Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-04 00:00:00

У червні 2021 року позивач звернулася до районного суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Свої вимоги мотивувала тим, що 22 березня 2011 року, вони з відповідачем зареєстрували шлюб у Лівобережному відділі реєстрації шлюбів у м. Києві з Державним центром розвитку сім`ї, про що складений відповідний актовий запис №311. За час спільного подружнього життя у сторін народилась донька [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося, тому 15.06. 2016 року, рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області шлюб між сторонами розірвано. З відповідачем у неї була усна домовленість про те, що він буде надавати добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини у розмірі 5000 грн., та обіцянка про збільшення розміру допомоги після 6 років, коли дитині буде потрібний всебічний розвиток. Проте відповідач повністю припинив надавати добровільну допомогу на утримання дитини у будь-якому обсязі з 01.03. 2021 року. Витрати по лікуванню, оздоровленню та розвитку здібностей їхньої дитини відповідач не несе. Позивач просила суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Заперечуючи проти задоволення заявленого позову, [PERSON] зазначив, що в нього на утриманні є ще одна малолітня дитина, яка народилась [INFO] , яку він також зобов`язаний утримувати. Відповідач зазначив, що 2020 та 2021 роки стали для нього фінансово тяжкими з огляду на наслідки карантинних обмежень від Ковід-19, що відобразилися на зменшенні доходів від професійної діяльності. Тому на підставі вищевказаного просив суд призначити до сплати витрати по догляду за дитиною в розмірі 1/6 частки заробітку (доходу) батька на дитину, але не менше розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У судовому засіданні позивачка, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні просив суд задовольнити позов частково у частині 1/6 частки заробітку (доходу) батька на дитину, але не менше розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд, вислухавши думку осіб, які приймали участь у розгляді справи, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку про часткове задоволення позову з огляду на наступне. Згідно з ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію прозахист правлюдини іосновоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження кошті в; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. В п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 зазначено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. При розгляді справи судом встановлено, що 22 березня 2011 року, позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб у Лівобережному відділі реєстрації шлюбів у м. Києві з Державним центром розвитку сім`ї, про що складений відповідний актовий запис №311. За час спільного подружнього життя у сторін народилась донька [PERSON] , [INFO] . Спільне життя не склалося, тому 15.06. 2016 року, рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області шлюб між сторонами розірвано. Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи №412 від 09.06.2021, виданої Борщагівською сільською радою Бучанського району Київської області вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , за вказаною адресою зареєстрована та проживає позивач. Відповідно до ст. ст. 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст.7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. З огляду на ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка згідно Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є обов`язковою для застосування національними судами, зміст якої передбачає, що рішення суду повинне бути не тільки законним та обґрунтованим, але й справедливим. При визначенні розміру аліментів суд враховує потреби дитини з урахуванням її віку та стану здоров`я. Згідно ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Згідно до ч. 3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідач є працездатним, відповідно до ст. 180 СК України зобов`язаний утримувати свою дитину. Між сторонами відсутня домовленість про сплату аліментів. Як вбачається із матеріалів справи, відповідач є батьком ще однієї дитини - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 04.05.2020, яку також згідно законодавства України відповідач зобов`язаний утримувати. Суд критично відноситься до тверджень відповідача [PERSON] про зменшення заробітку у зв`язку з епідемією гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, то, суд допускає справедливість твердження, що доходи відповідача могли знизитися у зв`язку із встановленням карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Водночас, суд зауважує, що такі заходи мають тимчасовий характер і не є безумовним фактором для оцінки спроможності сплачувати аліменти у достатньому для забезпечення належного розвитку дитини розмірі. У зв`язку з чим, суд, з`ясувавши фактичні обставини справи та виходячи з матеріального становища сторін, обов`язку утримувати дитину, приходить до висновку, що з відповідача слід стягувати аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно,починаючи з 09.06.2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає, що саме такий розмір щомісячного грошового забезпечення з урахуванням грошового забезпечення, яке повинен надавати батько на утримання дитини, буде необхідним та достатнім для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, оскільки позивачем не надано доказів про наявність у відповідача відповідних доходів для щомісячної сплати аліментів в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Враховуючи часткове задоволення позову, на підставі п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Підлягає до стягнення з відповідача судовий збір на користь держави в сумі 908, 00 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved