Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

У вересні 2015 року [PERSON] акціонерне товариство « Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом, посилаючись на те, що 23.10.2006 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №9/25ДС/0931/2006-НВВклн, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 30 375 дол. США з розрахунку 12,50 % річних за користування кредитом на строк з 23.10.2006 року по 22.10.2031 року. 26.06.2013 року між [PERSON] акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та [PERSON] акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним [PERSON], ПАТ «Кредитпромбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Кредитпромбанк» як кредитора у зазначених зобовязаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Кредитпромбанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами. Відповідно п. 4.1.1.кредитного договору Позичальник забезпечує погашення отриманого кредиту шляхом внесення готівкою або шляхом безготівкового перерахування з поточного рахунку грошових коштів у валюті отриманого кредиту на рахунок, указаний в п. 2.2. договору. Відповідно до п. 4.3 кредитного договору позичальник зобовязаний сплачувати банку нараховані проценти за користування кредитом щомісяця до 10 числа включно кожного календарного місяця шляхом внесення готівкою або шляхом безготівкового перерахування з поточного рахунку грошових коштів у валюті отриманого кредиту на рахунок, указаний в п. 2.5. договору. На виконання позичальником зобовязань за кредитним договором між ПАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] був укладений договір поруки №9/25ДС/0931/П01/2006-НВВклн від 23.10.2006 року, відповідно до п.1.1 якого, поручитель зобовязується солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобовязань [PERSON] за кредитним договором №9/25ДС/0931/2006-НВВклн від 23.10.2006 року. Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 28.07.2015 року має заборгованість у сумі 174 475,53 грн., яка складається з суми заборгованості за кредитом 145 854,20 грн. та суми заборгованості за відсотками 28621,34 грн. Позивач просив суд стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за договором. Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 28 лютого 2017 року в задоволенні позову [PERSON] акціонерного товариства «Дельта Банк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом, відмовлено. Не погодившись з вказаним рішенням, [PERSON] акціонерне товариство «Дельта Банк» подало апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі порушує питання про скасування ухваленого рішення у частині відмови від стягнення боргу з [PERSON], мотивуючи свої доводи порушенням судом норм матеріального та процесуального права, а саме посилаючись на те, що суд першої інстанції неправомірно відмовив у стягненні боргу з дострокового повернення кредиту з [PERSON], з тих підстав, що у справі відсутня досудова вимога, оскільки надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення зобовязання не є перешкодою для реалізації права звернутись у будь - який час за захистом свого порушеного права до суду. Просило апеляційний суд скасувати рішення суду першої інстанції у частині відмови у стягненні боргу з [PERSON], постановити нове про стягнення з [PERSON]Р заборгованість за кредитним договором у сумі 174475,53 грн. Представник позивача в судове засідання апеляційного суду не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить телефонограма від 18 травня 2017 року за № 2009, зареєстрована у журналі телефонограм по цивільним справам. Суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність( а.с.197,198,199). Відповідачка [PERSON] в судове засідання апеляційного суду не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про що свідчить телефонограма від 18 травня 2017 року за № 2008, зареєстрована у журналі телефонограм по цивільним справам( а.с.195), суд не повідомила про причини неявки у судове засідання, відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України вважається такою, що не зявилася у судове засідання без поважних причин. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання апеляційного суду не зявилися. Суду надали заяву про розгляд справи у їх відсутність( а.с.200-2002). Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Вислухавши доповідь судді доповідача,вивчивши матеріли справи і перевіривши законність і обгрунтованність рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року N 12 "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку", перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції повинен з'ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовано норми матеріального й процесуального права, досліджувати докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суд першої інстанції було зумовлено поважними причинами. Таким чином, зазначеними положеннями цивільного процесуального законодавства на апеляційний суд покладено обов'язок перевіряти законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, встановлені судом фактичні обставини і усувати недоліки, допущені судом першої інстанції. Відповідно до ст. 309 ЦПК України, апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції і ухвалює нове рішення, або змінює рішення у разі невідповідності висновків суду обставинам справи. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Ухвалене у справі судове рішення у оскаржує мій частині не відповідає цим вимогам. Апеляційним судом встановлено, що 23.10.2006 року між [PERSON] акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 9/25ДС/0931/2006-НВВклн, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 30 375 дол. США з розрахунку 12,50 % річних за користування кредитом на строк з 23.10.2006 року по 22.10.2031 року (а.с. 7-16). 17.09.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та [PERSON] було укладено Додаткову угоду № 1 до [PERSON] кредиту № 9/25ДС/0931/2006-НВВклн від 23.10.2006 року , за умовами якої було змінено розмір процентної ставки за кредитом, а саме: - на купівлю нерухомості з 17.09.2008 року дорівнює 13,85 % річних в іноземній валюті; на споживчі цілі і сплату комісії 23,0 % річних в гривні (а.с.17-18). ПАТ «Кредитпромбанк» виконав умови кредитного договору та надав [PERSON] у кредит вказану суму грошових коштів. Згідно з пунктом 4.1.кредитного договору позичальник зобовязаний погашати заборгованість за кредитом шляхом внесення готівкою або шляхом безготівкового перерахування зі свого поточного рахунку грошових коштів у валюті отриманого кредиту на рахунок, вказаний у п.п.2.2. цього [PERSON], або на умовах передбачених п.2.9. цього [PERSON], таким чином, щоб починаючи з відповідного числа кожного календарного місяця, заборгованість за кредитом не перевищувала суми відповідно до Графіку ( а.с.9). Згідно з п.4.2.Договору позичальник повинен повернути одержаний кредит не пізніше 22 жовтня 2031 року. Згідно п.4.3 [PERSON] Позичальник зобовязаний сплачувати Банку нараховані проценти за користування кредитом щомісяця до 10 числа включно кожного календарного місяця шляхом внесення готівкою або без готівкою шляхом перерахування грошових коштів зі свого поточного рахунку на рахунок, вказаний у п..2.5. цього [PERSON]. Відповідно до п.2.4. [PERSON] процентна ставка за кредитом: - на купівлю нерухомості відповідно до п.п.2.1.1. цього [PERSON], дорівнює 12,50%;- на споживчі цілі і сплату комісії, дорівнює 23%. Згідно з Додатковою угодою № 1 до вказаного Кредитного договору, п.2.4. кредитного договору викладено у наступній редакції: процентна ставка за кредитом: - на купівлю нерухомості відповідно до п.п.2.1.1. цього [PERSON], дорівнює 13,85%; - на споживчі цілі і сплату комісії, дорівнює 23%. 26.06.2013 року між [PERSON] акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та [PERSON] акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним [PERSON], ПАТ «Кредитпромбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Кредитпромбанк» як кредитора у зазначених зобовязаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Кредитпромбанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами. [PERSON] свої зобовязання за кредитним договором№ 9/25ДС/0931/2006-НВВклн, належним чином не виконала, у зв'язку з чим, станом на 28.07.2015 року має прострочену заборгованість за відсотками у сумі 1246,64 дол. США, що в еквіваленті складає 26942,1 грн., про що свідчить довідка банку від 28.07.2015 року( а.с.25). Відповідно до п.6.2. [PERSON] має право у разі недотримання Позичальником умов цього [PERSON] вимагати у тому числі дострокового його повернення. У вересні 2015 року банк предявив до боржника позов про стягнення заборгованості за кредитним договором № 9/25ДС/0931/2006-НВВклн. Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог до [PERSON] виходив із того, що позивач в обґрунтування позову надав суперечливі докази, які не свідчать про порушення відповідачем [PERSON] умов кредитного договору. Позивачем суду не надано жодного розрахунку заборгованості за період погашення сум тіла кредиту та нарахованих процентів. Виходячи із зазначеного, дослідивши докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що відповідач [PERSON] виконувала взяті на себе обовязки щодо сплати кредитних коштів. Крім того, суд зазначив, що зобовязання за кредитним договором є строковим, та строк його виконання встановлено до 22.10.2031 року, а відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо зобовязанням встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк, вимоги позивача про дострокове стягнення є передчасними, оскільки відповідно до умов кредитного договору у нього не виникло право на дострокове стягнення суми боргу. Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення суми боргу за кредитним договором з відповідача [PERSON] є безпідставними та необґрунтованими, а тому такими, що не підлягають задоволенню. Проте погодитися з зазначеними висновками суду першої інстанції не можна, так як суд дійшов їх з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи. Зобов'язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Під виконанням сторонами зобовязання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обовязків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, "основне зобовязання" - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обовязки сторін кредитного договору. Як установлено судом, боржник [PERSON] взяла на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 22. 10.2031 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів, за договором № 9/25ДС/0931/2006-НВВклн. Отже, поряд з установленням строку дії договору, сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі договору. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобовязання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобовязання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обовязку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобовязань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. З матеріалів справи встановлено,що [PERSON] свої зобовязання за кредитним договором№ 9/25ДС/0931/2006-НВВклн, належним чином не виконала, у зв'язку з чим, станом на 28.07.2015 року має прострочену заборгованість за відсотками у сумі 1246,64 дол. США, що в еквіваленті складає 26942,1 грн., про що свідчить Довідка банку від 28.07.2015 року( а.с.25). Відповідно до п.6.2. [PERSON] має право у разі недотримання Позичальником умов цього [PERSON] вимагати у тому числі дострокового його повернення. Будь яких інших умов щодо дострокового повернення кредиту, кредитний договір та доповнення до нього не містять. Як встановлено з матеріалів справи між позивачем та відповідачкою [PERSON] укладено кредитний договір, відповідно до якого позивач надав відповідачці кредит у розмірі 30375,0 доларів США. Звертаючись до суду з позовом,позивач надав довідку про розмір заборгованості ( а.с.25), відповідно до якої станом на 28.07.2015 року [PERSON] має прострочену заборгованість за відсотками у сумі 1246,64 дол. США, що в еквіваленті складає 26942,1 грн., заборгованість з дострокового повернення кредиту, станом на 28.07.2015 року у сумі 8073( вісім тисяч сімдесят три долари США),17 центів, що згідно курсу НБУ( 100 доларів США 2161.1775 грн.) складає 174475( сто сімдесят чотири тисячі чотириста сімдесят пять) гривні 53 копійки, у тому числі: тіло кредиту-6748( шість тисяч сімсот сорок вісім ) доларів США,83 центи, що в еквіваленті складає 145854( сто сорок пять тисяч вісімсот пятдесят чотири) гривні 20 копійок, відсотки 1324( одна тисяча триста двадцять чотири) долари США 34 центи, що в еквіваленті складає 28621( двадцять вісім тисяч шістсот двадцять одна) гривна 34 копійки, та просив стягнути з відповідачів заборгованість з дострокового повернення кредиту у сумі 174 475,53 грн., яка складається з суми заборгованості за кредитом 145 854,20 грн. та суми заборгованості за відсотками 28621,34 грн., в тому числі прострочена заборгованість за відсотками у сумі 26942,1 грн. Колегія суддів вважає,що вимоги позивача щодо стягнення заборгованості у гривні є законними та обґрунтованими з такого. Статтею 99 Конституції встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому [PERSON] держави не встановлює обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Статтею 1054 ЦК передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Аналіз норм ст. 99 Конституції України, ст. ст. 192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов'язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і його виконання є національна валюта України - гривня. Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що у суду першої інстанції не було законних підстав для відмови у задоволенні позову до [PERSON] щодо дострокового повернення кредиту. Доводи апеляційної скарги у цій частині законні та обґрунтовані, рішення суду першої інстанції у цій частині підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про задоволення позовних вимог [PERSON] акціонерного товариства «Дельта Банк» до [PERSON] про стягнення суми з дострокового повернення кредиту у розмірі 174 475,53 грн., яка складається з суми заборгованості за кредитом 145 854,20 грн., суми заборгованості за відсотками 28621,34 грн. Рішення у частині відмови у позові [PERSON] акціонерного товариства «Дельта Банк» до [PERSON] позивачем не оскаржується. Згідно з роз'ясненнями, які містяться у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки, щодо не оскаржуваної частини рішення ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення. Як вбачається з матеріалів справи, рішення суду першої інстанції оскаржується позивачем [PERSON] акціонерним товариством «Дельта Банк» лише щодо відмови у задоволенні позовних вимог до [PERSON] Тому, перевіряючи законність оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.303 ЦПК України, в межах апеляційного оскарження, колегія суддів не перевіряє справу в іншій частині рішення. Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду у частині відмови у задоволенні позовних вимог до [PERSON] скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позову до [PERSON] Підставами для цього у відповідності п.п.1,4 ч.1 ст.309 ЦПК України, є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Відповідно до ст.88 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, змінює рішення, або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. З відповідачки [PERSON] на користь держави необхідно стягнути судовий збір у сумі 1744(одна тисяча сімсот сорок чотири ) гривні 22 копійки. ,

Outcome: approved