Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

01 квітня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила шлюб з відповідачем розірвати, малолітню дочку залишити проживати з матір'ю, та відновити дошлюбне прізвище. На обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що з 21 жовтня 2007 року перебуває зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] Від шлюбу мають малолітню дочку [PERSON]. Спільне життя у сторін не склалося, вони мають протилежні погляди на сімейне життя, між ними відсутнє порозуміння. Усі спроби зберегти сім'ю виявилися марними. На даний час шлюб носить формальних характер, оскільки сім'я фактично розпалася. Подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам малолітньої дитини, а тому просить шлюб розірвати. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася. Згідно поданої заяви від 07 квітня 2016 року просить розглядати справу за її відсутності, позов просить задовольнити у повному обсязі (а.с.17). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився. В адресованій суду письмовій заяві від 07 квітня 2016 року пред'явлений позов визнає повністю, просить розглядати справу за його відсутності (а.с.19). Згідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що 21 жовтня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, що стверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 21 жовтня 2007 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Козелецького районного управління юстиції Чернігівської області (а.с.9). Від шлюбу сторони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11 лютого 2009 року, виданого виконкомом Сираївської сільської ради Козелецького району Чернігівської області (а.с.7). Спільне життя у сторін не склалося, вони мають протилежні погляди на сімейне життя, між ними відсутнє порозуміння. Усі спроби зберегти сім'ю виявилися марними. На даний час шлюб носить формальних характер. Сім'я фактично розпалася. Подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та малолітньої дитини. За таких обставин, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та інші обставини життя сторін суд приходить до висновку про те, що подальше їх спільне життя та збереження сім'ї є неможливим, а відтак позов підлягає до задоволення. Частина 1 ст. 160 СК України передбачає, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Оскільки спору з цього приводу між сторонами немає, а відповідач пред'явлений позов визнає повністю, суд вважає можливим залишити проживати малолітню [PERSON] з матір'ю. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи, що позивач змінила своє прізвище з [PERSON] на [PERSON] у зв'язку з реєстрацією шлюбу та виявила бажання після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище, з врахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства суд вважає, що в цій часині позовні вимоги підлягають до задоволення. Судом встановлено, що в позовній заяві об'єднано три позовних вимоги немайнового характеру, при цьому судовий збір позивачем сплачено лише з розрахунку однієї позовної вимоги немайнового характеру в сумі 551,20 грн. Як роз'яснив Верховний Суд України в п. 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якщо факт недоплати судового збору з'ясовано судом у процесі розгляду прийнятої заяви (скарги), суд залежно від конкретних обставин справи може: зобов'язати позивача (заявника) доплатити належну суму судового збору і подати суду відповідні докази у встановлений ним строк та за необхідності оголосити перерву в її розгляді (стаття 191 ЦПК); у разі неподання доказів оплати - стягнути належну суму судового збору за результатами вирішення спору з урахуванням положень статті 88 ЦПК або ж залишити позов (заяву, скаргу) без розгляду на підставі пункту 8 частини першої статті 207 ЦПК. З врахуванням повного визнання відповідачем позову, суд присуджує з відповідача на користь позивача понесені нею витрати по сплаті судового збору, а недоплачений судовий збір, в сумі 1120,40 грн., на користь держави. На підставі ст.ст. 110, 112, 113, 160 СК України,

Outcome: approved