overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-14 00:00:00

01 березня 2018 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Деснянському районному у м. Києві відділі ДРАЦС ГТУЮ за актовим записом № 265, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 01.03.2018 року. Шлюбні відносини між подружжям припинені з квітня 2018 року. Причиною цьому стало те, що подружжя мають різні погляди на сімейне життя, відповідач вела господарство не за життєвими стандартами позивача, а тому між ними виникали часті сварки та непорозуміння, що призвело до втрати поваги та взаєморозуміння між подружжям і розпаду сім`ї, оскільки сторони почали віддалятися один від одного. Сторони не підтримують шлюбних відносин, спільне господарство не ведуть, а тому вважаючи, що примирення неможливе, позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу із [PERSON] У підготовче засідання позивач [PERSON] не з`явився, представник позивача [PERSON] направив до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав повністю та просив суд розглядати справу у його відсутності. Відповідач [PERSON]. у підготовче засідання не з`явилась, направивши до суду заяву, в якій просила справу розглядати у її відсутності, позовні вимоги визнає. Оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд проводить підготовче засідання за відсутності позивача та відповідача. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, вивчивши матеріали справи та враховуючи згоду сторін на розірвання шлюбу, вважає, що позов підлягає до повного задоволення з наступних підстав. Згідно із ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає і ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН від 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки та жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. Оскільки у судовому засіданні було достовірно встановлено, що збереження шлюбу неможливе, так як сторони подружніх стосунків не підтримують тривалий час, мір до примирення не приймають і обоє на примирення не згідні, вільної згоди обох сторін на проживання у шлюбі немає, а тому суд вважає, що подальше спільне життя подружжя буде суперечити інтересам сторін і за таких обставин приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. На підставі зазначеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-28 00:00:00

01 березня 2018 року було ухвалено рішення по цивільній справі за позовом Органу опіки та піклування Петриківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області в інтересах малолітнього [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Судом встановлено, що при ухваленні зазначеного рішення, не було вирішено питання про стягнення судових витрат. Рішенням не стягнуто з відповідача судовий збір на користь держави за задоволеною вимогою немайнового характеру щодо позбавлення батьківських прав в розмірі 640 грн. та вимогою майнового характеру щодо стягнення аліментів в розмірі 640 грн., згідно п. 1, 2 абзацу 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір». З урахуванням викладеного, виходячи з вимог позивача, суд вважає за можливе ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1280 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-13 00:00:00

01 березня 2018 року завідуюча 10-м відділенням\~ Комунального закладу «Перша обласна спеціалізована лікарня м. Ромни» [PERSON] звернулася до суду з заявою про продовження госпіталізації без усвідомленої згоди пацієнту [PERSON], [INFO], мотивуючи свої вимоги наявністю у зазначеного пацієнта тяжкого психічного розладу у вигляді «Шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу зі стабільним дефектом», внаслідок чого він не здатний задовольнити життєві потреби на мінімальному рівні і ненадання психіатричної допомоги може призвести до неочікуваних наслідків, смерті пацієнта. У судовому лікарпсихіатр підтримала заяву та прохала її задовольнити, посилаючись на викладені в ній обставини. Захисник та представник заінтересованої особи не заперечували проти задоволення даної заяви, вважали, що примусова госпіталізація відповідає інтересам пацієнта. Хворий не заперечував проти продовження госпіталізації Прокурор не заперечувала проти задоволення даної заяви. Судом встановлено, що згідно висновку комісії лікарів-психіатрів КЗ СОР «Перша обласна спеціалізована лікарня м. Ромни» від 05.02.2018 року [PERSON] на момент огляду виявляє ознаки тяжкого психічного розладу у вигляді «Шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу зі стабільним дефектом» (F 20.02), внаслідок чого не в змозі задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечує його життєдіяльність; ненадання психіатричної допомоги може призвести до неочікуваних наслідків, смерті пацієнта; потребує продовження госпіталізації в психіатричному закладі без усвідомленої згоди пацієнта (а.с. 3). Згідно довідки КЗ СОР «1-а ОСЛ м. Ромни» № 01-55/999 від 26.02.2018 р. [PERSON] хворіє психічним захворюванням з 1987 року та є інвалідом ІІ групи безстроково по психічному захворюванню, з приводу чого багаторазово та тривалий час знаходиться на лікуванні в 1-й ОСЛ; остання госпіталізація з 27.07.2017 року по теперішній час (а.с. 6). Рішенням Роменського міського суду Сумської області від 27 квітня 1999 року [PERSON] визнано недієздатним (а.с. 8). Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 04 вересня 2017 року [PERSON] продовжено госпіталізацію до психіатричного закладу в примусовому порядку на строк до шести місяців (а.с.8). За таких обставин, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, суд приходить до висновку про необхідність продовження [PERSON] госпіталізацію до психіатричного закладу в примусовому порядку, згідно вимог ст. ст. 14, 17, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу» . \~\~\~\~\~\~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-01 00:00:00

01 березня 2018 року Коломийським міськрайонним судом по даній справі винесено рішення, яким позовні вимоги Коломийської місцевої прокуратури задоволено в повному обсязі Однак, при винесенні даного рішення судом не вирішено питання судового збору . Згідно з п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Згідно із ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Із матеріалів справи вбачається, що представником позивача судовий збір не сплачено, оскільки відповідно до п.6 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. З врахуванням викладеного, суд доходить висновку про необхідність ухвалення додаткового рішення у даній справі та стягнення з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] судового збору в дохід держави по 160 гривень з кожного На підставі наведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-04 00:00:00

01 березня 2018 року позивач [PERSON] звернулася з позовом до відповідача [PERSON]про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, вказуючи на те, що вона є власником квартири [ADDRESS] в Приморському районі м. Маріуполя згідно із договором дарування від 09.07.1993 року. Відповідача було зареєстровано в належній позивачу квартирі. В квартирі відповідач не мешкає з січня 2000 року. Просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, надавши до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, розглянувши справу за її відсутності. Проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не зявився, хоча про час, місце та дату розгляду справи був повідомлений належним чином. Приймаючи до уваги думку позивача, суд ухвалив рішення про заочний розгляд справи відповідно до положень ст.\~ст. 280-281 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши позовну заяву, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини. З наданих суду матеріалів вбачається, що [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] в Приморському районі м. Маріуполя на підставі договору дарування від 09.07.1993 року (а. с. 5). Відповідно до свідоцтва на право власності на житло №3113 від 09.07.1993 року, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] в Приморському районі м. Маріуполя.(а.с. 4). Відповідно до акту від 02.09.2005 року видане Житлово-комунальним підприємством №3 Приморського району, [PERSON] за місцем мешкання, а саме: [ADDRESS] не проживає. Про що свідчать сусіди, [PERSON] та [PERSON] (а.с.13). Згідно акту від 18.12.2017 року виданого «КСН Кристальний», [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживає, також факт не проживання підтверджують сусіди: [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: [ADDRESS]; [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: [ADDRESS]; [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: [ADDRESS]. (а.с.9). При ухваленні рішення суд керувався наступними правовими нормами: Згідно із положеннями ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За наведених підстав суд вважає можливим визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-13 00:00:00

01 березня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] Лукінічни про визнання права власності в порядку спадкування. 25 червня 2018 року позивач звернувся до суду з Заявою про зміну предмету позову, а саме просив визнати право власності на домоволодіння, що розташоване за адресою м.\~Дніпро, Соборний район, вул. Мандриківська, 121 - за набувальною давністю. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилався на те, що 18 лютого 1966\~року помер його дід [PERSON]. Після смерті дідуся, його доньки [PERSON] Лукінічна та [PERSON] Лукінічна зареєстрували за собою по 1/5 частці права власності на домоволодінням, яке розташовано за адресою: м. Дніпро, вул.\~Мандриківська,\~121. Після смерті [PERSON], спадкоємицею її частки домоволодіння, стала донька - [PERSON] До 1996 року позивач разом з [PERSON] та [PERSON] користувався домоволодінням, а з 1996 року [PERSON] та [PERSON] фактично відмовились від домоволодіння на користь позивача. Враховуючи вище викладені обставини, позивач вважає, що з 1996 року він добросовісно заволодів чужими майном і продовжую відкрито, безперервно володіти ними понад 22 роки, підтримує його в належному стані, справно оплачує комунальні послуги з утримання будинку, електроенергію, а отже має право на набуття права власності на спірні приміщення за набувальною давністю. Позивач в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, наполягав на задоволенні позовних вимог, проти розгляду справи у заочному порядку не заперечував. Відповідачі в судове засідання не зявились, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Зважаючи на ці обставини, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-23 00:00:00

01 березня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом (а.с.а.с. 2 - 5). 21 червня 2018 року судом у справі було ухвалено заочне рішення про задоволення позову (а.с.а.с. 50, 51). 11 вересня 2018 року позивач звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення в частині розподілу судових витрат між сторонами. Представник позивача, відповідач до суду не з'явилися, повідомлялися належним чином. Суд, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що у справі необхідно ухвалити додаткове рішення з таких підстав. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 270 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. З матеріалів справи вбачається, що позивач при зверненні до суду поніс судові витрати в сумі 1 762,00 грн. (а.с. 1). При цьому суд, ухвалюючи рішення, розпорядився цими витратами, між тим не зазначивши про це у резолютивній частині. Таким чином, оскільки суд не вирішив це питання, розв'язуючи спір 21.06.2018 року, у справі необхідно ухвалити додаткове рішення про стягнення з відповідача на користь позивача відповідної компенсації.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

01 березня 2018 року позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом. На підтвердження позовних вимог, [PERSON] зазначає, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 12 серпня 2011 року. Від даного шлюбу сторони мають спільну дитину: сина [PERSON], [INFO]. [PERSON] в позовній заяві зазначила, що спільне життя між нею та [PERSON] не склалося у звязку з різними поглядами на сімейне життя. Спору майнового характеру між сторонами немає. Спільне господарство не ведеться. Шлюбні відносини між сторонами припинено остаточно. Ухвалою суду від 10.05.2018 суд вирішив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12 серпня 2011 року. Шлюб зареєстровано у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Миргороду Миргородського міськрайонного управління юстиції Полтавської області, актовий запис - № 245 (а.с.4). Від даного шлюбу сторони мають спільну дитину: сина [PERSON], [INFO] (а.с.5). Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, оскільки це суперечило б інтересам сторін. Позивач не бажає продовжувати подружні стосунки з відповідачем. Відповідно до ч. 2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не надав суду жодних заперечень, позов підлягає до задоволення. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч.2 ст.114 СК України, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.3 ст.115 Сімейного Кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Оскільки позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на її користь судових витрат, суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

01 березня 2018 року позивачка [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Чернівці з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 03 жовтня 2009 року між нею та відповідачем укладено шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Кельменецького районного управління юстиції Чернівецької області, за актовим записом №56. Від шлюбу у них народилося двоє дітей дочка [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. Зазначає, що спільне подружнє життя з відповідачем у них не склалося через різні погляди на життя та несумісність характерів. Подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Сімя на сьогоднішній день існує формально, зберегти сімю неможливо, оскільки між ними остаточно втрачено почуття кохання та поваги одне до одного. Подальше спільне проживання з відповідачем та збереження шлюбу неможливе та суперечитиме її інтересам. Просить шлюб між нею та відповідачем розірвати. В підготовчому судовому засіданні позивачка підтримала свою позовну заяву та просила її задовольнити. В підготовчому судовому засіданні відповідач визнав позов та просив його задовольнити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 03 жовтня 2009 року, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Кельменецького районного управління юстиції Чернівецької області, за актовим записом №56, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-МИ №052475 (а.с.5). Від шлюбу сторони мають двоє неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження (а.с.8-9). Причиною розірвання шлюбу є непорозуміння, різні погляди на життя, несумісність характерів, що призвело до розпаду сімї. На примирення сторони не згідні, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, в звязку з чим шлюб належить розірвати. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-09 00:00:00

01 березня 2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] та на своє утримання до досягнення донькою трьох років, вказавши, що відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає та просить стягнути з нього на її користь аліменти на доньку в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до її повноліття та стягнути з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 1000 грн., щомісячно і до досягнення донькою [PERSON] , [INFO] , трьох років. Також просить стягнути з відповідача на свою користь витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1000 грн. Від позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Від відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги визнає, згоден сплачувати аліменти на утримання доньки, а також на утримання дружини. Судом встановлено, що сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] (а.с. 7). [PERSON] проживає з позивачем, що підтверджується довідкою Степанівської сільської ради № 344 від 18.02.2019 (а.с. 8), знаходиться на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Відповідач працює та отримує доходи, інформації щодо поганого стану здоров`я чи щодо утримання інших дітей або непрацездатних батьків не надавав. Дані правовідносини регулюються ст. 180 СК України, яка передбачає, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, ст. 182 ч. 2 СК України, яка визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, ст. 183 СК України, яка передбачає визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) та ч. 2 ст. 84 СК України, згідно якої, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Враховуючи викладене, при визначенні розміру аліментів на утримання дитини та дружини, суд враховує, що утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері так і батька, як і те, що основні витрати на утримання доньки на даний час несе позивач. Приймаючи до уваги, що дитина має нормальний стан здоров`я, позивач являється матеріально малозабезпеченою, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, відповідач являючись батьком дитини, має задовільний стан здоров`я, є працездатний, тому, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, і розмір аліментів необхідно визначити у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до її повноліття та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання в розмірі 1000,00 грн. щомісячно і до досягнення [PERSON] трьох років. Судові витрати стягнути з відповідача згідно вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved