 15 листопада 1997 року. Відповідно до п.5 ч.1 ст. 57 CK України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Таким чином, встановлено, що вказана земельна ділянка не була придбана у шлюбі, а була отримана відповідачем в порядку приватизації на підставі рішення Шпитьківської сільської ради народних депутатів від 23.03.1995 р. № 22/9 згідно з правилами Земельного кодексу в порядку приватизації, а, отже, згідно з п.5 ч.1 ст. 57 CK України є її особистою власністю, будучи отриманими шляхом реалізації особистого права громадянина України на приватизацію земельних ділянок під час перебування у шлюбі. Щодо 1/8 частини житлового будинку та 1/8 частини земельної ділянки, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] Києво- Святошинського району Київської області, які позивач просить виділити йому у власність суд вважає зазначити наступне. Відповідно до свідоцтва про право власності за законом виданим державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори від 21 січня 1997 року [PERSON] набула право приватної власності на 1/8 частину житлового будинку [ADDRESS] Києво-Святошинського району Київської області та 1/8 частку земельної ділянки, на якій розташований вищевказаний житловий будинок. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Кодексу про шлюб та сім»ю України , що діяв на момент виникнення спірних правовідносин , визначено, що майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Таким чином, враховуючи вищевикладене, оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено, що 1/8 частина житлового будинку [ADDRESS] Києво- Святошинського району Київської області та 1/8 частина земельної ділянки, яка розташована за вказаною адресою, були отримані [PERSON] в порядку спадкування після померлого батька [PERSON] в зв'язку з чим на підставі п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України є особистою приватною власністю [PERSON], а відтак на вищевказане майно не поширюється режим спільної сумісної власності подружжя, суд дійшов висновку, що у задоволенні цієї частини позовних вимог слід відмовити. Судом встановлено, що 11.06.2007 р. між Дочірнім підприємством «Дніпровський круг» та [PERSON] укладено договір № 11/06/07-Б купівлі-продажу майнових прав на квартиру у житловому комплексі із офісним приміщеннями, що будується за адресою: [ADDRESS] Як вбачається з листа ДП «Дніпровський круг» за № 28-07/2016 від 28.07.2016 р. вартість майнових прав становила 296 480,00 грн. Станом на 20.07.2016 р. житловий будинок в цілому збудований, але в експлуатацію не введений, здійснюються заходи для введення будинку в експлуатацію. Відповідно до ч.1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Пленум ВС України в п. 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснив, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). Закон «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» дає визначення поняття «майнові права», які можуть оцінюватися, як будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги (ст.3 закону). У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 30 січня 2013 р. у справі № 6-168цс12 зроблено висновок, що майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. До майнових обов'язків належать, зокрема, договірні зобов'язання майнового характеру, зобов'язання з утримання тощо, обов'язки з відшкодування шкоди, а також обов'язки щодо вчинення певних дій стосовно майна, передбачених законом або договором, та на інших підставах. Захист майнових прав здійснюється в порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372 ЦК. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. При цьому, суд виходить із рівності прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності та взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, що передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. Ч.2 ст. 65 СК України визначено, що при укладенні договорів одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. При вирішенні даного спору суд враховує, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Так суд приймає та надає належну оцінку твердженням позивачки за зустрічним позовом [PERSON], що джерелом набуття майнових прав за договором № 11/06/07-Б від 11.06.2007 р. були спільні сумісні кошти одержані від продажу нежитлового приміщення кафе, що був побудований подружжям та спільна праця колишнього подружжя. Так в матеріалах справи наявні належні та допустимі докази (копія свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця від 23.06.2004 р., Серія [NUMBER]) на підставі яких [PERSON] зареєстрована як суб»єкт підприємницької діяльності і здійснювала «діяльність кафе», код КВЕД 55.30.2 до 06.03.2006 року. З аналізу наведених фактів та відповідних їм правовідносин, як кожного окремо так і в їх сукупності, суд приходить до висновку, що для врегулювання спору, необхідно визнати за [PERSON] в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право власності на майнові права на ? частину квартири № 165, що розташована за адресою: [ADDRESS] за договором № 11/06/07-Б від 11.06.2007 року. При вирішенні даного спору суд враховує, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: час набуття такого майна, кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя. Згідно положень ст. 334 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Виходячи з предмету спору, позивачем за зустрічним позовом заявлено вимогу про стягнення з [PERSON] на свою користь 152 258,00 грн. в якості компенсації, що становить її частку у вартості автомобіля марки Volkswagen Transporter Т5, номер кузова [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER]. Відповідно до статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. У статті 65 СК України йдеться про те, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. У зв'язку з цим, вирішуючи даний спір слід керуватися пунктами 22 та 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя». Згідно них, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимоги [PERSON] в частині стягнення з [PERSON] грошових коштів в розмірі 152 258,00 грн. в якості компенсації, яка складає частину вартості легкового автомобіля, відчуженого подружжям, оскільки позивачем за зустрічним позовом не надано належних та допустимих доказів, які мали підтвердити факт придбання транспортного засобу за спільні кошти подружжя, відчуження транспортного засобу та його вартість на момент відчуження, в той же час наявність лише довідки ДАІ про реєстрацію транспортного засобу за [PERSON] не доводить ті обставини, які потребують доказуванню в межах даного спору, безпосередньо вартість відчуженого транспортного засобу, тому вимоги позивача в цій частині ґрунтуються на припущеннях, що є недопустимим в силу положень ч.4 ст.60 Цивільного процесуального кодексу України. Як вбачається з матеріалів справи, 14.03.1998 року між [PERSON] та [PERSON], що діяла в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. В суді встановлено, що спірний будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою:[ADDRESS] було придбано в період шлюбу, а тому є спільною власністю подружжя. Відповідно до частини першої ст.11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд, діючи в межах заявлених позовних вимог відповідно до положень ч.1 ст.11 Цивільного процесуального кодексу України, приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя підлягає задоволенню частково, ухвалюючи рішення суд в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнає за [PERSON] право власності на ? частину житлового будинку, що розташований за адресою: Київська область, Києво- Святошинський район, [ADDRESS]; право власності на 1/2 частину земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER], площею 0,1528 га, цільове призначенням земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: Київська область, Києво- Святошинський район, [ADDRESS] в іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають, та задовольняє частково зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та ухвалює рішення, в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнає за [PERSON] право власності на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: Київська область, Києво- Святошинський район, [ADDRESS] та право власності на майнові права на ? частину квартири № 165, що розташована за адресою: [ADDRESS] за договором № 11/06/07-Б від 11.06.2007 року , в іншій частині зустрічний позов задоволенню не підлягає. Враховуючи викладене та

Outcome: partial