Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

01.08.2017 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу,мотивуючи свої вимоги тим, що спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини фактично припинені через різні типи характерів, різні погляди на життя та сімейні цінності, що призвело до розладу в сім'ї. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], батьком якого в свідоцтві про народження записаний відповідач. Сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, сім'я існує формально, тому збереження шлюбу та подальше спільне життя буде суперечити інтересам сім'ї, подальше перебування у шлюбі вважає недоцільним та неможливим, тому просить шлюб розірвати. Також просить визначити місце проживання дитини з матір'ю, після розірвання шлюбу залишити прізвище [PERSON] та стягнути з відповідача судові витрати. В судове засідання позивач не з'явилася, в заяві, що надійшла до суду просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Після розірвання шлюбу просить залишити прізвище [PERSON]. Відповідач викликаний до суду за зареєстрованим місцем проживання, відповідно до положень ст.74 ч.5 ЦПК України, на розгляд справи не з'явився. Заперечень проти позову не надано. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів та прийняти заочне рішення, відповідно до ст.ст. 224-226 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у зв'язку з наступним. У відповідності зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується лише на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явленим одним із подружжя. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 30 липня 2007 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Новосанжарського районного управління юстиції Полтавської області зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], актовий запис № 55. Після реєстрації шлюбу позивачка змінила прізвище на [PERSON](а.с.5). Суд приймає до уваги, що подружжя має сина [PERSON], [INFO], батьками якого в свідоцтві про народження записані сторони по справі (а.с.6). Судом встановлено, що подальше спільне сімейне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе і суперечитиме інтересам обох сторін. За вказаних обставин шлюб підлягає розірванню. У відповідності зі ст.113 СК України, особа, яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд приймає до уваги, що позивачка після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище [PERSON]. Згідно ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно ст. 79 ЦПК України витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат. Згідно квитанції № 215 від 13.07.2017 року, виданої адвокатом [PERSON], позивачка [PERSON] понесла витрати на правову допомогу в розмірі 600 грн., які підлягають стягненню з відповідача. Згідност. 88 ЦПК України , стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved