Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-26 00:00:00

У липні 2016 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача, в якому просив: - визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність і ділову репутацію позивача інформацію, розповсюджену відповідачем [INFO] року в програмі «HARD TALK LIVE» на телеканалі «112 Україна»: «…Это заказ [PERSON] и [PERSON], направленный конкретно против «Азова», как такового, на внутренние распри и так далее, которых нет совершенно, потому, что состав друг другу доверяет, и направленный против меня лично. Идет это все через [PERSON], чей муж является радником в администрации президента, она никакая не [PERSON], не надо думать, что она его родственница, ее фамилия, на самом деле она даже не [PERSON], она там [PERSON], не помню кто. Это тетя известная в мутних историях на майдане и...»; - зобов'язати відповідача спростувати недостовірну інформацію у такий саме спосіб, як вона була поширена. Позов мотивований тим, що [INFO] року із загальнодоступних джерел інформації позивачу стало відомо, що відповідач - народний депутат Верховної ради України [PERSON] в засобах масової інформації розповсюджує у відношенні позивача недостовірну інформацію, яка порочить її честь, гідність і ділову репутацію. Зокрема, [INFO] року в програмі «HARD TALK LIVE» на телеканалі 112 Україна», яка почалась о 19 годині 20 хвилин на 34 хвилині 58 секунді передачі ([INFO]), на запитання ведучої відповідач - [PERSON] сказав наступне: привожу мовою оригіналу: «Да, был [PERSON], он был действительно нашим соратником, он был юристом полка, он не был идеологом Азова, не знаю, что такое идеолог Азова, он не был бойцом Азова, он был юристом полка и сделал для полка крайне много. Мы проводили параллельное расследование, и я уверен абсолютно, а я не бросаю своих друзей, товарищей, я абсолютно уверен, что там действительно было самоубийство. Убийство такого уровня - это какой-то знаете космос, который там, так [PERSON] не убивали. Это практически не возможно. Что касается того, что почему это сейчас в прессе. По простой, по элементарной причине. Это заказ [PERSON] и [PERSON], направленный конкретно против «Азова», как такового, на внутренние распри и так далее, которых нет совершенно, потому, что состав друг другу доверяет, и направленный против меня лично. Идет это все через [PERSON], чей муж является радником в администрации президента, она никакая не [PERSON], не надо думать, что она его родственница, ее фамилия, на самом деле она даже не [PERSON], она там [PERSON], не помню кто. Это тетя известная в мутных историях на майдане и...». Зазначена інформація була розповсюджена ЗМІ і соціальних мережах і набула широкого розголосу. Так, в журналі «Публічні люди» була розміщена стаття під назвою «[PERSON] - это наезд на «Азов» и меня лично» ([INFO]/) наступного змісту: «Народный депутат, куратор полка «Азов» [PERSON] в эфире ток-шоу [PERSON]. Hard Talk LIVE прокомментировал возобновившееся в СМИ обсуждение дела [PERSON], которое недавно было закрыто правоохранительными органами. «[PERSON] был нашим соратником, юристом полка. И сделал для «Азова» очень много. Ми проводили свое расследование. Я не бросаю своих друзей, но тут я абсолютно уверен, что там действительно было самоубийство», - заявил [PERSON]. «Почему это сейчас муссируется в прессе? Это заказ [PERSON] и [PERSON], направленный против «Азова» и меня лично. Идет это все через [PERSON], чей муж работает в Администрации Президента, при чем это даже не настоящая ее фамилия, она не родственница [PERSON]», - добавил народний депутат.» Відео з програмою «HARD TALK LIVE» на телеканалі «112 Україна» від [INFO] року було широко розповсюджено в соціальних мережах: Фейсбук, Вконтакте, інших. Позивач зазначає, що інформація наведена [PERSON] в програмі «HARD TALK LIVE» на телеканалі «112 Україна» [INFO] року, в частині: «...Это заказ [PERSON] и [PERSON], направленный конкретно против «Азова», как такового, на внутренние распри и так далее, которых нет совершенно, потому, что состав друг другу доверяет, и направленный против меня лично. Идет это все через [PERSON], чей муж является радником в администрации президента, она никакая не [PERSON], не надо думать, что она его родственница, ее фамилия, на самом деле она даже не [PERSON], она там [PERSON], не помню кто. Это тетя известная в мутних историях на майдане и...» є недостовірною і такою, яка порочить її честь, гідність і ділову репутацію. Позивач вказує, що не виконує, як говорить [PERSON], ніякі закази [PERSON] і [PERSON]. ЇЇ чоловік не працює радником в адміністрації президента. ЇЇ ім'я і прізвище є дійсно [PERSON], що зазначено в паспорті, який посвідчує її особу та в інших документах виданих на її ім'я. Вона не приймала ніякої участі у «мутних» історіях на майдані. Наведена [PERSON] інформація порочить її честь, гідність і ділову репутацію, порушує особисті немайнові права, оскільки крім не достовірності, вона висловлена в образливій формі, характеризує її з негативного боку, принижує з точки зору загальновизнаних правил співжиття та принципів людської моралі, формує у відношенні мене негативну суспільну думку, оскільки створює враження причетності мене до протистояння з бійцями батальйону «Азов» та принижує мою професійну діяльність, як журналіста на майдані, яку [PERSON] називає «мутними історіями», створює уявлення про мене, як непорядного журналіста та непорядну людину, яка приймає участь в якихось «мутках». Позивач позов підтримала та просила задовольнити з підстав наведених у ньому. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні. Суд, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] року в програмі «HARD TALK LIVE» на телеканалі 112 Україна», яка почалась о 19 годині 20 хвилин на 34 хвилині 58 секунді передачі ([INFO]), на запитання ведучої відповідач - [PERSON] сказав наступне: привожу мовою оригіналу: «Да, был [PERSON], он был действительно нашим соратником, он был юристом полка, он не был идеологом Азова, не знаю, что такое идеолог Азова, он не был бойцом Азова, он был юристом полка и сделал для полка крайне много. Мы проводили параллельное расследование, и я уверен абсолютно, а я не бросаю своих друзей, товарищей, я абсолютно уверен, что там действительно было самоубийство. Убийство такого уровня - это какой-то знаете космос, который там, так [PERSON] не убивали. Это практически не возможно. Что касается того, что почему это сейчас в прессе. По простой, по элементарной причине. Это заказ [PERSON] и [PERSON], направленный конкретно против «Азова», как такового, на внутренние распри и так далее, которых нет совершенно, потому, что состав друг другу доверяет, и направленный против меня лично. Идет это все через [PERSON], чей муж является радником в администрации президента, она никакая не [PERSON], не надо думать, что она его родственница, ее фамилия, на самом деле она даже не [PERSON], она там [PERSON], не помню кто. Это тетя известная в мутных историях на майдане и...». Факт поширення вказаної інформації стороною відповідача не оспорюється. Згідно ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. У відповідності до ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Згідно ст.ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації. Відповідно ч.ч.1,3 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з ч.3 ст. 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. Пункт 18 Постанови закріплює, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. В силу ст. 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Відповідно до п.19. Постанови Пленуму ВСУ від 27.02.2009 р. за №1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 30 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров'я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини (справи Лінгенса, Де Гаєс і Гійзельс, Гудвіна, Прагер і Обершлік) свобода вираження поглядів, гарантована п. 1 ст. 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання п. 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе. Більше того, повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 19 (Lingens, cited above, p. 28, п. 46). Отже, коли робляться твердження про поведінку третьої особи, деколи може бути важко, як і в цій справі, віднайти різницю між оцінкою фактів та оціночними судженнями. Проте навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав. (Jerusalem v.Austria, no. 26958/95, n. 43, ECHR 2001-11). Виходячи із системного аналізу вищевказаних приписів національного законодавства та з урахуванням прецедентної практики ЄСПЛ, суд приходить до висновку про те, що джерелом побудови конструкції спірних висловлювань не є фактичні дані, а оспорювана інформація являється оціночними судженнями відповідача, а тому така інформація не підлягає як доведенню, так і спростуванню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed