Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

Представник Фінансового управління виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа: виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради про стягнення , заборгованість в сумі 34922,60 грн. з яких: 33359,72 грн. - сума основного боргу, 1439,49 грн. - пеня, 123,39 грн. - 3% річних. Свої вимоги обґрунтовував тим, що відповідно до ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Враховуючи те, що покладений обов`язок замовники будівництва [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] щодо укладення договору про пайову участь не виконали, договір про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Івано-Франківська не уклали та пайовий внесок не сплатила, рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 травня 2018 року у справі №344/12676/17, яке вступило в законну силу 02.07.2018 року, визнано укладеним договір про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста між виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради, фінансовим управлінням виконавчого комітету міської ради та [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Пунктом 3.3. Договору визначено, що замовник сплачує пайову участь сумі 36 359,72 грн. в 7-ми денний термін з моменту реєстрації договору. Датою реєстрації Договору №53 є 12 липня 2018 року про що засвідчує відповідний запис в журналі реєстрації договорів про пайову участь на 2018 рік. Однак взяті на себе зобов`язання замовники будівництва належним чином не виконують, сплату пайового внеску в встановлений Договором строк не здійснено в повному обсязі, а частково сплачено тільки 3000грн. В зв`язку з невиконанням умов Договору №53 замовникам будівництва з метою досудового врегулювання спору направлялась претензія з вимогою погасити заборгованість, яку відповідачами було залишено без належного реагування. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у встановлений строк пайовий внесок в сумі 33 359,72грн., з врахуванням часткової оплати 3000грн., не сплатили. Відповідно до п.5.1. Договору №53 при простроченні платежів, визначеного пунктом 3.3, Договору, Замовник сплачує до міського бюджету суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час простроченої заборгованості, три проценти річних від простроченої суми та пеню у розмірі 120% річних облікової ставки НБУ, що діє у період, за який нараховується пеня, від суми заборгованості за кожний прострочений день. Згідно до проведеного розрахунку пеня становить 1439,49 грн. та 123,39 грн. 3% річних. Враховуючи загальну суму заборгованості, а саме 34 922,60грн. фінансовим управлінням понесено судові витрати в сумі 1 762,00 грн. Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримав просив його задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явились. 12.04.2019 року відповідач [PERSON] подав до суду письмові пояснення щодо вимог позовної заяви, зазначивши, що з вимогами даної позовної заяви вони не згідні та вважають їх безпідставними, необгрунтованими та такими, що не відповідають реальним обставинам. А тому цей позов не підлягає до задоволення. 19 травня 1999 року [PERSON] отримав у постійне користування земельні ділянки площею 0,0036 га та 0,0275 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на [ADDRESS] . Даний факт підтверджується Державним актом на право постійного користування землею серії 15/02-0028 від 19.05.1999 року. Отримавши земельну ділянку для будівництва житлового будинку, [PERSON] звернувся до органів місцевого самоврядування за дозволом на будівництво будинку. 22.06.1999 року виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради прийняв рішення № 221 "Про матеріали управління архітектури і містобудування", пунктами 5 і 5.7 якого вирішив: дозволити [PERSON] будівництво індивідуального житлового будинку на приватизованій земельній ділянці на [ADDRESS] . На підставі даного дозволу та інших дозвільних документів у 2000-х роках [PERSON] розпочав будівництво індивідуального житлового: будинку на вказаній земельній ділянці, яке було закінчено та введено в експлуатацію. 26 червня 2009 року [PERSON] став власником земельної ділянки площею 0,0275 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на [ADDRESS] , на підставі рішення ХХШХ сесії V демократичного скликання Івано-Франківської міської ради від 10 липня 2008 року. 08 серпня 2013 року [PERSON] подарував 2/3 земельної ділянки площею 0,0275 га на [ADDRESS] своїм дітям - [PERSON] та [PERSON] у рівних долях по 1/3 частці кожному. Даний факт підтверджується договором дарування частки земельної ділянки серії ВТК № 847233 від 08.08.2013 року. Отже, співвласниками даної земельної ділянки стали - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . У 2013 році Відповідачі разом вирішили індивідуальний житловий будинок розділити на двоквартирний. Як наслідок, 18.10.2013 року один із Відповідачів - [PERSON] подав до Інспекції держархбудконтролю в Івано-Франківській області декларацію про початок виконання будівельних робіт щодо реконструкції індивідуального житлового будинку під двоквартирний житловий будинок [ADDRESS] . Дана декларація була зареєстрована Інспекцією 25.10.2013 року за № ІФ 082132981024. Під час виготовлення проектних документів на проведення реконструкції індивідуального житлового будинку [ADDRESS] під двоквартирний житловий [ADDRESS] , останньому була присвоєна нова поштова адреса [ADDRESS] . На протязі двох років проводилась реконструкція даного будинку і у жовтня 2015 року Відповідачі подали до Управління Держархбудінспекції в Івано-Франківській області декларацію про готовність об`єкта до експлуатації (крім об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури). За наслідками розгляду даної декларації Управління Держархбудінспекції 26 жовтня 2015 року зареєструвало дану декларацію за № ІФ 142152990441 та прийняло в експлуатацію двоквартирний житловий будинок [ADDRESS] . За результатами проведеної реконструкції житлового будинку загальною площею 231,1 кв. м. створено дві квартири в даному будинку, з яких площа квартири [ADDRESS] становить 114,1 [ADDRESS] житлова площа 70,0 кв. м.), а площа [ADDRESS] житлова площа 63,2 кв. м.), що підтверджується технічними паспортами на дані квартири. Власниками першої квартири стали [PERSON] та [PERSON] , а власником другої квартири став [PERSON] . Даний факт підтверджується свідоцтвами про право власності на нерухоме майно № 47026682 від 05.11.2015 року та № 46848840 від 03.11.2015 року. Отже, реконструкція індивідуального житлового будинку загальною площею 231,1 кв. м. проведена у відповідність до вимог державних будівельних норм та з дотриманням проектної документації на будівництво. А проведений Відповідачами розподіл індивідуального житлового будинку [ADDRESS] . на дві квартири є фактично його переплануванням (реконструкцією). Позовна вимога Позивача про стягнення пайового внеску у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Івано-Франківська в розмірі 33359,72 гривні є безпідставною та не відповідає вимогам чинного законодавства України у сфері земельних відносин і будівництва. Фактом, який підтверджує, що Відповідачі звільняються від оплати пайового внеску за участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Івано-Франківська є декларація про готовність об`єкта до експлуатації (крім об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури) від 26 жовтня 2015 року № ІФ 142152990441. У даній декларації Управління Держархбудінспекції в Івано-Франківській області підтвердило, що Відповідачі ( [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ) за проведення реконструкції індивідуального житлового будинку під двоквартирний житловий будинок [ADDRESS] у відповідності до п. 4 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" звільняються від сплати пайового внеску за участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Івано-Франківська. Станом на сьогоднішній день Відповідачі подали заяву на перегляд заочного рішення Івано-Франківського суду від 29.05.2018 року у справі № 344/12676/17. А тому вважають, що заочне рішення буде скасоване та прийняте нове рішення, яким Позивачу відмовлять у задоволення позовних вимог у зв`язку з їх безпідставністю. У Позивача відсутні підстави вимагати від Відповідачів сплати пайового внеску після введення об`єкта в експлуатацію. Як відомо Відповідачі здали в експлуатацію проведену реконструкцію індивідуального титлового будинку під двоквартирний житловий будинок [ADDRESS] ще в жовтні 2015 року на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації (крім об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури) від 26 жовтня 2015 року № ІФ 142152990441 і жодних претензій зі сторони контролюючих органів до Відповідачів щодо сплати пайового внеску не було. Представник третьої особи виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав. 15.04.2019 року надав суду письмові пояснення в яких зазначив, що підставою подання позову до відповідачів стало рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29.05.2018 року у справі 344/12676/17 (вступило в законну силу 02.07.2018 року), яким визнано укладеним договір про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури міста між виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради, фінансовим управлінням виконавчого комітету міської ради та відповідачами, в редакції фінансового управління. Станом на момент розгляду справи №344/14461/18 рішення суду від 29.05.2018року є ніким не скасованим та в редакцію договору зміни не вносились. Відповідно до поданих декларацій про початок виконання будівельних робіт готовність об`єкта в експлуатацію відповідачі, як замовники будівництва здійснювали реконструкцію індивідуального житлового будинку під двоквартирний житловий будинок. Отже даною реконструкцією замовники здійснили перехід будинку з індивідуального житлового будинку під двоквартирний житловий будинок. Враховуючи те, що під час реконструкції збільшилась площа будинку з 114,1 кв.м. до 231 кв.м., фінансовим управлінням правомірно нараховано замовникам будівництва пайову участь на площу 117кв.м., яку при реконструкції було добудовано (114,1кв.м. площа до реконструкції + 117кв.м. добудована площа = 231,1 кв.м. площа двоквартирного житлового будинку). Двоквартирний житловий будинок не можна віднести до індивідуального (садибного) житлового будинку, оскільки відповідно до ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення» в розділі «терміни та визначення понять» під індивідуальним житловим будинком розуміється одноквартирний житловий будинок, що має прибудинкову територію. Тому посилання на те, що відповідачі, як замовники будівництва, відповідно до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» не залучаються до пайової участі є помилковим та безпідставним. Слід врахувати те, що питання пайової участі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , як замовників реконструкції індивідуального житлового будинку під двоквартирний житловий будинок, розміру пайового внеску та укладання такого договору після здачі в експлуатацію розглядались при розгляді справи №344/12676/17 по якій прийнято відповідне рішення Івано-Франківським міським судом 29.05.2018 року та яке вступило в законну силу. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, судом встановлено наступне. Відповідно до ч.2 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Згідно з ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді іншої справи у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 29.05.2018 року визнано укладеним договір про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Івано-Франківська між виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради, Фінансовим управління Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.6-10) Відповідно до запису в журналі реєстрації договорів та довідок звільнення по фонду соціально-екологічного розвитку та інженерно - транспортної інфраструктури міста, датою реєстрацію Договору № 53 є 12.07.2018 року (а.с.11-13). Відповідно до п.1.2. Договору, предметом Договору є земельна ділянка, на якій здійснюється реконструкція, розташована за адресою: [ADDRESS] , Державний акт на право власності на земельну ділянку від 26.06.2009 року. Згідно п.3 Договору, розрахунок розміру пайового внеску здійснюється відповідно до додатку 1 до Договору. Величина пайового внеску визначена на підставі нормативів для одиниці створеної потужності (функціональної одиниці виміру) затвердженої Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України у сумі 6 659,17 грн. (без ПДВ). Замовник сплачує пайову участь у сумі 7769, 17 грн. Замовники сплачують в солідарному порядку пайову участь у сумі 36359,72 грн. в 7-ми денний термін з моменту реєстрації договору. Як вбачається з п.4.1 Договору, Договір набуває чинності з моменту його реєстрації і діє до моменту повного виконання умов Договору. Щодо відповідальності сторін, то відповідно до п.5.1 Договору, при простроченні платежу, визначеного пунктом 3.3, Договору, Замовник сплачує до міського бюджету суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, три проценти річних від простроченої суми та пеню у розмірі 120% річних облікової ставки НБУ, що діє у період, за який нараховується пеня, від суми заборгованості за кожний прострочений день. 24.04.2018 року [PERSON] сплатив 3000 грн. коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту (а.с. 15). 30.08.2018 року фінансове управління виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради на адресу [PERSON] надіслало претензію - вимогу про сплату заборгованості в розмірі 33359,72 грн., яка виникла по виконанню договору № 53 від 12.07.2018 року (а.с. 16). Згідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чинном відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, встановлених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України). Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно повинно бути виконане у встановлений строк (термін). Відповідно до ст. 625 ч.2 ЦК України - боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктом 5.1 договору №53 про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку соціальної інфраструктури міста при простроченні платежу, визначеного пунктом 3.3 Договору, Замовник сплачує до міського бюджету суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, три проценти річних від простроченої суми та пеню у розмірі 120% річних облікової ставки НБУ, що діє у період, за який нараховується пеня, від суми заборгованості за кожний прострочений день. Позивачем станом на 03.09.2018 року проведено розрахунок заборгованості за договором про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку соціальної інфраструктури міста по [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , відповідно до якого заборгованість відповідачів становить 34922,60 грн., яка складається з: основна сума боргу 33359,72 грн.; заборгованість по пені 1439,49 грн., три відсотки річних 123,39 грн. (а.с. 14). Відповідно до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» №3038-VI від 17.02.2011року (ч.2 ст.40), який набрав чинності з 12.03.2011року, та Законом, що діяв до набрання ним чинності - Законом України «Про планування і забудову територій» №1699 від 20.04.2000року (ч.2 ст.27-1) був встановлений виключний обов`язок замовника взяти участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури. Отже, отримувачем коштів для створення і розвитку соціальної інфраструктури міста Івано-Франківська є місцевий бюджет. Забезпечення виконання місцевого бюджету, який в силу ст.16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» не включається до Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим та інших місцевих бюджетів, належить до відання виконавчих органів відповідних рад (підпункт 1 пункту «а» статті 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні). Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у встановлений договором строк. Статтею 530 ЦК України, встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому ст. 611 ЦК України вказує на те, що у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом. Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним договором відповідачем не представлено суду. Оскільки, як чинним законодавством, так і умовами договору передбачались строки сплати узгодженої сторонами суми та відповідальність у разі невиконання зобов`язань, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, позовні вимоги підлягають до повного задоволення, то з відповідачів також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі наведеного, відповідно до ст.6, 526, 527, 530, 611, 612 ЦК України,

Outcome: approved