Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

: 01.03.2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітньої [PERSON], [INFO], та стягнення з відповідача судових витрат. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що з 02.07.2010 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, в період якого у них народилась донька [PERSON], [INFO]. Однак у зв'язку із невиконанням відповідачем [PERSON] своїх батьківських обов'язків шлюб між сторонами розпався і 05.08.2014 року його офіційно було розірвано. Відповідач невдовзі після народження дитини почав проживати окремо, із дитиною не спілкується, не цікавиться її розвитком. Оскільки відповідач систематично ухилявся від надання матеріальної допомоги на утримання дитини, то позивач була змушена звернутись до суду із позовом про примусове стягнення із [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON]. 10.10.2014 року позивач уклала шлюб з іншим чоловіком, проживає разом із ними і її донька [PERSON]. Усі обов'язки батьківські виконує наразі новий чоловік позивача [PERSON], хоча і не є рідним батьком дитини. А тому позивач була змушена звернутись до суду із даним позовом з метою захисту інтересів своєї малолітньої доньки. Ухвалою суду від 26.04.2016 року до участі в справі було залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Орган опіки та піклування Новобузької районної державної адміністрації Миколаївської області. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився. Однак в матеріалах справи мається дві заяви від 13.04.2016 року та 27.05.2016 року в яких [PERSON] зазначив, що він визнає позовні вимоги, не заперечує проти їх задоволення, справу просить розглядати без його участі. Представник третьої особи Буфалова Т.Я. в судовому засіданні позов [PERSON] підтримала, також вважала, що відповідача [PERSON] дійсно доцільно позбавити батьківських прав відносно доньки [PERSON]. Вислухавши позивача, представника третьої особи, дослідивши письмові докази, суд приходе такого висновку. В силу п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Матеріалами справи встановлено, що відповідач [PERSON] згідно свідоцтва про народження (копії) серії [NUMBER] від 11.02.2011 року є батьком малолітньої - [PERSON], [INFO] (а.с.10). На підставі рішення Новобузького районного суду від 20.09.2011 року, із відповідача [PERSON] було стягнуто на користь позивача аліменти на утримання доньки [PERSON] (а.с.9). Однак як видно із розрахунку заборгованості по аліментам відповідач їх сплачує нерегулярно, а ті які сплачує значно нижчі від нарахованої суми. Рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 05.08.2014 року шлюб між сторонами було розірвано ( а.с.11). Дані характеристики громадянина [PERSON] вказують на те, що постійного місця роботи не має, характеризується посередньо, розвитком дитини не цікавиться. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Новобузької РДА позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], є доцільним і буде відповідати інтересам дитини (а.с.17). З роз'яснень Пленуму Верховного Суду України в п. 15, в абзаці 2 п. 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» встановлено, що розглядаючи справи даної категорії, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідно до п.18 вищезазначеної постанови Пленуму ВСУ, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом. Тому суд, у виняткових випадках, з урахуванням поведінки того з батьків, відносно якого ставиться питання про позбавлення батьківських прав, його особи, а також інших обставин справи, може відмовити у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дитини і покласти на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним свої батьківських обов'язків. У декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (принцип 6), проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Малолітню дитину не слід розлучати з своєю матір'ю, крім тих випадків, коли є виняткові обставини. Сукупність досліджених доказів вказує на те, що відповідач [PERSON], який являється батьком вищевказаної неповнолітньої дитини в порушення вимог ст.150 СК України протягом тривалого часу при наявності реальної можливості не виявляє щодо цієї дитини батьківського піклування, не вчиняє дій щодо участі у їх вихованні, піклуванні про її здоров'я, її фізичний, духовний та моральний розвиток, що згідно вимог п.2 ч.1 ст.164 СК України є підставами для задоволення позовних вимог в частині позбавлення відповідача батьківських прав. Згідно ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття освіти, готувати її до самостійного життя. Такі ж самі положення передбачені і статтею 180 СК України. В силу вимог ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] належить стягнути на користь позивача судові витрати. На підставі ст. 150, 164, 166 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved