Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-30 00:00:00

У червні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «Розрахунковий-комерційний центр», [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначивши, що 01.11.2007 між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір №DNDVGA00000441 у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 564409,00 грн. 24.12.2015 укладено Додаткову угоду до кредитного договору №DNDVGA00000441, відповідно до якої заборгованість на дату укладення додаткової угоди становила 1674011,69 доларів США. Валюта кредиту була змінена з долару США на гривню за курсом 18,89 грн. за один долар США. У зв`язку з чим, заборгованість позичальника на дату укладення Додаткової угоди становила 31622089,49 грн. У зв`зку з порушенням зобов`язання за кредитним договором [PERSON] станом на 19.05.2020 має заборгованість 41353594,24 грн. Проте, кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 440662,44 грн., яка складаєтьсяі з заборгованості по відсоткам за користування кредитом за період з 21.05.2019 по 21.09.2019. В забезепечення виконання зобов`язання за договором DNDVGA00000441 між АТ КБ «Приватбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Розрахунковий-комерційний центр», [PERSON] укладено договір поруки в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором [PERSON] . На підставі викладеного, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість, яка станом на 19.05.2020 складає 440662,44 грн. та складається із заборгованості по відсоткам за користування кредитом за період з 21.05.2019 по 21.09.2019, а також судові витрати по справі. Ухвалою суду від 17 липня 2020 року справу прийнято до свого провадження та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.42). 31 серпня 2020 року справу розглянуто по суті та ухвалено рішення. Відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання проведено в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачі [PERSON] та Товариство з обмеженою відповідальністю «Розрахунковий-комерційний центр» будучи повідомленими про наявність цивільної справи на розгляді у суді, про що свідчить поштове повідомлення, відповідно до якого 17.08.2020 [PERSON] та 05.08.2020 представник ТзОВ «Розрахунковий-комерційний центр» отримали ухвалу суду від 17.07.2020, копію позовної заяви з додатками, не надали заперечення щодо розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, не скористалися правом надання відзиву на позовну заяву (а.с.44,45). Відповідач [PERSON] будучи повідомленим про наявність цивільної справи на розгляді у суді, не надав заперечення щодо розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, проте надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зазначив, що розрахунки заборгованості за договором DNDVGA00000441 надані позивачем не в повному обсязі, а тому нарахована заборгованість не відпвідає дійсності. На підтвердженняданих обставин, [PERSON] долучив до матеріалів справи копії платіжних доручень. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 01.11.2007 між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір №DNDVGA00000441 у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 564409,00 грн (а.с.16-18). Відповідно до договору поруки від 06.02.2009 укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Розрахунковий-комерційний центр», останній зобов`язався відповідати перед позивачем за зобов`язаннями [PERSON] , які випливають із кредитного договору № DNDVGA00000441 від 01.11.2007 (а.с.22). 24.12.2015 укладено Додаткову угоду до кредитного договору №DNDVGA00000441, відповідно до якої заборгованість на дату укладення додаткової угоди становила 1674011,69 доларів США. Валюта кредиту була змінена з долару США на гривню за курсом 18,89 грн. за один долар США. У зв`язку з чим, заборгованість позичальника на дату укладення Додаткової угоди становила 31622089,49 грн. (а.с.19,20-21). Відповідно до договору поруки від 24.12.2015 укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] , останній зобов`язався відповідати перед позивачем за зобов`язаннями [PERSON] , які випливають із кредитного договору № DNDVGA00000441 від 01.11.2007 (а.с.23). Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованість [PERSON] перед АТ КБ «Приватбанк» станом на 19.05.2020 становить 41353594,24 грн. Проте, кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 440662,44 грн., яка складаєтьсяі із заборгованості по відсоткам за користування кредитом за період з 21.05.2019 по 21.09.2019 (а.с.9-10). АТ КБ "ПриватБанк" направило на адресу відповідачів повідомлення від 02.07.2019 про повернення нарахованих процентів. Вказане підтверджується реєстром поштових відправлень та копією квитанції з поштового відділення про його направлення від 31.07.2019 (а.с.11,12,13,14-15). Дані правовідносини регулюються Цивільним кодексом України. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 "Позика. Кредит. Банківський вклад" ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до пункту 1.1 кредитного договору №DNDVGA00000441 банк зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу чи/або перерахування на рахунок, зазначений в пункті 7.1 цього договору. Строк, вид кредиту, цілі, розмір кредиту, відсотків, винагород, розмір щомісячного платежу, період сплати, порядок погашення заборгованості за цим договором зазначені у розділі 7 договору. Положеннями пункту 7.1 кредитного договору визначено, що банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти на строк з 01 листопада 2007 року по 01 листопада 2017 року включно, у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 564\~409,00 доларів США на споживчі потреби, а також на сплату страхових платежів в сумі 64\~409,00 доларів США, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі суми 0,20% від сумивиданого кредиту щомісяця в період сплати, сплати одноразової комісії при отриманні кредиту у розмірі 3% від суми кредиту. В матеріалах справи наявні два абсолютно різні розрахунки заборгованості за договором №DNDVGA00000441 від 01.11.2017, укладеного між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] (а.с.6-8, 9-10). За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених у ст. 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач [PERSON] не має заборгованості за тілом кредиту. Якщо у відповідача відсутня заборгованість за тілом кредиту, то відсутні підстави для нарахування заборгованості по відсоткам за користування кредитом, що нараховується у відсотках лише до сум невиконаного грошового зобов`язання. Аналізуючи надані позивачем розрахунки та виписки заборгованості позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності заборгованості та її розміру. Іншого розрахунку заборгованості за кредитним договором позивач до суду не надав. Сам суд зробити такий розрахунок не має можливості, оскільки неправильність розрахунку позивача полягає не в арифметичних діях, а в принципах та підставах нарахування боргу, що безумовно впливає на його розмір, який не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням викладеного, позивачу АТ КБ «Приватбанк» слід відмовити у задоволенні позову, у зв`язку з відсутності доказів отримання відповідачем кредиту, виникнення та нарахування заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 440662,44 грн.. За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з урахуванням результату розгляду справи, судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, слід віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed