Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-18 00:00:00

У Слов'янський міськрайонний суд звернувся ПАТ КБ «Приватбанк» з позовом до [PERSON], в якому просив суд виселити відповідача із квартири [ADDRESS], на яку звернуто стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 4М-08 від 08.01.2008 р. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 08.01.2008 р. було укладено кредитний договір № 4М-08 , за яким банк надавав останній кредит в сумі 25000 Долар США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 16 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 06.01.2023 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору, 08.01.2008 року, було укладено договір іпотеки між ПАТ КБ „Приватбанк „ та [PERSON], за яким остання, як іпотекодавець, передала в іпотеку нерухоме майно - квартиру [ADDRESS]. Зазначений договір було посвідчено нотаріально. Враховуючи, що за основним договором кредиту, позичальник не виконує свого зобов'язання, не повертає кредит та відсотки за користування, позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на майно, за договором іпотеки. Рішенням суду такі вимоги було задоволено та звернуто стягнення в рахунок погашення кредиту на предмет іпотеки, вищезазначену квартиру. Після цього банк надіслав [PERSON], який зареєстрований у спірній квартирі, вимогу про звільнення зазначеної квартири для можливості реалізації цього майна, однак до теперішнього часу відповідач добровільно не звільняє квартиру. У судове засідання представник позивача не з'явився, але надав суду заяву, у якій підтримав позивні вимоги, просить судове засідання провести без його участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про місце та час судового засідання належним чином був повідомлений. Дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливим розглянути справу відповідно до вимог ст.224 ЦПК України, тобто провести заочний розгляд справи. Суд дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Так в судовому засіданні з вірогідністю встановлено наступне, що 08.01.2008 р. між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 08.01.2008 р. було укладено кредитний договір № 4М-08 , за яким банк надавав останній кредит в сумі 25000 Долар США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 16 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 06.01.2023 року.. На виконання умов цього договору, між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки від 08.01.2008 р, за яким [PERSON], що є власником квартири [ADDRESS], передала в іпотеку у якості забезпечення виконання зобов'язання за вищеозначеним кредитним договором, квартиру [ADDRESS]. Рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 2 грудня 2009 року було задоволено вимоги ПАТ «Приватбанк» до [PERSON] яким звернуто стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 4М-08 від 08.01.2008 року на квартиру [ADDRESS], визначивши спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом застосування процедури продажу, встановленої ст.38 ЗУ «Про іпотеку», шляхом продажу ПАТ «Приватбанк» з укладенням від імені відповідачів договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з державного реєстру прав власності та наданням Банку всіх повноважень необхідних для здійснення продажу. Відповідно до Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно з п. 18.8.3 Договору іпотеки, який був укладений між ПАТ КБ „Приватбанк" та [PERSON], іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання термінів виконання позичальником якого-небудь із зобов'язань за кредитним договором у випадках порушення позичальником якого-небудь із зобов'язань, передбачених умовами договору. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Реалізація предмету іпотеки здійснюється шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст. 38 Закону України „Про іпотеку" або шляхом продажу з прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження. Згідно із ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно з ч.1 ст. 591 ЦК України реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом. Таким чином, реалізація заставленого (іпотечного) майна може бути реалізована відповідно до вимог ст. 38 Закону України „Про іпотеку". Згідно зі ст. 40 Закону України „Про іпотеку" після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці, за винятком наймачів та членів їх сімей, зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. В суді встановлено, що рішенням суду від 2 грудня 2009 року було звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру [ADDRESS], що належить [PERSON] Після цього Банк 13.02.2014 року звернувся до відповідача [PERSON], який зареєстрований у зазначеній квартирі, як син іпотекодавця, з вимогою протягом 30 днів звільнити житлове приміщення квартиру [ADDRESS], у зв'язку з тим, що Краматорська філія ПАТ «Приватбанк» має намір звернути стягнення на предмет іпотеки. Як вбачається з реєстрів рекомендованих поштових відправлень з повідомленням, зазначене повідомлення відправлене рекомендованим листом 14.02.204 року. Відповідач на це повідомлення ніяк не відреагував та не надавав банку ніякої відповіді, до теперішнього часу зазначене нежитлове приміщення не звільнив. Підстав передбачених ст. 17 ЗУ «Про іпотеку», які б свідчили про припинення іпотеки, судом не встановлено і сторонами не надано доказів, які б свідчили про настання таких підстав. З огляду на викладене суд приходить до переконання, що вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідачів понесених ним судових витрат в сумі 365,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved