Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-17 00:00:00

У липні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив стягнути з нього заборгованість за кредитним договором у сумі 5443,69 грн. та судовий збір. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідач 31.03.2012 року уклав з банком кредитний договір № 001-16076-310312. Станом на 11.04.2014 року за відповідачем рахується загальна заборгованість у сумі 5443,69 грн., що і стало підставою для звернення до суду з позовом. Представник позивача за довіреністю подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримував у повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомляв та жодних заяв на адресу суду не надсилав. Відповідно до ст. ст. 169 та 224 ЦПК України суд розглядає справу по суті у відсутність відповідача на підставі наявних по справі доказів та ухвалює заочне рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив наступне. Судом встановлено, що 31.03.2012 року між ПАТ "Дельта банк" та [PERSON] був укладений кредитний договір № 001-16076-310312 на придбання певного майна/послуг. Відповідно до умов даного договору за користування кредитом відповідач сплачує кредитору проценти, виходячи зі ставки 0,01% в рік. Процентна ставка може змінюватися відповідно до умов договору. Позивач свої зобов'язання за договором виконав, надавши відповідачеві кредит у сумі 4411,66 (чотири тисячі чотириста одинадцять гривень 66 копійок) грн., про що свідчить меморіальний ордер №14302967 від 02.04.2012 року. Моментом погашення кредиту вважається день зарахування коштів на розрахунковий рахунок кредитора в повному обсязі: суми кредиту, нарахованих процентів за його користування, всіх інших плат, передбачених договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. [PERSON] станом на 11.04.2014 року має заборгованість за сумою кредиту в розмірі 4184,81 грн., заборгованість за відсотками - 0,32 грн., заборгованість за комісіями - 1258,56 грн., заборгованість на загальну суму - 5443,69 грн. Доказів того, що банк повідомляв боржника про розмір заборгованості, - суду не надано. Однак, згідно з ст. 610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Ч. 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Ч. 1 ст. 612 ЦК України наголошує, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Зміст кредитного договору № 001-16076-310312, укладеного між ПАТ "Дельта Банк" та [PERSON] 31.03.2012 року, не суперечить вимогам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам та відповідає загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати Отже, суд приходить до висновку, що вимоги позивача ґрунтуються на законі та договорі та підлягають повному задоволенню.

Outcome: approved