overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

01 квітня 2015 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який було укладено 21 червня 1997 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Нововолинського міського управління юстиції Волинської області, актовий запис №160. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 21 червня 1997 року уклала шлюб з відповідачем [PERSON] Від цього шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. Подружнє життя з відповідачем не склалося, останній не приділяв належної уваги сім'ї, зловживав спиртними напоями. У них склалися неприязні стосунки один до одного, [PERSON] не утримує їх спільну дитину, всі зароблені кошти витрачає лише на власні потреби. На даний час вони не підтримують шлюбних стосунків та не ведуть спільного господарства, сім'я фактично розпалася і існує лише формально, а тому примирення та збереження сім'ї є неможливим. Вказує, що питання щодо місця проживання дитини та поділу майна набутого в шлюбі між ними уже вирішено. У зв'язку з вищевикладеним, просить розірвати шлюб між нею і відповідачем в судовому порядку та стягнути з відповідача в свою користь судові витрати у справі. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, подала до суду письмову заяву, просить справу слухати у її відсутності, позов підтримала, просила його задоволити та не заперечила проти проведення заочного розгляду справи (а.с. 20). У судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить розписка про отримання судової повістки (а.с. 19). Дослідивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов є підставним і підлягає до задоволення. Суд, у відповідності до ст.224, ст.225 ЦПК України ухвалив проводити заочний розгляд справи. Відповідно до ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З досліджених письмових доказів, а саме: свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.5), копії свідоцтва про народження [PERSON] (а.с.6), довідки ЖЕК №3 (а.с.7), суд дійшов висновку, що сумісне життя подружжя є неможливим, збереження сім'ї суперечить інтересам позивача, сторони не підтримують подружніх відносин, а тому суд позов задоволює і розриває шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] Суд, відповідно до ст.88 ЦПК України стягує з відповідача [PERSON] в користь [PERSON] 243,60 грн. судового збору (а.с.1).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

01 квітня 2015 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Вимоги обґрунтовує тим, що від шлюбу з відповідачем мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Шлюб між сторонами розірвано. З відповідачем по справі мають окремий бюджет, ведуть окремо своє господарство. Відповідач ухиляється від своїх обов?язків щодо утримання дочки. Дитина перебуває на утриманні позивача. Коштів для забезпечення дочки всім необхідним не вистачає. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, хоча має можливість надавати таку допомогу, оскільки отримує пенсію за віком. Просить суд стягувати з відповідача аліменти на її користь в розмірі 1/4 частини його доходу щомісячно до повноліття дитини, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, подала суду заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, позовні вимоги визнав повністю. Погодився на стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини його доходу щомісячно на утримання неповнолітню дочку до її повноліття. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Враховуючи визнання позову відповідачем, що визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, та наявність законних підстав для стягнення аліментів, суд позов задовольняє. Допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу аліментів за один місяць.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

01 квітня 2015 року [PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, зареєстрований 28 вересня 2003 року у відділі РАЦС Луцького МУЮ, актовий запис №.1268. Позивач у судове засідання не зявилася, подала на адресу суду заяву, якою просила розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримала, щодо ухвалення заочного рішення не заперечила. Відповідач у судове засідання не зявився, хоча повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи, заперечень чи пояснень по суті заявлених вимог не подав. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи. Дослідивши та оцінивши подані докази суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з врахуванням наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі із 28.09.2003 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ЕГ № 070183 від 28.09.2003 року (а.с. 10). Від спільного шлюбу в сторін народився син [PERSON], [INFO] (а.с.5). Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. В судовому засіданні встановлено, що сторони не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства, спільна дитина проживає із позивачем. За таких обставин, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам неповнолітньої дитини, а тому шлюб слід розірвати. На підставі вищевикладеного та ст.ст. 110-112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

01 квітня 2015 року [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом до [PERSON]. Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що вона перебуває з відповідачем у шлюбі, зареєстрованому 31 липня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Очаківського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області. Від шлюбу мають неповнолітнього сина, який проживає з нею. Сімейні стосунки припинені, через прояви неповаги з боку відповідача та відсутність взаєморозуміння сумісне життя є неможливим. На підставі викладеного просила розірвати їхній з відповідачем шлюб. Сторони в судове засідання не з'явилися, надали до суду заяви, в яких просили розглянути справу за їхньої відсутності, позивачка, крім цього, зазначила, що підтримує заявлені вимоги; відповідач вказав, що позов визнає повністю. Дослідивши письмові докази, що є у справі, суд дійшов наступного. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 31 липня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Очаківського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 78 (а. с. 8), від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а. с. 9), який проживає з позивачкою. Фактичні шлюбні стосунки між сторонами припинилися та сумісне господарство не ведеться. Причинами розпаду сім'ї стали несумісність характерів, а також те, що сторони втратили почуття взаємної поваги та любові. Враховуючи викладене, суд вважає, що за зазначених обставин подальше сумісне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим, тому, в силу ч. 1 ст. 110, ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, вимоги позивачки про розірвання шлюбу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судові витрати суд відносить на рахунок позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

01 квітня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом. Вказує, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS], у якому з 2010 року зареєстрований відповідач - [PERSON], який з 11 березня 2010 року до 18 вересня 2010 року перебував у шлюбі з її дочкою [PERSON] Однак із моменту розірвання шлюбу, відповідач змінивши місце свого проживання та забравши свої особисті речі, жодного дня за вказаною адресою не проживав і з того часу відомості про його місцезнаходження відсутні. Через вказані обставини вона не має можливості користуватися та розпоряджатися нерухомим майном, а тому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житлом за вказаною адресою. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги та не заперечувала проти проведення судового засідання у заочному порядку, оскільки відповідач про розгляд справи повідомлений належним чином за місцем його реєстрації, від нього заяв про розгляд справи за його відсутності не надходило. Тому, суд вважає можливим розглянути цивільну справу без присутності відповідача, ухваливши заочне рішення. Свідок [PERSON], яка проживає поряд із належним [PERSON] будинком у [ADDRESS], повідомила, що вона добре знає відповідача, оскільки є подругою дочки позивачки та була у них на весіллі. Вказала, що не бачила [PERSON] за місцем його реєстрації декілька років. Заслухавши пояснення представника позивача, свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] є власником житлового будинку по [ADDRESS] (а.с.6). Із довідок виконкому Саївської сільської ради Липоводолинського району Сумської області від 23 березня 2015 року та від 05 травня 2015 року, довідки Липоводолинського районного сектору управління Державної міграційної служби України в Сумській області від 02 квітня 2015 року, вбачається, що в зазначеному будинку зареєстровані [PERSON] та члени її сім'ї: дочка [PERSON], син [PERSON] та [PERSON], який у будинку не проживає. Вказані обставини в судовому засіданні підтвердила допитана в якості свідка сусідка позивачки [PERSON] Так, відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи викладені обставини, суд вважає, що [PERSON] втратив право користування житловим будинком по [ADDRESS], у зв'язку зі своєю відсутністю та не проживанням в жилому приміщенні понад один рік без поважних причин.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-24 00:00:00

01 квітня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання сина - [PERSON], [INFO], який навчається з 30 липня 2014 року у Військовій академії м. Одеса, в розмірі 500 гривень щомісячно до закінчення навчання, тобто до 30 липня 2018 року. На обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що син продовжує навчатись, ніде не працює, отримує щомісячну стипендію, якої не достатньо для його проживання, а відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги сину не надає, хоча спроможний таку допомогу надавати. Ухвалою суду від 14 травня 2015 року [PERSON] залучено в якості третьої особи. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала заявлений нею позов. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, просив позов задовольнити. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], який на час подачі позову досяг повноліття. [PERSON] з 30 липня 2014 року навчається на денній формі навчання у Військовій академії м. Одеса. Термін його навчання становить 4 роки і закінчується 30 липня 2018 року. Витрати по навчанню сина несе його мати [PERSON] В добровільному порядку відповідач не надає коштів на навчання сина. Дані факти підтверджуються: паспортними даними позивачки; свідоцтвом про народження [PERSON]; довідкою Військової академії м. Одеса №1/55/26 від 30 січня 2015 року; Відповідно до ч.1 ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч.1 ст.200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) в частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього кодексу, а саме: стану здоров'я та матеріального становища дитини, стану здоров'я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інших обставин, що мають істотне значення. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що розмір аліментів, який підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON], відповідно до вимог ст.ст.182, 200 СК України, підлягає стягненню в сумі 500 гривень щомісячно на період його навчання, починаючи з 01 квітня 2015 року і до закінчення ним навчання - 30 липня 2018 року. При цьому враховується стан здоров'я, матеріальне та сімейне становище дитини, відповідача та позивачки. Зокрема враховується, що відповідач аліментів нікому не сплачує, а [PERSON] отримує стипендію та ніде не працює.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

01 квітня 2015 року [PERSON] звернулись до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин, в якій просять суд встановити факт, що вона, [PERSON] є рідною донькою [PERSON], яка померла [INFO]. Заява мотивована тим, що після смерті [PERSON], яка померла [INFO] залишилось спадкове майно, яке складається з будинку [ADDRESS]. У зв'язку з цим, заявник в установлений законом термін, звернувся до Любиковицької сільської ради з заявою про прийняття спадщини за законом, але їй було відмовлено, оскільки в свідоцтві про народження позивача вказане ім'я в графі мати «[PERSON]», а в свідоцтві про народження та паспорті її матері - «[PERSON]». В судове засідання заявник не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, заявлені вимоги підтримала. В судове засідання, представник заінтересованої особи, Любиковицької сільської ради, не з'явився, надав до суду заяву, що вимоги визнає. З'ясувавши обставини справи та дослідивши письмові докази у справі в підтвердження вказаних обставин, суд приходить до висновку, що вимоги заявника підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [INFO] померла [PERSON], відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 13.11.2013 року, зареєстрованого Виконавчим комітетом Любиковиицької сільської ради Сарненського району Рівненської області, актовий запис №36 Згідно свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], виданого 09.01.1973 року серія [NUMBER], актовий запис №51, батькам вказано: [PERSON] - батько, [PERSON] - мати. Як вбачається зі свідоцтва про одруження, виданого 01 березня 1954 року серія [NUMBER], 11 лютого 1954 року [PERSON], [INFO], місце народження - с.Любиковичі Сарненського району, та [PERSON], [INFO], уклали шлюб, чоловіку та дружині присвоєно прізвище [PERSON]. Згідно свідоцтва про народження [PERSON], яка народилась [INFO], актовий запис №45, серія [NUMBER], [PERSON] народилась в с.Любиковичі Сарненського району Рівненської області. Згідно копії паспорту [PERSON], [INFO], її місце народженням вказано: с.Любиковичі Сарненського району Рівненської області. [PERSON] звернулась до Сарненського районного суду Рівненської області, із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 29.01.2001 року встановлено факт належності [PERSON], [INFO], довідки №1317 від 20.12.2000 року, виданої виконкомом Любиковицької сільської ради Сарненського району Рівненської області, в якій значиться як [PERSON], [INFO]. Згідно показів свідків, [PERSON], [PERSON], які є давніми знайомими заявника, рідною матір'ю заявника є [PERSON], яка проживала до своєї смерті в Рівненській області і яку за життя називали - «[PERSON]». Відповідно до свідоцтва про одруження [PERSON], її дівоче прізвище - [PERSON]. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає за необхідне заявлені вимоги задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

01 квітня 2015 року до суду надійшла вказана позовна заява. Позивач просить розірвати шлюб з відповідачем посилаючись на те, що спільне життя між сторонами не склалось через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини. Як зазначає позивач, основною причиною розпаду сімї це різниця характерів, відсутність між ними взаєморозуміння та довіри. Протягом останніх років сімейне життя між сторонами почало втрачати сенс і поступово, як наслідок почало погіршуватися, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин та зобов'язань одного перед іншим. А тому збереження шлюбу в подальшому не можливе та суперечитиме інтересам позивача, як зазначено в заяві. Позивач в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідачка в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, оскільки вона бажає зберегти сім'ю. Вислухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що сторони знаходяться у шлюбі з 01 серпня 1991 року, який зареєстрований Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, про що зроблено актовий запис №3112. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Від примирення в судовому засіданні позивач відмовився, наполягаючи на розірванні шлюбу. Відповідачка просила надати час для примирення, так як вважає, що сім'ю можна зберегти. В судовому засіданні позивач пояснив, що він з відповідачем не проживає однією сім'єю та не підтримує сімейно-шлюбні стосунки з жовтня 2012 року, зазначену обставину відповідачка не оспорювала. Водночас позивач пояснив, що він уже два роки проживає з іншою жінкою та не хоче її обманювати і бажає створити з нею сім'ю. з врахуванням встановленого в судовому засіданні суд не надавав часу для примирення сторін. Спір щодо спільного майна відсутній, як пояснили сторони. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи тривалий термін окремого проживання сторін, наявність інших фактичних шлюбних відносин позивача, суд вважає неможливим подальше збереження сім'ї і приймає рішення про розірвання шлюбу, оскільки подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

01 квітня 2015 року до Харківського районного суду Харківської області подано позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до [PERSON], в якому позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № HAD0GA00000093 від 24.04.2008 року у розмірі 35 148 доларів США 87 центів, що за курсом НБУ від 17.03.2015 року складає 781710 гривень 90 копійок. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги повністю підтримав та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, посилаючись на те, що умови договору слід визнати такими, що порушують права відповідача як споживача, звернула увагу суду на неправильність проведеного розрахунку, тому просила суд повністю відмовити в задоволенні поданого позову. Суд, вислухавши у судовому засіданні поясненні учасників судового розгляду та дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до укладеного між сторонами договору № HAD0GA00000093 від 24.04.2008 року відповідач зобовязалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановленими кредитним договором. Згідно договору у випадках порушення зобовязань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Відповідно до укладеної додаткової угоди до договору від 24 червня 2011 року умови основного договору сторонами переглянуті в частин основної суми боргу і інших платежів та в погашення суми кредиту, відсотків винагороди та комісії відповідач зобовязалась сплачувати по 413,20 доларів США щомісяця на користь позивача. Позивач свої зобовязання за даним кредитом виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Факт надання кредиту в доларах США підтверджено випискою з валютного рахунку, що відкритий на імя відповдіача. Відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що підтверджено розрахунком заборгованості за договором, а також наданою випискою валютного рахунку. Посилання відповідача на неправильність розрахунку суд не приймає до уваги, оскільки змість розрахунку відповідає умовам договору та додаткової угоди. Посилання відповідача на наявність в умовах договору порушення прав відповідача як споживача також не знайшла свого підтвердження, оскільки умови договору не містять значного дисбалансу інтересів сторін в договорі. Враховуючи наведене, на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України позивач вправі вимагати дострокового повернення кредиту в зазначеній сумі з урахуванням положення ст. 625 ЦК України, а тому суд вважає необхідним позов повністю задовольнити та на підставі ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача понесені позивачем судові витрати в сумі 3654 гривні.

Outcome: approved