Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-17 00:00:00

01 листопада 2018 року [PERSON] звернулася до Волочиського районного суду Хмельницької області із позовною заявою до [PERSON] та [PERSON], в якій просить визнати недійсним державний акт на земельну ділянку ХМ № 014763, визнати недійсними і скасувати свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частини успадкованої земельної ділянки, а також визнати за позивачем право власності на 1/2 частину земельної ділянки (а.с. 35-40). В обґрунтування заявлених вимог позивач вказала, що 08 вересня 2002 року померла її мати - [PERSON]. На випадок смерті мати 23.10.2001 залишила заповіт, яким заповідала все своє майно в рівних частинах їй і брату - [PERSON]. Спадкове майно складалось із: Ѕ частини житлового будинку по вул. Польова, 35 в с.\~Сарнів, Волочиського району Хмельницької області; права на земельну частку (пай) згідно сертифіката ХМ № 0187768; права на пайовий фонд майна КСП СТОВ «Надія» згідно свідоцтва ХМВЛ № 025011. Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 16.06.2016 в справі № 2-1198 за [PERSON] визнано право власності на ѕ частини житлового будинку з господарськими будівлями по вул. Польова, 35 в с.\~Сарнів, Волочиського району Хмельницької області, в тому числі і на успадковану після смерті мами частину. Рішенням Волочиського районного суду від 18.10.2017 у справі № 671/664/17 позов задоволено частково. Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 18.03.2003 державним нотаріусом в частині спадкування братом [PERSON] Ѕ частини спадкового майна, яке складається з: права на земельну частку (пай); права на пайовий фонд майна КСП СТОВ «Надія». Визнано за позивачем право власності на Ѕ пайового фонду майна КСП СТОВ «Надія», розміром 0,356877 відсотків, в порядку спадкування за заповітом після смерті мами [PERSON] В решті позову відмовлено. Постановою державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20.07.2018 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, в звязку з тим, що судом відмовлено у визнанні права власності на земельну частку (пай). Такі дії нотаріуса змусили [PERSON] шукати захисту в суді. В позові вказано, що брат - [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті мами на земельну частку (пай) згідно сертифікату ХМ № 0187768 отримав державний акт ХМ №\~014763 на земельну ділянку з кадастровим №\~680987200:04:0007:0002. На половину даної земельної ділянки претендує позивач. Після смерті [PERSON] 03.12.2009, його дружина [PERSON] оформила на своє імя свідоцтво про право на спадщину за законом, ставши таким чином власником майна мами позивача, проте Ѕ частина даного майна належить позивачу [PERSON] Після смерті 28.08.2015 [PERSON], її спадкоємці відповідачі [PERSON] і [PERSON] отримали свідоцтва про право на спадщину за заповітом, видані 15.04.2016 приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстровані в реєстрі №№ 636, 638. Наразі має бути визнаний недійсним і скасований державний акт на землю ХМ №\~014763, отриманий братом [PERSON] на підставі скасованого судом свідоцтва на спадщину на сертифікат мами позивача. Визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Враховуючи, що відповідачі заперечують право [PERSON]Л на спадкування за заповітом на майно її мами, а нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину, тому позивач змушена звернутись до суду із даним позовом. Ухвалою від 04 грудня 2018 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, а її розгляд вирішено проводити у загальному позовному провадженні. Задоволено клопотання позивача про витребування з архіву Волочиського районного суду Хмельницької області цивільну справу № 671/664/17. 29.01.2019 від [PERSON] до суду надійшла заява про виявлення у позові помилки в зазначенні кадастрового номера земельної ділянки. Просить вважати вірним кадастровий номер\~6820987200:04:007:0002. Також позивач збільшила позовні вимоги, і окрім викладених в позовній заяві, просить визнати за нею право власності на Ѕ частини спадкового майна, яке складається з права на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства ім. Ватутіна розміром 2,6 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яке належало померлій мамі [PERSON] на підставі сертифіката серії ХМ №\~0187768 виданого Волочиською РДА 18 вересня 1996 року. Вважати, що її вимоги заявлені щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6820987200:04:007:0002. Правові підстави збільшеної позовної вимоги [PERSON] вказує ті ж самі, що і решта її вимог (а.с. 72). Ухвалою від 05 лютого 2019 року підготовче провадження було закрито та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання позивач та її представник [PERSON] не зявились. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі та участі [PERSON] Позовні вимоги підтримує повністю. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], будучи належним чином повідомленими про розгляд справи судом, в судове засідання не зявились. Відзиву, заяв чи клопотань до суду від них не надходило. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, і ухвалити заочне рішення на підставі ст.ст. 280-282 ЦПК України. Згоду на заочний розгляд справи представник позивача надала в підготовчому засіданні. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали даної справи, а також справи № 671/664/17, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 08 вересня 2002 року в с. Сарнів Волочиського району Хмельницької області померла [PERSON] (а.с. 6). При житті, 23 жовтня 2001 року [PERSON] склала заповіт, згідно якого жилий будинок і все своє майно, яке на день її смерті буде їй належати, де б воно не знаходилося і в чому б не виявлялося, заповіла [PERSON] і [PERSON]. Заповіт посвідчений секретарем Сарнівської сільської ради Волочиського району Хмельницької області [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 41 (а.с. 7). Стаття 524 ЦК УРСР (1963 р.) встановлює, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 534 ЦК УРСР (1963 р.), кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Таким чином, заповітом (а.с. 7) стверджується, що спадкоємцями за заповітом після смерті [PERSON] були [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 18.10.2017 по справі № 671/664/17, залишеного без змін постановою Апеляційного суду Хмельницької області від 07.02.2018 встановлено, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті матері і отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, зокрема: права на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності КСП «Ім. Ватутіна» розміром 2,6 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яке належало померлій на підставі сертифіката серії ХМ №\~0187768, виданого Волочиською райдержадміністрацією 18 вересня 1996 року. Суд дійшов до висновку про те, що видавши свідоцтво про право на спадщину за законом лише на одного із спадкоємців, нотаріус порушив права іншого спадкоємця позивача [PERSON], яка відповідно до ст.\~549 ЦК УРСР вважалася такою, що прийняла спадщину у встановлений законом строк. Даним рішенням визнано недійсним і скасовано свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 18.03.2003 державним нотаріусом Волочиської державної нотаріальної контори в частині спадкування [PERSON] 1/2 частини спадкового майна, яке складається з: права на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства ім. Ватутіна розміром 2,6 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яке належало померлому(ій) на підставі сертифіката серії ХМ № 0187768; права на пайовий фонд майна колективного сільськогосподарського підприємства СТОВ «Надія», розміром 0,356877 відсотків, яке належало померлому(ій) на підставі свідоцтва ХМЛВ № 025011, виданого Сарнівською сільською радою 27 червня 2001 року, - яке зареєстроване в реєстрі за № 873. Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 пайового фонду майна колективного сільськогосподарського підприємства СТОВ «Надія», розміром 0,356877 відсотків (сертифікат серії ХМ № 0187769) в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка настала 08 вересня 2002 року. У решті позову було відмовлено. Постановою державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20.07.2018 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину (а.с 27). Також судом в ході розгляду справи встановлено, що 03 грудня 2009 року в с. Сарнів Волочиського району Хмельницької області помер [PERSON] (а.с. 9). Померлий [PERSON] згідно з розпорядження Волочиської РДА № 26/2005-р від 17.01.2005 за життя 11.05.2005 отримав державний акт на земельну ділянку серії ХМ №\~014763, кадастровий номер 6820987200:04:007:0002, площею 2,11 га, яка знаходиться на території Сарнівської сільської ради Волочиського району (а.с. 17-21). Згідно з відповідді відділу у Волочиському районі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 04.10.2018 після смерті [PERSON] її син [PERSON] успадкував згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.03.2003, спадкова справа № 157/03, сертифікат ХМ №\~0187768 та змінив його на державний акт на право власності на земельну ділянку серія ХМ 014763 виданого на підставі розпорядження Волочиської РДА від 17.01.2005 № 26 та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право власності на земельну ділянку від 19.07.2005 за № 010575000031, кадастровий номер земельної ділянки 6820987200:04:007:0002, площа земельної ділянки 2,11 га, яка знаходиться на території Сарнівської сільської ради (а.с.22). Земельна частка (пай) - це умовна частка землі, визначена у результаті поділу земель, переданих у колективну власність, серед членів сільськогосподарського підприємства. Відповідно до Указів Президента України від 10 листопада 1994 року «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» та від 8 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до Державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) усіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Вартість земельної частки (паю) для кожного підприємства, кооперативу, товариства визначається виходячи з грошової оцінки переданих у колективну власність сільськогосподарських угідь, що обчислюється за методикою грошової оцінки земель, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та кількості осіб, які мають право на земельну частку (пай). Розміри земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах визначаються виходячи з вартості земельної частки (паю) та середньої грошової оцінки одного гектара сільськогосподарських угідь для даного підприємства, кооперативу, товариства. Кожному члену підприємства, кооперативу, товариства видається сертифікат на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка. У разі виходу власника земельної частки (паю) з колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства за його заявою здійснюється відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості) в установленому порядку і видається державний акт на право приватної власності на цю земельну ділянку. Після видачі громадянинові державного акта на право приватної власності на земельну ділянку сертифікат на право на земельну частку (пай) повертається до районної державної адміністрації. Отже, суд вважає доведеним, що у колективній власності КСП «Ім. Ватутіна» перебувала земельна частка (пай) розміром 2,6 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), право на яку належало померлій [PERSON] на підставі сертифіката серії ХМ № 0187768, виданого Волочиською райдержадміністрацією 18 вересня 1996 року. [PERSON] набув право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6820987200:04:007:0002 в результаті заміни вищевказаного сертифікату на право на земельну частку (пай) на державний акт. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України № 6-319цс15 від 01.07.2015, оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, повязаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Враховуючи викладене, суд вважає що позивач правомірно та обґрунтовано просить визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серія ХМ 014763 виданого її брату на підставі розпорядження Волочиської РДА від 17.01.2005 №\~26. Крім того, судом встановлено, що після смерті [PERSON] його дружина [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 2,11 га, кадастровий номер 6820987200:04:007:0002, що розташована на території Сарнівської сільської ради Волочиського району Хмельницької області, яка належала померлому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХМ № 014763. 28 серпня 2015 року в с. Сарнів Волочиського району Хмельницької області померла [PERSON] ЇЇ спадкоємцями являються відповідачі [PERSON] та [PERSON], яким були видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірну земельну ділянку. Суд задовольняє позовні вимоги про визнання недійсними і скасування свідоцтв про право на спадщину за законом на 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером 6820987200:04:007:0002, видані на імя [PERSON], [PERSON] та [PERSON], вважаючи такі вимоги законними і обґрунтованими. При цьому, з метою єдності судової практики, суд враховує позицію Апеляційного суду Хмельницької області викладену в постанові від 07.02.2018 в справі № 671/664/17, де колегія суддів вказує, що свідоцтво про право на спадщину за своїм змістом не є правочином, а тому визнання недійсним першого свідоцтва про право на спадщину, виданого [PERSON] не дає можливості витребувати спадкове майно у відповідачів без визнання недійсними їхніх свідоцтв про право на спадщину (т. 2, а.с. 9-13, № 671/664/17). Щодо позовних вимог [PERSON] про визнання за нею права власності на половину спадкового майна суд звертає увагу на таке. [PERSON] в позові та в заяві про збільшення позовних вимог заявила дві позовні вимоги про визнання за нею: - права власності на Ѕ частини земельної ділянки з кадастровим номером 6820987200:04:007:0002, яка знаходиться в с. Сарнів Волочиського району; - права власності на Ѕ частини спадкового майна, яке складається з права на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства ім. Ватутіна розміром 2,6 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Вважати, що її вимоги заявлені щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6820987200:04:007:0002. Як вже було зазначено вище, до складу спадкового майна [PERSON] включається право на земельну частку (пай) відповідно до сертифіката серії ХМ №\~0187768, а тому позивач має право успадкувати половину такого права. Тому вимога про визнання за [PERSON] права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6820987200:04:007:0002 не підлягає до задоволення, не дивлячись на те, що ця земельна ділянка відведена в натурі (на місцевості), їй присвоєно кадастровий номер і видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, саме в результаті процедури заміни сертифіката спадкодавця на відповідний державний акт. З цих підстав позовна заява підлягає частковому задоволенню. Крім того, суд звертає увагу на те, що державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серія ХМ № 014763 з кадастровим номером 6820987200:04:007:0002, виданий [PERSON] визнається недійсним даним судовим рішенням. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. В силу вимог ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до переконання про доведеність позовних вимог [PERSON], їх обгрунтованість та законність, однак в частині. При цьому відповідачі не скористались своїми правами і не висловили заперечень щодо позову [PERSON], як і не надали будь-яких доказів і аргументів на спростування її позовних вимог. Судові витрати позивача складаються із судового збору в розмірі 4228,80 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8500 грн. Враховуючи, що одна із позовних вимог не підлягає до задоволення, тому на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3524 грн. та вказані витрати на професійну правничу допомогу.

Outcome: partial