Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-08 00:00:00

У березні 2014 року [PERSON] звернувся до суду вищезазначеним позовом, що був ним неодноразово уточнений щодо предмета спору і у якому на час ухвалення рішення просить стягнути з ТОВ «КБФ» на його користь грошову суму в розмірі 58752,40 грн., а саме: середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23 травня 2013 року по 14 березня 2014 року у розмірі 49862,40 грн. та невиплачені компенсації невикористаних відпусток за 2012-2014 р.р. в сумі 8890,00 грн, а також просить стягнути грошові кошти за завдану моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 07.05.2012 року його було незаконно звільнено із займаної посади начальника відділу «експортно-імпортних операцій» ТОВ «КБФ» по скороченню штату підприємства. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 22.01.2013 року [PERSON] було поновлено на роботу, зі стягненням з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яке ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.10.2013 року було залишено без змін. Після поновлення з 30.10.2013 р. його на роботі, 14.03.2014 року [PERSON] був звільнений за згодою сторін, але необхідного грошового розрахунку проведено не було, в зв»язку з чим позивач просить задовольнити позов на підставі ст.ст. 116, 117, 233, 235, 237, 237-1 КЗпП України, ст.ст. 17, 18, 25 ЗУ «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» та ст. 6 ЗУ «Про відпустки». Позивач у судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 95, 108), явку свого представника в судові засідання не забезпечив. В своїх запереченнях, наданих представником відповідача Ткаченко О.В. в судовому засіданні 24.06.2014 року зазначено, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню виходячи з того, що: рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 22.01.2013 року [PERSON] було поновлено на роботу та стягнуто заробітну плату за час вимушеного прогулу з 08.05.2012 року по 22.01.2013 року в розмірі 22057, 86 грн.; позивачем не вірно наданий розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в даному випадку середній заробіток повинен розраховуватись виходячи з установлених працівнику в трудовому договорі тарифної ставки, посадового місячного окладу; позивач був відсутній на робочому місці у період з 04.12.2013 року по 14.03.2014 року без поважної причини, що є прогулом. В зв»язку з наведеними обставинами відповідач просить відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що згідно Наказу № 143-к від 18.08.2003 року [PERSON] був прийнятий на роботу на ТОВ «КБФ» та Наказу № 104-к від 07.05.2012 року був звільнений у зв»язку зі скороченням штату відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 35-36). Відповідно до Наказу ТОВ «КБФ» № 340-к від 29.11.2013 року (а.с.2) [PERSON] був поновлений на роботі на посаді начальника відділу експортно-імпортних операцій з 30.10.2013 року на підставі рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.10.2013 року (а.с. 18-19). Даним рішенням від 30.10.2013 року було скасовано ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 23.05.2013 року та залишено в силі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22.01.2013 року, яким позовні вимоги [PERSON] до ТОВ «КБФ» були задоволені частково, та ухвалено: «Поновити [PERSON] на роботі на посаді начальника відділу експортно-імпортних операцій в Товаристві з обмеженою відповідальністю "КБФ". Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КБФ" на користь [PERSON] заробітну плату за час вимушеного прогулу з 08.05.2012 р. по 22.01.2013 р. в розмірі 22057 грн. 86 коп.» (а.с. 16-17). Позивач просить стягнути з ТОВ «КБФ» середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23 травня 2013 року по 14 березня 2014 року у розмірі 49862,40 грн. Суд частково задовольняє дану вимогу виходячи з наступного. З рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22.01.2013 року вбачається, що у [PERSON] виникло право вимоги щодо стягнення з ТОВ «КБФ» середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 08.05.2012 року по 22.01.2013 року. Але, оскільки позивач просить стягнути дану суму з 23.05.2013 року, суд не заперечує щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу саме з 23 травня 2013 року. Оскільки, відповідно до Наказу ТОВ «КБФ» № 340-к від 29.11.2013 року [PERSON] був поновлений на роботі з 30.10.2013 року, середній заробіток за час вимушеного прогулу підлягає до стягнення по 29.10.2013 року. Таким чином суд частково задовольняє вимогу позивача щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 23.05.2013 року по 29.10.2013 року. Згідно порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два місяці роботи, що передують події, з якою пов»язана ця виплата. Нарахування заробітної плати за час вимушеного прогулу провадиться шляхом множення середньоденного заробітку на кількість робочих днів. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на кількість робочих днів. Середньоденна заробітної плати визначена рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 22.01.2013 року у розмірі 237,44 грн. Оскільки вимушений прогул позивача з 23.05.2013 року по 29.10.2013 року становить 111 робочих днів, то середній заробіток за час вимушеного прогулу за цей період складає: 111 х 237,44 грн. (середньоденна заробітна плата позивача) = 26355,84 грн. Суд не задовольняє вимогу позивача про стягнення невиплаченої компенсації невикористаних відпусток за 2012 -2014 р.р. виходячи з наступного. У доповненнях № 1 та № 2 до позовної заяви [PERSON] зазначає, що компенсація невикористаних відпусток була нарахована йому частково, а саме за 2012-2014р.р. в розмірі 1910 грн (125,30грн.+1785,36грн.). Даний факт підтверджується розрахунковими листами за травень 2013 року та березень 2014р. (а.с. 58). З наданих позивачем та відповідачем доказів суд не може зробити висновок щодо обставин перебування позивача у відпустці, кількості днів невикористаної ним відпустки, а також про неправильність нарахувань компенсації невикористаних відпусток за відсутності належних доказів про це. Позов в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 50000,00 грн. задоволенню також не підлягає, оскільки доказів її спричинення, а також причинного зв»язку між звільненням та погіршенням стану здоров»я позивач не надав.

Outcome: partial