Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-30 00:00:00

У квітні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк») звернулося до суду із позовом до [PERSON] , третя особа - [PERSON] про звернення стягнення на автомобіль Volkswagen, Т5 рік випуску 2005, Фургон малотонажний, реєстраційний номер [NUMBER] . В обґрунтування позову вказували, що 11.03.2008 року між ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитно-заствний договір №K3S0A800000042 за яким останній отримав 111 331 грн. 30 коп. із кінцевим терміном повернення 08.03.2013 року під 9.00% річних на суму залишку заборгованості. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором [PERSON] передано в заставуавтомобіль Volkswagen, Т5 рік випуску 2005, Фургон малотонажний, реєстраційний номер [NUMBER] . ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк» належним чином виконало свої зобов`язання по Кредитному договору, надавши відповідачу кредит, при цьому [PERSON] свої обов`язки по Кредитному договору не виконав, внаслідок чого станом на 31.01.2013 року утворилась заборгованість у розмірі 422 107 грн. 58 коп. В ході здійснення ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк» моніторингу даного кредитного договору було встановлено, що в порушення умов договору застави, ч. 2 ст. 586 ЦК України та ст. 17 Закону України «Про заставу», без згоди банку клієнт реалізував заставний автомобіль громадянці [PERSON] Оскільки ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк» згоду на відчуження рухомого майна [PERSON] без збереження обмеження не надавав, відчуження належного клієнту автомобіля не здійснювалось в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу, за твердженням позивача, зареєстроване обтяження зберегло силу для нового власника - [PERSON] 19.09.2006 року ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк» зареєстрував в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомості про звернення стягнення на предмет застави. За твердженнямПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк», якщо зобов`язання боржника зареєстрованого обтяження залишається невиконаним і в разі, якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов`язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувала (заклад). У зв`язку з цим, ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк» просив вилучити у [PERSON] , автомобіль Volkswagen, Т5 рік випуску 2005, Фургон малотонажний, реєстраційний номер [NUMBER] , комплект ключів та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу і передати їх ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк» в заклад. Також, в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором №K3S0A800000042 від 11.03.2008 року у розмірі 422 107 грн. 58 коп. звернути стягнення на предмет застави: автомобіль Volkswagen, Т5 рік випуску 2005, Фургон малотонажний, реєстраційний номер [NUMBER] , що належить на праві власності [PERSON] , шляхом продажу АТ «Комерційний Банк «ПриватБанк`з укладанням від імені власника договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою зі зняттям автомобіля з обліку в ДАІ, а також наданням банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Справа судами розглядалась неодноразово. Підставою для скасування рішення Оболонського районного суду м. Києва від 14.04.2014 року та ухвали апеляційного суду м. Києва від 01.10.2014 року і направлення справи Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ на новий розгляд, крім іншого, було зазначено те, що суди не звернули уваги на вірогідний, а не категоричний висновок експерта щодо неналежності підпису [PERSON] у договорі, зроблений не з оригіналу, а фотокопої договору, більше того, в межах розслідування кримінальної справи. В процесі розгляду справи зустрічна позовна заява [PERSON] до ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк», третя особа - [PERSON] про визнання недійсним договору, неправомірними дій та зобов`язання вчинити дії, а також позов третьої особи із самостійними вимогами [PERSON] до ПАТ «Комерційний Банк «ПриватБанк», третя особа - [PERSON] про визнання кредитно-заставного договору недійсним - залишені без розгляду. Представник ПАТ «Комерційний Банк «ПриватБанк`підтримала позов у повному обсязіз підстав зазначених у позовній заяві, при цьому заперечувала пропуск строку позовної давності із вимогами про звернення стягнення на заставне майно, вказувала, що матеріали справи та надані докази у їх сукупності переконливо свідчать про отримання кредиту [PERSON] та наявність підстав для звернення стягнення на заставний автомобіль. [PERSON] заперечив проти позову зазначаючи про пропуск ПАТ «Комерційний Банк «ПриватБанк» строків позовної давності із вимогами про звернення стягнення на предмет застави в рахунок виконання зобов`язань за кредитним договором №K3S0A800000042 від 11.03.2008 року з огляду на те, що позивач знав про порушення свого права ще з 2009 року на підставі позовної заяви про стягнення заборгованості, яку згодом було залишено без розгляду. Таким чином, на думку представника [PERSON] , строк виконання основного зобов`язання було змінено кредитором з 2013 року на 2009 рік, а отже строк звернення з можливим позовом для ПАТ «Комерційний Банк «ПриватБанк» сплив 10.06.2012 року. Крім застосування наслідків спливу строку позовної давності представник [PERSON] звертав увагу на те, що матеріали справи містять довідкувід 26.01.2009 року за №18-36 Печерського філіалу ПриватБанкпро те, що станом на 26.01.2009 року [PERSON] виконав всі свої зобов`язання за договором №K3S0A800000042 від 11.03.2008 року та банк претензій до останнього не має, тобто кредитний договір припинено 26.01.2009 року, що виключає право вимоги щодо звернення стягнення на майно яке було в заставі. Також, представник [PERSON] при новому розгляді справи заперечує факт отримання коштів [PERSON] за кредитним договором №K3S0A800000042 від 11.03.2008 року з огляду на повідомлення ПАТ «Комерційний Банк «ПриватБанк» про знищення за терміном зберігання касових документів, в тому числі оригіналу Заяви на видачу готівки №1 від 11.03.2008 року. Представник [PERSON] підтримала позицію представника [PERSON] . та просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Дослідивши матеріали справи та надані докази, вислухавши сторін та їх представників, судом встановлено наступне. 11.03.2008 року між ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк», найменування якого змінено на АТ «Комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитно-заствний договір №K3S0A800000042 за яким останній отримав 111 331 грн. 30 коп. із кінцевим терміном повернення 08.03.2013 року зі сплатою відсотків у розмірі 9.00% річних на суму залишку заборгованості. В свою чергу [PERSON] в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором передано в заставу автомобіль Volkswagen, Т5 рік випуску 2005, Фургон малотонажний, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.77-86 Т.1). У відповідності до п. 3.1, ч. 3 кредитно-заствного договору зобов`язання банку здійснити будь-яку виплату кредиту виникає лише з моменту виконання усіх з попередніх умов, наведених у ст. 3.1.1 - 3.1.4 договору, в тому числі за умови коли застава за цим договором зареєстрована у Державному Реєстрі як застава першого (вищого) приорітету на користь Банку. Із витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна вбачається, що 12.03.2008 року за №6766066 Дніпропетровською філією ДП «Інформаційний центр «Міністерства юстиції України» зареєстровано заставу рухомого майна - автомобіль Volkswagen, Т5, реєстраційний номер [NUMBER] . При цьому, обтяжувачем зазначено ЗАТ «Комерційний банк «ПриватБанк», боржником [PERSON] , підстава обтяження: кредитно-заствний договір №K3S0A800000042 (а.с. 27 Т. 1). Відповідно до ч. 1 та 2 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії в часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність. За ч.1 ст. 209 ЦК України правочин, який вчинено в письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або за домовленістю сторін. У відповідності до ст. 577 ЦК України, якщо предметом застави є нерухоме майно, а також: в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню. Зміни до ст. 13 Закону України «Про заставу», відповідно до яких у випадках, коли предметом застави є транспортні засоби, договір застави має бути нотаріально посвідчений, були внесені законом від 06.07.2010 року та набули законної сили з 29.07.2010 року. Таким чином, кредитно-заствний договір №K3S0A800000042 від 11.03.2008 року був укладений у простій письмовій формі, яка на момент його підписання відповідала вимогам закону, в тому, числі ст. 13 Закону України «Про заставу». Зазначене свідчить про законність реєстрації обтяження та внесення про це запису реєстратором Державного реєстру у відповідності до ч.2 ст. 43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», а отже підтверджує існування зобов`язання банку здійснити видачу кредиту та [PERSON] виконувати умови договору та погашати заборгованісь. Матеріали справи містять документи які були подані для оформлення кредиту, крім іншого: копія паспорта [PERSON] та копія ідентифікаційного номера, вірність яких засвідчені особистим підписом останнього (а.с. 28, Т.1), копія Анкети-заяви на отримання кредиту від 02.03.2008 року власноруч заповнена [PERSON] із зазначенням особистих даних відомих лише йому (а.с. 86 Т.1), Додаток до кредитного договору за підписом позичальника [PERSON] із відомостями про загальну вартість кредиту і інформацією, що забезпеченням по кредиту виступає автомобіль, більше того, зазначенням про обов`язок позичальника особисто сплатити за реєстрацію в державному реєстрі обтяжень рухомого майна 34 грн. (а.с. 85). Заперечуючи факт отримання коштів [PERSON] представник відповідача посилається на відсутність оригіналу Заяви на видачу готівки №1 від 11.03.2008 року, відсутність якої за твердженням останнього свідчить про не укладення договору як такого. Згідно листаПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк» отриманого Оболонським районним судом м. Києва 04.07.2016 року (а.с. 106 Т.2) оригінал Заяви на видачу готівки №1 від 11.03.2008 року дійсно відсутній за закінченням терміну зберігання касових документів, однак копії його містяться в матеріалах цивільної справи. При цьому, достовірність копії Заяви на видачу готівки №1 від 11.03.2008 року за підписом [PERSON] посвідчена суддею в судовому засіданні припопередньому розгляді справи (а.с. 142 Т. 1), більше того, матеріали справи містять копії Меморіального ордеру від 11.03.2008 року на суму 2182 грн. 30 коп. та Меморіальний ордер від 11.03.2008 року на суму 34 грн. за реєстрацію позичальником предмета обтяження (а.с 114, 115 Т.1) Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позичальником в період часу з 11.03.2008 року по 19.11.2008 року частково здійснювалося погашення кредиту (а.с 8-9 Т.1). Згідно з вимогами ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ч.2 ст. 1046 ЦК України, договір є укладеним з моменту передання грошей. Таким чином, з огляду на сукупність доказів наявних у матеріалах справи суд вважає доведеним факт отримання коштів та укладеннякредитно-заствного договору №K3S0A800000042 від 11.03.2008 року. Ст.204 ЦК України встановлює презумпцію правомірності правочину, який є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п.1.1 Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертних досліджень, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 26.12.2012 року №195/5, для проведення почеркознавчих досліджень рукописних записів та підписів надаються тільки оригінали документів. Суд критично ставиться до копії висновку експерта НДЕКЦ ГУМВС України в Київській області від 13.05.2011 року №309 не лише тому, що останній було проведено в межах розслідування кримінальної справи і по копії договору, але й у зв`язку з припущенням експерта «вірогідно», а не категоричним висновком про неналежність підпису [PERSON] (а.с. 134- 136 Т.1) При цьому, матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу на підтвердження недійсності кредитно-заствного договору №K3S0A800000042 від 11.03.2008 року. Таким чином, позивач належним чином виконав свої зобов`язання по кредитно-заствному договору надавши [PERSON] кредит в сумі 111 331 грн. 30 коп. При цьому, відповідач свої обов`язки по кредитному договору належним чином не виконує. В порушення п. 4.1, п. 4.2 договору відповідач належним чином не погашав щомісячно кредит згідно графіку погашення, не сплачував відсотки за користування кредитом, внаслідок чого у останнього станом на 31.01.2013 року утворилась прострочена заборгованість за кредитом у сумі 422 107 грн. 58 коп., яка складається: 103 608 грн. 61 коп. - заборгованість за кредитом; 33 150 грн. 43 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 50 099 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 214 911 грн. 17 коп. - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором, а також штрафи відповідно до умов договору; 250 грн. - штраф (фіксована частина); 20 088 грн. 46 коп. - штраф (процентна складова). У відповідності до ч.1 статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Суд не бере до уваги довідку датовану 26.01.2009 року за №18-36 від імені Печерського філіалу ПриватБанк адресовану «ГАИ ГУ-МВД УкраиныМРЭО`за якою:«Печерский филиал Приват Банка уведомляет, что господин [PERSON] выполнил все свои обязательства по Кредитному договору№K3S0A800000042от 11.03.2008 года. Печерский филиал Приват Банка к господину [PERSON] претензий не имеет. Просим снять отметку «кредит» со свидетельства регистрации транспортного средства оформленного на автомобильVolkswagen, Т5, реистрационный номер [NUMBER] » за [PERSON] (а.с. 132 Т.1) оскількидиректор [PERSON] бувзвільнений за власнимбажанням 17.09.2008 року, а отже не бувпрацівникомПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк» станом на 26.01.2009 року. За правилами ст. 82 ЦПК України, обставини які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Достовірність довідки датованої 26.01.2009 року за №18-36 від імені Печерського філіалу ПриватБанкадресованої«ГАИ ГУ-МВД Украины МРЭО`заперечено представником ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк» у судовому засіданні, більше того, за твердженням самого [PERSON] підставою для зняття заставного автомобіля Volkswagen, Т5, реєстраційний номер [NUMBER] з реєстраційного обліку у зв`язку з його реалізацією були неправомірні дії щодо підробки документів. Відповідно до ст. 20 Закону України „Про заставу" заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконане, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Відповідно до ст.19 Закону України „Про заставу" за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором [PERSON] передано в заставу автомобіль Volkswagen, Т5 рік випуску 2005, Фургон малотонажний, реєстраційний номер [NUMBER] . Відповідно до п. 12 договору, заставодержатель набуває право звернення на предмет застави, зокрема, у випадку порушення заставодавцем умов кредитного договору. За рахунок заставленого майна задовольняються вимоги заставодержателя в повному обсязі включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих несвоєчасним виконанням зобов`язання, необхідні витрати на реалізацію заставленого майна. Закон України «Про заставу» не встановлює порядку реалізації заставного майна виключно шляхом продажу на прилюдних торгах. Таким чином, вимога позивача про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на заставне майно, а саме шляхом продажу вказаного автомобіля АТ «Комерційний банк «ПриватБанк» з укладанням від імені власника договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з наданням повноважень на отримання дублікату свідоцтва про реєстрацію зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України по свідоцтву про реєстрацію т/з або його дублікату для його подальшої реалізації є законною та обґрунтованою. Частина 2 ст. 575 ЦК України визначає заклад як вид застави рухомого майна, що передається у володіння заставодержателя або за його наказом - у володіння третій особі. З огляду на зміст ст. 575 ЦК України, передача рухомого майна в заклад не є способом реалізації заставного майна, а отже не може бути застосована в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Таким чином вимоги позивача про вилучення, автомобіля, комплекту ключів та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу і передачу їх ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк» в заклад не підлягає задоволенню. Представником ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк» заперечувалося в судовому засіданнінадання дозволу (згоди) заставодержателя на реалізацію предмета застави. При цьому, матеріали справи не містять доказів протилежного та підтвердження існування такої згоди. Враховуючи зазначене, заставний автомобіль в порушення умов договору застави, ч. 2 ст. 586 ЦК України та ст. 17 Закону України «Про заставу» було реалізовано громадянці [PERSON] (що мешкає за адресою: [ADDRESS] , ) без згоди банку. Реєстрація заставного автомобіляVolkswagen, Т5 рік випуску 2005, Фургон малотонажнийза [PERSON] 27.03.2009 року не заперечувалась в судовому засіданні та підтверджено копією техпаспорта на автомобіль (а.с 190 Т.1). У відповідності до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, які набрали законної сили, є обв`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Суду не надано вироку в кримінальній справі порушеній 01.04.2011 року по факту підроблення невідомою особою документів, а саме заяви від імені [PERSON] при знятті автомобіля Volkswagen, Т5, реєстраційний номер [NUMBER] з реєстраційного обліку у зв`язку з його реалізацією. Приводом для порушення кримінальної справи був висновок спеціаліста №111 від 30.03.2011 року за яким підписи в графах, що містяться в заяві, що стала підставою для постановки на облік автомобіля Volkswagen, Т5, реєстраційний номер [NUMBER] та в графах про зняття вказаного автомобіля з реєстраційного обліку виконаний не [PERSON] , а іншою особою. При цьому, матеріали справи містять витяг з Єдиного реєстру довіреностей від 27.01.2017 року (а.с. 149-151) за яким [PERSON] особисто оформляв до, та у період зняття і постановки автомобіля на реєстраційний облік «невідомими особами» та в подальшому довіреностей з правом передоручення, в тому числі на представництво інтересів з питання продажу та розпорядження т/з автомобілем Volkswagen, Т5, 2005 року випуску із зазначенням прізвищ цих осіб, даних їх ІдН. У відповідності до ст. 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підставзазанчених в законі, майноабомайнові права, щоскладають предмет застави, переходять у власністьіншої особи. Крім того, за ст. 9 Закону України «Про забезпеченнявимогкредиторів та реєстраціюобтяжень» зареєстрованеобтяженнязберігає силу для нового власника (покупця)рухомогомайна, що є предметом обтяження. ОскількиПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк`згоду на відчуження рухомого майна позичальником без збереження обтяження не надавав, відчуження належного клієнту автомобіля не здійснювалось в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу, зареєстроване обтяження зберегло силу для нового власника - [PERSON] . За п.16.1.6 договору №K3S0A800000042 від 11.03.2008 року датою кінцевого погашення кредиту визначено 08.05.2013 року. Відповідно до ч.1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст.ст. 251, 252 ЦК України). Згідно з положеннями ч. 3, ч.4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У відповідності до роз`яснень, викладених у п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення рішення. Ч.1, ч.5 ст.261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Представником [PERSON] . акцентовано увагу та встановлено судом, що ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк» звертався 15.09.2009 року до [PERSON] з позовом про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором, при цьому ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська позовні вимоги залишено без розгляду (а.с. 130 Т.1). Таким чином, вже у вересні 2009 року банк знав про неналежне виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором, а тому саме з 15.09.2009 року почав перебіг строку позовної давності. У відповідності до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому, ст. 259 ЦК України дає право за домовленістю сторін збільшити позовну давність, встановлену законом. П.13.11 кредитно-заствного договору №K3S0A800000042 від 11.03.2008 рокувстановлює строк позовної давності за вимогами по договору у 5 (п`ять) років. З штампу вхідної кореспонденції Оболонського районного суду м. Києва вбачається, що позовна заява ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк» із вимогами до [PERSON] , третя особа - [PERSON] про звернення стягнення на автомобіль Volkswagen, Т5 рік випуску 2005, Фургон малотонажний, реєстраційний номер [NUMBER] до суду 22.04.2013 року, тобто в межах п`ятирічного терміну з моменту початку перебігу строку позовної давності визначеному в договорі. За таких обставин, суд не знаходить підстав для задоволення заяви представника [PERSON] про застосування наслідків спливу строку позовної давності. За правилами ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, суд вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача понесені судові витрати у розмірі 3 000 грн. Враховуючи викладене та

Outcome: partial