Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-17 00:00:00

01 грудня 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання доньки. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 31.10.2014 між позивачем та відповідачем виконавчим комітетом Березичівської сільської ради Любешівського району Волинської області було зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 7. Від цього шлюбу вони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Подружні стосунки за час їхнього спільного сімейного проживання поступово погіршувались, що в кінцевому результаті призвело до фактичного їх припинення. Вони проживають окремо. Відповідач офіційно ніде не працює, виїжджає на сезонні роботи за межі країни. Позивач веде догляд за особою похилого (80-річного) віку та отримує компенсаційну виплату в розмірі 34.75 гривень. Разом з цим, вона не має змоги працевлаштуватись на іншу роботу. Звертає увагу суду на те, що відповідач є фізично здоровим та має можливість офіційно працевлаштуватись, отримувати певний заробіток для забезпечення дитини матеріальною допомогою у вигляді аліментів. Інших дітей, непрацездатних осіб на його утриманні немає. Посилаючись на зазначені обставини, просила суд стягнути з [PERSON] , [INFO] , уродженця та жителя с. Ветли Любешівського району Волинської області, в користь позивача на утримання малолітньої дитини - доньки [PERSON] , [INFO] , аліменти щомісячно в розмірі ј частки усіх доходів (заробітку), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді Любешівського районного суду Волинської області від 10.12.2020 відкрито спрощене позовне провадження та призначено розгляд справи у судовому засіданні (а.с.13). Правом на відзив, відповіддю на відзив та запереченнями сторони не скористалися. Позивач [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує повністю та проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с.16). Відповідач [PERSON] на виклик в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності та позов визнає повністю і не заперечує проти його задоволення (а.с.26). Розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, та подані докази на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог, суд установив таке. 31.10.2014 між позивачем та відповідачем виконавчим комітетом Березичівської сільської ради Любешівського району Волинської області було зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 7. [INFO] народилася [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 07.04.2015, батьками якого є сторони по справі (а.с.6). Судом встановлено, що дитина перебуває на утриманні позивача. Відповідач є її батьком, однак в достатній мірі не надає матеріальної допомоги на її утримання. Зі змісту позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів слідує, що між сторонами не досягнуто згоди щодо участі відповідача в утриманні доньки, у зв`язку з чим між сторонами існує спір з цього приводу. Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до положень Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними та чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховуються судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, що відповідає приписам ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України. Згідно із ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та малолітньої дитини, реальну спроможність відповідача сплачувати аліменти на їх утримання. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Виходячи з вищенаведеного, засад розумності та справедливості, суд вважає, що позивач довела обґрунтованість своїх вимог щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку і до досягнення дочкою повноліття. Суд вважає визначений розмір аліментів достатнім та справедливим. Отже, з врахуванням вищевикладеного, суд доходить висновку, що позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів підлягає до задоволення. При вирішенні даного спору, суд також враховує положення ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України та вважає, що визнання відповідачем позову не порушує законні права та інтереси третіх осіб. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. На підставі п. 1 ч. 1ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити дане рішення суду до негайного виконання у межах сплати платежу аліментів за один місяць. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Крім того, відповідно до положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 908,00 грн. На підставі статей 180,182,183,191 СК України,

Outcome: approved