Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

У вересні 2020 року позивач звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 13.07.2007 між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від шлюбу у позивача та відповідача є двоє малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 22.01.2016 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано та рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 15.03.2016 стягнуто [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання дітей. З моменту розлучення відповідач проживає окремо, за весь час з дітьми бачився тільки пару раз, участі у вихованні та догляді за дітьми не бере, не займається їх фізичним, моральним та духовним розвитком, матеріальної допомоги не надає. Позивач зазначає, що звертаючись до відповідача з проханням про допомогу, він постійно відмовляє, пригнічуючи та принижуючи її та дітей. Крім того, у відповідача наявна заборгованість по сплаті аліментів на утримання дітей. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 06.11.2020 передано для розгляду за підсудністю до Подільського районного суду м. Києва. 14.01.2021 протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями справу передано в провадження судді Ковбасюк О.О. Ухвалою від 27.01.2021 прийнято справу до розгляду та відкрито провадження по справі за вищевказаним позовом з призначенням розгляду в порядку загального позовного провадження, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу відповіді на відзив. Відповідач у встановлений строк без поважних причин відзив на позов не надав, тому суд вирішив справу за наявними матеріалами у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Ухвалою від 01.10.2021 закрито підготовче провадження з призначенням справи до судового розгляду. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просила позбавити відповідача батьківських прав, обґрунтувавши це тим, що відповідач не займається вихованням дітей, матеріально не утримує , не дбає про їх духовний та моральний розвиток, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дітей. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є батьками малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 13.07.2010, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м.Києві, про що зроблено актовий запис № 1244 та [PERSON] [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 07.06.2013, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м.Києві, про що зроблено актовий запис № 1031. Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 22.01.2016 по справі №754/15419/15-ц шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 15.03.2016 з відповідача стягуються аліменти на кожну дитину у розмірі по 2000 грн., але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 11.11.2015. На час розгляду справи діти проживають разом із позивачем за адресою: [ADDRESS] . Із матеріалів справи вбачається, що батько дітей проживає окремо та з часу припинення спільного проживання з дітьми жодного з покладених законом на батьків обов`язків не виконує, не бере участі у вихованні дітей, не цікавиться їх життям, не відвідує їх, не сплачує аліменти на утримання дітей. Згідно висновку служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 18.08.2021 позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] по відношенню до малолітніх синів [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , визнано доцільним. Статтею 11 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" батьки зобов`язані виховувати свою дитини, піклуватися про його здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток дитини, забезпечити одержання ним повної загальної середньої освіти, готувати дитину до самостійного життя. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, якщо батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, то вони можуть бути позбавленні батьківських прав. Як встановлено в судовому засіданні, Відповідач самоусунувся від своїх батьківських обов`язків, не дбає про фізичний та розумовий розвиток своїх синів, не забезпечує їх матеріально. За змістом роз`яснень, викладених у п. 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачу достеменно відомо про розгляд даної справи, але він жодного разу не з`явився в судові засідання, своїх доказів на спростування доводів та доказів сторони позивача не подав, що свідчить про байдужість відповідача до вирішення даної справи та долі його дітей. Відповідно до ст. 12 ч. 2 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку про те, що відповідач, маючи об`єктивну можливість до виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, ухиляється від їх виконання, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Статтею 8 ч. 2 Конвенції про права дитини від 20.11.89 р. (з ост.змінами), яка ратифікована постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27.09.91 р., передбачено, що Україна, як держава-учасниця, зобов`язана поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи сімейні зв`язки. В силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Судом встановлені факти, які свідчать, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, в зв`язку з чим суд, як крайньою мірою, вважає за необхідне позбавити відповідача батьківських прав відносно його малолітніх синів. Декларацією прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до вимог ст. 164 СК України позбавлення батьківських прав є правовим способом захисту прав і інтересів дитини. Враховуючи те, що матеріалами справи підтверджується відсутність належної уваги до дітей з боку батька, небажання відповідача та його свідоме ухилення займатися вихованням дітей та матеріально забезпечувати синів, спілкуватися з ним, суд дійшов висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки це буде відповідати інтересам дітей. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав є обґрунтованими та заснованими на законі, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, в зв`язку з чим підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 166 ч. 1 СК України для відповідача настають правові наслідки позбавлення його батьківських прав. Між тим, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (ст. 166 ч. 2 СК України). Згідно ст. 164 ч. 6 СК України копія рішення після набрання ним законної сили підлягає направленню до Подільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), як органу державної реєстрації за місцем реєстрації народження дитини. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений при подачі позову судовий збір в розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved