Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-28 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія є гроші» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просить: стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором № 3086913763-006185 від 29.05.2018 року про надання позики у розмірі 10327,40 грн.; судовий збір у розмірі 1762 грн. та витрати за юридичні послуги в розмірі 1500 грн.. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія є гроші» та [PERSON] був укладений договір № 3086913763-006185 від 29.05.2018 року про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Даний договір було укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на Інтернет сайті https://e-groshi.com в порядку визначеному Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію». Згідно договору № 3086913763-006185 від 29.05.2018 року відповідачу було перераховано на картковий рахунок позику у розмірі 2000,00 грн., з процентною ставкою за користування позикою в розмірі 2% на день, що становить 730 процентів річних, на строк до 23 годин 00 хвилин 28.06.2018 включно. У порушення умов договору відповідач [PERSON] зобов'язання належним чином не виконала, тому, станом на 12.09.2018 за нею існує заборгованість за кредитним договором у розмірі 10327 грн. 40 коп., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 2000 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 3767 грн. 40 коп., заборгованості за пенею в сумі 4560,00 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, про день та час слухання справи повідомлено належним чином, надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання двічі не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не зверталася, відзиву не подала. 29.01.2019 року постановлена ухвала про проведення заочного розгляду справи відповідно до положень ст.ст. 223 ч. 4, 280, 281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що в силу ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» та ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія є гроші» та [PERSON] був укладений договір № 3086913763-006185 від 29.05.2018 року про надання позики (а.с. 12-19), в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Даний договір було укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на Інтернет сайті https://e-groshi.com в порядку визначеному Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію». Згідно договору № 3086913763-006185 від 29.05.2018 року [PERSON] було перераховано на картковий рахунок позику у розмірі 2000,00 грн. (а.с. 24) з процентною ставкою за користування позикою в розмірі 2% на день, що становить 730 процентів річних, на строк до 23 годин 00 хвилин 28.06.2018 включно. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (стаття 628 ЦК України). Стаття 627 ЦК України та ст. 6 цього Кодексу визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою статті 634 Цивільного кодексу України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Матеріали справи свідчать про те, що кредитний договір укладений в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків та оформлена в електронній формі. Відповідно ч.1ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов'язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч.1ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов'язкові реквізити документа. Також, відповідно до ч.1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов'язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб'єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов'язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Нормою статті 11 ЗУ «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття. Також, приписами ст. 12 цього закону, передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно ст. 638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ст.640 ЦК - договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно ст. 642 ЦК - відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11цього Кодексу. Згідно пункту 12.8. кредитного договору, позичальник підписанням цього договору підтверджує, що він ознайомлений із Умовами надання позики в тому числі у формі фінансового кредиту ТОВ «Фінансова компанія є гроші», розміщеними на сайті Позикодавця и приймає їх положення як публічну оферту на укладення цього Договору (а.с. 18). В силу статей 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений законом чи договором строк, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Відповідно до ст.ст. 1048-1052, 1054 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику та сплатити відсотки за користування коштами у строк та у порядку, що встановлені договором. Із змісту ст. ст. 1054 ЦК України слідує, що за кредитним договором, банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку, відповідно до ст. ст. 549 - 552 ЦК України. Відповідно до п.7.1 договору у випадку порушення (прострочення) позичальником строку повернення позики та/або оплати суми процентів за користування позикою, позикодавець має право додатково, крім процентів за користування позикою за кожен день прострочення, стягнути з позичальника пеню у розмірі 3,00% від залишку суми позики за кожен день прострочення, починаючи з першого дня прострочення. Пеня підлягає сплаті шляхом внесення готівкових коштів у касу позикодавця або перерахування таких коштів на поточний рахунок позикодавця. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідач [PERSON] зобов'язання по кредитному договору № 3086913763-006185 від 29.05.2018 року не виконала. Згідно розрахунку заборгованості за договором № 3086913763-006185 від 29.05.2018 року, заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Фінансова компанія є гроші», станом на 12.09.2018 року становить 10327 грн. 40 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 2000 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 3767 грн. 40 коп., заборгованість за пенею - 4560,00 грн. (а.с.20-23). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором. Суд дійшов висновку, що оскільки [PERSON] порушила зобов'язання щодо повернення кредиту та сплати процентів, то на підставі ст.ст. 525-527, 530, 611, 629, 1050, 1054 ЦК України позовні вимоги слід задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором № 3086913763-006185 від 29.05.2018 року про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, в сумі 10327,40 грн.. Щодо вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, то суд зазначає наступне. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом. За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України визначено порядок відшкодування витрат на правничу допомогу. Відповідно до вимог вказаної статті витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Як вбачається з матеріалів справи, 01 серпня 2018 року між позивачем та фізичною особою-підприємцем [PERSON], яка діє на підставі виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 2 224 000 0000 112462 укладено договір про надання юридичних послуг № 01/08-1. Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що фізична особа-підприємець [PERSON] має право на зайняття адвокатською діяльністю. У зв'язку із вищевикладеним, суд вважає, що вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задоволенню не підлягають. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути із відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі - 1 762 грн. 00 коп. На підставі наведеного,

Outcome: approved