Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-13 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором № б\\н від 26.05.2008 року в сумі 34889,31 грн. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 26.05.2008 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (що підтверджується Довідкою про зміну кредитування та обслуговування кредитної карти , яка додасться до позову), зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, але відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав, заборгованість по тілу кредиту - не повернув, відсотки за користування кредитом - не сплатив, а тому позивач звернувся з даним позовом до суду та просить стягнути вищевказану заборгованість з відповідача. Відповідач в судове засідання неодноразово не з'явився, в заяві про перегляд заочного рішення зазначив про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин, та зазначив, що останній платіж здійснено ним у травні 2008 року, а строк дії картки сплив у травні 2009року. Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував. Зазначив, що не вважає термін позовної давності таким, що сплинув до пред'явлених вимог, оскільки за умовами кредитного договору останній лонгується кожні дванадцять місяців на новий термін. Матеріалами справи підтверджено наявність в справі даних про повернення до суду судової повістки на ім'я відповідача з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Тому, суд вважає відповідача повідомленим належним чином про час та місце розгляду справи, та відповідно до ст. 224 ЦПК України, вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядує цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу , в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб , які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 26.05.2008 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту 15 000,00 грн. на платіжну картку, що підтверджується заявою відповідача від 26.05.2008 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5% на місяць із розрахунку 360 днів у році або 30,00 % на рік. В зазначеній заяві [PERSON] погодився, що остання разом із Пам'яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами, становить договір про надання банківських послуг, а також підтвердив отримання повної інформації про умови кредитування. Як вбачається з позовної заяви та доданих до неї матеріалів, зокрема виписки по кредитному договору станом на 09.02.2015р., з 02.12.2008 року і по теперішній час, зобов'язання за вказаним кредитним договором відповідачем не виконується, кредит - не повертається, проценти за користування кредитом - не сплачуються. Згідно розрахунку наданого суду позивачем заборгованість позичальника [PERSON] перед позивачем, станом на 30.11.2014 року складає 54755,5 грн., з яких: 14351,68 грн. - заборгованість за кредитом; 36399,18 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 4004,64 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом. Позивач зазначає, що від цієї суми заборгованості віднімається сума, у розмірі 22003,78 грн., яка була задоволена судовим наказом Київського районного суду м. Полтави від 15.04.2010 року з відповідача [PERSON] на користь позивача, різниця становить - 32751,72 грн., а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1637,59 грн. - штраф (процентна складова), а отже заборгованість становить 34889,31грн. Згідно п.3.1.1. Правил користування платіжною карткою строк дії карти вказана на лицевій стороні карти (місяць та рік). Карта дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Відповідно до п.5.3. зазначених Правил строк погашення відсотків по кредиту - щомісячно за попередній місяць, строк погашення кредиту в повному обсязі - не пізніше останнього дня місяця вказаного на платіжній картці. Відповідно до п. 9.12. Умов та Правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує другу про припинення договору,він автоматично лонгується на той самий строк. Пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладення договору на тих самих умовах, на яких він був укладений. Після закінчення строку дії договору банк не видавав боржнику грошових коштів і нової платіжної картки, а боржник своїх зобов'язань за договором від 26.05.2008 року не виконав, а тому суд не погоджується з позицією позивача, щодо автоматичної лонгації договору. Аналогічна правова позиція викладена в постанові ВСУ від 24.09.2014 року у справі № 6-103цс14 та у справі № 6-167цс14, Згідно наданої позивачем інформації (а.с. 29) строк дії картки [PERSON], скінчився 06.2011 року. Позивач звернувся до суду з пропущенням строку позовної давності, оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що після закінчення строку дії платіжної картки боржником була отримана нова картка. Виходячи із правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 01.10.2014 р. по справі №6-134цс14, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг строку давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Відповідно до ч.1, ч.5 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, або про особу яка його порушила. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'являти вимогу про виконання зобов'язання. Відповідно до поданого позивачем розрахунку, відповідач з травня 2009 року не здійснив жодного платежу по договору від 26.05.2008 року, отже позивач з часу виникнення заборгованості мав право вимагати від відповідача виконання зобов'язання щодо періодичних платежів. З заявою про видачу судового наказу про стягнення по договору від 26.05.2008 року тіла кредиту, відсотків та штрафів за період станом на 31.12.2009 року позивач звернувся до Київського районного суду 04.03.2010 року. З позовною заявою про стягнення відсотків та штрафів по договору за період з 01.01.2010 року (як про це пояснив представник позивача в судовому засіданні) позивач звернувся до суду лише 29.01.2015 року, тобто із пропуском строку позовної давності, клопотання про поновлення строку позовної давності позивачем не заявлено. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно ст. 259 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності є підставою для відмови в позові. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволенню не підлягають. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, то суд відповідно до ст. 88 ЦПК України, вважає необхідним віднести судові витрати за рахунок позивача. На підставі ст. 258,259, 261, 267 ЦК України, ч.13 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачі"від 12.05.1991 року, п.31 постанови Пленуму ВССУ № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин"від 30 березня 2012 року і

Outcome: dismissed