Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-25 00:00:00

У січні 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів: [PERSON] , Лозівської районної\~державної адміністрації,\~третя особа\~ТОВ «РЕНТ\~ХАУС КОМПАНІ»\~ в якому просить скасувати рішення від 17.12.2018 року загальних зборів засновників ТОВ «РЕНТ ХАУС КОМПАНІ» і акт приймання - передачі нерухомого майна ТОВ «РЕНТ ХАУС КОМПАНІ» від 29.01.2019 року, складений на підставі рішення загальних зборів засновників ТОВ «РЕНТ ХАУС КОМПАНІ» від 17.12.2018 року щодо передачі до статутного капіталу ТОВ «РЕНТ ХАУС КОМПАНІ» об`єктів нежитлової нерухомості: однокімнатної квартири [ADDRESS] , однокімнатної квартири [ADDRESS] , як такі, що не відповідають нормам чинного законодавства. Скасувати реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 12.02.2019 р. номер запису про право власності 30257341, рішення про державну реєстрацію 45489089; номер запису про право власності 30258137, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 45490016 (Лозівська державна адміністрація) шляхом внесення записів про скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що під час проживання однією сім`єю його дружина - відповідач [PERSON] ,\~у січні\~2019\~року передала\~до статутного\~капіталу,\~як засновник\~ТОВ «РЕНТ\~ХАУС КОМПАНІ»,\~відповідно до\~протоколу загальних\~зборів засновників\~ТОВ «РЕНТ\~ХАУС КОМПАНІ»\~від 17.12.2018\~року №\~1\~та акту\~прийому-передачі:\~однокімнатну квартиру\~ [ADDRESS] ;\~однокімнатну квартиру\~ [ADDRESS] .\~Зазначені квартири\~є спільною\~сумісною власністю\~подружжя,\~відповідно до\~ст.\~60\~СК України.\~Відповідачем [PERSON] ,\~при внесенні\~до статутного\~капіталу квартир,\~які знаходяться\~в сумісній\~власності подружжя,\~як засновника\~ТОВ «РЕНТ\~ХАУС КОМПАНІ»,\~порушено вимоги\~щодо отримання\~згоди співвласника\~на здійснення\~такої дії,\~а в\~процесі реєстрації\~переходу права\~власності на\~зазначені квартири,\~не надано\~державному реєстратору\~повного пакету\~документів,\~який передбачено\~діючим законодавством,\~а саме:\~не надано\~нотаріально завіреної\~згоди [PERSON] \~(другого\~співвласника)\~на вчинення\~зазначеної дії\~ під час перебування у шлюбі, виходить за межі дрібного побутового, що суперечать діючому законодавству, і тому рішення від 17.12.2018 року загальних зборів засновників Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕНТ ХАУС КОМПАНІ» і акт приймання- передачі нерухомого майна Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕНТ ХАУС КОМПАНІ» від 29.01.2019 року підлягають скасуванню. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, проводиться скасування записів про проведену державну реєстрацію шляхом внесення запису про скасування державної реєстрації прав. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала та просила його задовольнити в повному обсязі з зазначених у позовній заяві підстав. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] позов не визнав та просив у його задоволенні відмовити в повному обсязі. В направленому до суду відзиві зазначив, що позивачем не враховано, що рішення загальних зборів засновників про створення товариства вичерпує свою дію після його реалізації створенням та державної реєстрації товариства, а визнання такого рішення недійсним після його реалізації не впливає на зміст прав та обов`язків сторін у спірних правовідносинах, не спричиняє відновлення порушеного права позивача у спірних правовідносинах (висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 235/4376/15-ц). За змістом статті 113 ЦК України та статті 1 Закону України «Про господарські товариства» товариство з обмеженою відповідальністю належить до господарських товариств. Господарські товариства можуть набувати майнових та особистих немайнових прав. Згідно зі статтею 115 ЦК України та статтею 12 Закону України «Про господарські, товариства» господарське товариство є власником: майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу; продукції, виробленої товариством у результаті господарської діяльності; одержаних доходів; іншого майна, набутого на підставах, що не заборонені законом. Вкладом до статутного (складеного) капіталу господарського товариства можуть бути гроші, цінні папери, інші речі або майнові чи інші відчужувані права, що мають грошову оцінку, якщо інше не встановлено законом. Отже, якщо один з подружжя є учасником господарського товариства і вносить до його статутного капіталу майно, придбане за рахунок спільних коштів подружжя, то таке майно переходить у власність цього підприємства, а в іншого право власності на майно (тобто речове право) трансформується в право вимоги (зобов`язальне право), сутність якого полягає у праві вимоги виплати половини вартості внесеного майна в разі поділу майна подружжя або право вимоги половини отриманого доходу від діяльності підприємства (висновок зроблений у постанові Верховного Суду від 07 травня 2019 року по справі № 490/1408/15-ц). Аналогічної позиції Верховний Суд України\~дотримався і\~у справі\~№ 6-79цс13\~(постанова\~від 02\~жовтня 2013\~року)\~та у\~справі №\~6\~-\~61\~цс 13\~(постанова\~від 03\~липня 2013\~року). Поряд з викладеним, позивачем не враховано висновок Верховного Суду у справі № 912/779/17, відповідно до якого, недотримання вимог закону та установчих документів юридичної особи під час скликання і проведення загальних зборів не може визнаватися порушенням прав тих позивачів, які не є учасниками (акціонерами, членами) цієї особи. Відтак, права позивача спірними рішеннями не порушуються. Також позивач у позові звертає увагу суду на те, що ним було подано позовну заяву до Дзержинського районного суду м. Харкова, однією з позовних вимог, в якій було зазначено: розподіл сумісно нажитого майна в шлюбі, зареєстрованому між позивачем і відповідачем [PERSON] , серед якого позивачем [PERSON] були зазначені квартири: [ADDRESS] придбана 17.08.2012 року подружжям і квартира [ADDRESS] була придбана 13.08.2014 року подружжям. Отже, на час звернення до суду з даним позовом презумпція спільності майна колишнього подружжя [PERSON] поставлена під сумнів самим позивачем. Аналізуючи вищевикладене вбачається, що передавши майно у статутний капітал ТОВ «РЕНТ ХАУС КОПМАНІ», відповідачка не порушила прав та інтересів позивача. Відбулася трансформація речового права на майно в право вимоги виплати половини вартості внесеного майна в разі поділу майна подружжя або в право вимоги половини отриманого доходу від діяльності підприємства [PERSON] наразі вже скористався саме правом вимоги половини вартості, подавши уточнену позовну заяву від 13.06.2020 року до Дзержинського районного суду м. Харків в справі № 644/688/19. Позивач не міг не знати про створення у 2018 році ТОВ «РЕНТ ХАУС КОМПАНІ» з підстав того, що відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, є відкритими і загальнодоступними (крім реєстраційних номерів облікових карток платників податків та паспортних даних) та у випадках, передбачених цим Законом, за їх надання стягується плата. Відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, надаються у вигляді безоплатного доступу через портал електронних сервісів або з використанням Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (ст.ст. 7 та 11 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань». Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, [PERSON] в даному випадку пропустив строк позовної давності щодо визнання рішення зборів ТОВ «РЕНТ ХАУС КОПМАНІ» недійсним. Представник відповідача Лозівської районної\~державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином. Представник третьої особи Товариство з обмеженою відповідальністю «РЕНТ ХАУС КОПМАНІ» в судове засідання не з`явився, про місце та час розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню, наявних у справі доказам, дійшов висновку. Судом встановлено, що 07.08.2009 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали шлюб, рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 квітня 2019 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Згідно договору купівлі-продажу квартири від 13.08.2014 року відповідач [PERSON] придбала у власність однокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 48,5 кв.м. (а.с. 8). Відповідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 13.08.2014 року, зареєстроване право власності за [PERSON] на однокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 48,5 кв.м. (а.с. 9). Згідно договору купівлі-продажу квартири від 17.08.2012 року відповідач [PERSON] придбала у власність однокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 39,4 кв.м. (а.с. 10). Відповідно витягу про державну реєстрацію прав Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 24.09.2012 року зареєстроване право власності за [PERSON] на однокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 39,4 кв.м. (а.с. 11). Згідно акту приймання - передачі нерухомого майна до статутного капіталу ТОВ «РЕНТ ХАУС КОПМАНІ» від 29.01.2019 року [PERSON] як засновник ТОВ «РЕНТ ХАУС\~КОПМАНІ»,\~згідно протоколу\~загальних зборів\~засновників ТОВ\~ «РЕНТ ХАУС КОПМАНІ» передала до статутного капіталу нерухоме майно, а саме: однокімнатну квартиру [ADDRESS] ; однокімнатну квартиру [ADDRESS] (а.с. 12). Відповідно копії рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 квітня 2021 року позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей Сахновщанської районної державної адміністрації Харківської області про поділ спільного майна подружжя, визначення порядку спілкування з дитиною- задовольнити частково. Поділити майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя\~ [PERSON] та [PERSON] а саме: за [PERSON] визнати право приватної власності на 1/2 ідеальну частину автомобіля марки "TOYOTA RAV 4", державний реєстраційний номер [NUMBER] , 2012 року випуску; - за [PERSON] визнати право приватної власності на 1/2 ідеальну частину автомобіля марки "TOYOTA RAV 4", державний реєстраційний номер [NUMBER] , 2012 року випуску, залишивши даний автомобіль у спільній частковій власності сторін.\~В іншій\~частині позовних\~вимог [PERSON] \~відмовлено.\~Судом встановлено,\~що з\~інформації з\~державного реєстру\~речових прав\~на нерухоме\~майно та\~Реєстру прав\~власності на\~нерухоме майно,\~Державного реєстру\~іпотек,\~Єдиного реєстру\~заборон відчуження\~об`єктів нерухомого\~майна щодо\~об`єкта нерухомого\~майна вбачається,\~що квартира\~ [ADDRESS] належить\~ [PERSON] \~на підставі\~договору купівлі-\~продажу,\~серія на\~номер 4689.\~З інформації\~з державного\~реєстру речових\~прав на\~нерухоме майно\~та Реєстру\~прав власності\~на нерухоме\~майно,\~Державного реєстру\~іпотек,\~Єдиного реєстру\~заборон відчуження\~об`єктів нерухомого\~майна щодо\~об`єкта нерухомого\~майна вбачається,\~що квартира\~ [ADDRESS] належить\~ [PERSON] \~на підставі\~договору купівлі-\~продажу,\~серія та\~номер 248,\~виданий 18.06.2019 (а.с. 133-143). Згідно копії виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ \~«РЕНТ ХАУС КОПМАНІ» з 06.04.2021 року припинено в результаті ліквідації (а.с. 144).\~ Згідно з п. 4\~ст. 129 Конституції України\~однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свободи в наданні ними суду доказів і доведеності перед судом їх переконливості. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч. 1ст. 2\~ЦПК України). Відповідно до ч. 2\~ст. 60 СК України, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3\~ст. 325 ЦК України\~можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно акту приймання - передачі нерухомого майна до статутного капіталу ТОВ «РЕНТ ХАУС КОПМАНІ» від 29.01.2019 року [PERSON] як засновник ТОВ «РЕНТ ХАУС\~КОПМАНІ»,\~згідно протоколу\~загальних зборів\~засновників ТОВ\~ «РЕНТ ХАУС КОПМАНІ» передала до статутного капіталу нерухоме майно, а саме: однокімнатну квартиру [ADDRESS] ; однокімнатну квартиру [ADDRESS] . Відповідно до п. 48 Порядку\~державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 (в редакції\~постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 р. № 553) (далі - Порядку), для державної реєстрації права власності у зв`язку з передачею майна у власність юридичної особи як внесок (внесення майна до статутного (складеного) капіталу (статутного фонду), вступні, членські та цільові внески членів кооперативу тощо) подаються: 1) документ, що посвідчує право власності особи на майно, що передається у власність юридичної особи (крім випадку, коли право власності на таке майно вже зареєстровано в Державному реєстрі прав); 2) акт приймання-передачі майна або інший документ, що підтверджує факт передачі такого майна; 3) рішення органу або особи, уповноважених установчими документами юридичної особи або законом (у разі, коли передача майна здійснюється іншою юридичною особою); 4) письмова згода всіх співвласників (у разі, коли передача здійснюється щодо майна, що перебуває у спільній власності); 5) письмова згода суб`єкта переважного права купівлі земельної ділянки сільськогосподарського призначення у випадках, передбачених законом. Таким чином, обов`язковим документом для державної реєстрації зміни власника спірної квартири є не рішення загальних зборів товариства, а саме акт прийому-передачі майна. У постанові від 10 вересня 2019 року у господарській справі № 918/370/18 Верховний Суд зазначив, що саме акт приймання-передачі майна до складу статутного фонду є правочином, що підтверджує волевиявлення сторін, має юридичні наслідки - набуття та припинення права власності на нерухоме майно. Такий двосторонній акт у цих правовідносинах свідчить про погоджену дію шляхом волевиявлення обох сторін цього двостороннього правочину на набуття певних цивільних прав та обов`язків. Оскарження правочину, оформленого актом (у розумінні\~ст.202 ЦК України) у цьому випадку є належним способом захисту цивільних прав та обов`язків у розумінні ст. 16 ЦК України. Вказане узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 12.06.2019 у справі №927/35219/18, від 11.09.2018 у справі № 918/1377/16. Натомість позивачем позовних вимог про визнання недійсним акту приймання-передачі не заявлялось. У вказаній вище постанові Верховний Суд додатково звернув увагу судів на те, що рішення загальних зборів учасників (акціонерів, членів) юридичної особи не є правочинами у розумінні ст. 202 ЦК України. До цих рішень не можуть застосовуватися положення статей 203 та 215 ЦК України, які визначають підстави недійсності правочину, і, відповідно, правові наслідки недійсності правочину за\~ст. 216 ЦК України. Зазначені рішення є актами ненормативного характеру (індивідуальними актами), тобто офіційними письмовими документами, що породжують певні правові наслідки, які спрямовані на регулювання господарських відносин і мають обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин. У зв`язку з цим підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів учасників (акціонерів, членів) юридичної особи можуть бути: невідповідність рішень загальних зборів нормам законодавства; порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів; позбавлення учасника (акціонера, члена) юридичної особи можливості взяти участь у загальних зборах. Безумовною підставою для визнання недійсними рішень загальних зборів у зв`язку з прямою вказівкою закону є: прийняття загальними зборами рішення за відсутності кворуму для проведення загальних зборів чи прийняття рішення (ст.ст. 41, 42, 59, 60 Закону України «Про господарські товариства»); прийняття загальними зборами рішень з питань, не включених до порядку денного загальних зборів товариства (ч. 4\~ст. 43 Закону України «Про господарські товариства»); прийняття загальними зборами рішення про зміну статутного капіталу товариства, якщо не дотримано процедури надання акціонерам (учасникам) відповідної інформації (ст.\~40,\~45 Закону України «Про господарські товариства»). Аналогічні висновки щодо розуміння правової природи рішень загальних зборів юридичної особи як актів ненормативного характеру, а не правочинів викладено також у постановах Верховного Суду від 20.03.2018 у справі №916/375/17, від 28.03.2018 у справі №910/22291/16, від 12.04.2018 у справі №922/2688/17, від 27.03.2018 у справі № 904/9431/15, від 21.03.2018 у справі № 927/699/17, що свідчить про сталу практику Верховного Суду з даного приводу. Натомість позивач просить суд скасувати рішення загальних зборів на підставі положень ст.369\~ЦК України та ст. 65 СК України, які не можуть бути застосовані до оспорюваного рішення, оскільки воно не є правочином (договором), що є самостійною підставою для відмови у позові. При цьому, саме відсутність передбачених законом підстав для скасування у даному випадку рішення загальних зборів юридичної особи зумовлює існування конкретно визначених способів захисту порушених прав іншого з подружжя у разі внесення спільного майна до статутного капіталу юридичної особи. Зокрема, відповідно до ч.1 ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1\~ст.5 ЦПК України). Стаття 15 ЦК України\~передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Скасування ж рішень загальних\~зборівта акта, як просить позивач, означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням. У справі Європейський суд з прав людини «Белеш та інші проти Чеської Республіки» вказав, що право на справедливий судовий розгляд, що гарантується статтею 6 § 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має здійснюватися відповідно до норм закону, що передбачають наявність у сторін судового розгляду ефективного судового захисту з метою захисту їх цивільних прав та обов`язків. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~визнається право на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. Якщо право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав позивач, може бути використаний для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним і відмовляє у позові (пункт 69 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 331/6927/16-ц,провадження № 14-651цс18). Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, суд не має права виходити за межі заявлених позовних вимог та застосувати інший спосіб захисту, не заявлений позивачем. Однак завданням суду є виокремити лише той юридичний склад відносин, що має значення для вирішення цього спору, і співставивши його зі свідченнями позивача, інших учасників справи, винести законне та обґрунтоване рішення. Як вбачається з вимог ст.\~113\~ЦК України та ст. 1 Закону України «Про господарські товариства» товариство з обмеженою відповідальністю належить до господарських товариств. Господарські товариства можуть набувати майнових та особистих немайнових прав. Разом із тим з урахуванням положень\~ст. 115 ЦК України,\~ст. 85 ГК України\~та\~ст. 12 Закону України «Про господарські товариства», за якими власником майна, переданого господарському товариству у власність його учасниками як вклад до статутного (складеного) капіталу, є саме товариство, відчуження учасником товариства частки в статутному капіталі на користь іншої особи не припиняє права власності товариства на майно, яке обліковується на його балансі, у тому числі на внесені до статутного капіталу вклади учасників. Згідно з п. 28\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 за № 11, власником майна, переданого йому засновниками і учасниками, є саме товариство. Вклад до статутного фонду господарського товариства не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Виходячи зі змісту частин 2, 3\~ст. 61 СК, якщо вклад до статутного фонду господарського товариства зроблено за рахунок спільного майна подружжя, в інтересах сім`ї, той із подружжя, хто не є учасником товариства, має право на поділ одержаних доходів . У разі використання одним із подружжя спільних коштів усупереч\~ст. 65 СК\~інший із подружжя має право на компенсацію вартості його частки. Суд звертає увагу на те, що у даному випадку з моменту внесення цього майна до статутного капіталу товариства воно стало власністю самого товариства, а тому зазначене майно втратило ознаки об`єкта права спільної сумісної власності подружжя (відбулася зміна правового режиму майна подружжя). Аналогічний висновок викладено у ряді постанов Верховного Суду, зокрема від 26 травня 2021 року у справі № 638/11812/15-ц, від 07 травня 2019 року у справі № 490/1408/15-ц, від 08 травня 2019 року у справі № 683/886/16-ц, від 13 березня 2019 року у справі № 61-40676 св 18, 10 жовтня 2018 року у цивільній справі № 569/6236/16-ц, а також у постановах Верховного Суду України від 03 червня 2015 року у справі № 6-38цс15, від 02 жовтня 2013 року у справі № 6-79цс13, від 03 липня 2013 року у справі № 6-61цс13. При цьому Великою Палатою Верховного Суду у справі №916/2813/18 (постанова від 29 червня 2021 року) розглядалось питання щодо відступу від правових позицій у постанові Верховного Суду України від 03 липня 2013 року у справі №6-61цс13, у постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у цивільній справі № 569/6236/16-ц, від 12 листопада 2019 року у справі № 918/598/18. Велика Палата Верховного Суду погодилась із висновками Верховного Суду України у постанові від 03 липня 2013 року у справі №6-61цс13 в частині того, що з моменту внесення грошових коштів чи іншого майна як вкладу таке майно належить на праві власності самому товариству і втрачає ознаки об`єкта права спільної сумісної власності подружжя (п. 8.40 постанови). Однак Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України у постанові від 03 липня 2013 року у справі №6-61цс13, у постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у цивільній справі № 569/6236/16-ц, від 12 листопада 2019 року у справі №918/598/18 у частині, що стосується частки у статутному капіталі як об`єкта права спільної сумісної власності подружжя (п.8.59 постанови). Вказане означає, що саме частка [PERSON] у статутному капіталі ТОВ «РЕНТ ХАУС КОПМАНІ», а не спірні квартири, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу. Крім того, як встановлено судом вказані спірні квартири належать іншим особам. Таким чином, позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушених прав з огляду на те, що після внесення [PERSON] до статутного капіталу ТОВ «РЕНТ ХАУС КОПМАНІ» без його згоди спірних квартир, придбаних за рахунок спільних коштів подружжя, таке майно перейшло у власність цього товариства, у зв`язку із чим у позивача право власності на майно (тобто речове право) трансформувалось у право вимоги (зобов`язальне право), сутність якого полягає у праві вимагати у відповідача як у іншого з колишнього подружжя виплати половини вартості частки у статутному капіталі ТОВ «РЕНТ ХАУС КОПМАНІ». Суд відхиляє доводи представника відповідача [PERSON] , висловлені у відзиві на позов, щодо пропуску позивачем строків позовної давності, оскільки відсутні підстави для задоволення позову. У пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» про те, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову у позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у справі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Лише якщо було б встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд мав би всі підстави для відмови у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Саме такої позиції дотримуються суди при розглядів спорів (зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц тощо). Щодо частини позовних вимог про скасування реєстраційних дій в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 12.02.2019 року номер запису про право власності 30257341, рішення про державну реєстрацію 45489089; номер запису про право власності 30258137, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 45490016, шляхом внесення записів про скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно, слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1\~ст. 188 ЦПК України\~похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги). Вищезазначені позовні вимоги у даному випадку є похідною позовною вимогою, адже можуть бути задоволені лише у разі задоволення основних позовних вимог. Оскільки судом відмовлено у задоволенні вказаних вимог, відсутні підстави для задоволенні інших похідних вимог позовної заяви. Таким чином, суд, оцінюючи допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому задоволенню не підлягають. Судовий збір відповідно до положень ч.1 ст.141\~ЦПК України стягненню з відповідачів не підлягає з огляду на висновок суду про відмову у задоволенні позовних вимог. Про стягнення інших судових витрат учасники справи не заявляли під час розгляду справи. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed