Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-03 00:00:00

02.03.2018 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Обґрунтовуючи позовні вимоги, посилається на те, що відповідно до реєстраційного посвідчення [NUMBER] виданого 01.04.1993 р. Київським міським бюро технічної інвентаризації, позивачу на праві особистої приватної власності належить квартира [ADDRESS]. На даний час у спірній квартирі зареєстровано чотири особи, в тому числі і відповідач по справі, колишня невістка позивача. Відповідачка ще у жовтні 2014 року виїхала із спірної квартири разом із своїми речами та документами. 17.12.2014 р. рішенням Куйбишевського районного суду було розірвано шлюб між сином позивача [PERSON] та відповідачкою. Таким чином, з 2014 року по теперішній час відповідачка у спірній квартирі не проживає, її речі та документи у квартирі відсутні, витрат щодо утримання майна вона не несе. Реєстрація місця проживання фактично відсутньої тривалий час відповідачки за спірною адресою, також призводить до постійного турбування позивача співробітниками колекторських компаній, які, наполягаючи на належному виконанні відповідачкою її зобов'язань, порушують звичний до позивача уклад, спонукають позивача нервуватися та докладати додаткових зусиль для нормалізації життя, а тому вона змушена була звертатись до суду з вказаним позовом, у якому просить визнати відповідача такою, що втратила право користування квартирою. Ухвалою суду від 22.03.2018 р. відкрито провадження за даним позовом з призначенням справи до підготовчого судового засідання. Протокольною ухвалою суду від 17.05.2018 р. розгляд справи призначено по суті. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, та просила суд винести рішення про задоволення позову, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про день і час розгляду справи повідомлялась шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі інтернет на сайті Деснянського районного суду м. Києва. Відзив на позов, відповідач не подала. Суд, відповідно до ст.ст. 223, 280, 281 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у відсутність відповідача, оскільки її неявка не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечувала позивач. Представник третьої особи - Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явилась, надіслала заяву з проханням проводити судове засідання у їхню відсутність та прийняти рішення у відповідності до вимог чинного законодавства України. Суд вважає, що в матеріалах справи достатньо даних для розгляду справи у відсутність представника третьої особи, про що не заперечувала позивач. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] являється власником кооперативної квартири [ADDRESS], що підтверджується копією реєстраційного посвідчення, виданого Київським міським бюро технічної інвентаризації від 21.04.1993 р. за р. [NUMBER] (а.с.8). Як пояснювала в судовому засіданні позивач, [PERSON], являється її сином, який 21 вересня 2002 р. зареєстрував шлюб з відповідачкою [PERSON] Рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, після розірвання шлюбу [PERSON] відновила дошлюбне прізвище «[PERSON]» (а.с.11-12) Згідно довідки ЖБК «Хімік-17» від 16.05.2017 р. №392, в квартирі [ADDRESS], зареєстровані: позивач- [PERSON] її син - [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO] та колишня невістка [PERSON] (а.с.9). Відповідно до п.1 ст. 41 Конституції України,кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. З положень ст. 317 ЦК України вбачається, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Положеннями статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством. За ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим приміщенням у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідач в спірній квартирі не проживає. Факт не проживання останньої на спірній житловій площі підтверджується актами ЖБК «Хімік-17» від 17.05.2017 р., 20.02.2018 р. та 20.06.2018 р. Згідно з ч.3 ст.12 , ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення по справі і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач не зверталась до суду з вимогою про продовження строку на відсутність у спірній квартирі. Вище викладені обставини свідчать про те, що відповідач не проживає у квартирі за місцем реєстрації без поважних причин тривалий час. Суду не надані докази, які б свідчили про те, що відповідач не проживає в спірній квартирі понад шість місяців з поважних причин. Вона виїхала із спірної квартири добровільно, ніяких перешкод у користуванні спірним житлом з боку позивача відповідачу не чинилися. Згідно з вимогами ст.71 ЖК України за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім'ї зберігається право на житло протягом шести місяців. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи той факт, що відповідач без поважних причин понад шість місяців в квартирі не проживає, суд визнає вимоги позову обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 704,80 грн.

Outcome: approved