Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

01.04.2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що [PERSON] відповідно до укладеного між ним та відповідачем договору № DOVWRX26850473 від 07 грудня 2006 року отримав кредит у розмірі 2233 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 07 грудня 2008 року. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) складає між ним та Банком Договір, про що свідчить підпис Відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник - відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, винагородою, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Кредитним договором встановлена позовна давність за вимогами стягнення кредиту, винагороди, неустойки - пені, штрафів за договором тривалістю 5 років. [PERSON] свої зобов'язання за договором не виконав, в зв'язку з чим станом на 28 лютого 2014 року має заборгованість у розмірі 22501 гривень 11 копійки, яка складається з наступного : 3836 гривень 13 копійок - заборгованість за процентами за користування кредитом, 715 гривень 80 копійок - заборгованість по комісії за користування кредитом, 16401 гривень 51 копійок - пеня за несвоєчасність виконання зобов»язання. Окрім того, позивач просить суд стягнути на його користь суму штрафів відповідно до п.5.3 Умов: 500 гривень - штраф (фіксована частина), 1047 гривень 67 копійок - штраф (процентна складова), також стягнути судовий збір - 243 гривень 60 копійок. Представник позивача в судове засідання не з»явився, був належним чином повідомлений про дату та місце розгляду справи, надав письмову заяву, в якій на задоволенні позову наполягав, просив розглянути справу за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з»явився, був належним чином повідомлений про дату та місце розгляду справи, надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позов не визнав, в задоволенні позову просив відмовити, застосувавши позовну давність, надав на підтвердження документи - судовий наказ, постанову про закінчення виконавчого провадження, копію кредитного договору та умови надання споживчого кредиту. Суд , дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з огляду на наступне. Судом встановлено, що 07 грудня 2006 між сторонами укладено кредитний договір № DOVWRX26850473 , відповідно до умов якого позивач надав відповідачу споживчий кредит у сумі 2233 грн. із терміном повного погашення кредиту 07 грудня 2008 року. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит)позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю (ч. 1 ст. 258 ЦК України). Частиною 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. ПАТ КБ «Приватбанк» посилається на те, що Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам передбачена договірна позовна давність - 5 років. З матеріалів справи вбачається, що при укладенні 07 грудня 2006 року договору між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], останній надав згоду на те, що заява разом із запропонованими банком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, тарифами складає між позичальником і банком кредитно-заставний договір, засвідчивши її своїм підписом. Однак, з наданих відповідачем разом з письмовими запереченнями Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), які він отримав разом з кредитним договором 07.12.2006 року вбачається, що договірна позовна давність між сторонами не встановлювалась. З матеріалів судового наказу (справа № 2-н-4/08 суддя Голуб Т.І.) судом встановлено, що позивачем додано до заяви про видачу судового наказу на підставі кредитного договору №DOVWRX26850473 від 07.12.2006 року про стягнення з [PERSON] заборгованості в розмірі 2811 гривень 58 копійок умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), в яких договірна позовна давність між сторонами не встановлювалась. Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Дані висновки висловлені Верховним Судом України в постанові від 6 листопада 2013 року, яка прийнята за результатом перегляду судових рішень з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.355 ЦПК України у справі №6-116цс13. Отже, відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України перебіг трирічного строку загальної позовної давності за вимогами ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором остаточно сплив 07 грудня 2011 року, а позов було пред'явлено до суду 01 квітня 2014 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції суду на позовній заяві (арк.спр.2). Згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Із матеріалів справи вбачається, що відповідач та представник відповідача письмово просили суд застосувати наслідки пропуску строку позовної давності. На підставі пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що пункт 7 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, у системному зв'язку з самою ч. 11 ст. 11 зазначеного Закону стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямований на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року у справі за заявою Особа-1 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 червня 2013 року у справі за позовом кредитної спілки «Аккорд» до Особа-1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. На підставі ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Частиною 1 статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Під час розгляду справи встановлено, що боржник порушував умови кредитного договору, в тому числі в частині щомісячного погашення кредиту та процентів за користування кредитом, банком надана відповідна довідка щодо вказаної заборгованості, тобто вимоги позивача про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом та пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором обґрунтовані, але враховуючи те, що позивачем пропущено строк звернення до суду, а відповідачем заявлено про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам, комісії за користування кредитом та пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором належить відмовити в зв»язку з пропуском строку звернення до суду. В той же час вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення штрафів - безпідставні. В позовній заяві позивач посилався на те, що штрафи передбачені п.5.3 Умов , але в Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам, які діяли на час отримання відповідачем кредитних коштів і з якими саме погодився відповідач , що містяться в матеріалах судового наказу № 2-н-4/8), нарахування будь-яких штрафів не передбачено. Таким чином в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк про стягнення штрафів належить відмовити за необґрунтованістю та недоведеністю. Виходячи з викладеного, в задоволенні позовних вимог належить відмовити повному обсязі. На підставі викладеного вище,

Outcome: dismissed