Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

у липні 2014 року [PERSON] звернувся у суд з позовом до [PERSON], в якому просив визнати однокімнатну квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю їх подружжя, в порядку поділу майна подружжя визнати за ним право особистої приватної власності на ? частину вказаної квартири, визнати борг в сумі 1 167 000 грн., що в еквіваленті становить 100 000 доларів США, спільним боргом їх подружжя, а також стягнути з [PERSON] на його користь 332 592 грн., що в еквіваленті становить 28 500 доларів США, як ? частину доходу, отриманого від продажу спільного майна подружжя. У жовтні 2014 року [PERSON] звернулася у суд із зустрічним позовом до [PERSON], в якому просила в порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з [PERSON] /2 частину вартості майна, а саме автомобіля «Мерседес Бенц», 2001 року випуску, номерний знак [NUMBER], вартістю 194 250 грн., та автомобіля «Нісан», 1984 року випуску, номерний знак [NUMBER], вартістю 32 375 грн. (а.с. 143-145 т. 1) 12 грудня 2014 року [PERSON] звернувся у суд із заявою про збільшення позовних вимог, в якій просить визнати за ним право особистої приватної власності на ? частину однокімнатної квартири [ADDRESS], визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на ? частину вказаної квартири, визнати борг в сумі 1567 000 грн., що в еквіваленті становить 100 000 доларів США, спільним боргом їх подружжя, стягнути з [PERSON] на його користь 778 500 грн., що в еквіваленті становить 50 000 доларів США, як ? частину спільного боргу подружжя, а також стягнути з [PERSON] на його користь 446 595 грн., що в еквіваленті становить 28 500 доларів США, як ? частину доходу, отриманого від продажу спільного майна подружжя. (а.с. 181-188 т. 1) У січні 2015 року [PERSON] звернулася у суд із заявою про збільшення позовних вимог, в якій просила виділити [PERSON] майна на суму 357 691 грн., а їй виділити майно на суму 11 179 672,5 грн. (а.с. 229-238 т. 1) У лютому 2015 року [PERSON] звернувся у суд із заявою про збільшення позовних вимог, в якій також просив встановити факт його проживання зі [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з квітня 2012 року по 17 жовтня 2012 року. (а.с. 23-29 т. 2) У березні 2015 року [PERSON] звернулася у суд із заявою про уточнення позовних вимог, в якій просила стягнути з [PERSON] на її користь ? частину одержаних ПП «Арт-трейдінг» доходів за 2012-2014 роки, ? частину одержаних ФОП [PERSON] доходів за 2012-2014 р., ? частину одержаних ПП «Арт-паблішинг» доходів за 2012-2014 р., врахувати вартість автомобіля «Лексус» при поділі майна шляхом зменшення вартості часток, належних [PERSON] з іншого майна на суму половини доходу, отриманого від продажу спільного майна подружжя - автомобіля «Лексус» - 446 595 грн., що в еквіваленті становить 28 500 доларів США, виділити [PERSON] автомобіль «Нісан», 1984 року випуску, номерний знак [NUMBER], вартістю 32 375 грн., а також рухоме майно - меблі, обладнання, техніка, устаткування з квартири [ADDRESS], на загальну суму 325 316 грн. (а.с. 37-38 т. 2) В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги та просила суд задовольнити позов, зазначивши, що [PERSON] перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 17 жовтня 2012 року. Від даного шлюбу у подружжя народилася донька - [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що близькі стосунки між сторонами у справі розпочалися з квітня 2012 року З вказаного часу він повністю утримував її та фінансував всі її вкладення, придбання та забаганки. Відповідач не працювала та самостійного заробітку не мала. В [INFO] [PERSON] завагітніла, протягом квітня-жовтня 2012 року відповідач проживала то разом з позивачем в належній йому квартирі, то в орендованій квартирі, а позивач продовжував її утримувати. В травні 2012 року позивач надав відповідачці готівкою 25 000 доларів США на оплату чергового траншу по інвестуванню в придбання квартири [ADDRESS]. В липні 2012 року з цією ж метою позивач надав відповідачці готівкою 35 000 доларів США. Отримані кошти [PERSON] вносила на банківські рахунки і вже з банківського рахунку оплачувала придбання вказаної спірної квартири. У жовтні 2012 року з метою сплати останнього траншу за придбання вказаної квартири позивач на прохання відповідачки надав їй 15 000 доларів США, проте, як виявилося пізніше, відповідачка тримані 15 000 доларів США внесла на свій банківський рахунок і використала їх в особистих інтересах. Також позивач зазначає, що з народження доньки [PERSON] влаштовувала в сім'ї скандали, вимагаючи придбання для неї нового автомобіля та надання їй коштів на завершення ремонту та повного оздоблення і умеблювання вказаної вище спірної квартири. 30 липня 2013 року позивач позичив у [PERSON] 100 000 доларів США та 09 серпня 2013 року між ТОВ «АТ Імпорт» та [PERSON] було укладено договір № 485 купівлі-продажу автомобіля «Лексус» номерний знак [NUMBER], який був зареєстрований на ім'я відповідача. Придбання вказаного автомобіля, а також супутні витрати по реєстрації та страхуванню автомобіля було оплачено з позичених у [PERSON] коштів. 26 грудня 2013 року [PERSON], залишивши позивачу 9-місячну доньку, забрала вказаний автомобіль, грошові кошти у сумі 37 000 доларів США, які залишилися з позичених у [PERSON], коштовності, хутро, інші цінності, дрібну техніку та виїхала з будинку у квартиру за адресою: [ADDRESS], яку вона орендувала з 29 березня 2013 року і в якій проживала. У квітні 2014 року позивач дізнався, що [PERSON] після припинення між ними подружніх відносин продала автомобіль «Лексус» номерний знак [NUMBER] за 57 000 доларів США. 09 грудня 2014 року виключно з особистих коштів позивач погасив перед [PERSON] борг в сумі 100 000 доларів США. Представники відповідача [PERSON] в судовому засіданні не визнали позовні вимоги та заперечували проти їх задоволення, зазначивши, що квартира [ADDRESS] не є об'єктом спільної сумісної власності і не підлягає поділу, оскільки право власності на неї було набуте відповідачем на підставі договору міни від 30.10.012 р., всі платежі за вказаним договором були внесені відповідачем до реєстрації шлюбу. Автомобіль «Лексус» номерний знак [NUMBER] позивач подарував відповідачу на день народження за власною ініціативою, а тому відповідач не мала ніяких сумнівів щодо того, чи може вона ним розпоряджатися. Зустрічні позовні вимоги просили задовольнити у повному обсязі, зазначивши, що через кілька тижнів після реєстрації шлюбу відносини між сторонами у справі погіршилися, у зв'язку з чим позивач, будучи вагітною, проживала у орендованому нею житла за адресою: [ADDRESS]. Після пологів [PERSON] забрав відповідача з дитиною у приватний будинок за адресою: [ADDRESS], де вони жили разом до червня 2014 року. На початку червня 2014 року [PERSON] подала до Солом'янського районного суду м. Києва заяву про розірвання шлюбу, а в серпні 2014 року [PERSON] вивіз меблі та побутову техніку, яке вони разом купували за спільні кошти, з квартири [ADDRESS]. Також за спільні кошти подружжям було придбано спільне майно, перелік якого наведено у зустрічній позовній заяві. Вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 17 жовтня 2012 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві за актовим записом № 2795 був зареєстрований шлюб між сторонами у справі [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10) 29 березня 2013 року у подружжя народилася донька - [PERSON], що підтверджується даними свідоцтва про народження. (а.с. 11) 30 жовтня 2012 року між [PERSON]. та ТОВ «Екско Плюс» був укладений договір міни, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Брагіною Н.В., згідно якого відповідач набула у власність квартиру [ADDRESS]. (а.с. 53) Відповідач попередньо набула у власність заставну шляхом придбання у АТ «Закритий не диверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Республіка» з подальшим вчиненням індосаменту - передавального напису на заставній на користь забудовника ТОВ «Екско плюс», як необхідної передумови для укладення договору міни. З відповіді № 15/10-05 від 20.10.2014 р., наданої Публічним недивесрифікованим венчурним корпоративним інвестиційним фондом «Республіка», вбачається, що відповідач була покупцем заставної - серія АА, номер 000198 від 05 серпня 2010 року за договором купівлі-продажу заставною № 32.19.88, укладеним 30 листопада 2011 року, за яким вона набула у власність вищезазначену заставну. Вартість заставною, з урахуванням визначених договором порядку та розміру індексації платежів, склала 1 078 801 грн. 65 коп. та була сплачена [PERSON]. в повному обсязі. Починаючи з 01 червня 2012 року, а саме 26 липня 2012 року була сплачена частина вартості заставної у розмірі 251 779 грн. 50 коп., що було останньою виплатою за вищевказаним договором. (а.с. 154) 09 серпня 2013 року між ТОВ «АТ Імпорт» та [PERSON] був укладений договір № 485 купівлі-продажу автомобіля «Лексус», вартістю 434 000 доларів США. (а.с. 21-22) При цьому, було видано свідоцтво про реєстрацію серії [NUMBER], та номерні знаки [NUMBER]. 11 січня 2014 року у Центрі № 7 з надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, підпорядкованого УДАІ ГУМВС України в м. Києві, автомобіль «Лексус» номерний знак [NUMBER] був знятий з обліку для реалізації. 16 січня 2014 року у Центрі надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Черкаси, підпорядкованого ДАІ УМВС України в Черкаській області, на підставі довідки-рахунок серії ВІА № 282089, виданою ТОВ «Спецавтогруп», вказаний автомобіль «Лексус» був зареєстрований за іншим власником. (а.с. 65) Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 20 березня 2015 року шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON], розірвано. Визначено місце проживання [PERSON], [INFO], з батьком [PERSON] Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Позивач зазначає, що за час шлюбу сторонами набуто наступне майно: - квартира [ADDRESS], - автомобіль «Лексус» номерний знак [NUMBER]. Відповідач [PERSON] вказує про те, що квартира [ADDRESS] не є об'єктом спільної сумісної власності, оскільки право власності на вказану квартиру набуто нею на підставі договору міни від 30.10.2012 р., а всі платежі за вказаним договором були внесені нею до реєстрації шлюбу. Разом з тим, позивач просить встановити факт його проживання зі [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з квітня 2012 року по 17 жовтня 2012 року. [PERSON] зазначив у позовній заяві, що з квітня 2012 року між ним та [PERSON] розпочались близькі стосунки, з вказаного часу він повністю утримував відповідачку та фінансував всі її вкладення і придбання, в [INFO] [PERSON] завагітніла, у зв'язку з чим сторони у справі вирішили офіційно зареєструвати шлюб. Протягом квітня - жовтня 2012 року відповідачка проживала то разом з позивачем в належній йому квартирі, то в орендованій квартирі, а позивач продовжував її утримувати. З дня реєстрації шлюбу і до кінця 2013 року, перебуваючи в зареєстрованому шлюбі, сторони проживали окремо, виключно за наполяганням відповідачки. [PERSON] проживала у орендованій квартирі за адресою: [ADDRESS]. В квітні 2013 року з пологового будинку позивач забрав новонароджену доньку та дружину в належний йому на праві особистої приватної власності будок [ADDRESS]. На підтвердження своїх доводів посилався на покази свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які в судовому засіданні підтвердили обставини, зазначені [PERSON] щодо його спільного проживання зі [PERSON] Відповідно до ст. 213 ЦПК рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставинах, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Аналізуючи покази даних свідків, суд вважає, що їх покази про спільне проживання [PERSON] та [PERSON] у вказаний період часу можуть бути покладені в основу рішення про встановлення факту. Статтею 70 СК України визначено, що в разі поділу майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена. Зважаючи на те, що позивачем надані суду докази на підтвердження факту проживання однією сім'єю з [PERSON] у зазначений нею період, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про встановлення факту його проживання зі [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з квітня 2012 року по 17 жовтня 2012 року та позовних вимог про визнання об'єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] квартири [ADDRESS]; визнання за ним права власності на 1/2 частину вказаної квартири необхідно задовольнити. Крім того, суд враховує наступне. Згідно з частина 1, 2 ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Пунктом 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України визначено, що факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу може бути встановлений в судовому порядку. За змістом наведених вище норм, правові наслідки встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без шлюбу, так і встановлення належності їм майна на праві спільної сумісної власності на підставі ст. 74 СК України пов'язується виключно з набранням законної сили рішенням суду, яким такі юридичні факти встановлені. За таких обставин, відсутні підстави для відмови в задоволенні вимог про визнання спірної квартири об'єктом права спільної сумісної власності позивача та [PERSON] Також, на думку суду, підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] про стягнення 446 595 грн., що в еквіваленті становить 28 500 доларів США, як ? частину вартості автомобіля «Лексус» номерний знак [NUMBER], зважаючи на те, що даний автомобіль також є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та у січні 2014 року був проданий відповідачем. Крім того, [PERSON] просить визнати борг в сумі 1 567 000 грн., що в еквіваленті становить 100 000 доларів США, який виник за борговою розпискою від 30 липня 2013 року, виданою ним [PERSON], спільним боргом їх подружжя; а також стягнути з [PERSON] на його користь 778 500 грн., що в еквіваленті становить 50 000 доларів США, як ? частину спільного боргу подружжя, виконаного позивачем одноосібно з особистих грошових коштів. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України визначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. У судовому засіданні встановлено та не оспорювалось учасниками судового розгляду, що вартість спірного автомобіля на дату придбання становила 434 000 гривень, з яких вся сума сплачена за рахунок коштів, отриманих [PERSON] від [PERSON] на підставі договору позики від 30 липня 2013 року. (а.с. 15) Свідки [PERSON] в судовому засіданні підтвердив, що 30 липня 2013 року [PERSON] позичив у нього 100 000 доларів США, які зобов'язувався повернути до 14 серпня 2014 року. Також свідок зазначив, що [PERSON] взяті на себе зобов'язання виконав у повному обсязі. Позивач зазначає, що після придбання вищевказаного автомобіля з позичених коштів залишилося 37 000 доларів США, які відповідачкою були витрачені на оплату будівельних та оздоблювальних матеріалів і роботу бригади будівельників, які здійснювали ремонтні роботи в спірній квартирі, а також на виготовлення та установку у вказаній квартирі міжкімнатних дверей та меблів. Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Таким чином, дружина та чоловік незалежно від припинення шлюбу мають рівні права та обов'язки щодо спільно нажитого у шлюбі майна, оскільки розірвання шлюбу не звільняє подружжя від зобов'язань. Згідно з п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердив, що 09 грудня 2014 року [PERSON] повернув йому борг у повному обсязі. У вказаний період часу сторони не проживали разом, а тому грошові кошти були повернені з особистих коштів позивача. З огляду на те, що спір заявлений про поділ майна подружжя, інше майно, яке б виділялось другому з подружжя та яке б давало змогу враховувати боргові зобов'язання відсутнє, тому суд вважає за необхідне врахувати борги колишнього подружжя. У такому випадку, необхідно визначити, що за позивачем та відповідачем борг за зобов'язаннями, що виникли за цим договором позики у розмірі778 500 грн., що в еквіваленті становить 50 000 доларів США, У зустрічній позовній заяві [PERSON] просила в порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з [PERSON] /2 частину вартості майна, а саме автомобіля «Мерседес Бенц», 2001 року випуску, номерний знак [NUMBER], вартістю 194 250 грн., та автомобіля «Нісан», 1984 року випуску, номерний знак [NUMBER], вартістю 32 375 грн. (а.с. 143-145 т. 1) [PERSON] зазначає, що за час шлюбу сторонами набуто вказане майно. Разом з тим, у судовому засіданні такі посилання позивача не знайшли своє підтвердження. Разом з тим, згідно відповіді Управління ДАІ ГУ МВС України в м. Києві від 28 листопада 2014 року, автомобіль «Мерседес» номерний знак [NUMBER] був зареєстрований за [PERSON] 11.12.2001 р. та знятий з обліку для реалізації 29.10.2008 року. (а.с. 162 т. 1) Автомобіль «Нісан» номерний знак [NUMBER] зареєстрований за [PERSON] Згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ даний автомобіль був придбаний [PERSON] 09.06.1995 року. (а.с. 229 т. 2) Зазначені автомобілі не були набуті подружжям під час шлюбу, а тому це майно не підлягає поділу. [PERSON] зазначає, що за час спільного проживання їх подружжям було придбано спільне майно, перелік якого наведено у позовній заяві. (а.с. 229 т. 1) В судовому засіданні представник відповідача підтвердила придбання лише холодильної шафи КІ38VX20, вартістю 8 708 грн., яка знаходиться у користуванні [PERSON] Оскільки позивач за зустрічним позовом не надала суду переконливих доказів на підтвердження факту придбання спільного майна, перелік якого наведено у зустрічному позові, суд вважає, що позовна заява, подана в порядку збільшення позовних вимог, (а.с. 229 т. 1) в якій вона просила виділити [PERSON] майна на суму 357 691 грн., а їй виділити майно на суму 11 179 672,5 грн., може бути частково задоволена, а тому необхідно виділити у приватну власність [PERSON] вказану холодильну шафу, стягнувши з нього на користь [PERSON] 4 354 грн. компенсації 1/2 частини її вартості. Також необхідно відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] на її користь ? частини одержаних ПП «Арт-трейдінг» доходів за 2012-2014 роки, ? частини одержаних ФОП [PERSON] доходів за 2012-2014 р., ? частини одержаних ПП «Арт-паблішинг» доходів за 2012-2014 р., оскільки згідно свідоцтв про державну реєстрацію юридичних осіб, Приватне підприємство «Арт-паблішинг» було зареєстровано 29 вересня 2009 року, (а.с. 65 т. 2), Приватне підприємство «Арт-трейдінг» - 06 жовтня 2004 року (а.с. 66 т. 2), фізичною особою - підприємцем [PERSON] зареєстрований 03 червня 2002 року. Статутний капітал ПП "Арт-паблішинг" був сформований 29 вересня 2010 року, статутний капітал ПП "Арт-трейдінг" сформований 13 березня 2009 року. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 19 лютого 2014 р. у справі № 6-5цс14, аналіз положень ст. ст. 63, 65 Сімейного кодексу України (далі - СК України), ст. ст. 66, 67 Господарського кодексу України (далі - ГК України) дає підстави для висновку про те, що у разі передання подружжям свого спільного сумісного майна до статутного фонду приватного підприємства, учасником якого є один із подружжя, майно переходить у приватну власність цього підприємства, а в іншого з подружжя право власності на майно (тобто речове право) трансформується в право вимоги (зобов'язальне право), сутність якого полягає у праві вимоги виплати половини вартості внесеного майна в разі поділу майна подружжя (а не право власності на саме майно) або право вимоги половини отриманого доходу від діяльності підприємства чи половини майна, що залишилось після ліквідації підприємства. За таких обставин, посилання позивача за зустрічним позовом про право на одержання частини доходів, отриманих юридичними особами протягом 2012-2014 р.р., відповідно до норм ст. 65 СК України не ґрунтується на вимогах закону. Зазначена правова позиція також міститься у постанові Верховного Суду України від 2 жовтня 2013 року у справі № 6-79цс. З огляду на наведене, зустрічний позов підлягає задоволенню частково.

Outcome: partial