Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-02 00:00:00

У липні 2017 року позивач [PERSON] в особі представника\~ [PERSON] \~звернувся до\~Октябрського районного\~ суду\~м.\~Полтави \~з позовом\~до \~Подільського відділу\~ДВС \~м.\~Полтави \~Головного територіального управління юстиції у Полтавській області з позовом про зняття арешту з рухомого майна, в якому просив зняти арешт з всього рухомого майна, що належить [PERSON] , заборону здійснення відчуження всього рухомого майна, накладені постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження старшого державного виконавця Подільського відділу ДВС м. Полтави ГТУЮ у Полтавській області по виконавчому провадженню № 554/17851/14-ц. Згідно ухвали\~ Октябрського\~районного \~суду м.\~Полтави від\~ 18 липня 2017 року позов [PERSON] залишено без руху, надано термін для усунення недоліків. 30 серпня 2017 року згідно ухвали Октябрського районного суду м. Полтави відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду. Згідно ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 24 жовтня 2017 року залучено до участі у справі, в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] . Згідно ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 12 січня 2018 року цивільну справу передано за підсудністю до Ленінського районного суду м. Полтави. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 23 січня 2018 року прийнято до провадження та відкрито загальне позовне провадження, призначено справу до підготовчого провадження. Стороною позивача\~06\~березня 2018\~року в\~ ході\~підготовчого \~провадження подано\~заяву про\~ уточнення\~позовних вимог,\~в якій\~ позивач\~просив зняти арешт з всього рухомого та нерухомого майна, що належить [PERSON] , та заборону здійснювати відчуження всього рухомого та нерухомого майна, накладені постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби м. Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області від 07.11.2016 року по виконавчому провадженню ВП 51681600. Ухвалою суду від 06 березня 2018 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду. Згідно ухвали суду від 25 квітня 2018 року витребувано докази у справі у відповідності до ст. 84 ЦПК України з Подільського ВДВС м. Полтави ГТУЮ у Полтавській області та визнано явку державного виконавця Подільського ВДВС м. Полтави ГТУЮ у Полтавській області Тютюнник К.В. обов`язковою в судове засідання. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] за нотаріально посвідченою довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. Позивач [PERSON] в судовому засіданнні від 23.08.2018 року - позовні вимоги підтримав та просив їх задоовльнити в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] , Маліченко М.А [PERSON] , позовні вимоги також підтримали, просили їх задоовльнити. В судовому засіданні представник відповідача Подільського ВДВС м. Полтави ГТУЮ у Полтавській області - державний виконавець Тютюнник К.В. позовні вимоги не визнала в повному обсязі. Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] та її представник проти задоволення позовних вимог заперечували. Вислухавши сторін та учасниківпо справі їх представників, дослідивши матеріали справи та матеріали виконавчого провадження суд, приходить до висновку, про те, що уточнені позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81\~ЦПК України\~передбачено,\~що кожна\~сторона повинна\~довести ті\~обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог і\~заперечень.\~Докази подаються\~сторонами та\~іншими особами,\~які беруть\~участь у\~справі.\~Доказування не\~може ґрунтуватися\~на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що на виконанні в Подільському ВДВС м. Полтави ГТУЮ у Полтавській області перебуває виконавче провадження № 51681600 з примусового виконання виконавчого листа № 554/17851/14-ц, виданого Октябрським районним судом м. Полтави, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів щомісячно у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , починаючи з 01.12.2014 року до досягнення дитиною повноліття [INFO] ( т. 1 а.с.61). Судом встановлено, що 03 серпня 2016 року відкрито виконавче провадження з виконання даного виконавчого листа, копія якого була направлена на адресу боржника [PERSON] на адресу: [ADDRESS] ( т.1 а.с.70). При цьому, дана постанова була отримана [PERSON] особисто, що підтверджується повідомленням про отримання рекомендованого лист постанови про відкриття виконавчого провадження ( т.1 а.с.145). Таким чином, судом встановлено, що на примусовому виконанні у Подільському ВДВС м. Полтави ГТУЮ у Полтавській області також перебувало виконавче провадження за № 51681477 з примусового виконання виконавчого листа № 554/17851/14-ц, виданого 27.01.2015 року Октябрським районним судом м. Полтави, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно на її утримання, починаючи з 01.12.2014 року до досягнення дитиною 3-х річного віку 01.10.2016 [INFO] . В рамках проведення виконавчих дій, державним виконавцем по виконавчому провадження № 51681600 нарахована була заборгованість зі сплати аліментів за період з 20.04.2015 року по 09.11.2016 року в сумі 7950,92 грн., по виконавчому провадженню № 51681477 заборгованість зі сплати аліментів нарахована за період з 20.04.2015 року по 01.10.2016 року на загальну суму 13\~488,97 грн.. З матеріалів справи вбачається та було підтверджено в судовому засіданні державним виконавцем, на виконанні у якого перебуває виконавче провадження, що 07.11.2017 року до відділу надійшла заява від стягувача [PERSON] про накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно боржника у зв`язку з наявною заборгованістю зі сплати аліментів ( т.1 а.с.39). Судом встановлено, що 07 листопада 2017 року державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника на все рухоме й нерухоме належне йому майно та зареєстровано заборону на його відчуження ( т.1 а.с.40-44). Відповідно до ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення, і може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Згідно із ст.447ЦПКУкраїни сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього\~Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Підстави зняття арешту з майна у виконавчому провадженні визначено\~статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно ч. 1\~ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»\~особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Як зазначено в ч.4\~ст.59 Закону України«Про виконавчепровадження»\~підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, субєкта оціночної діяльності - субєкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у звязку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного участині шостійстатті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, у відповідності до ч.1 ст. 81 ЦПК України. Так, як вбачається з фактичних обставин справи, які були з`ясовані судом в ході судового розгляду справи, судом встановлено, що постановлення державним виконавцем постанови про накладення арешту було виключним заходом, вжитим державним виконавцем з метою виконання рішень Октябрського районного суду м. Полтави про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів щомісячно у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , починаючи з 01.12.2014 року до досягнення дитиною повноліття [INFO] , а також на утримання дружини до досягнення дитиною 3-х річного віку. В підтвердження даних обставин, третьою особою на стороні відповідача [PERSON] , яка виступає стягувачем у виконавчому провадженні, в судовому засіданні вказувалось про те, що позивач [PERSON] є злісним неплатником аліментів, який протягом 1,5 років ухилявся від сплати аліментів та переховувався в іншій країні, зокрема, як встановлено в ході судового розгляду справи у Республіці Польща, в зв`язку з чим у останнього була наявна заборгованість за період з 20.04.2015 року по 09.11.2016 року на суму 21\~439, 89 грн.. При цьому, [PERSON] в судовому засіданні наголошувалось на тому, що безпосередньо нею неодноразово направлялись листи на адресу Головного управління юстиції у Полтавській області з метою розшуку [PERSON] у Республіці Польща та встановити порядок стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини з урахуванням офіційного працевлаштування боржника в Республіці Польща. Судом встановлено, що 10 травня 2016 року, стягувачем у виконавчому провадженні [PERSON] було подано на адресу Начальника відділу поліції Ленінського району Ємця В.В. заяву про порушення кримінальної справи за ч.1 ст. 164 КК України, з підстав злісного ухилення боржником [PERSON] від сплати аліментів ( т.1 а.с.83). Таким чином, наведені вище обставини дають суду підстави вважати, що ряд вжитих заходів з забезпечення виконання рішення суду, які за своїй характером є виключними, стали підставою для погашення боржником [PERSON] наявної заборгованості. Так, 21 листопада 2016 року через депозитний рахунок відділу [PERSON] була сплачена заборгованість по аліментах у сумі 7950,92 грн. та 13\~488,97 грн., які перераховані відділом ДВС на рахунок стягувача ( т. 1 а.с. 46-50). Дані фактичні обставини не були спростовані в ході судового розгляду справи стороною позивача шляхом подання належних та допустимих доказів по справі. З матеріалів справи вбачається та підтверджується відповіддю, наданою Головним центром обробки спеціальної інформації наданої на адресу Подільського ВДВС м. Полтави ГТУЮ у Полтавській області , що [PERSON] перетинав кордон України через пункт пропуску Краківець , а саме 12 жовтня 2016 року в напрямку виїзд, 09.10.2016 року в напрямку в`їзд, 31.08.2016 року в напрямку виїзд, 12.08.2016 року в напрямку в`їзд, 19.06.2016 року в напрямку виїзд ( т.1 а.с.85). Судом встановлено та підтверджується копією матеріалів виконавчого провадження, які маються у справі, виконавче провадження № 51681477 державним виконавцем закінчено, про що державним виконавцем винесено постанову 31.07.2017 року, на підставі п. 9 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження», у зв`язку з виконанням рішення суду в повному обсязі та відсутністю заборгованості. В ході судового розгляду справи стороною позивача доводився перед судом факт відсутності заборгованості зі сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини шляхом надання копій платіжних доручень, за період з жовтня 2017 року по лютий 2018 року, з листопада 2018 року по березень 2019 року ( т. 1 а.с.113-116, т. 2 а.с.18-23). Вказані дії позивача - [PERSON] , на думку його представників, вказують про відсутність злісного умислу у невиконанні рішення Октябрського районного суду м. Полтави про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , починаючи з 01.12.2014 року до досягнення дитиною повноліття [INFO] , оскільки останнім виконується рішення суду шляхом проведення щомісячних платежів. При цьому, стороною позивача не надано суду належних та допустимих доказів, які б спростовували наявний факт заборгованості у період 20.04.2015 року по 09.11.2016 року у [PERSON] на суму 21\~439, 89 грн. та поведінку боржника, яка свідчила про ухилення останнього від виконання рішення суду. Наведені вище обставини, саме щодо погашення [PERSON] заборгованості, вказуються фактично на виконання рішення суду з метою уникнення боржником [PERSON] встановлення обмежень відносно нього у праві виїзду за кордон, оскільки останній офіційно працює та перебуває на території Республіки Польща, про що, зокрема, стягувачем [PERSON] вказувалось у заяві про відкриття виконавчого провадження та не заперечувалося як самим позивачем [PERSON] так і його представниками. Так, як вбачається з довідки наданої Головним Центром обробки спеціальної інформації від 27.03.2018 року, направленої на адресу Подільського відділу ДВС м. Полтави ГТУЮ у Полтавській області, [PERSON] , [INFO] , перетинав державний кордон України: 14.01.2018 року в напрямку виїзд; 10.01.2018- в напрямку в`їзд; 22.08.2017 року в напрямку виїзд, 16.08.2017 року в напрямку в`їзд; 05.01.2018 року в напрямку виїзд, 25.12.2016 року в напрямку в`їзд, 12.10.2016 року в напрямку виїзд, 09.10.2016 року в напрямку в`їзд, 31.08.2016 року в напрямку виїзд, 12.08.2016 року в напрямку в`їзд, 19.06.2016 року в напрямку виїзд, 12.06.2016 року в напрямку в`їзд, 12.05.2016 року в напрямку виїзд, 06.05.2016 року в напрямку в`їзд, 13.03.2016 року в напрямку виїзд, 28.02.2016 року в напрямку в`їзд, 312.12.2015 року в напрямку виїзд, 13.10.2015 року в напрямку в`їзд, 31.07.2015 року в напрямку виїзд, 21.07.2015 року в напрямку в`їзд (т.1 а.с.162). В ході судового розгляду справи стороною позивача не заперечувались та не були спростовані дані факти щодо перетину [PERSON] державного кордону України в зв`язку з офіційним працевлаштуванням на території Польщі, мотивуючи це тим, що впершу чергу останній бажає приймати участь у вихованні неповнолітньої [PERSON] , 2013 року народження, та надавати кошти на належний її розвиток, про що в свою чергу позивачем вказувалось у заявах направлених останнім до Служби у справах дітей Шевченківської районної у м. Полтаві ради. В підтвердження\~даних тверджень\~та факту\~ працевлаштування\~ [PERSON] \~на території\~ Республіка\~Польща останнім\~ лише\~на вимогу\~суду \~було надано\~довідку про\~його \~працевлаштування,\~яка була\~видана на\~його ім`я,\~про те,\~що \~ [PERSON] \~проживає у\~ [ADDRESS] \~Ясениця,\~ [ADDRESS] ,\~працевлаштований \~на підставі\~трудового договору\~ від\~04.01.2016\~року \~в CAR\~Robert\~Kotrys,\~ Ясеницяя,\~504.\~Трудовий \~договір укладений\~на визначений\~час \~від 04.01.2016\~року \~до \~30.11.2020\~року,\~який працює\~на посаді\~водія.\~У даній\~довідці вказано,\~що заробітна\~плата [PERSON] \~за період\~з01.01.2017\~року по\~31.08.2018\~року становить 40\~800,00 зл. (т.1 а.с.241-242). З огляду на дані обставини , сторона позивача наголошувала на тому, що дана довідка підтверджує можливість забезпечити виконання рішення суду в інший спосіб, ніж звернення стягнення на арештоване рухоме та нерухоме майно, що виключає на думку сторони позивача підстави для продовження дії арешту вжитого на підставі постанови державного виконавця. При цьому, останніми наголошувалось на тому, що станом на 18.01.2019 року та дату винесення судом рішення заборгованість з виконання рішення суду у [PERSON] відсутня, що виключає підстави для вжиття заходів забезпечення виконання рішення шляхом накладення арешту на майно. З наведеного вище вбачається та встановлено судом, що між сторонами виникли виконавчо-процесуальні відносини, виконавче провадження триває, рішення суду щодо аліментних зобов`язань [PERSON] до цього часу виконується примусово, на підставі розрахунку обов`язкових періодичних платежів, як для особи яка не працює, виходячи з розміру середньомісячної заробітної плати по даній місцевості, який не може вважатися належним, оскільки боржник [PERSON] офіційно праціює в Республіці Польща, з якою Україною укладено договір про міжнародну допомогу, що в свою чергу вказує про неспроможність тверджень сторони позивача про те, що місце роботи останнього за кордоном є одним із способів забезпечення виконання аліментних зобов`язань. Дані твердження могли б бути прийняті до уваги виключно в тому випадку, якщо б розмір стягуваних аліментів був розрахований державним виконавцем саме з офіційних доходів боржника, отриманих в Республіці Польща та за весь період його офіційного працевлаштування. Відповідно до\~ст.89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному,обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази немають для суду заздалегідь встановленої сили.Суд оцінює належність,допустимість,достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За змістом ч.ч.1,2\~ст.18 ЦПК України\~судові рішення, що набрали законної сили,обовязкові длявсіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадяні підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами,згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України,-і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено\~статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року. Виконання судового рішення, відповідно до змісту\~рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року\~по справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом. Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємною частиною «права на суд» та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення. У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін. У справі «Півень проти України» ЄСПЛ констатував порушення ст.6 Конвенції та зазначив, що невиконання судового рішення не може буде виправдано недоліками законодавства, які унеможливлюють його виконання. У цій справі Європейський суд дійшов висновку про відсутність у законодавстві України нормативної бази щодо завдань, покладених на органи виконавчої влади, і констатував порушення п.1 ст.6 Конвенції. За змістом пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відтак, невиконання судових рішень, які набрали законної сили, є неприпустимим і, виходячи з обставин цієї конкретної справи, не може бути виправданим. Основною метою статті 1 Першого протоколу до\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод є\~попередження свавільного\~захоплення власності,\~конфіскації,\~експропріації та\~інших порушень\~безперешкодного користування\~своїм майном.\~При цьому\~в своїх\~рішенням ЄСПЛ\~постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та фундаментальними правами окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 1 червня 2006 року). У відповідності до вимог\~ст. 71 ЗУ "Про виконавче провадження"\~за наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] , до Подільського ВДВС м. Полтави ГТУЮ у Полтавській області жодної інформації про офіційне місце роботи за кордоном та розмір отриманої ним там заробітної плати не надходило. Тому, в зв`язку з тим, що боржник офіційно на території України офіційно не працює аліменти нараховуються згідно ст. 195 СК України (заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на прощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток ( дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості). При цьому, судом беззаперечно встановлено, що боржником державному виконавцю не надано підтверджуючої інформації, а саме довідки про офіційне працевлаштування позивача на території Польщі в тому числі і при зверненні його представника до державного виконавця 13 лютого 2019 року щодо проведення перерахунку стягуваної суми аліментів, в зв`язку з постійним\~проживанням на території Польщі. Тому, державним виконавцем за результатами розгляду даного письмового звернення було направлено вимогу державного виконавця з примусового надання довідки про офіційне отримання доходу у Республіці Польща з розміром доходу та офіційним працевлаштування для перерахування суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених, як ј частина від усього заробітку (доходу) на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , з 01.12.2014 року і до досягнення дитиною повноліття [INFO] . З урахуванням викладеного, судом встановлено, що боржник по виконавчому провадженню - [PERSON] злісно ухиляється від свого обов`язку надати державному виконацю на його вимогу, офіційні документи щодо розміру офіційного доходу отриманого за кордоном, що в свою чергу спростовує твердження представників позивача про відсутність заборгованості останнього по аліментах, оскільки державний виконавець позбавлений можливості на даний час встановити дійсний стан правильності сплати боржником аліментних зобов`язань на користь [PERSON] , починаючи з 04.01.2016 року (як зазначено в довідці про працевлаштування), тобто за минулі три роки. Таким чином, надані суду довідки державного виконавця про відсутність заборгованості по аліментах не можуть бути визнані судом, як належний та допустимий доказ про відсутність такої заборгованості, оскільки боржником не надано державному виконавцю офіційних документів про його доходи отримані в Республіці Польща за весь період офіційного працевлаштування, для проведення належного та дійсного перерахунку стягуваних аліментів. Поряд з цим, судом встановлено, що боржник [PERSON] до державного виконавця, як добровільно, так і за викликом не з`являється, а кошти по аліментам перераховуються його батьками, котрі проживають у м. Полтаві та безпосередньо спілкуються з державним виконавцем щодо його сум. Зі своєю донькою [PERSON] - позивач також не бачиться, що також спростовує твердження сторони позивача, що [PERSON] добровільно виконує свої батьківські обов`язки та працює за кордоном саме для належного матераільного забезпечення своєї дитини. Дані обставини не були спростовані стороною позивача по справі, що вказує про те, що постанова державного виконавця від 07.11.2016 року про накладення арешту на майно боржника [PERSON] є єдиним заходом забезпечення виконання рішення суду, яке до цього часу, саме на час розгляду справи, виконується [PERSON] в примусовому порядку та по якому державний виконавцем не може бути проведено дійсного та належного перерахунку стягуваних аліментів до надання оригіналів документів, а також існує спір між сторонами виконавчого провадженння щодо розміру суми щомісячного розміру стягуваних аліментів та відсутності заборгованості по аліментам. Дані факти, встановлені судом, були підтверджені третьою особою та її представником в ході судового розгляду даної справи, в обгрунтування яких надані належні та допустимі докази. В свою чергу стороною позивача дані обставини та докази не були спростовані в установленому законом порядку належними та допустимими доказами. Таким чином,\~ на даний час, відповідно до зібраних по даній цивільній справі доказів, слідує, що позивачем не доведено факту відсутності примусовості виконання рішення суду забезпеченого арештом, а також відсутності наявності заборгованості по аліментам, проведеного саме з розміру отриманого боржником доходу за кордоном, а тому підстав для зняття арешту на майно позивача, який був накладений з метою забезпечення виконання рішення суду про стягнення аліментів, не існує, що свідчить про безпідставність вимог позивача. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~На підставі викладеного та

Outcome: dismissed