Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-24 00:00:00

У серпні 2014 року до суду з позовом звернулася [PERSON] Свої вимоги обґрунтувала тим, що вона є співвласником квартири [ADDRESS]. [PERSON], будучи її чоловіком, за згодою всіх співвласників був зареєстрований у вказаній квартирі, однак після розірвання шлюбу у 2006 році без поважних причин перестав проживати за вказаною адресою. Також позивач зазначала, що неодноразово зверталася до відповідача з проханням добровільно знятися з реєстрації, оскільки утримання житла, сплата за комунальні послуги відбувається по кількості зареєстрованих осіб, тобто і за [PERSON], який не проживає за місцем реєстрації, також. Тому просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала, обґрунтувавши їх доводами, викладеними у позовній заяві. Відповідач проти задоволення позову заперечував. Свою позицію обґрунтував тим, що власного житла у нього немає і відсутність у нього реєстрації в подальшому позбавить його дітей права відвідувати дошкільні заклади та школу. Разом з цим відповідач підтвердив, що квартира [ADDRESS] дійсно належить [PERSON] та її матері. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а у разі спору - судом. Судом встановлено, що співвласниками квартири [ADDRESS] є [PERSON] (позивач) та [PERSON], що підтверджується договором купівлі-продажу (а.с. 5). 29 жовтня 2004 року у зазначеній квартирі був зареєстрований [PERSON], що підтверджується адресною довідкою (а.с. 10). З 2006 року, після розірвання шлюбу, [PERSON] у зазначеній квартирі не проживає, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов від 08 серпня 2014 року (а.с. 7). Таким чином судом встановлено, що відповідач у квартирі [ADDRESS] не проживає більше 6 місяців без поважних причин. Відповідно до вимог ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору становить 0,2 розміру мінімальної заробітної плати. За правилами ч. 1, 3 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. [PERSON] є інвалідом ІІ групи, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК (а.с. 8), тому вона звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду. Мінімальна заробітна плата, яка враховується при обчисленні суми судового збору, на момент звернення до суду складала 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) гривень. У зв'язку з цим суд визначає, що розмір судового збору складає 243 (двісті сорок три) гривні 60 коп. Таким чином, відповідачу належить сплатити на користь держави 243 (двісті сорок три) гривні 60 коп. на відшкодування судових витрат. За таких обставин суд приходить до думки, що позовні вимоги підлягають до задоволення. На підставі ст. 71 ЖК України, ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні",

Outcome: approved