Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-18 00:00:00

01.07.2016 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому вказав, що у нього з відповідачем був укладений кредитний договір б/н від 24.06.2009 року, за яким останній отримав кредит у розмірі 10600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2, 5 % в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Посилаючись на те, що відповідач всупереч норм закону та умов договору зобов»язання за вказаним договором належним чином не виконав, станом на 04.05.2016 року наявна заборгованість в розмірі 13190 грн. 54 коп., з якої: 6891 грн. 20 коп. - заборгованість за кредитом; 1576 грн. 75 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3592 грн. 33 коп. - заборгованість за пенею ; 1 104 грн. 31 коп. нараховані штрафи. Судові витрати у розмірі 1378 грн. просив стягнути з відповідача. Представник позивача в судове засідання не з»явився, але від нього надійшла заява про розгляд справи без його участі, заявлені позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила суд у задоволенні позову відмовити. При цьому подала письмові пояснення в яких вказала, що заява на отримання кредиту, яка була нею підписана 24.06.2009 року, не є кредитним договором та з Умовами та правилами надання банківських послуг вона письмово ознайомлена банком не була. Також просила застосувати до вказаних спірних відносин строк позовної давності та з огляду на ту обставину, що банк його пропустив у задоволенні позову просила відмовити. При цьому вона визнала, що картковий рахунок у банку було відкрито за її заявою, первинний ліміт було встановлено у розмірі 2000 грн., після чого він неодноразово збільшувався. Через складні сімейні обставини стан здоров»я та відсутність постійного доходу вона порушила строки сплати за кредитом та платила нерегулярно. Останню оплату по кредиту здійснила у липні 2015 року у розмірі 300 грн., після чого в односторонньому порядку відмовилась від подальшої оплати. Відповідно до положень ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Заслухав пояснення відповідача, дослідив письмові докази, суд вважає вимоги, викладені в заяві, такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що позивач та відповідач у простій письмовій формі 24.06.2009р. уклали кредитний договір шляхом заповнення та підписання анкети-заяви про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку , яка разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, Тарифами банку, які викладенні на банківському сайті складає між [PERSON] та ПАТ КБ ПриватБанк договір, що підтверджується підписом у договорі. Відповідно до умов кредитного договору позивач випустив та надав відповідачеві - держателю платіжну картку, на яку встановив ліміт у розмірі 2 000 грн., із базовою процентною ставкою по кредитному ліміту на момент підписання договору у 2.5 % в місяць із розрахунку 360 днів в році. Вказане підтверджується Анкетою-заявою [PERSON] від 24.06.2009 року, Довідкою про умови кредитування з використанням кредитки Універсальна, 55 днів пільгового періоду, Правилами надання банківських послуг, з якими боржник була ознайомлена в день укладення договору письмово. Згідно умов кредитування, розмір щомісячних платежів становить 7% від заборгованості, погашення відбувається в строк до 25 числа наступного за звітним шляхом внесення коштів на карту клієнтом, або шляхом списання банком самостійно з дебіторської карти клієнта. Встановлений банком ліміт неодноразово змінювався, що вбачається з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти від 15.06.2016 року. Згідно п. 2.1.1.5.6 Умов надання банківських послуг, у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку позичальник зобов'язаний виконати зобов'язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку. Власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, згідно п. 1.1.2.7 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Відповідач суму кредиту отримала та зобов'язання повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строк та в порядку, встановленому кредитним договором, не виконала, у зв'язку з чим у останньої перед кредитором виникла заборгованість. Порушення умов договору давало право постраждалій стороні на застосування передбачених сторонами видів забезпечення виконання кредитного зобов'язання та приведення в дію механізму цивільно-правової відповідальності. Взяті на себе обов'язки ПАТ КБ «ПриватБанк» виконав у повному обсязі, надавши відповідачу платіжну карту з обумовленим кредитним лімітом, і чекав відповідної добросовісної договірної поведінки від позичальника, про те та, взяті на себе обов'язки належним чином не виконувала, у зв'язку з чим станом на 04.05.2016 року, згідно розрахунку ПАТ, який відповідач не спростувала належними доказами, заборгованість становить 13\~190 грн. 54 коп., з якої: -6891 грн. 20 коп. - заборгованість за кредитом; 1576 грн. 75 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3592 грн. 33 коп. - заборгованість за пенею ; 900 грн. штрафи. Як вбачається з наданого позивачем розгорнутого розрахунку кредитної заборгованості, останню оплату по картковому рахунку боржником було здійснено 02.07.2015 року у розмірі 300 грн. та 02.09.2015 року було списано самостійно банком з іншого рахунку у розмірі 74 грн. 05 коп. Після останнього погашення , відповідач в односторонньому порядку відмовився від виконання взятих на себе зобов»язань за цим договором, які і до цього виконував неналежно. Встановив вказані обставини, суд вважає, що зі сторони відповідача порушені вимоги чинного законодавства, що регулює кредитні правовідносини, та вимоги кредитного договору, укладеного між сторонами. За ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Договір, в тому числі і договір кредиту, є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. В силу ст.ст.509,525-526,598,610,611,622 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості і виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Сторони по зобов'язанню повинні сприяти одна одній у належному його виконанні, а у разі виникнення труднощів у однієї із сторін - всіляко сприяти зменшенню збитків. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання припиняється повністю або частково на підставах, встановлених договором або законом. Особа, яка порушила зобов'язання (не виконала його, або виконала з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання) повинна нести негативні наслідки такої поведінки, а саме, сплатити неустойку і відшкодувати збитки. При цьому, сторона не звільняється від виконання зобов'язання в натурі. Зазначене у повній мірі стосується і кредитних зобов'язань, які не виконані належним чином. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. За правилам ч.1 ст.1049 і ст.1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві кредит у строк та порядок, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання, при цьому кредитодавець має право вимагати від позичальника достроково повернути всю суму кредиту та внести інші платежі, передбачені договором. Що стосується стягнення пені і штрафів, то суд приходить до наступного. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами спірного договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час, згідно з п.2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг, що є невід»ємною частиною кредитного договору, сторонами передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов»язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов»язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову, тобто за несвоєчасне повернення кредиту, процентів за користування кредитом та комісій. Враховуючи вищевикладене та те, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Щодо вимоги відповідача про застосування позовної давності, то суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Чинне цивільне законодавство передбачає два види позовної давності - загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Спеціальна позовна давність встановлена законом для окремих видів вимог. Так, спеціальна позовна давність тривалістю в один рік передбачена, зокрема, для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України. Нормою ч.3 ст. 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. Тлумачення ч.3 ст. 267 ЦК України, положення якої сформульовано із застосуванням слова «лише» (аналог «тільки», «виключно»), та відсутність будь - якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження про те, що із цього положення виплаває безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі позовна давність судом не застосовується. Тобто цією нормою встановлені суб'єктивні межі застосування позовної давності, а саме передбачені випадки, до яких позовна давність не застосовується судом у зв'язку з відсутністю відповідної заяви сторони у спорі. Відповідно до вимог ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч.ч. 1,3 ст. 264 ЦК України). Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Суд приходить до висновку, що всі оплати які були здійснені по кредиту позичальником 02.07.2015 року та зараховані банком на погашення прострочених процентів, свідчать про ту обставину, що позичальник внесенням чергового платежу по кредиту переривав строк позовної давності, а тому законних вимог щодо застосування строку позовної давності у суду немає. Згідно до вимог п. 6 ч. 1 \~ст. 3 ЦК України\~одним із загальних засад цивільного законодавства України є справедливість, добросовісність і розумність, а також судовий захист цивільного права та інтересу. Таким чином, з відповідачки на користь ПАТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню 12060 грн. 28 коп. заборгованості за кредитним договором, а саме: -заборгованість по тілу кредиту - 6891 грн. 20 коп. - заборгованість за відсотками - 1576 грн. 75 коп.; - заборгованість по пені - 3592 грн. 33 коп. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України розмір судового збору стягується пропорційно до розміру задоволених вимог. Так як позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» підлягають задоволенню на 91.43 %, а тому судовий збір, який підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача, становить 1260 грн.

Outcome: partial