Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

01.12.2016 року позивач [PERSON] (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) звернулось до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з [PERSON] суму сплаченого відшкодування у розмірі 20\~594,62 грн. та судовий збір. При цьому, позивач посилається на те, що 10.06.2014 року з вини відповідача сталася ДТП, його вина в цьому повністю доведена. Шкоду, заподіяну внаслідок вказаної ДТП, відповідач не відшкодував, та в звязку з тим, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] не була на той момент застрахована, МТСБУ здійснило виплати потерпілій особі в розмірі 19704,62 грн. В добровільному порядку відповідач не здійснив компенсацію витрат, в звязку з чим позивач змушений звернутись до суду з позовом. До судового засідання представник позивача МТСБУ не з'явився, повідомлявся належним чином, до суду надано заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримує та просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] до судового засідання повторно не зявився, повідомлявся належним чином у відповідності до ст. 74 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, [PERSON] 10.06.2014 о 08.35 год. по вул. В. Арнаутській у м. Одесі, керуючи мотоциклом [NUMBER], перевищив встановлену швидкість та скоїв зіткнення з автомобілем «Пежо», д/н [NUMBER]. Від зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження. 24.12.2014 року постановою судді Київського районного суду м. Одеси Тонконоженка М.М., яка залишено без змін постановою Апеляційного суду Одеської області від 06.02.2015 року, звільнено від відповідальності за ст. 124 КпАП України [PERSON], у звязку із закінченням строків, передбачених ст. 38 КпАП України /а.с. 6/. Постановою Апеляційного суду Одеської області від 06.02.2015 року встановлено, що винним у ДТП, що мала місце 10.06.2016 року є [PERSON], який керував мотоциклом [NUMBER] /а.с. 7-10/. Згідно з ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 4 Постанови №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» висловив позицію, що у зв'язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК. Таким чином, судом встановлено, що винним у ДТП, яка мала місце 10.06.2016 року є [PERSON], який керував мотоциклом [NUMBER]. Внаслідок ДТП вартість відновлювального ремонту автомобіля Пежо», д/н [NUMBER], власником якого є [PERSON] становить 35\~023,49 грн., що вбачається із звіту про визначення вартості матеріального збитку від 28.04.2014 року /а.с. 14-36/. Судом досліджено платіжне доручення № 7369 від 24.09.2014 року, яке свідчить про понесені позивачем витрати у розмірі 890 грн. за проведення послуги аварійного комісара /а.с. 41-43/. Наказом МТСБУ про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих № 2011 від 21.04.2015 року встановлено сплатити [PERSON] кошти у розмірі 19\~704,62 грн. за шкоду заподіяну в результаті ДТП /а.с. 38/. Згідно платіжного доручення № 2011 від 21.04.2015 року страхове відшкодування [PERSON] було виплачено у розмірі 19\~704,62 грн. /а.с. 40/. Таким чином, суд приходить до висновку, що стягненню з відповідача підлягають кошти у розмірі 20\~594,62 грн. /19\~704,62 грн. + 890,00 грн./. Згідно з п. а ч. 1 ст. 41 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно з п. п. 38.2.1 ч. 2 ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону Таким чином, з урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги МТСБУ підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. На підставі ст. ст. 79, 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved