Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-13 00:00:00

01.08.2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Служба термінового кредитування» (далі ТОВ «Служба термінового кредитування») звернулось з позовом до [PERSON], [PERSON], вказавши, що між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір № 131217-174235 від 17.12.2013 року, відповідно до якого відповідач отримала кредит у сумі 1500 гривень строком до 30.12.2013 року зі сплатою відсотків в сумі 420 гривень. В забезпечення виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором, 17.12.2013 року було укладено договір поруки між ТОВ «Служба термінового кредитування» та [PERSON] в межах суми зобовязань 50 гривень. Оскільки [PERSON] належним чином зобов'язання за кредитним договором не виконала, позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитом в сумі 50 гривень, а також стягнути з [PERSON] заборгованість в сумі 24790 гривень та судові витрати. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11.10.2016 року задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба термінового кредитування» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба термінового кредитування» 50 гривень (пятдесят гривень) в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 131217-174235 від 17.12.2013 року та договором поруки від 17.12.2013 року, а також судовий збір в сумі 2,76 гривні (дві гривні 76 коп.). Стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба термінового кредитування» 24790 гривень (двадцять чотири тисячі сімсот девяносто гривень) в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 131217-174235 від 17.12.2013 року, а також судовий збір в сумі 1375,24 гривень (одна тисяча триста сімдесят пять гривень 24 коп.). 23.03.2018 року [PERSON] поштою направила заяву про перегляд заочного рішення. Ухвалою суду від 03.04.2018 року заяву [PERSON] було залишено без розгляду у зв'язку с пропуском строку на звернення з такою заявою та не поданням до суду заяви про поновлення пропущеного строку. 03.05.2018 року [PERSON] повторно було подано заяву про перегляд заочного рішення суду з заявою про поновлення пропущеного строку на подання такої заяви. Ухвалою суду від 10.05.2018 року [PERSON] поновлено строк для звернення до суду з заявою про перегляд заочного рішення. Ухвалою суду від 24.07.2018 року заяву [PERSON] про скасування заочного рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11.10.2016 року по цивільній справі за позовом ТОВ «Служба термінового кредитування» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11.10.2016 року по цивільній справі за позовом ТОВ «Служба термінового кредитування» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано. Призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 14.01.2019 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судове засідання не зявився, направив до суду клопотання про розгляд справи за відсутності позивача на підставі наданих доказів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи, згідно вимог ч. 8 ст. 128 ЦПК України, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомила. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, направила до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності. Проти задоволення позову заперечувала на підставах, викладених у відзиві на позовну заяву. 16.08.2018 року відповідачем [PERSON] до суду направлено відзив на позовну заяву з підтвердженням направлення відзиву 10.08.2018 року позивачеві. Позивачем 17.08.2018 року направлено до суду відповідь на відзив. При дослідженні матеріалів справи встановлено таке. 17.12.2013 року між ТОВ «Служба термінового кредитування» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 131217-174235. Відповідно до укладеного договору відповідач отримала кредит в сумі 1500 гривень строком до 30.12.2013 року включно, зобовязавшись повернути кредитні кошти, сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 2% за кожен день користування кредитом. Всього до 30.12.2013 року [PERSON] зобовязалась сплатити 1920 гривень. Порядок погашення кредиту, нарахування процентів, пені за кредитним договором визначений розділами 3, 6 договору. 17.12.2013 року між ТОВ «Служба термінового кредитування» та [PERSON] на забезпечення виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором був укладений договір поруки, за умовами якого [PERSON] забезпечується виконання [PERSON] зобовязань частково. Передбачена договором відповідальність [PERSON] перед ТОВ «Служба термінового кредитування» обмежується загальною сумою 50 гривень. З наданого відповідачем [PERSON] відзиву на позовну заяву вбачається, що на момент укладення кредитного договору 17.12.2013 року, відповідач у м. Запоріжжя не перебувала, оскільки була на робочому місці в приміщенні ДП «СхідГЗК», розташованому у м. Жовтні Води Дніпровської області, що підтверджується табелем обліку робочого часу за грудень 2013 року (а.с. 167). Водночас на спростування таких тверджень відповідача позивачем надано роздруківку фото [PERSON] у момент укладення договору (а.с. 179). Оцінюючи доводи відповідача з приводу того, що нею не укладався кредитний договір та не отримувались грошові кошти, суд вважає доведеним факт укладення між [PERSON] та ТОВ «Служба термінового кредитування» договору, виходячи з презумпції правомірності правочину, визначеної ст. 204 ЦК України, яка вказує, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. [PERSON] не оспорювала кредитний договір в судовому порядку, а звертаючись до суду з заявою про перегляд заочного рішення, вказувала, що в подальшому має намір звернутись до суду з клопотанням про призначення почеркознавчої експертизи з метою доведення факту того, що підпис в кредитному договорі виконаний не нею, натомість з таким клопотанням відповідач не зверталась. Також відповідачем\~[PERSON]\~заявлено про\~застосування строку\~позовної давності,\~водночас п.\~7.4.\~Умов надання\~та обслуговування\~кредитів,\~строк договірної\~позовної давності\~визначений у\~10\~років,\~що не\~суперечить положенням\~ст.\~259\~ЦК України,\~яка вказує,\~що \~позовна\~давність,\~встановлена законом,\~може бути\~збільшена за\~домовленістю сторін. Договір\~про збільшення\~позовної давності\~укладається у\~письмовій формі. Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін. Відповідно до\~п.\~6.1.\~кредитного договору,\~у разі\~несвоєчасного повернення позичальником обумовленої суми кредиту та нарахованої плати за користування кредитом до Позичальника застосовуються штрафні санкції згідно п. 6.2. договору. Пункт 6.2. передбачає, що за порушення строків повернення кредиту сплачувати Кредитодавцю неустойку у вигляді пені з розрахунку 2 (два) відсотки від суми кредиту, що вказана в п. 1.2 договору за кожен день прострочення платежу за кредитним договором. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку [PERSON] належним чином зобов'язання з повернення грошових коштів не виконала, в результаті чого станом на 27.07.2016 року виникла заборгованість в загальній сумі 24840 гривень, з яких 1500 гривень заборгованість по кредиту, 23340 гривень пеня. При вирішенні спору суд виходить з такого. Частиною 1 статті 81 ЦПК України установлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 1054 ЦК України вказує, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статті 546, 549 ЦК України передбачають можливість забезпечення виконання зобов'язання неустойкою (штрафом, пенею). Згідно ст. 611 ЦК України, однією з форм відповідальності за порушення зобовязання є сплата неустойки, у вигляді штрафу або пені. Можливість забезпечення виконання зобовязання укладенням договору поруки передбачено ст. 553 ЦК України. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено субсидіарну відповідальність поручителя. При цьому поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ст. 543 ч. 1 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Оцінивши докази, надані сторонами у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем доведено факт укладення кредитного договору, факт неналежного виконання відповідачем своїх зобовязань за договором, тож наявні підстави для задоволення позову у повному обсягу. Заперечення відповідача зводяться до фактичної незгоди з розміром та порядком нарахування відсотків за кредитним договором. Підстав для зменшення суми пені судом не вбачається, адже у відповідності до положень ст. 551 ч. 3 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Натомість відповідачем не зазначено жодної обставини, яка б мала істотне значення та могла б бути підставою для зменшення неустойки. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню також судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог, сплачений при зверненні до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved