Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-04 00:00:00

У грудні 2017 року позивач звернувся до Центрального районного суду м.Миколаїв із позовом, в якому просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням в [ADDRESS], оскільки більше за вищевказаною адресою не проживає. Позивач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом повторно через оголошення на офіційному сайті суду. Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності сторін в порядку заочного розгляду, оскільки у відповідності до вимог ч.1 ст. 280 ЦПК України відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи, а також у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, позивач є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (номер 90821916 від 29.06.2017 р. та номер 105033648 від 24.11.2017 р.). 27.07.2016 року за вищевказаною адресою була зареєстрована донька позивача [PERSON], що підтверджується довідою ТОВ "Соляні" №4337 від 19.12.2017 р. Відповідач за зареєстрованим місцем проживання не проживає. Усі витрати по оплаті житлово-комунальних послуг позивач оплачує самостійно, ніякої допомоги від відповідача не отримує. Факт не проживання відповідача за вищевказаною адресою підтвердили сусіди - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у Акті про не проживання від 18.12.2017 р., посвідченого ТОВ "Соляні". Згідно ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до Закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до ч. 2ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. На підставі викладеного, суд дійшов до висновку, що є підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування вищезазначеною квартирою. Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Виходячи з того, що цей Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані зі зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Таким чином, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житлом є підставою для зняття її з реєстрації місця проживання, тому вимоги позивача щодо зняття відповідача з реєстраційного обліку задоволенню не підлягають. Таким чином, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню. Судовий збір сплачений позивачем при подачі позовної заяви до суду. На підставі викладеного,

Outcome: partial