Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-16 00:00:00

У жовтні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просив розірвати шлюб між ним і [PERSON], зареєстрований 18 липня 2009 року виконкомом Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області, актовий запис № 41. В обґрунтування позову зазначав, що 18 липня 2009 року він та [PERSON] уклали шлюб, від шлюбу вони мають дочку [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем у них не склалося. Протягом останнього року стосунки з дружиною погіршилися, внаслідок відсутності взаєморозуміння між ними часто стали виникати сварки. Тривалий час кожен з них живе своїм окремим життям. На даний час подружніх відносин вони не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Їхній шлюб носить лише формальний характер, подальше спільне проживання і збереження шлюбу є неможливим та суперечить його інтересам. Позивач [PERSON]. у судовому засіданні позов підтримав, просив суд позов задовольнити та розірвати шлюб між сторонами, оскільки з 03 вересня 2018 року сторони проживають окремо та подружніх відносин не підтримують. Відповідач [PERSON] судовому засіданні позов визнала, проти розірвання шлюбу та задоволення позову не заперечувала, про що надала суду відповідну заяву, у якій також просила відновити їй дошлюбне прізвище "[PERSON]". Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Роз'яснивши сторонам наслідки визнання позову відповідачем, дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод чи інтересів інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. 18 липня 2009 року [PERSON] і [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований виконкомом Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області, актовий запис № 41. Від шлюбу вони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Суд встановив, що з 03 вересня 2018 року сторони подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, примиритися вони не бажають. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, позов визнала. За змістом положень ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. У ст. 113 СК України встановлено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Клопотання відповідача [PERSON] про відновлення їй дошлюбного прізвища "[PERSON]" ґрунтується на вимогах закону, тому воно підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved