Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

У липні 2016 року представник позивача [PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з належної позивачу квартири розташованої по вул.Шкільна, 1/9 с.Софіївка Новобузького району Миколаївської області. У листопаді 2016 року представник позивача подав позовну заяву у новій редакції та остаточно пред'явив вимоги до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та просив усунути перешкоди в користуванні належною позивачу на праві власності квартирою розташованою по вул. Шкільна, 1/9 с.Софіївка Новобузького району Миколаївської області, шляхом виселення відповідачів. В позові також зазначив, що позивачу на праві власності належить двокімнатна квартира по вул. Шкільна, 1/9 с.Софіївка Новобузького району Миколаївської області, яку позивач придбала за договором купівлі-продажу від 04.11.1994 року у радгоспі ім..Щорса. В 2010 році позивачка переїхала проживати за іншою адресою та на період її відсутності усно дозволила проживати в квартирі [PERSON] В 2014 році. Коли позивачка повернулася до квартири, виявилося, що в квартирі зареєстровані [PERSON], [PERSON] та [PERSON]А, а користуються [PERSON] та [PERSON] з якими позивачка щодо цього не мала ніяких домовленостей. Зазначені обставини перешкоджають позивачу користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, зокрема вона з сімєю не може користуватися квартирою для особистого проживання оскільки в ній постійно проживають відповідачі [PERSON] та [PERSON], а [PERSON], [PERSON] та [PERSON] можуть в будь-який час вселитися до квартири також для проживання в ній. Позовні вимоги обґрунтовує нормами ч.3 ст.116 та ст.150 \~Житлового кодексу УРСР\~відповідно до яких власник має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд, а осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. В судовому засіданні позивач та представник позивача уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, а саме розміщенням оголошення в пресі та направленням їм рекомендованих листів із повідомленням. Причини своєї неявки суду не повідомили. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання зявилися, позов не визнали та проти його задоволення заперечували. Також пояснили, що вселилися до спірної квартири з дозволу [PERSON], яка купила вказану квартиру у [PERSON] для своєї онуки. В подальшому [PERSON] дозволила їм проживати у вказаній квартирі. Відповідачі зазначили, що згодні вибратися з квартири лише у випадку повернення їм коштів, які вони заплатили [PERSON] при купівлі квартири, та лише в тому випадку, коли про це попросить [PERSON]. Представник органу опіки та піклування Софіївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області в судове засідання зявився, просив вирішити справу відповідно до вимог закону. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Згідно зі\~ст. 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1\~ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У силу вимог ч. 1\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до\~ч.1 ст.383 ЦК України\~власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до\~ст.150 Житлового кодексу\~УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок(частину будинку,квартиру) користуються ним(нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу укладеного\~ 04.11.1994 року між продавцем - радгоспом "Щорса" та покупцем [PERSON], посвідченого Софіївською сільською радою Миколаївської області, який в подальшому був визнаний дійсним рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 06.10.2015 року №481/749/15-ц, позивачу [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS] (а.с.9-10, 11-12). Зазначено також підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15.04.2016 року (а.с.13). Згідно фотокопії довідки виданої Софіївською сільською радою Новобузького району Миколаївської області 24.12.2014 року за вих..№2152 за адресою віл. Шкільна, 1/9 с.Софіївка Новобузького району Миколаївської області зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO] (а.с.14). Згідно інформації наданої Софіївською сільською радою Новобузького району за вих..№28/01.31 від 20.01.2015 року на запит [PERSON], у двокімнатній квартирі по вул. Шкільна, 1/8 в с.Софіївка Новобузького району зареєстровані, але не проживають: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO] . Також з 2014 року у вказаній квартирі проживає [PERSON], [INFO] (а.с.15). Судом досліджено фотокопію висновку ДІМ СДІМ Новобузького РВ УМВС про результати розгляду звернення від 16.01.2015 року згідно якого представник позивача просив допомогти йому у встановленні осіб, що проживають в [INFO] (а.с.16). Згідно фотокопії інформації за вих..№445 від 09.06.2016 року наданої Софіївською сільською радою Новобузького району за адресою [ADDRESS] зареєстровані наступні особи: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON] 1994 р., [PERSON], [INFO] та [PERSON], 2002 р.н (а.с.17). Відповідно до свідоцтва про народження серії 1-КГ №093628 [PERSON] [INFO] доводиться сином позивачці [PERSON] (а.с.18). Згідно фотокопії розписки від 18.05.2010 року [PERSON] прийняла суму чотири тисячі гривень від [PERSON] за купівлю її квартири в с.Софіївка. Розписка підписана підписами двох свідків. (а.с.41). Судом досліджено матеріали про припинення Новобузьким ВП ГУНП в Миколаївській області розгляду звернення від 06.04.2016 року згідно якого представник позивача просив встановити та притягнути до відповідальності осіб, що самовільно зайняли жиле приміщення в квартирі [ADDRESS] ( матеріал П-03 від 06.04.2016 року). Також судом досліджено фотокопію висновку СДОП Новобузького ВП ГУНП про припинення розгляду повідомлення від 26.10.2016 року згідно якого представник позивача скаржився на невнесення працівниками Новобузького ВП ГУНП його звернення до журналу єдиного обліку (а.с.59). Відповідно до фотокопії звернення представника позивача до відповідача [PERSON] остання повідомлялася про необхідність отримання дозволу власника житла на подальше користування зазначеним житловим приміщенням або його звільнення. (а.с.78). Зазначену вимогу [PERSON] було отримано 10.10.2015 року (а.с.79) натомість остання будь-яких дій на її виконання не вчинила. Пункт 9\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12.04.1985 р. роз'яснює, що\~\~вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Таким чином судом встановлено, що позивач є власником квартири, яку вона придбала за договором купівлі-продажу та має намір вселитися до вказаної квартири. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] зареєстровані, але не проживають у вказаній квартирі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] проживають та вселилися до спірного житла з дозволу, як вони гадали, власника квартири [PERSON] Проте відповідно до правовстановлюючих документів власником квартири являється інша особа, тому суд приходить до висновку, що на час розгляду справи відповідачі [PERSON] та [PERSON] проживають в спірному житлі без згоди власника житла. Таким чином відповідачі [PERSON] та [PERSON] не придбали право постійного користування житловим приміщенням з підстав, передбачених законом. Вони не придбали будинок у власність за договором, не укладали безстрокових договорів про користування житловим приміщенням, не є членами сімї позивача, а тому є тимчасовими мешканцями. Згідно з вимогами ст. 98 ЖК УРСР \~наймач жилого приміщення та члени його сім'ї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в їх користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасових жильців), в тому числі опікуна чи піклувальника, який не є членом сім'ї наймача. Відповідно до положень ч.1 ст. 99 ЖК УРСР піднаймачі і тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання. Відповідно до ч.4 ст.9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст.109 ЖК УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Відповідно до ч.2 ст.98 передбачено, що тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім'ї, які проживають разом з ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого житлового приміщення. Посилання відповідачів [PERSON] та [PERSON] на факт відчуження позивачем зазначеної квартири [PERSON], відповідно до розписки від 18.05.2010 року судом не взято до уваги з огляду на наявність у позивачки правовстановлюючих документів на вказане нерухоме майно та їх державну реєстрацію у встановленому законом порядку. Таким чином позовні вимоги про усунення перешкод в користуванні майном в частині виселення [PERSON] та [PERSON] з належної позивачу квартири розташованої по вул.Шкільна, 1/9 с.Софіївка Новобузького району Миколаївської області підлягають задоволенню. Поряд з цим вимога усунути перешкоди в користуванні належною позивачу на праві власності квартирою розташованою по вул.Шкільна, 1/9 с.Софіївка Новобузького району Миколаївської області, шляхом виселення відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] задоволенню не підлягає з огляду на наступне. З системного аналізу норм ст. 9, 99, 109 ЖК УРСР встановлено, що виселенню з житлового приміщення підлягають лише особи які займають житлове приміщення (проживають у ньому). З матеріалів справи встановлено, та не заперечується сторонами, той факт, що відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживають вже досить тривали час, місце їх перебування наразі невідоме. Зважаючи на те, що рішення суду повинно бути таким, яке може бути реально виконаним, то за обставин відсутності відповідачів у квартирі ( їх фактичного не проживання в них)і виконаним рішення про їх виселення не можу бути, оскільки відсутні особи, яких потрібно виселяти. В звязку з вищезазначеним, оскільки зазначені особи в житловому приміщенні не проживають (не займають його), а лише зареєстровані за вказаною адресою то виселенню не підлягають . Посилання позивача на можливість їх вселення в звязку з наявністю у них реєстрації в зазначеному житловому приміщенні спростовується в п.15\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 р. №9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", відповідно до якого наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Таким чином позивачем обрано невірний спосіб захисту порушеного права, яке підлягає захисту шляхом предявлення позову до відповідачів про визнання їх такими, що втратили право користування. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідачів також належить стягнути на користь позивача судові витрати понесені позивачем на оплату судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог тобто у розмірі по 110 грн. 24 коп. з відповідачів [PERSON] та [PERSON]

Outcome: partial