Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-18 00:00:00

У березні 2018 року КП «ТМ Ізмаїлтеплокомуненерго» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та обслуговування внутрішньобудинкових мереж. Свої вимоги мотивувало тим, що КП «ТМ Ізмаїлтеплокомуненерго» забезпечує [PERSON] послугами з централізованого опалення та обслуговування внутрішньобудинкових мереж по кв. № 10 за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Гагаріна, 28. Нарахування плати за послуги з централізованого опалення проведено на підставі витягів з постанови НКРЕКП № 1171 від 31.03.2015 та № 1171 від 31.03.2015 в редакції від 09.06.2016 та рішення виконкому Ізмаїльської міської ради № 49 від 19.01.2018, а за обслуговування внутрішньобудинкових мереж рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради № 461 від 07.06.2013. В порушення зазначеного відповідач проводив оплату за спожиті послуги не в повному обсязі, в результаті чого за ним станом на 01.03.2018 р. рахується заборгованість за послуги з централізованого опалення в розмірі 20\~477,13 грн. та за обслуговування внутрішньобудинкових мереж з централізованого опалення в розмірі 687,67 грн. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 01.11.2018 року в якості співвідповідача до участі у справі залучено [PERSON] (а.с.83). Відповідача було повідомлено про існування заборгованості та про наслідки, які будуть застосовані у разі не погашення існуючого боргу за спожиті послуги. Представник позивача у судовому засіданні позовну заяву підтримав, просив її задовольнити. Представник відповідачів (а.с.90, 100-102) у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив у їх задоволенні відмовити, подав письмовий відзив, згідно якому пояснює, що вказаними послугами відповідачі не користувались, договори із відповідача щодо надання вказаних послуг укладено не було, просив суд застосувати строк позовної давності (а.с.21-26, 62-63,87-89). У свою чергу, представник позивача зазначив, що строк подачі позову пропущено не було, оскільки 06.06.2017 р. було подано до суду заяву про видачу наказу з [PERSON] про стягнення, зокрема, і вказаної частини суми заборгованості, подав письмові пояснення за відзив представника відповідачів (а.с.69-70, 96-97). Заслухавши представника позивача, представника відповідачів, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Згідно ст.67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Статтями 20, 21\~Закону України\~"Про\~житлово-комунальні\~послуги" визначено обовязки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Згідно ст.\~19\~Закону України\~"Про\~теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Зокрема, обовязком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обовязком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору. Однак це не означає, що при відсутності такого договору відповідачі мають право користуватися послугами, які фактично надаються, і їх не оплачувати. Згідно ст.\~11\~ЦК України цивільні права та обовязки виникають не лише з підстав, передбачених законодавством, а й з дій громадян. Такими діями відповідачів є фактичне користування послугами, які надаються позивачем. Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з центрального опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж центрального опалення та постачання гарячої води здійснюються у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення (далі ЦО) та постачання гарячої води забороняється. Порядок відключення окремих житлових приміщень від мереж ЦО та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затверджено наказом Міністерства\~будівництва,\~архітектури та\~житлово-комунального\~господарства України\~від 22\~листопада 2005\~року №4 / далі /Порядок/. Порядком встановлено, що для вирішення питання відключення споживача від мережі ЦО він повинен звернутися до міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мережі /далі - Комісія/ з відповідною письмовою заявою. Комісія після вивчення наданих власником документів приймає відповідне рішення, яке оформляється протоколом. При позитивному рішенні заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального /автономного/ теплопостачання і відокремлення від мережі ЦО. Проект індивідуального /автономного/ теплопостачання і відокремлення від мережі ЦО виконує проектна або проектно-монтажна організація на підставі договору із заявником. Проект узгоджується з усіма організаціями, які видали технічні умови на підключення будинку до зовнішніх мереж. Відключення приміщень від внутрішньо-будинкової мережі ЦО виконується монтажною організацією, яка реалізує проект. По закінченню робіт складається акт про відключення від мереж ЦО і подається заявником до Комісії на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні Комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з центрального опалення. Тобто відключення приміщень від внутрішньобудинкових мереж центрального опалення виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника жилого будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця послуг та власника або наймача квартири. Після закінчення робіт складається акт про відключення, який подається відповідній комісії для затвердження і є єдиною підставою для зняття з обліку та припинення відповідних нарахувань. Дозвіл на відключення споживача від користування послугами із централізованого опалення та гарячого водопостачання надається органами місцевого самоврядування. Аналіз норм законодавства свідчить про те, що відключення відповідно до норм законодавства здійснено не було, а, відтак, між позивачем та відповідачами виникли договірні відносини. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. Отже, сума заборгованості має бути сплачена. При вирішенні питання щодо терміну, за який повинні відповідачі здійснити оплату, суд виходить з наступного. Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за послуги з централізованого опалення в розмірі 2\~526,81 грн. та обслуговування внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення 359,89 грн., з відповідача [PERSON] 17\~950, 32 грн. та 327,78 грн., відповідно (а.с.69-70). Разом з тим, виходячи з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07.10.2018 р., [PERSON] стала власником квартири № 10, за якою утворилась заборгованість, з 11.12.2015 р. (а.с.64). Згідно особливому рахунку № 8619, відкритому на імя відповідача [PERSON], станом на 21.03.2018 р. сума заборгованості 20\~477,13 грн. та 687,67 грн.(а.с.4). Отже, заборгованість з [PERSON] підлягає стягненню за грудень 2015 р. лише за 21 день. Таким чином, на користь позивача: з [PERSON], відповідно принципу диспозитивності, а саме, розгляду позову в межах заявлених вимог, підлягає стягненню сума заборгованості, що просить сягнути позивач - 2\~526,81 грн. та 359,89 грн., з [PERSON] - 17\~714,72 грн. та 323,86 грн., що утворилась за період з 11.12.2015 р. по 28.02.2018 р. (17\~950,32 730,36+ 494,76(23,56 грн. за 1 день х 21 день) =17\~714,72 грн.; 327,78 -12,14+8,22(0,3916 грн. за 1 день х 21 день) = 323,86 грн.). При чому, відповідно до ч.ч.1 ст. 256, 257, ч.2 ст. 264 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Враховуючи викладене, суд виходить з того, що строк позовної давності звернення до суду із вказаним позовом позивачем порушено не було, оскільки, як вбачається з копії заяви про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] сум заборгованості, що утворилась за вищевказаною адресою, остання була перервана вказаною дією 06.06.2017 р. (а.с.6). Згідно ст.129 Конституції України, ст.ст.12,13,77,78,79,80,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. У відповідності до вимог\~ст.141 ЦПК України\~з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог (240,32 грн. та 1\~501,73 грн.)

Outcome: partial