Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-22 00:00:00

У грудні 2017 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що вона є матір'ю відповідачки [PERSON] та бабусею неповнолітньої [PERSON], [INFO]. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO]. Відповідач [PERSON] та її донька фактично припинили шлюбні відносини, коли дитині було 6 місяців. З того часу останній належним чином не виконує свої обов'язки по вихованню дитини, не цікавляться її життям, не виявляє бажання спілкуватися з дитиною та приймати участь у її вихованні, а також не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, має заборгованість по аліментам, дочка разом з онукою мешкали з нею. Проте, влітку 2016р. відповідачка [PERSON] пішла з дому та до теперішнього часу там не мешкає, дитину залишила на вихованні їй, позивачці, самоусунувшись від своїх батьківських обов'язків. Окрім того, вона зловживає спиртними напоями, вихованням та утриманням дочки не займається, була засуджена за вчинення злочину, передбаченого ст.185 ч.2 КК України. Батько дитини також є неодноразово судимим. На теперішній час дитина мешкає з нею, [PERSON], та вона повністю займається її вихованням та забезпеченням. Враховуючи те, що відповідачі ухиляються від виконання батьківських обов'язків, просила позбавити їх батьківських прав у відношенні доньки [PERSON], [INFO]. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з'явилась, в письмовій заяві позовні вимоги про позбавлення відповідачів батьківських прав підтримала у повному обсязі, просила розглянути справу без її участі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання повторно не з'явилися за невідомих суду причин, про день та час слухання справи повідомлялися своєчасно та належним чином. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, відповідно до ст. 280 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про дату, час і місце судовго засідання, не з*явився в судове засідання без повідомлення причин, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради Гавриш Я.О. в письмовій заяві просила розглянути справу без її участі, проти задоволення позову не заперечувала, при ухваленні рішення просила максимально врахувати інтереси дитини. Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER], виданого Орджонікідзевським відділом РАЦС Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, неповнолітня [PERSON] народилася [INFO], батьками якої є [PERSON] та [PERSON]. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є матір'ю [PERSON] та бабусею [PERSON]. Відповідно до положень ст. 165 Сімейного кодексу України, з позовом про позбавлення батьківських прав до суду має право звернутись, зокрема, особа, в сім'ї якої проживає дитина. Згідно довідки з місця мешкання від 06.09.2017р., виданої ЖКП «Азовжитлокомплекс», неповнолітня [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] разом з бабусею [PERSON] Згідно з ч. 4 ст.19 Сімейного Кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 Закону України "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування", органами опіки та піклування є районні, районні у містах Києві та Севастополі місцеві державні адміністрації, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад. З висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 14 травня 2018 року № 13-31-77 вбачається, що тривалий час вихованням дитини [PERSON] займається бабуся [PERSON], батьки самоусунулися від виховання та утримання дитини, мешкають окремо від неї. Умови проживання дитини разом з бабусею задовільні, для дитини є все необхідне для розвитку, навчання та виховання. При таких обставинах, Орган опіки та піклування прийшов до висновку про достатність підстав для позбавлення батьків батьківських прав відносно неповнолітньої дитини [PERSON]. З характеристик [PERSON], [INFO], наданих директором Маріупольської спеціалізованої школи №40, вбачається, що вихованням дитини займається бабуся та дідусь, батьки питаннями утримання, навчання та виховання доньки не займаються. Відповідно до довідки-розрахунку від 23.11.2016р. державного виконавця Центрального відділу ДВС м.Маріуполя ГТУЮ в Донецькій області [PERSON] має заборгованість по аліментам в розмірі 66004,70 грн. Таким чином, досліджені в судовому засіданні докази свідчать про ухилення батьків [PERSON] та [PERSON] від виконання батьківських обов'язків відносно неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна з яких відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У даному випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один з батьків) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. В свою чергу батьки (один з батьків) повинні довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов'язки. Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 5 Сімейного кодексу України, держава охороняє сім'ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім'ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини. Згідно зі статтею 9 Конвенції ООН Про права дитини, держава має забезпечити, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли за рішенням суду буде встановлено, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Згідно зі ст.150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Проте згідно матеріалів справи, відповідачі [PERSON] та [PERSON] ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків, діє всупереч інтересам та потребам своєї неповнолітньої доньки [PERSON], що на думку суду є неприпустимим. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п.15, 16 постанови від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], не бажаючи приймати участь в судовому розгляді справи і реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову і доказування належного виконання ними батьківських обов'язків, тим самим не оспорюють наявних підстав для позбавлення їх батьківських прав. Виходячи перш за все з інтересів самої дитини, обставин, що були встановлені в судовому засіданні, приймаючи до уваги, що дитина не проживає з батьком та матір'ю тривалий час і вони не опікуються її долею, з дитиною не спілкуються, не цікавляться її життям, неповнолітня дитина не отримує від них тепла, материнської та батьківської турботи, приймаючи до уваги висновок Органу опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради, суд вважає за можливе позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Як вбачається зі змісту ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги ст. ст. 182, 183 СК України та приходить до висновку про можливість стягнення аліментів на користь позивачки на утримання дитини у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) відповідачів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч.ч 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Як встановлено судом, неповнолітня [PERSON] проживає зі своєю бабусею [PERSON] та перебуває на її матеріальному забезпеченні, нею створені всі належні умови для створення необхідних побутових умов для проживання дитини, її психологічного та морального розвитку. Суд, такими чином, вважає, враховуючи викладене, що з відповідачів на користь позивачки підлягають стягненню аліменти в розмірі однієї чверті заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Окрім того, відповідності до ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів на користь держави судові витрати, пов'язані з розглядом справи, а саме судовий збір у сумі 640 гривень в рівних частках, тобто по 320 грн. з кожного.

Outcome: approved