Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-30 00:00:00

01 червня 2017 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до Борівської селищної ради Фастівського району Київської області про визнання права власності на спадщину, мотивуючи вимоги тим, що вони з [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 12 січня 1988 року. Після реєстрації шлюбу вони почали проживати у будинку батьків чоловіка по [ADDRESS]. Оскільки будинок батьків був невеликий, а на земельній ділянці в цьому ж дворі знаходилася побудована літня кухня, яка була придбана для житла, чоловік та вона вирішили перейти жити в літню кухню, дане рішення було погоджене з батьками чоловіка. Рішенням №35 виконкому Борівської селищної ради була виділена земельна ділянка розміром 300 кв. м на ім'я чоловіка [PERSON] з земельної ділянки розміром 604 кв. м його батька [PERSON], дозволено [PERSON] переобладнати літню кухню 5,40х7,30 м в жилий будинок. Первинна інвентаризація домоволодіння була проведена 12.10.1989 року на ім'я [PERSON], який за життя не оформив на своє ім'я права власності на вказаний будинок. [INFO] року помер її чоловік, після смерті якого відкрилась спадщина на вказаний будинок з надвірними будівлями та спорудами. Реалізовуючи своє право на спадщину позивач звернулася до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу було відмовлено. Відмова мотивована тим, що позивачне може надати правовстановлюючий документ на будинок та його державну реєстрації. Позивачу було рекомендовано звернутися до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно, що підтверджується відповіддю нотаріуса № 108/02-14 від 19.04.2017 року . На підставі зазначеного просила суд визнати за[PERSON] право власності на житловий будинок з надвірними спорудами та будівлями, що знаходиться по [ADDRESS], як спадщина після смерті [PERSON], померлого [INFO] року. В судове засідання позивач не з'явилась, про день та час розгляду справи повідомлена вчасно та належним чином, до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином, через канцелярію суду надав заяву, в якій зазначив, що не заперечує проти позову та просить розглядати справу без участі представника. Частина 4 статті 174 ЦПК України встановлює, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно з'ясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Судом встановлено, що [PERSON]та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 12 січня 1988 року. Післяреєстраціїшлюбуїх сім'я почала проживати у будинкубатьківчоловіка по [ADDRESS]. Рішенням № 35 виконкому Борівської селищної ради від 20.08.1989 року виділена земельна ділянка розміром 300 кв. м на ім'я [PERSON] з земельної ділянки розміром 604 кв. м його батька [PERSON], дозволено [PERSON] переобладнати літню кухню розміром 5,40х7,30 м в жилий будинок. Первинна інвентаризація домоволодіння була проведена 12.10.1989 року на ім'я [PERSON] згідно рішення виконкому Борівської селищної ради від 20.08.1989 року за № 35, що стверджується довідкою КП ФМР «Фастівське БТІ» від 11 травня 2017 року № 534. Як зазначає позивач у позовній заяві, переобладнавши літню кухню в жилий будинок сім'я стала в ньому проживати. Даний будинок складається з приміщень: 1-1 коридора пл. 4,9 кв. м; 1-2 ванної пл. 4,7 кв. м; 1-3 котельної пл. 6,0 кв.м; 1-4 кухні пл. 9,7 кв. м; 1-5 жилої кімнати пл.15,8 кв. м; 1-6 жилої кімнати пл.12,1 кв. м. Загальна площа будинку становить 53,2 кв. м, жила площа - 27,9 кв. м. На земельній ділянці побудовані подружжям будівлі і споруди: житловий будинок «А» з прибудовами «а» та «а1», погріб з шийкою «Д», сарай «Г», убиральня «Т», фундамент під сарай «ф-т», огорожа № 1, № 3, хвіртка № 2, яма зливна № 4, трубопровід № 5, свердловина «С». Проте за життя [PERSON] не оформив на своє ім'я права власності на вказаний будинок. [INFO] рокупомер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 13.10.2016 року виконкомом Борівської селищної ради Фастівського району Київської області, серія [NUMBER] (а.с.6). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на його майно, а саме на вказаний будинок з надвірними будівлями та спорудами. Спадкоємцями першої черги на майно померлого являлися: позивач, як дружина померлого, їхні діти - двоє синів та мати померлого чоловіка. Позивач своєчасно в установлений законом строк подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після померлого чоловіка, а діти та мати померлого чоловіка подали нотаріусу заяви про відмову від спадщини на її користь. Реалізовуючи своє право на спадщину позивач звернулася до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу було відмовлено. Відмова мотивована тим, що позивачне може надати правовстановлюючий документ на будинок та його державну реєстрації. Судом також встановлено, що зазначений будинок не відноситься до самовільного будівництва так, як переобладнання в жилий будинок відбулося на законних підставах: на підставі рішення виконкому Борівської селищної ради № 35 від 20.08.1989 року. Зазначений будинок побудований і інвентаризований по КП ФМР «Фастівське БТІ» в 1989 році, тобто до 05.08.1992 року (доприйняття Постанови КМУ від 05.08.1992 року № 449). Відповідно до інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», в якому зазначено, що судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи (п. 3.2 абз. 29). Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав (п. 3.1 абз. 24). Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами) (п. 3.1 абз. 25). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (п.3.1. абз. 26). Проаналізувавши обставини справи, оцінивши представлені сторонами в порядку ст. 60 ЦПК України докази в їхні сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню з огляду на наступне. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплені в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., зокрема, в ст.1 Першого протоколу до неї (ратифіковано законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР), яка є складовою правової системи відповідно до ст. 9 Конституції України, а також у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст.16 Цивільного кодексу України). Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до п. 3.3 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4/13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено «у випадках відсутності правовстановлюючих документів у зв'язку з їх втратою та відсутності реєстрації об'єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім'я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно». Також у даному Листі зазначено, що «найпоширенішою причиною звернення особи в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем». Суд вважає доведеним, що позивач є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON], прийняла спадщину після смерті спадкодавця, тому набула право спадкування на житловий будинок, але не має правовстановлюючого документа так, як спадкодавець за життя не оформив право власності на будинок, тобто на спадкове нерухоме майно, саме тому у суду є всі підстави для визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом, оскільки іншого порядку визнання права власності в даному випадку не існує. На підставі викладеного,

Outcome: approved