Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-22 00:00:00

01 лютого 2021 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача в якому просила стягнути з останнього аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів відповідача з дня пред`явлення позову до суду, а також на її утримання у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів відповідача до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона з відповідачем перебувала у фактичних шлюбних відносинах, від сумісного проживання має дитину [PERSON] , [INFO] . Відповідач не надає матеріальну допомогу на дитину та на її утримання. Вона не працює, доглядає дитину до трьох років, отримує 860 гривень державної допомоги. Відповідач має змогу сплачувати аліменти на утримання дитини та на її утримання. Коштів, які вона отримує від держави не вистачає на належне утримання дитини, у зв`язку з чим вимушена була звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 09 березня 2021 року позовну заяву було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала суду письмову заяву в якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити у повному обсязі. Крім того, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, будь-яких заяв або клопотань на адресу суду від них не надходило. Суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з урахування згоди позивача, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. [INFO] народився [PERSON] , батьками якого записані: батько [PERSON] , мати [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24.10.2019, а також Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст. 126,133,135 СК України №00024334686 (а.с.7, 8). [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою [ADDRESS] разом із матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою №4 Криворізької об`єднаної міської довідково-інформаційної служби від 01.02.2021 (а.с.9). Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.2 ст. 91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Згідно статті 84СК України дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Дружина з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Частина 4 статті 84СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. З урахуванням того, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, та обов`язку обох батьків по утриманню дитини, відповідач до суду не з`явився, відзив на позов не подав, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання матері дитини. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів на повнолітню дитину у межах суми платежу за один місяць слід допустити до обов`язкового негайного виконання. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати в сумі 1816 грн. 00 коп.

Outcome: approved