Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-06 00:00:00

У квітні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом де вказує, що народився у місті Хабаровську Російської Федерації. У 1949 році разом з матір'ю повернувся на територію України і вони мешкали в будинку [ADDRESS]. Зазначений будинок складається з двох частин. В 1\\2 частині з 1949 року мешкав він разом с матір'ю, тіткою та батьками матері, в іншій половині мешкає [PERSON] У березні 2003 року його було тимчасово знято з реєстраційного обліку, у зв'язку з тим, що він тривалий час знаходився на лікуванні. Його реєстрація в будинку була поновлена у 2008 році, і з цього часу він нікуди з будинку не виїжджав. Його тітка з 1973 року по 1991 рік сплачувала страхові внески за свою частину будинку. На теперішній час він разом з сестрою дбає про половину будинку, в якій мешкає, сплачує комунальні послуги, тобто відкрито володіє 1/2 частиною будинку [ADDRESS] з відповідною частиною господарських будівель і споруд понад 10 років, а тому просив визнати за ним право власності на зазначену частину будинку в порядку набувальної давнини. У липні 2017 року позивач уточнив свої позовні вимоги, залучивши до участі у справі третіх осіб - [PERSON] та [PERSON] Позивач у судове засідання не з'явився, заяв про відкладення розгляду справи суду не надавав, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність, за участю його представника. Представник позивача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав і просив задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні, яке відбулось 26 вересня 2017 року, заявлені позовні вимоги визнав і не заперечував проти їх задоволення. В подальшому в судові засідання не з'являвся, надавши суду письмову заяву з проханням розглядати справу у його відсутність. Третя особа - [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на його безпідставність та необгрунтованість. Третя особа - [PERSON] у судове засідання не з'явилась, заяв про відкладення розгляду справи суду не надавала, тому суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутність, за участю її представника. Представник третьої особи у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову посилаючись на те, що позивачем обраний не вірний спосіб захисту і ним на надано належних та переконливих доказів того, що він дійсно набув право власності на спірне майно в порядку набувальної давнини. Засулхавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи, суд доходить до наступного висновку. Як вбачається з копії звіту про оцінку майна - частини будинку [ADDRESS] від 15 травня 2017 року, вартість спірного майна станом на дату складання звіту, без урахування ПДВ становить 79400 грн. (а.с.10-11). Як вбачається з копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] - 1/2 зазначеного будинку зареєстрована за [PERSON], а невизначена частка будинку за [PERSON], інвентаризаційна вартість будинку становить 11692 грн. (а.с.12-17). Рішенням VІ сесії VІІ скликання Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області від 19 лютого 2016 року був скасований запит виконкому Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області №103 від 07.02.2005 року на адресу КП "Харківське районне бюро технічної інвентаризації" про взяття на облік 1/2 частки домоволодіння [ADDRESS] (а.с.18). Як вбачається з копій страхових свідоцтв наданих позивачем, [PERSON] протягом 1977-1991 років сплачувала страхові платежі за будинок [ADDRESS] (а.с.19-25). Згідно з копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 05 грудня 2006 року Хорошівською селищною радою Харківського району Харківської області [PERSON] померла [INFO] (а.с.26). Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майцно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна №87957313 від 24.05.2017 року, 1/2 частина житлового будинку [ADDRESS] зареєстрована в Державному реєстрі, як безхазяйне майно. У той же час, згідно з відомостями цього реєстру, вказане домоволодіння зареєстроване в цілому за [PERSON] (а.с.31-32). Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 01 вересня 2009 року Пісочинською селищною радою Харківського району Харківської області [PERSON] померла [INFO] (а.с.47). Спадкоємцями після її смерті є її доньки - [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтв про народження, копією свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 07 травня 2003 року Другою державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області за реєстровим №3-459, копією рішення Харківського районного суду Харківської області від 01 квітня 2013 року по цивільній справі №2034/13809/2012 за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа - Друга державна нотаріальна контора Харківського району Харківської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом, згідно з яким за [PERSON] було визнано право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: [ADDRESS], технічним паспортом на індивідуальний житловий будинок [ADDRESS], згідно з яким зазначене домоволодіння проінвентаризовано на ім'я [PERSON] в цілому, фототаблицею до висновка експерта №4174/8749 від 14.11.2008 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області про виділ частки із майна, що перебуває в спільній частковій власності та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області про визнання права власності на 1/2 частку житлового будинку (а.с.43-57). Одночасно суд не приймає уваги світлини, надані третьою особою [PERSON], на яких, начебто зображений спірний будинок (а.с.71-74). Зазначені докази суд не приймає з огляду на наступне. Згідно з вимогами ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. У відповідності до вимог ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно зі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Достатність доказів або їх сукупність означає, що їх кількість та вагомість дозволять зробити вірогідний висновок про існування факту, на підтвердження якого вони зібрані. Так, одиничний побічний доказ завжди є недостатнім для пра* бильного і законного вирішення справи, оскільки дозволяє зробити лише припущення, а не вірогідний висновок про існування або відсутність факту. Недостатніми будуть докази, які суперечать один одному, а також ті, вірогідність яких сумнівна. Докази, одержані з порушенням закону, не мають юридичної сили. Статтею 100 ЦПК України встановлено, що електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам'яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. З доданих третьою особою світлин не можливо достовірно зробити висновок, що на них зображений саме будинок [ADDRESS]. Світлини не містять дати їх створення. Крім того, суд зазначає, що вони не відносяться до предмету доказування, а саме - набуття позивачем права власності в порядку набувальної давнини. Саме за сукупності цих обставин суд і не приймає до уваги зазначені докази. Суд не приймає до уваги копії актів, складених депутатами Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області в період часу з 10 серпня 2006 року по 24 липня 2008 року (а.с.75-78), оскільки в цей період позивач дійсно не мешкав у спірній частині будинку [ADDRESS] і цей факт не оспорюється жодною з сторін. Крім того, судом не приймаються до уваги акти, складені депутатами Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області 17 листопада 2010 року та 27 лютого 2011 року (а.с.79-80), оскільки ці акти не встановлюють факт не проживання позивача у спірному будинку, а констатують факт неналежного використання ним газового обладнання у частині будинку, яку він займав. До того ж суд зазначає, що ані третьою особою, ані особами, якими були складені ці акти, ніяких заходів щодо виявлених з боку позивача порушень, не приймалось (відключення позивача від системи газопостачання, звернення до правоохоронних або судових органів тощо). Також судом не приймаються до уваги копії квитанцій, наданих представником позивача, згідно з якими [PERSON] здійснювала оплату за використану електроенергію за адресою: [ADDRESS] (а.с.102-107), оскільки ці докази протиречать інформації, наданій Акціонерною компанією "Харківобленерго" від 15.12.2017 року за №04-16/7479 (а.с.125), згідно з якою за зазначеню адресою був відкритий один особовий рахунок [NUMBER] на ім'я [PERSON], на підставі договору від 28 жовтня 2009 року. Надаючи правову оцінку виниклим правовідносинам суд виходить з наступного. Статтею 344 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. У Постанові Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5 роз'яснено судам, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Крім того, слід зазначити, що добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Оскільки встановлені у справі обставини свідчать про те, що позивач обізнаний відносно того, що власником 1/2 частини будівлі помер, не можна вважати володіння позивачем часткою померлого у праві власності на нерухомість добросовісним. Також суд зазначає, що позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно, не з'єднане з конкретними вимогами про повернення майна чи усунення інших перешкод, не зв'язаних з позбавленням володіння. Позови про визнання права власності спрямовані на усунення перешкод у здійсненні власником (чи титульним власником) свого права і виключення домагань на приналежне власнику майно за допомогою підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності. Відсутність можливості належним чином оформити правовстановлюючі документи на належне господарюючому суб'єкту нерухомого майна, є причиною звернення до господарського суду з вимогою про визнання права власності на це майно. Умови подання позову про визнання права власності: 1) наявність права власності у позивача; 2) оспорювання права власності іншими особами; 3) наявність у власника можливості довести своє право власності. Необхідною умовою захисту права власності шляхом його визнання служить підтвердження позивачем своїх прав на майно. Це може випливати із представлених ним правовстановлюючих документів. Перелік таких документів наведено у ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 №1952-IV (із змінами та доповненнями), згідно з якою державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об'єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об'єкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об'єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. Однак, позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу того, що спірна частина домоволодіння [ADDRESS] належала комусь з його родичів на підставах, не заборонених законом. Також позивачем суду не надано жодного належного та допустимого доказу, які б свідчили про наявність родинних зв'язків між ним та, зокрема, [PERSON], якою проводилась оплата страхових внесків за спірну частку домоволодіння. Таким чином, оголошена та досліджена у судовому засіданні сукупність доказів призводить суд до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову [PERSON] На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed