Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-25 00:00:00

У квітні 2018 року [PERSON] звернулася до Святошинського районного суду м. Києва з заявою до [PERSON], [PERSON], третя особа: Дванадцята Київська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Як вбачається зі змісту позовної заяви, в обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що [INFO] року помер її рідний брат [PERSON], [INFO], який постійно проживав та був зареєстрований до дня смерті за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про смерть. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з 1/2 частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Спірна частина квартири належала на праві власності померлому [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого 19.01.2001 року Ленінградською районною радою народних депутатів м.Києва. Інша 1/2 частина квартири відповідно до договору дарування частини квартири від 25.08.2015 року посвідченого державним 14 Київської державної нотаріальної контори Пилипчук О.І. належить позивачу. Позивач вказує, що вона як рідна сестра померлого є спадкоємцем першої черги, іншими спадкоємцями є відповідачі по справі, які не звертались до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Звернувшись до 12 Київської дежравної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну квартиру, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, в зв"язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, а тому вона не має можливості оформити спадщину. Крім того, зазначає, що факт належності [PERSON] 1/2 частини спірної квартири встановлений рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 23.02.2015 року не підлягає доказуванню. Так, позивач враховуючи те, що вона як спадкоємець після померлого [PERSON] позбавлена на даний час можливості оформити спадщину на спірну частину квартири, оскільки відсутній документ, що посвідчує право власності спадкодавця, тому позивач просить суд визнати за позивачем право власності на 1/2 частину квартири в порядку спадкування за законом після померлого [PERSON] 13.04.2018 року протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями визначено головуючою суддею Величко Т.О. 24.04.2018 року судом направлено запити щодо доступу до персональних даних, на підставі ст. 187 ЦПК України, з метою отримання інформації про місце проживання (перебування) Відповідача.18.06.2018 року отримано відповідь. 16.04.2018 року Ухвалою судді позов залишено без руху. 03.07.2018 року Ухвалою судді відкрито провадження у справі. 12.11.2018 року Ухвалою суду витребувано від Дванадцятої київської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи, яка заведена після смерті [PERSON], [INFO], який помер [INFO] року. У судове засідання з"явилась позивач та її представник, які позовну заяву підтримали та просили її задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з"явились, направили до суду заяви у яких вказали, що не претендують на спадок після померлого [PERSON], просять суд задовольнити позов та слухати справу у їх відсутність. Крім того, 22.12.2018 року від Дванадцятої київської державної нотаріальної контори до суду надійшла копія спадкової справи, яка заведена після смерті [PERSON], [INFO], який помер [INFO] року. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON], [INFO], який постійно проживав та був зареєстрований до дня смерті за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 7). Судом встановлено, що після смерт [PERSON], відкрилась спадщина, яка складається з 1/2 частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Судом встановлено, що позивач звернулась до 12 Київської дежравної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну квартиру, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, в зв"язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно (а.с. 8). Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З матеріалів спадкової вбачається, що [PERSON] заповіт не складав. Частиною 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з абзацом 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Частиною 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 цього Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. На час виплати пайового внеску питання державної реєстрації права власності на нерухоме майно регулювалось Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, що передбачала державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Зі змісту цієї статті вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. З таких обставин, вимоги позивачів ґрунтуються на законі та підлягають задоволенню.

Outcome: approved