Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-08 00:00:00

01.09.2020 року до суду звернувся позивач адвокат Позняков В.Г,. в інтересах [PERSON] , з позовом про зняття арешту з нерухомого майна, до відповідача Верхньодніпровського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Дніпро) . Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 02.09.2020 року відкрите провадження у справі. Справу призначено до розгляду в спрощеному провадженні без виклику сторін на 01.10.2020 року. 01.10.2020 року розгляд справи відкладений в зв`язку з хворобою судді до 09.10.2020 року. Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось відповідно до положень ст. 247 КПК України. Згідно заявлених позовних вимог за позовною заявою позивач просить зняти арешт з нерухомого майна, належного на праві власності [PERSON] , померлому [INFO] , а саме: реєстраційний номер обтяження 3256659; підстава обтяження: постанова 01-07/3825, 24.05.2006, Державна виконавча служба у Верхньодніпровському районі; об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно; власник [PERSON] , причина відсутності коду: інша причина відсутності коду, [ADDRESS] В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: він є сином [PERSON] , [INFO] . Згідно з договором № 390 від 26.10.1993 між власником будинку - місцевою Радою та власником квартири [ADDRESS] [PERSON] укладено договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 26.11.1993 року, виданого виконкомом міської ради м. Верхньодніпровська квартира за адресою: [ADDRESS] дійсно належить на праві власності [PERSON] згідно з розпорядженням № 388 від 07.10.1993 року. Зазначена квартира зареєстрована у Верхньодніпровському БТІ на праві приватної власності у реєстрову книгу за № 378. [INFO] його батько [PERSON] помер. На момент смерті [PERSON] , та по даний час позивач проживає за вищевказаною адресою: [ADDRESS] . 01.02.2019 року його представник звернулась до Державної нотаріальної контори з питання оформлення спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] . Під час оформлення спадщини встановлено, що на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] накладений арешт об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно; власник [PERSON] , реєстраційний номер обтяження 3256659; підстава обтяження: постанова 01-07/3825 , 24.05.2006, Державна виконавча служба у Верхньодніпровському районі. 10.07.2019 року його представник звернулась із заявою до Верхньодніпровського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Дніпро) про зняття арешту з нерухомого майна, що належить [PERSON] , накладеного постановою від 24.05.2006 року. 05.09.2019 року представник позивача отримала відповідь із Верхньодніпровського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Дніпро) про неможливість зняти арешт з майна накладений в рамках примусового виконаної виконавчих проваджень, стосовно стягнення з [PERSON] , оскільки станом на 05.09.2019 року у відділі відсутні виконавчі провадження щодо примусового виконання виконавчих документів про стягнення з [PERSON] , на користь стягувачів. Крім того згідно «Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби» строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить три роки, надати більш детальну інформацію та будь-які матеріали виконавчого провадження не є можливим. Наявність не знятого арешту на майно боржника перешкоджає позивачу реалізувати свої спадкові права, що й стало підставою звернення до суду. Справа розглядалась в спрощеному провадженні без виклику сторін. Відповідач відзив на позовну заяву не надав. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини Судом встановлено, що позивач є сином [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. Згідно з договором № 390 від 26.10.1993 між власником будинку - місцевою Радою та власником квартири [ADDRESS] [PERSON] укладено договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території, що підтверджується копією договору. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 22.11.1993 року, виданого виконкомом міської ради м. Верхньодніпровська квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] згідно з розпорядженням № 388 від 07.10.1993 року, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло. Зазначена квартира зареєстрована у Верхньодніпровському БТІ на праві приватної власності у реєстрову книгу за № 378. [INFO] батько позивача, [PERSON] , помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. За доводами позивача, останній на момент смерті [PERSON] , та по даний час проживає за вищевказаною адресою: [ADDRESS] . 01.02.2019 року представник позивача звернулась до Державної нотаріальної контори з питання оформлення спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] . Під час оформлення спадщини встановлено, що на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] накладений арешт об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно; власник [PERSON] , реєстраційний номер обтяження 3256659; підстава обтяження: постанова 01-07/3825 , 24.05.2006, Державна виконавча служба у Верхньодніпровському районі. 10.07.2019 року його представник звернулась із заявою до Верхньодніпровського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Дніпро) про зняття арешту з нерухомого майна, що належить [PERSON] , накладеного постановою від 24.05.2006 року. 05.09.2019 року представник позивача отримала відповідь із Верхньодніпровського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Дніпро) про неможливість зняти арешт з майна накладений в рамках примусового виконаної виконавчих проваджень, стосовно стягнення з [PERSON] ,. оскільки станом на 05.09.2019 року у відділі відсутні виконавчі провадження щодо примусового виконання виконавчих документів про стягнення з [PERSON] ,. на користь стягувачів. Згідно з моніторингом автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що у відділі з 13.03.2007 року по 14.01.2013 року перебували виконавчі провадження про стягнення з [PERSON] В отриманій відповіді також зазначено, що згідно «Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби» строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить три роки, тому надати більш детальну інформацію та будь-які матеріали виконавчого провадження не є можливим. Накладений арешт на майно позивача обмежує права позивача щодо спадкування майна, яке залишилось після смерті його батька. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» - Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню Відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження», в редакції, що діяла на момент закінчення виконавчого провадження, тобто на 14.01.2013 року та ЗУ «Про виконавче провадження», що діє на даний час: виконавче провадження підлягає закінченню у разі смерті боржника згідно зі ст. ст. 49, 39 вказаних ЗУ «Про виконавче провадження». Зазначеними вище Законами України «Про виконавче провадження», також передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження арешт, накладений на майно, кошти боржника знімається, ст. 50, 40 вказаних Законів. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження» - Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішенн Відповідно до ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» - У разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року, відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950р. Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи безперешкодно користуватись своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб Відповідно до ст. 321 ЦК України - право власності є непорушним. ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Судом встановлено, що представник позивача звертався до відділу державної виконавчої служби із прохання про зняття арешту з належного [PERSON] ,. нерухомого майна. Тобто позивачем дотриманий досудовий порядок врегулювання зазначеного спору. Представником позивача були отриманні відповіді про відсутність виконавчих проваджень станом на 05.09.2019 року відносно [PERSON] . Виходячи з вищевикладеного суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог щодо скасування арешту, накладеного на майно, яке належало [PERSON] . За наведених вище обставин суд вважає, що позовні вимоги про скасування арешту з майна [PERSON] , накладеного за постановою державної виконавчої служби у Верхньодніпровському районі Дніпропетровській області оскільки боржник за наведеним вище виконавчим провадженням помер. В свою чергу суд враховує, що відповідно до вимог ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Відповідно борги спадкодавця, за виключенням тісно пов`язаних з його особою, входять до складу спадщини, і не матимуть наслідком порушення прав кредиторів, оскільки останні матимуть можливість пред`явити свої вимоги до спадкоємця майна [PERSON] . Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 840.80 грн., покласти на позивача [PERSON] .

Outcome: approved