Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-10 00:00:00

01 листопада 2019 року АТ «Таскомбанк» звернулося до суду з позовом до відповідачів, у якому просить стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] заборгованість в розмірі 15 113,22 грн за кредитним договором № СН1/329 від 13.07.2011, а також судові витрати, посилаючись на невиконання ними умов кредитного договору. Також, 01 листопада 2019 року АТ «Таскомбанк» звернулося до суду із заявою про забезпечення даного позову, у задоволенні якої відмовлено ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 листопада 2019 року. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 15.11.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом АТ «Таскомбанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 27.11.2019 на 12 годину 00 хвилин. 27.11.2019, у зв`язку з неявкою сторін, розгляд справи відкладено на 11.12.2019 на 10 год. 00 хв. У судове засідання, призначене на 11.12.2019, представник позивача не з`явився, у поданій письмовій заяві просив задовольнити позов, а справу слухати за його відсутності. Відповідачі, які повідомлялися судом про дату, час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку, в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, відзиву на позов та жодних заяв чи клопотань до суду не надали. У відповідності до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 13 липня 2011 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № СН1/329, відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит у розмірі 70 000,00 грн, із строком повернення до 13.07.2023, зі сплатою процентів за користування кредитом, виходячи з 17,5% річних (а.с. 8-12). В забезпечення виконання зобов`язань по кредитному договору між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки, згідно умов якого предметом іпотеки є трикімнатна квартира [ADDRESS] . Крім того, в забезпечення виконання зобов`язань по кредитному договору № СН1/329 від 13.07.2011 між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено договір поруки № CH1/329/S-2 (а.с. 22-23). 29.03.2017 між ПАТ «ВТБ Банк» та ПАТ «Таскомбанк», яке паерейменовано у АТ «Таскомбанк», укладений Договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами (іпотека) №290317іп_1 (а.с. 38-40). У відповідності пункту 2.1 цього Договору Первісний кредитор передає (відступає) Новому кредитору свої Права вимоги до Боржників, а Новий кредитор набуває Права вимоги Первісного кредитора за Кредитним договорами та Договорами забезпечення та сплачує Первісному кредитору за відступлення Права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює Ціні договору у порядку та строки встановлені цим Договором. Як убачається з реєстру прав вимоги №1 до Договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами (іпотека) №290317іп_1 від 29.03.2017, [PERSON] включений до числа боржників АТ «Таскомбанк» (а.с. 41). Відповідач взяті на себе зобов`язання за договором не виконує, у зв`язку з чим за розрахунком позивача станом на 12.09.2019 розмір заборгованості становить: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) - 13 431,72 грн; заборгованість по відсоткам (в т.ч. прострочені) - 737,91 грн; пеня на суму простроченої заборгованості - 943,59 грн (а.с. 4-6). 27.09.2019 на адресу відповідачів АТ «Таскомбанк» направлені повідомлення-вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором протягом 60 календарних днів з дати одержання повідомлень, але в будь-якому випадку не пізніше 75 календарних днів з дня направлення банком повідомлень (а.с. 24-29), проте заборгованість не погашена. Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Поряд із цим, за змістом частини другої статті 1050 ЦК України у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Крім того, пунктом 7.1 кредитного договору № СН1/329 від 13.07.2011 передбачено, що у разі прострочення позичальником зобов`язань з повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами договору, позичальник зобов`язаний сплтити на користь банку пеню за кожен день прострочення у розмірі 0,1 % від суми прострочених зобов`язань. Вказана пеня розраховується на дату повного виконання всіх зобов`язань щодо погашення простроченої заборгованості, включаючи день такого погашення. Також, відповідно до приписів частин першої та другої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Як встановлено судом, [PERSON] в односторонньому порядку відмовився від виконання зобов`язання за кредитним договором № СН1/329 від 13.07.2011 (останній платіж 04.07.2019), внаслідок чого за розрахунком позивача, правильність якого не спростовано, утворилася заборгованість в розмірі 15 113,22 грн, яка підлягає стягненню з відповідачів у солідарному порядку. Крім стягнення зборгованості, позивач просить стягнути судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу на загальну суму 2 000 грн, попередній розрахунок яких зазначив у позовній заяві. Право на правову допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України та статтею 15 ЦПК України. За приписами статей 133, 137 ЦПК України витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 15, 62 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Така ж правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 372/1010/16-ц. Суд встановив, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження понесення витрат на правову допомогу, і тому дійшов висновку про відмову у відшкодуванні витрат на правничу допомогу. Витрати ж, понесені позивачем на оплату судового збору у розмірі 1 921,00 грн, підлягають стягненню з відповідачів на підставі ст. ст. 133, 141 ЦПК України. На підставі наведеного,

Outcome: approved