Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

01 жовтня 2015 року до Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області надійшла позовна заява представника позивача ПАТ КБ «Приватбанк», який діє на підставі довіреності, в якій він просив стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначив, що 10 вересня 2009 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачкою був укладений кредитний договір №MR14AD40303629, відповідно до якого відповідачка отримала кредит у розмірі 47289,76 грн. на термін до 09.09.2014 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,04% річних. Позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці кредит у розмірі, встановленому договором. Натомість відповідачка взяті на себе зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала. Станом на 29 липня 2015 року відповідачка має загальну суму заборгованості у розмірі 64363,56 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 27945,54 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 4201,60 грн., заборгованості по комісії за користуванням кредитом у розмірі 1053,46 грн., пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у розмірі 27859,93 грн., штрафу (фіксована частина) у розмірі 250 грн. та штрафу (процентна складова) у розмірі 3053,03 грн. На підставі викладеного, позивач просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором №MR14AD40303629 від 10 вересня 2009 року в розмірі 64363,56 грн., та судові витрати по справі у розмірі 1218,00 грн. У ході судового розгляду представник позивача уточнила позовні вимоги та просила стягнути з відповідачки також і витрати за публікацію оголошення у газеті «Урядовий кур'єр» у розмірі 630 грн. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав на адресу суду заяву про розгляд справи без його присутності, в якій зазначив, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі, не заперечує проти вирішення справи на підставі наявних у ній даних та доказів та постановлення заочного рішення у зв'язку з неявкою відповідачки. Відповідачка у судове засідання не з'явилась. Згідно частини 9 статті 74 ЦПК України, відповідачка, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якої невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідачка вважається повідомленою про час і місце розгляду справи. У матеріалах справи міститься оголошення про виклик [PERSON] до Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області у газеті «Урядовий кур'єр» №208 від 07 листопада 2015 року. Отже, судом було вжиті всі можливі та передбачені діючим процесуальним законодавством заходи для забезпечення прав відповідачки на участь у судовому процесі. У зв'язку із неявкою відповідачки в судове засідання судом прийнято рішення про проведення заочного розгляду справи у порядку ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 10 вересня 2009 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачкою був укладений кредитно-заставний договір №MR14AD40303629, відповідно до якого відповідачка отримала кредит у розмірі 47289,76 грн. на термін до 09.09.2014 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,04% річних. Кредит надавався відповідачці з метою придбання автомобіля марки ВАЗ11183 «Калина», 2006 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], який відповідно до договору є предметом застави. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці кредит у розмірі, встановленому договором. Натомість відповідачка взяті на себе зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала. Відповідно до умов договору відповідачка повинна була щомісячно здійснювати погашення заборгованості за кредитом в період з 24 по 28 число кожного місяця, щомісячний платіж становить 1420,31 грн. Як підтверджується матеріалами справи, [PERSON] і на даний час продовжує ухилятись від виконання зобов'язання і заборгованість не погашає, у зв'язку з чим у неї виникла заборгованість перед позивачем. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №MR14AD40303629 від 10 вересня 2009 року станом на 29 липня 2015 року загальна сума заборгованості становить 61060,53 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 27945,54 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 4201,60 грн., заборгованості по комісії за користуванням кредитом у розмірі 1053,46 грн. та пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у розмірі 27859,93 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов'язання, строк виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк виконання боржником обов'язку не встановлений, або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитом у розмірі 61060,53 грн., оскільки у судовому засіданні встановлено, що протягом тривалого часу позичальником порушувались умови кредитного договору, а саме: не сплачувались щомісячні платежі та передбачені умовами Кредитного договору проценти. Щодо позовних вимог про стягнення штрафів суд зазначає наступне. Цивільно-правова відповідальність - це покладання на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавлені його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Пунктами 14.2 - 14.4 кредитно-заставного договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час, згідно з пунктами 14.5 - 14.9 Договору передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. Аналогічні правові висновки були зроблені Верховним судом України в постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15, які згідно ч.2 статті 214 ЦПК України є обов'язковим для суду при прийнятті рішення по справі. З наданого позивачем розрахунку за кредитним договором №MR14AD40303629 від 10.09.2009 року вбачається, що станом на 29.07.2015 року відповідачці були нараховані штраф (фіксована частина) у розмірі 250 грн. та штраф (процентна складова) у розмірі 3053,03 грн. Також відповідачці нарахована і пеня за несвоєчасну сплату заборгованості за кредитним договором. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідачки на користь позивача вказаних сум штрафів. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Частиною 1 ст.79 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Пунктом 6 ч.3 ст.79 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Представником позивача надано документи, що підтверджують сплату понесених судових витрат по сплаті судового збору та витрат, пов'язаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача, тому вони підлягають стягненню з відповідачки у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: partial