Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

01 жовтня 2013 року [PERSON], [PERSON], яка діє також як законний представник неповнолітніх [PERSON] та [PERSON], звернулись до суду з позовом до Макіївської міської ради, товариства з обмеженою відповідальністю «Ремжитлобуд» про визнання права користування житловим приміщенням, покладення зобов*язання вчинити певні дії, мотивуючи свої вимоги тим, що вони вселилися в спірне житлове приміщення на законних підставах, але їх право не визнається. Ухвалою суду вимоги [PERSON] та [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю «Ремжитлобуд» про покладення зобов*язання укласти з ними договір найму жилого приміщення, за заявою позивачів залишені без розгляду відповідно до пункту 5 частини 1 статті 207 ЦПК України. У судовому засіданні позивачі [PERSON] та [PERSON], яка діє також як законний представник неповнолітніх [PERSON] та [PERSON], підтримали заявлені позовні вимоги, на обгрунтування яких послалися на факти і обставини, викладені у заяві, та зазначили, що 13 червня 1990 року адміністрацією та профспілковим комітетом відкритого акціонерного товариства «Макіївський металургійний комбінат» позивачці [PERSON] з метою поліпшення житлових умов проживання була надана у тимчасове користування двокімнатна квартира з частковими зручностями за адресою: [ADDRESS] без прописки. З моменту надання житлового приміщення [PERSON] зі своєю родиною вселилася у вказану квартиру, де проживає до теперішнього часу, оплачує комунальні послуги, зробила капітальний ремонт та поліпшила умови свого проживання. У подальшому будинок, в якому розташована зазначена квартира, було виключено з числа відомчого житла та передано в комунальну власність міста. Оскільки їх вселення до житлового приміщення було проведено з дозволу попереднього власника житла, воно, незважаючи на відсутність ордеру, є законним. Посилаючись на викладені обставини, позивачі просять суд постановити рішення, яким визнати за ними право користування спірним житловим приміщенням, розташованим за вказаною вище адресою. Представник Макіївської міської ради - спеціаліст 1 категорії, юрисконсульт відділу з юридичної роботи управління міського житлово-комунального господарства Макіївської міської ради Малофєєнко Н.Ю., яка діє на підставі довіреності юридичної особи, позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] не визнала і заперечуючи проти позову, в судовому засіданні пояснила, що позивачі в спірне жиле приміщення вселилися з порушенням встановленого законом порядку - за відсутністю ордера, тому не можуть набути право на користування цим житлом. Представник товариства з обмеженою відповідальністю «Ремжитлобуд» - юрисконсульт Богославський О.П., який діє на підставі довіреності юридичної особи, позовні вимоги визнав і вважав можливим визнати за позивачами право користування житловим приміщенням, оскільки вони більше 23 років в ньому мешкають, сплачують комунальні платежі, зробили в ньому ремонт. Вислухавши пояснення позивачів, представників відповідачів, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. Статтею 47 Конституції України закріплено право кожного на житло. Одним зі способів реалізації вказаного права є надання житла в користування за договором найму (оренди). Жилі приміщення в будинках відомчого житлового фонду, як визначено статтею 52 ЖК Української РСР надаються громадянам за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів, а у випадках, передбачених Радою Міністрів СРСР, - за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету з наступним повідомленням виконавчому комітетові відповідної Ради народних депутатів про надання жилих приміщень для заселення. За спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету відкритого акціонерного товариства «Макіївський металургійний комбінат» від 13 червня 1990 року (протокол № 18) [PERSON], яка працює в ЦРМП інженером конструктором з 1985 року та перебуває на квартирному обліку з 15 березня 1989 року, на склад сім'ї три чоловіка, з метою тимчасового поліпшення житлових умов, надана двокімнатна квартира з частковими зручностями, без прописки, з оплатою за комунальні послуги, за адресою: [ADDRESS]. Матеріалами справи встановлено, що позивачі в червні 1990 року вселились в спірну квартиру, в якій проживають по теперішній час. Ордер на житлове приміщення не видавався. Зазначені обставини підтверджуються письмовою інформацією товариства з обмеженою відповідальністю «Ремжитлобуд». Рішенням виконавчого комітету Макіївської міської ради № 805 від 23 травня 2007 року об'єкти житлово-комунальної сфери, у тому числі будинок [ADDRESS], 1930 року забудови, передано в комунальну власність Макіївської територіальної громади. Після реорганізації комунальних підприємств «Хімік» та «Металург», вказаний будинок відповідно до рішення Макіївської міської ради № 39/23 від 30 вересня 2008 року безоплатно було передано на баланс товариства з обмеженою відповідальністю «Ремжитлобуд». Зазначене підприємство на підставі договору від 29 грудня 2008 року з управлінням міського житлово-комунального господарства Макіївської міської ради надає послуги з управління та утримання будинків, споруд та прибудинкових територій Кіровського району міста Макіївки. На підставі протоколу № 18 від 13 червня 1990 року спільного засідання адміністрації та профспілкового комітету товариства з обмеженою відповідальністю «Макіївський металургійний комбінат», товариством з обмеженою відповідальністю «Ремжитлобуд» з [PERSON] було фактично укладено договір найму спірної квартири, про що свідчить відкриття особистого рахунку [NUMBER]. Зі змісту вказаного протоколу убачається, що рішення власника відомчого житлового фонду про виділення квартири є адміністративним нормативно-правовим документом, якому притаманні ознаки ордера на жиле приміщення. Користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду у відповідності до положень частин 1 і 2 статті 61 ЖК Української РСР здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. Предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок (ст. 63 ЖК). З огляду на наведене суд дійшов висновку, що відповідно до вказаного договору, наймодавець надав наймачу [PERSON] та членам її сім'ї у користування квартиру [ADDRESS], загальною площею 44,2 кв.м., у тому числі жилою - 27,9 кв.м., розташовану в будинку [ADDRESS]. Позивачі систематично і в повному обсязі сплачують послуги житлово-комунальних підприємств з утримання спірної квартири, не мають заборгованості по комунальним платежам. За час проживання у вищевказаній квартирі позивачі провели її капітальний ремонт. Пленум Верховного Суду України в пункті 5 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснив, що суд при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, застосовує норми цивільного законодавства. Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У пункті 12 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що порушення вимог закону щодо укладення правочину в письмовій формі є підставою для визнання його недійсним лише в разі, коли це прямо передбачено законом. Норми глави 2 ЖК Української РСР, які регулюють порядок користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду, вказаного застереження не містить. Сторони визнали наявність між ними фактичних договірних правовідносин з найму житла та не заявляли про недійсність вказаного правочину. Власники житлового будинку: відкрите акціонерне товариство «Макіївський металургійний комбінат» та територіальна громада міста Макіївки в особі Макіївської міської ради не оспорювали факт правомірності вселення позивачів, не ініціювали у встановленому законом порядку питання про незаконність їх проживання в спірній квартирі та виселення позивачів. Згідно повідомлення управління по обліку, розподілу і приватизації житла Макіївської міської ради від 21 червня 2013 року, [PERSON] з 15 беезня 1989 року перебуває на квартирному обліку у виконавчому комітеті Макіївської міської ради як особа, що потребує поліпшення житлових умов, станом на 21 червня 2013 року її черга значилась за № 1439, а в списку осіб, які мають право на першочергове одержання жилих приміщень - № 1355. Доводи представника відповідача [PERSON] на те, що позивачі вселилися в спірне жиле приміщення з порушенням встановленого законом порядку - за відсутністю ордера, судом не приймається до уваги. В судовому засіданні встановлено і це не заперечувалось сторонами, що позивачі з червня 1990 року, тобто більше 23 років, проживають в спірному жилому приміщенні, їх вселення в квартиру відбулося на підставі спільного рішення адміністрації і профспілкового комітету відкритого акціонерного товариства «Макіївський металургійний комбінат», що випливає з протоколу № 18 від 13 червня 1990 року, ордер на спірне приміщення не видавався. На підставі вказаного протоколу між [PERSON] та ТОВ «Ремжитлобуд» був фактично укладений договір найму спірної квартири, про що свідчить особовий рахунок [NUMBER], позивачі сплачують послуги, які надаються житлово-комунальними установами по утриманню спірної квартири. Матеріалами справи встановлено, що позивачі іншого житла, крім спірної квартири, не мають. Будинок [ADDRESS], де позивачі зареєстровані, належить колишньому свекру [PERSON] - [PERSON], померлому [INFO] року, і у цьому будинку позивачі ніколи не проживали. Проаналізувавши встановлені судом фактичні обставини по справі, оцінивши надані сторонами відповідно до правил статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності та взаємозв'язку, суд, виходячи із встановлених в статтях 8 і 47 Конституції України принципів верховенства права і непорушності права на житло, дійшов висновку, що позивачі з 1990 року і до теперішнього часу проживають у спірній квартирі [ADDRESS], на законних підставах, що випливає з договору найму жилого приміщення, недійсність якого прямо законом не встановлена та не оспорюється власником житла, а тому позовні вимоги щодо визнання за ними права користування вказаним житловим приміщенням є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved