Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-26 00:00:00

01 березня 2021 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до споживчого товариства «Домашній хліб» про поновлення на роботі. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є одним із засновників СТ «Домашній хліб», головою товариства є Будний М.І .. Згідно наказу голови СТ від 01.06.2011 року позивача було призначено на посаду директора. З 16.11.2020 року і по теперішній час позивач хворіє та перебував на лікарняному, однак, 29.01.2021 року його було звільнено з посади, оскільки з 16.11.2020 року посаду директора СТ «Домашній хліб» скорочено. Вважає звільнення незаконним, так як воно відбулось в період його тимчасової непрацездатності. У зв`язку із наведеним змушений звернутись до суду. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить позов задоволити із наведених підстав. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, вважає його безпідставним та необґрунтованим, зазначив,що звільнення [PERSON] відбулось із дотриманням норм чинного законодавства, а тому підстави для задоволення позову відсутні. 03.03.2021 року відкрито провадження по справі. 23.03.2021 року відповідачем надано відзив на позов, в якому зазначено, що позивач був завчасно повідомлений про скорочення займаної посади та про наступне звільнення, а процедура звільнення була повністю дотримана згідно вимог закону, до того ж листки непрацездатності позивача викликають сумнів, оскільки оригіналів не було надано. 08.04.2021 року позивачем надано відповідь на відзив, в якому він заперечує щодо отримання ним поштової кореспонденції та завчасне повідомлення його про звільнення, зазначає, що оригінали листків непрацездатності знаходяться в нього і він 29 січня та 11 лютого намагався передати їх до бухгалтерії, однак, його не допустили на територію підприємства. За клопотаннями сторін долучались докази до матеріалів справи. 14.04.2021 року позивачем заявлено клопотання про допит свідка, яке судом задоволено. 27.04.2021 року відповідачем надано додаткові пояснення, які долучено до матеріалів справи. 27.04.2021 року справу призначено до слухання по суті. 14.05.2021 року позивачем надано пояснення щодо дотикових пояснень відповідача. Заслухавши пояснення представників, вивчивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є одним із засновників СТ «Домашній хліб», головою товариства є Будний М.І .. Згідно наказу голови СТ «Домашній хліб» від 01.06.2011 року позивача було призначено на посаду директора товариства. Відповідно до п. 33 Статуту СТ «Домашній хліб», правління споживчого товариства самостійно визначає структуру управління і штати, встановлює форми, систему і розміри оплати праці. 31 серпня 2020 року Головою СТ «Домашній хліб» затверджено штатний розпис Споживчого товариства «Домашній хліб», згідно якого до адміністративних посад СТ «Домашній хліб» входять: Голова товариства, директор та інші посади зазначені в штатному розписі. 16 листопада 2020 року Головою СТ «Домашній хліб» затверджено штатний розпис, згідно якого до адміністративних посад входять:Голова товариства, виконавчий директор, юрисконсульт, інженер з охорони праці, інспектор з кадрів та секретар. Посаду Директора було виключено зі штатного розпису. 16 листопада 2020 року Головою СТ «Домашній хліб» видано наказ № 16-11/20 від 16.11.2020 «Про скорочення штату», згідно якого з 16.11.2020 скорочено посаду директора СТ «Домашній хліб», та прийнято рішення про вручення [PERSON] , посада якого підлягає скороченню, повідомлення про наступне звільнення згідно зі ст. 492 КЗПП, тобто не пізніше 16.12.2020р., та запропонувати [PERSON] , посада якого підлягає скороченню, роботу на інших вакантних посадах (за наявності). 15 грудня 2020 року Головою СТ «Домашній хліб» видано наказ 15-12/20 Про внесення змін до наказу № 16-11/20 від 16.11.2020, яким внесено зміни до п. 3 наказу № 16-11/20 від 16.11.2020 «Про скорочення штату», виклавши його в наступній редакції: «Вручити [PERSON] , посада якого підлягає скороченню, повідомлення про наступне звільнення згідно зі ст. 492КЗпП, тобто не пізніше двох місяців з моменту вручення повідомлення. Запропонувати [PERSON] , посада якого підлягає скороченню, роботу на інших вакантних посадах (за наявності). Інші положення вищезгаданого наказу залишилися незмінними.» 16 листопада 2020 року [PERSON] надіслано відповідне повідомлення. Відповідно до статті 49-2 КЗПП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників. 29.01.2021 року винесено наказ № 29-01/21 про звільнення [PERSON] , у зв`язку зі скороченням штату працівників, яким було наказано звільнити [PERSON] з посади директора СТ «Домашній Хліб» з 29 січня 2021 року. Виплатити [PERSON] вихідну допомогу у розмірі середнього місячного заробітку згідно ст. 44 КЗпП. Виплатити [PERSON] грошову компенсацію за всі невикористані ним дні щорічної відпустки згідно ст. 83 КЗпП. Дані обставини підтверджуються матеріалами справи. Відповідно до ст. 36 КЗпП, припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників. Так, [PERSON] в період з 16.11.2020 року по 12.02.2021 року перебував на лікарняному, що підтверджується оригіналами листків непрацездатності, які були оглянуті сторонами в судовому засіданні. Згідно положень КЗпП, не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 статті 40 КЗпП України, тобто через нез`явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, не рахуючи відпустки по вагітності і родах, якщо законодавством не встановлений триваліший строк збереження місця роботи (посади) при певному захворюванні), а також у період перебування працівника у відпустці. Розірвання контракту з ініціативи органу управління майном або керівника підприємства повинно провадитися з урахуванням гарантій, встановлених чинним законодавством. Верховний Суд України у постановах від 26 грудня 2012 року у справі N 6-156цс12 і від 23 січня 2013 року у справі N 6-127цс12 сформулював висновок, згідно з яким припис частини третьої статті 40 КЗпП України поширюється на випадки звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, тоді як припинення трудового договору з працівником з підстав, передбачених контрактом (за пунктом 8 частини першої статті 36 КЗпП України), не є звільненням з такої ініціативи. Тому на працівника, звільненого за вказаною підставою, не поширюється гарантія, передбачена частиною третьою статті 40 КЗпП України. Натомість Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду, слідуючи підходу КС України, застосованому у рішенні N 6-р (II)/2019 від 4 вересня 2019 року, дійшов висновку, що положення частини третьої статті 40 КЗпП України, яка встановлює гарантію захисту працівника від незаконного звільнення, поширюється на усі трудові правовідносини (постанови від 30 жовтня 2019 року у справі N 310/2284/17, від 13 листопада 2019 року у справі N 545/1151/16-ц, від 11 грудня 2019 року у справі N 522/3410/15-ц, від 29 січня 2020 року у справі N 320/7991/16, від 19 лютого 2020 року у справі N 405/1526/17-ц, від 16 березня 2020 року у справі N 640/10761/14-ц, від 11 червня 2020 року у справі N 481/1043/17, від 8 липня 2020 року у справі N 752/11686/18, від 29 липня 2020 року у справі N 305/1229/18). Оскільки позивач звільнений відповідно до вимог пункту 1 статті 40 КЗпП України, у зв`язку із скороченням штату, суд вважає, що відсутні підстави для його поновлення на роботі. Наслідки порушення гарантії, визначеної у першому реченні частини третьої статті 40 КЗпП України, у цьому випадку слід усунути шляхом зміни дати звільнення позивача, а саме: визначити датою припинення трудових відносин перший день після закінчення періоду тимчасової непрацездатності - 13 лютого 2021 року. Зазначеного висновку прийшов Верховний Суд у постанові №205/4196/19 від 15.09.2020 року (аналогічний підхід застосував Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у постановах від 30 жовтня 2019 року у справі N 310/2284/17, від 13 листопада 2019 року у справі N 545/1151/16-ц, від 11 грудня 2019 року у справі N 522/3410/15-ц, від 29 січня 2020 року у справі N 320/7991/16, від 11 червня 2020 року у справі N 481/1043/17, від 8 липня 2020 року у справі N 752/11686/18, від 29 липня 2020 року у справі N 305/1229/18). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , показав суду, що дійсно 29.01.2021 року та 11.02.2021 року приїзджав з [PERSON] на територію підприємства, однак залишався в автомобілі, а тому розмови [PERSON] з начальником охорони не чув. Дані показання свідка суд оцінює критично, оскільки вони не підтверджують зазначені позивачем обставини про те, що його не пустили на територію ст, коли він приносив оригінали листків непрацездатності, а на підставі ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Таким чином, на підставі викладеного, у зв`язку із скороченням штату, суд не вбачає підстав для поновлення [PERSON] на роботі на посаді директора СТ «Домашній хліб», однак датою звільнення позивача слід вважати перший день після закінчення періоду тимчасової непрацездатності, а саме: 13 лютого 2021 року, а також слід виплатити позивачу грошову компенсацію за період з 29.01.2021 року по 13.02.2021 року.

Outcome: dismissed