Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-12 00:00:00

Представник позивача Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Правекс-Банк», звернувся до суду з зазначеним позовом, та просить постановити рішення, яким стягнути на користь позивача з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №264RNCA132470001 від 04.09.2013 року в розмірі 214632,25 гривень та витрати по сплаті судового збору. Свої вимоги мотивує тим, що 04.09.2013 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк "Правекс-Банк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 264RNCA132470001. За умовами Кредитного договору Банк надав Позичальнику кредит у сумі 146657 гривень на наступних умовах: строком погашення - 04.09.2020 року; відсоткова ставка за користування кредитними коштами -15 % річних. Позичальник зобов'язаний виконати зобов'язання згідно з Кредитним Договором у повному обсязі, у тому числі але не обмежуючись цим, повернути суму отриманих кредитних коштів та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у порядку та на умовах кредитного договору, щомісячними платежами, згідно встановленого графіку сплати кредиту. У порушення зазначених норм закону, умов Кредитного Договору та умов Договору поруки Відповідач не виконує належним чином зобов'язання за кредитним договором. Відповідно до Кредитного договору Позивач має право вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів, сплати процентів та можливих штрафних санкцій у разі невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобов'язань за кредитним договором. У зв'язку із зазначеними порушеннями зобов'язань по Кредитному Договору станом на 21.10.2016 р. за Відповідачем рахується заборгованість, яка складає 214632,25 гривень, з яких: Сума заборгованості за кредитом 132566,49 грн.; Сума заборгованості за відсотками - 47647,02 грн.; Розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту - 15310,88 грн.; Розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків - 19107,86 грн. Відповідачу неодноразово направлялись листи-попередження про необхідність погашення простроченої заборгованості, проводились переговори в телефонному режимі. Проте, Позичальник не відреагував, заборгованість не погасив, грошове зобов'язання виконане належним чином не було. Оскільки по теперішній час відповідач грошові кошти не повернув, позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, подав заяву з проханням проводити розгляд справи у його відсутність (а.с.42). Відповідач в судове засідання не з'явився, про його час і місце повідомлявся належним чином. У зв'язку із реєстрацією місця проживання відповідача на території АРК, у суду відсутні можливості повідомити про розгляд справи поштовою кореспонденцією, а тому суд повідомляє сторону про розгляд справи, розмістивши повідомлення на офіційному веб-порталі «Судова влада України». Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи. Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог. Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд виходить з того, що між сторонами виникли договірні відносини з приводу кредиту, які регулюються параграфами 1, 2 глави 71 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинне виконуватися належним чином у відповідності з умовами договору. При цьому відповідач, як сторона кредитного договору зобов'язаний повернути позивачу одержаний кредит та сплатити відсотки (ч.1 ст.1054 ЦК України). Згідно ст.530 ЦК України, якщо в зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. У разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки (пені). Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення Боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Судом встановлено, що 04.09.2013 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк "Правекс-Банк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 264RNCA132470001. За умовами Кредитного договору Банк надав Позичальнику кредит у сумі 146657 гривень на наступних умовах: строком погашення - 04.09.2020 року; відсоткова ставка за користування кредитними коштами -15 % річних. Позичальник зобов'язаний виконати зобов'язання згідно з Кредитним Договором у повному обсязі, у тому числі але не обмежуючись цим, повернути суму отриманих кредитних коштів та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у порядку та на умовах кредитного договору, щомісячними платежами, згідно встановленого графіку сплати кредиту. У зв'язку із зазначеними порушеннями зобов'язань по Кредитному Договору станом на 21.10.2016 р. за Відповідачем рахується заборгованість, яка складає 214632,25 гривень , з яких: сума заборгованості за кредитом 132566,49 грн.; сума заборгованості за відсотками - 47647,02 грн.; розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту - 15310,88 грн.; розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків - 19107,86 грн. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, відповідачем порушені умови договору, що призвело до виникнення вище вказаної заборгованості. Вимогами ст. 536 ЦПК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Стаття 1049 ЦК України закріплює обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановленні договором. Відповідно до вимог ст. 1050 ч. 2 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів за договором позики. За викладених обставин суд доходить висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню, оскільки вони ґрунтуються на підставах, визначених діючим законодавством. Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання. Грошовим зобов'язанням вважається зобов'язання, змістом якого є сплата боржником грошей. Правила даної статті розповсюджуються на будь-які грошові зобов'язання. Частина 1 статті встановлює виключення із загального правила про припинення зобов'язання у зв'язку із неможливістю його виконання (ст. 607 ЦК). Оскільки грошові кошти є родовими речами, неможливість виконання такого зобов'язання (наприклад, внаслідок відсутності у боржника грошей), не звільняє його від відповідальності. Тобто в будь-якому випадку боржник зобов'язаний відшкодувати кредиторові завдані збитки, сплатити неустойку та нести інші наслідки, передбачені зазначеною статтею. Відповідно до ст. 549 ЦК України та умов договору у разі невиконання чи несвоєчасного виконання зобов'язань в частині повернення кредиту та/або сплати процентів, позичальник зобов'язаний сплатити неустойку. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Частиною 4 ст. 60 ЦПК визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суду не надано доказів, що відповідач виконував умови кредитного договору належним чином. Відповідач не скористався своїм правом щодо подання суду доказів та можливого доведення перед судом їх переконливості. Таким чином, встановлено, що позивачем виконані умови договору в повному обсязі, однак відповідач свої зобов'язання по зазначеному договору належним чином не виконав, що призвело до утворення заборгованості, заборгованість не погашено у зв'язку з чим суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Разом з цим, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати - 2731,87 грн. судового збору.

Outcome: approved