Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-29 00:00:00

У червні 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовною заявою до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги позивач мотивувало тим, що 13.06.2007 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір №K2XVAE00006207, відповідно до якого відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 42 809, 81 дол. США на термін до 13.06.2012 року та зобов'язався сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором між банком та відповідачами [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було укладено договори поруки, за якими поручителі разом з боржником несуть солідарну відповідальність. Оскільки відповідач [PERSON] зобов'язання за вказаним договором кредиту належним чином не виконує, тому станом на 22.03.2016 року має заборгованість в розмірі 174 402, 71 дол. США, яка складається з: 21 497, 64 дол. США - заборгованість за кредитом, 32 598, 08 дол. США- заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 4 572, 48- заборгованість по комісії за користування кредитом, 115 734, 51 дол. США - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язання. Частина заборгованості була стягнена з відповідачів на користь позивача рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26.10.2010 року, а саме 105 687, 69 дол. США. Таким чином, позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості у розмірі 68 715, 02 дол. США, що еквівалентно 1 827 819, 53 грн. Ухвалою суду від 14.06.2016 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав у повному обсязі та просив задовольнити, посилаючись на підстави зазначені у позові. Представник відповідача [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечив у повному обсязі, посилаючись на те, що рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26.10.2010 року було скасовано рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.11.2017 та ухвалено нове, яким стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №K2XVAE00006207 від 13.06.2007 станом на 18.05.2010 з урахуванням тіла кредиту та заборгованості за відсотками у сумі 33 732, 70 дол. США, що еквівалентно 267 362,01 грн, а також 20 000 грн. пені. Таким чином, представник відповідача зазначив, що рішенням Апеляційного суду м. Дніпропетровська з відповідачів вже стягнуто всю суму заборгованості за кредитом. Крім того, позивач звернувся з позовом до Дарницького районного суду з порушенням вимог чинного законодавства щодо позовної давності, оскільки останній платіж за тілом кредиту підлягав сплаті 13.06.2012, позовна заява була подана 02.06.2016, проте строк позовної давності щодо стягнення тіла кредиту сплив 13.06.2015. А строк позовної давності щодо вимог про стягнення будь-якої неустойки сплив 13.06.2013, оскільки відповідно до ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідач [PERSON] підтримала думку захисника та просила повністю відмовити у задоволенні позову. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явилися, про дату, час місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд, заслухавши представників сторін, відповідача [PERSON] та дослідивши матеріали справи дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 13.06.2007 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір №K2XVAE00006207. Відповідно до умов договору банк зобов'язується надати позичальникові кредитні кошті розмірі 42 809, 81 дол. США на термін до 13.06.2012 року, а позичальник зобов'язується надавати банку щомісячний платіж у сумі 797, 42 дол. США для погашення заборгованості за кредитним договором, а також сплачувати відсотки за користування кредитними коштами, в строки та порядку, встановлені кредитним договором. (а.с. 12-14) В забезпечення виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором між банком та відповідачами [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було укладено договори поруки, за якими поручителі разом з боржником несуть солідарну відповідальність. (а.с. 15-17) Згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобов?язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов?язання не допускається. Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов"язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Згідно із ст. 629 ЦК України Договір є обов"язковим для виконання сторонами. Як зазначає позивач, у порушення умов договору позичальник зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, в результаті чого виникла прострочена заборгованість. Станом на 22.03.2016 року відповідач [PERSON] має заборгованість в розмірі 174 402, 71 дол. США, яка складається з: 21 497, 64 дол. США - заборгованість за кредитом, 32 598, 08 дол. США- заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 4 572, 48- заборгованість по комісії за користування кредитом, 115 734, 51 дол. США - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язання. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26.10.2010 року з відповідачів на користь позивача було стягнуто солідарно суму заборгованості у розмірі 105 687, 69 дол. США. (а.с. 3-4) Відповідно до вищевказаного розрахунку заборгованості, з урахуванням рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26.10.2010 року, станом на 22.03.2016, заборгованість відповідача [PERSON] становить 68 715,02 дол. США, що еквівалентно 1 827 819, 53 грн. (а.с.5-7) Разом з тим, в матеріалах справи наявне рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.11.2017, яким рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26.10.2010 скасовано, стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №K2XVAE00006207 від 13.06.2007 станом на 18.05.2010 з урахуванням тіла кредиту та заборгованості за відсотками у сумі 33 732, 70 дол. США, що еквівалентно 267 362,01 грн, а також 20 000 грн. пені. (а.с. 243-245) Оскільки даним судовим рішенням було виріщено питання про стягнення тіла кредиту і процентів за користування кредитом, повторне нарахування таких видів кредиту не підлягає задоволенню в даному цивільному провадженні. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача, тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитний договір, тощо). Так чином, суді дійшов висновку про те, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, однак, вважає, що встановивши в кредитному договорі сплати щомісячної комісії за обслуговування кредиту, позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються відповідачу. Однак, позивач нарахував комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме, за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним. Аналогічний висновок викладений у правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові №6-174цс16 від 16 листопада 2016. А тому, суд не вбачає правових підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача суми заборгованості по комісії за користування кредитом. Частиною 1,2,3 та 4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, в якості доказу сторона позивача надала розрахунок пені починаючи з 13.06.2007 року по 22.03.2016. Оскільки, відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] заперечили щодо стягнення вказаного виду платежу, а також просили застосувати строк позовної давності до стягнення пені тому такі вимоги вказаних процесуальних осіб є обґрунтованими та законними і суд вважає необхідним розглядати розмір пені, що підлягає стягненню за останній рік, який передував зверненню до суду з даної позовної заяви. Позивач звернувся до суду з даним позовом 02.06.2016 року. Відповідно до ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Враховуючи приписи даної статті, строк позовної давності вимоги позивача про стягнення пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, повинен розраховуватись з 02.06.2015 року по 02.06.2016 року. Оскільки наданими доказами є розрахунок заборгованості по пені, який включає в себе фіксовану суму 123 230, 84 грн. станом на 22.03.2016, при цьому представник позивача не зміг обґрунтовати вказану суму, а також пояснити правила та порядок її нарахування, суд вважає необхідним у задоволенні стягненні пені у розмірі, заявленому в позові відмовити в повному обсязі. Беручи до уваги все вищенаведене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід залишити без задоволення, оскільки сума заборгованості, зазначена у позові, не знайшла свого підтвердження у судовому засіданні.

Outcome: dismissed