Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

01 жовтня 2021 року в суд надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві зазначає, що з 19 травня 2001 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох дітей. В обґрунтування позову вказує, що сторони припинили ведення спільного господарства та сумісне проживання. Основною причиною розпаду сім`ї є різниця характерів, відсутність взаєморозуміння та довіри. Вказує, що в добровільному порядку розірвати шлюб не має можливості. Вважає, що причини звернення до суду є обґрунтованими, оскільки подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, а тому просить шлюб розірвати; після розірвання шлюбу залишити їй прізвище, набуте у шлюбі « [PERSON] »; стягнути судові витрати з відповідача. Сторони по справі, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце проведення судового засідання, що підтверджується розписками від 04.11.2021р. (а.с.28-29), в таке засідання не з`явилися. При цьому, позивач [PERSON] подала заяву від 04.11.2021р. про розгляд справи за її відсутності; позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить розірвати шлюб без надання строку на примирення (а.с.30). Відповідач [PERSON] подав заяву від 02.11.2021р. про розгляд справи за його відсутності; позовні вимоги визнає в повному обсязі, просить розірвати шлюб без надання строку на примирення (а.с. 24). Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги положення ст.ст. 223, 240 ЦПК України, суд прийшов до висновку про проведення судового засідання у відсутності сторін по справі. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З`ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази, суд встановив, що 19 травня 2001р. позивач [PERSON] з відповідачем [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Новодністровською міською радою за актовим записом №27, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] (а.с. 3). Від шлюбу мають двох синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвами про народження серії [NUMBER] , виданим Виконавчим комітетом Новодністровської міської ради Чернівецької області 20.09.2006р., та серії [NUMBER] , виданим Новодністровським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області 27.12.2016р. (а.с. 7-8). Як зазначає позивач [PERSON] , сторони припинили ведення спільного господарства та сумісне проживання, у зв`язку із чим остання не бачить сенсу у подальшому підтриманні сімейних відносин, а тому вважає, що шлюб необхідно розірвати. Відповідач [PERSON] жодних заперечень проти позову не надавав та в заяві від 02.11.2021р. вказав, що позовні вимоги визнає, просить розірвати шлюб без надання строку на примирення. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України (надалі - СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Шлюб відповідно до ст. 24 СК України це добровільна згода чоловіка та жінки, а судом встановлено, що сторони по справі не бажають перебувати у шлюбі. Судом також встановлено, що примирення між подружжям є неможливим, оскільки позивач вважає недоцільним подальше підтримання сімейних відносин та не бажає збереження шлюбу, а відповідач погоджується на розірвання шлюбу без надання строку на примирення. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин по справі, беручи до уваги визнання відповідачем позову, відсутність підстав для відмови у прийнятті такого визнання, суд приходить до висновку, що сім`я сторін розпалась і зберегти її неможливо, а подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам, а відтак, шлюб між ними необхідно розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається із Свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 19.05.2001р., після реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Таким чином, враховуючи бажання позивача залишити їй прізвище, набуте у шлюбі, суд приходить до висновку, що після розірвання шлюбу їй слід залишити прізвище « [PERSON] ». Згідно ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст.115 Сімейного кодексу України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. У разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 454, 00 грн., а також позивачу слід повернути судовий збір в сумі 454, 00 грн. з державного бюджету. На підставі ст. ст. 24, 104, 105, 110, 112-115 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved