Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-15 00:00:00

У вересні 2018 року [PERSON] звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до Одинадцятої київської державної нотаріальної контори про скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії та про встановлення факту, що має юридичне значення. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 06 лютого 2019 року роз`єднано позовні вимоги [PERSON] про скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії та про встановлення факту, що має юридичне значення. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що [INFO] померла його мати [PERSON] Місце проживання спадкодавця на час смерті було зареєстроване за адресою: [ADDRESS] , проте, як стверджував [PERSON] , його мати постійно мешкала з ним в будинку [ADDRESS] . Позивач зазначив, що він прийняв спадщину після смерті матері у порядку, визначеному ч. 3 ст. 1268 ЦК України, однак постановою державного нотаріуса Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Ковалевської Н.В. від 20 червня 2018 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що він не надав нотаріусу доказів на підтвердження того, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. [PERSON] вказав, що постанова державного нотаріуса Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Ковалевської Н.В. від 20 червня 2018 року є протиправною, а тому просив суд скасувати її. У судовому засіданні [PERSON] підтримав свої позовні вимоги та просив суд їх задовольнити. Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що нотаріусу не було надано [PERSON] безспірних доказів, які б засвідчували факт його постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. З цих підстав державним нотаріусом Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Ковалевською Н.В. обґрунтовано відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії - свідоцтва про прийняття спадщини після смерті [PERSON] Представник відповідача у судове засідання не з`явився, відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки в судове засідання свого представника суд не повідомив. У ході розгляду справи судом залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Головне територіальне управління юстиції в м. Києві. Третя особа подала до суду пояснення щодо позову, в яких вказала на безпідставність позовних вимог [PERSON] , просила суд відмовити позивачеві у задоволенні його позову. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, третя особа про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у поясненнях просила суд розглянути справу за відсутності її представника, у задоволенні позову - відмовити. Заслухавши вступне слово позивача, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до такого висновку. [INFO] померла [PERSON] що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 28 квітня 2011 року (а. с. 100). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на рухоме та нерухоме майно, що за життя належало спадкодавцеві, зокрема на 1/3 частину квартири [ADDRESS] . На випадок своєї смерті [PERSON] заповіту не склала, а тому спадкування після її смерті повинно здійснюватись за законом. За положеннями ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивач [PERSON] є сином [PERSON] , а отже, за приписами ч. 1 ст. 1261 ЦК України має право на спадкування після смерті [PERSON] як спадкоємець першої черги. Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України). 15 червня 2018 року до Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори звернувся [PERSON] з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом. Заява мотивована тим, що [PERSON] є спадкоємцем за законом першої черги після смерті матері [PERSON] , спадщину він прийняв у порядку, встановленому ч. 3 ст. 1268 ЦК України, позаяк він постійно мешкав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини в будинку [ADDRESS] (а. с. 107-116). Постановою державного нотаріуса Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Ковалевської Н.В. від 20 червня 2018 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що він не надав нотаріусу доказів на підтвердження того, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем (а. с. 117). Указану відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії суд вважає законною та обгрунтованою з огляду на таке. Ст. 1 Закону України "Про нотаріат" (тут і далі - в редакції, чинній на час винесення оскаржуваної постанови) передбачено, що вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (далі - Порядок) врегульований наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (тут і далі - в редакції, чинній на час винесення оскаржуваної постанови). За приписами пп. 3.1 п. 3 глави 10 розділу ІІ Порядку право на спадкування здійснюється спадкоємцями шляхом прийняття спадщини або її неприйняття. Заяви про прийняття спадщини або відмову від її прийняття подаються спадкоємцем особисто нотаріусу за місцем відкриття спадщини у письмовій формі. Якщо спадкоємець особисто прибув до нотаріуса за місцем відкриття спадщини, нотаріальне засвідчення справжності його підпису на таких заявах не вимагається. У цьому випадку нотаріус встановлює особу заявника, про що на заяві робиться відповідна службова відмітка. Ця відмітка скріплюється підписом нотаріуса (пп. 3.3, 3.4 п. 3 глави 10 розділу ІІ Порядку). Відповідно до пп. 3.21 п. 3 глави 10 розділу ІІ Порядку спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем (пп. 3.22 п. 3 глави 10 розділу ІІ Порядку). З аналізу наведених норм вбачається, що нотаріус за відсутності судового рішення про встановлення факту постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини вправі видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємцеві, який вважає, що він прийняв спадщину згідно з нормою ч. 3 ст. 1268 ЦК України, лише у випадку надання останнім доказів, які б засвічували, що місце проживання такого спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. Згідно зі ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Процедура реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні, визначається Правилами реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №216 (далі - Правила). Відомості про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання вносяться до паспорта громадянина України, тимчасового посвідчення громадянина України, посвідки на постійне проживання, посвідки на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист (далі - документи, до яких вносяться відомості про місце проживання), а відомості про реєстрацію місця перебування - до довідки про звернення за захистом в Україні (документ, до якого вносяться відомості про місце перебування) шляхом проставлення в них відповідного штампа реєстрації місця проживання/перебування особи за формою згідно з додатком 1 (п. 9 Правил). Реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради, в день подання особою або її представником документів (п. 3 Правил). З наведеного вбачається, що реєстрація місця перебування особи здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) з внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та паспорта громадянина України. Судом з`ясовано, на час відкриття спадщини місце проживання спадкодавця [PERSON] було зареєстване за адресою: [ADDRESS] , натомість місце проживання позивача [PERSON] за вказаною адресою зареєстроване не було (а. с. 110-114). Згідно з пп. 4.12 п. 4 глави 10 розділу ІІ Порядку свідоцтво про право на спадщину видається нотаріусом за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Зважаючи на те, що [PERSON] не надав державному нотаріусу Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Ковалевській Н.В. доказів на підтвердження того, що місце проживання позивача на день смерті спадкодавця [PERSON] було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем, нотаріус правомірно відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд вважає, що у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити.

Outcome: dismissed