Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-20 00:00:00

У липні 2016 року до Березанського міського суду Київської області із позовною заявою про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, звернувся [PERSON] Свої вимоги обґрунтував тим, що він є власником квартири [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] була зареєстрована у вказаній квартирі, деякий час вела із позивачем спільне господарство. 26 червня 2015 року [PERSON] віддала [PERSON] ключі від квартири, продала йому кота та виїхала з речами із квартири у невідомому позивачу напрямку. За спожиті комунальні послуги [PERSON] ніколи не платила, її формальна реєстрація у квартирі змушує позивача нести додаткові витрати по оплаті комунальних послуг. Тому позивач просив визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] з 26 червня 2015 року. У судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги в повному обсязі, обґрунтувавши їх доводами, викладеними у позовній заяві. Відповідач до суду не з'явилася, хоча була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомила. За таких обставин, врахувавши думку позивача, судом прийнято рішення про можливість розгляду справи за відсутності відповідача та про здійснення судового розгляду справи у заочному порядку. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Стаття 107 ЖК України передбачає, що наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сім'ї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним із дня вибуття. Судом встановлено, що власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] (а.с. 42-43). Відповідно до довідки від 30 червня 2015 року № 348, виданої комунальним підприємством «Житлово-побутове підприємство», у кваритирі [ADDRESS] зареєстрований [PERSON], який має у складі сім'ї: [PERSON]- сусідку (а.с. 8). Як вбачається із акту обстеження житлово-побутових умов від 29 червня 2015 року, складеного депутатом Березанської міської ради Київської області Майстренком В.В., в ході обстеження встановлено, що у квартирі за адресою: [ADDRESS] мешкає [PERSON], раніше мешкала [PERSON], яка виїхала з помешкання 26 червня 2015 року, її особистих речей у квартирі немає (а.с. 10). Зазначене вище підтверджується й актами обстеження житлово-побутових умов від 13 вересня 2015 року (а.с. 11), 12 жовтня 2015 року (а.с. 12), 06 січня 2016 року (а.с. 13), 29 червня 2016 року (а.с. 14), 05 вересня 2016 року (а.с. 41). Отже, [PERSON] є наймачем зазначеної квартири, з яким не укладався договір найму житлового приміщення. Таким чином, до вказаних правовідносин слід застосовувати ст. 71 ЖК України, а не ст. 107 ЖК України. Під час розгляду справи позивач не подав жодного доказу на обґрунтування вимоги про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування спірною квартирою саме з 26 червня 2015 року. Також, з пояснень позивача судом встановлено, що [PERSON] жодного разу, після того, як залишила спірне житло, до нього не поверталася, і перешкоди у доступі до цієї квартири їй не чинилися. Отже, аналізуючи у сукупності здобуті в ході судового розгляду докази, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог у частині визнання [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] з підстав відсутності понад шість місяців за адресою реєстрації без поважних причин. Відповідно до вимог п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів. За правилами ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Мінімальна заробітна плата, яка враховується при обчисленні суми судового збору, на момент звернення до суду, складала 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) гривень. У зв'язку з цим суд визначає, що розмір судового збору складає 551 (п'ятсот п'ятдесят одну) гривню 20 коп. Таким чином, [PERSON] належить сплатити на користь держави 551 (п'ятсот п'ятдесят одну) гривню 20 коп. на відшкодування судових витрат. На підставі ст. 71 ЖК України, ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні",

Outcome: approved