Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-28 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 23.11.2007р. між їх товариством та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 07/П/28-КЛ. Відповідно до умов договору банк зобов'язався надати відповідачу кредит у сумі 50500,00 грн. з кінцевим терміном повернення заборгованості до 22.11.2017 року, а відповідач зобов'язувався прийняти, використати за цільовим призначенням та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії, неустойки та інші платежі. Кредитор свої зобов'язання за кредитним договором виконав, однак станом на 13.05.2017р. заборгованість відповідача перед ПАТ «Укрсоцбанк» згідно кредитного договору складає 154806,85 грн., яка складається з: суми заборгованості за кредитом - 44563,03 грн., суми заборгованості за відсотками - 66778,17 грн., розміру пені за несвоєчасне повернення кредиту - 11895,53 грн., розміру пені за несвоєчасне повернення відсотків - 18984,59 грн., розмір інфляційних витрат за кредитом - 4847,55 грн., розмір інфляційний витрат за відсотками - 7737,98 грн.. З метою забезпечення виконання зобов'язання за вищевказаним Кредитним договором 23.11.2007року, [PERSON] уклав з ПАТ "Укрсоцбанк" Іпотечний договір № 07/П/28-КЛ-І, згідно умов якого поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед банком за виконання основного зобов'язання всім належним йому майном. В забезпечення виконання Кредитного договору виступила трикімнатна квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS]. За таких обставин вважають, що відповідачі є солідарними боржниками по відношенню до ПАТ "Укрсоцбанк". Просили суд стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на їх користь заборгованість за договором № 07/П/20-КЛ від 23.11.2007р. в розмірі 154806,85 грн., яка складається з: 44563,03 грн. - суми заборгованості за кредитом; 66778,17 грн. - суми заборгованості за відсотками; 11895,53 грн. - розміру пені за несвоєчасне повернення кредиту; 18984,59 грн. - розміру пені за несвоєчасне повернення відсотків; 4847,55 грн. - розмір інфляційних витрат за кредитом; 7737,98 грн. - розмір інфляційний витрат за відсотками, також просили стягнути солідарно з відповідачів судовий збір у розмірі 2322,10 грн. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] - адвокат [PERSON], а також відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнали та пояснили, що позивачем не надано доказів існування та розміру заборгованості за кредитним договором, яку вони просять солідарно стягнути з відповідачів. При цьому, розрахунок заборгованості за кредитом не може бути доказом наявності боргу, оскільки оригінали первинних бухгалтерських документів банку, на підставі яких здійснений цей розрахунок не долучені до матеріалів справи. Більш того, відповідачами ставиться взагалі під сумнів правомірність нарахування відсотків, пені, штрафних санкцій, чергових платежів, тощо, після винесення рішення Бердянським міськрайонним судом Запорізької області від 08.11.2010 року, оскільки сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів (п. 4.5. Договору), тобто зміни строку виконання основного зобов'язання, та визначили умови такого повернення коштів, усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мають правового значення. Тому додаткове нарахування банком: суми заборгованості за кредитом - 44563,03 грн., суми заборгованості за відсотками - 66778,17 грн., пені за несвоєчасне повернення кредиту - 11895,53 грн. та пені за несвоєчасне повернення відсотків - 19984,59 грн. є неправомірним. А нарахування розміру інфляційних витрат за кредитом - 4847,55 грн. та розміру інфляційних витрат за відсотками - 7737,98 грн. є неправильним, оскільки базою розрахунку є суми, які не підлягають стягненню, тобто є безпідставним. Крім того, надали заяву про застосування строків позовної давності та наслідків спливу строків позовної давності, посилаючись на те, що оскільки строк виконання основного зобов'язання було змінено на 15 грудня 2008 року, то саме з цього моменту в позивача виникло право звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав, однак банк звернувся суду із зазначеним позовом лише 20 червня 2017 року, тобто з пропуском строку позовної давності. При цьому позивачем поважних причин пропуску строків позовної давності не надано та належними доказами не підтверджено. Просили відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Згідно зі ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Згідно з положеннями ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 23 листопада 2007 року між Акціонерно-комерційним банком «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк») та [PERSON] («Позичальник») було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №07/П/28-КЛ (т.1 а.с.5-12), згідно з яким позивач надав позичальнику кредит окремими частками на поточні потреби, в межах максимального ліміту заборгованості до 50500,00 грн., зі сплатою 15 % річних, з кінцевим терміном повернення 22.11.2017року (п.1.1.1 договору). 01 липня 2008 року між сторонами договору було укладено додаткову угоду до Договору кредиту, відповідно до якої внесено зміни до п.1.1.1 Договору, якою встановлено сплату 18 % річних за користування кредитними коштами (т.1 а.с.13-14). В забезпечення виконання зобов'язань за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії №07/П/28-КЛ від 23.11.2007р. між Акціонерно-комерційний банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та майновим поручителем [PERSON] («Іпотекодавець») 23 листопада 2007 року був укладений іпотечний договір №07/П/28-КЛ-1, згідно з яким [PERSON] передав в іпотеку належну йому трикімнатну квартиру [ADDRESS] Відповідно до п. 1.2 вартість предмету іпотеки за згодою сторін становить 462020,00 грн. (т.1 а.с.24-29). Також судом встановлено, що 22.01.2010 року ПАТ «Укрсоцбанк» у зв'язку з невиконанням [PERSON] порядку та строків погашення кредиту та нарахованих відсотків за користування кредитом, звернулося до суду з позовом про дострокове повернення одержаної суми кредиту та сплати нарахованих за ним процентів, пені, штрафу за рахунок заставленого майна. При цьому, просили суд в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за договором №07/П/28-КЛ від 23.11.2007р. в загальному розмірі 61636,73 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором. Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08 листопада 2010 року у справі №2-2224/10р. за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON], третя особа - [PERSON], про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення позовні вимоги задоволено у повному обсязі. В рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед ПАТ «Укрсоцбанк» за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії №07/П/28-КЛ від 23.11.2007р. в розмірі 61636,73 грн., яка складається з наступного: 44563,03 грн. - заборгованість за кредитом; 6618,09 заборгованість за відсотками, 8471,14 грн. - пеня за прострочку повернення кредиту; 469,47 грн. - пеня за прострочку сплати відсотків, 1515,00 грн. - штраф за невиконання зобов'язань за договором, звернуто стягнення на предмет іпотеки, на підставі іпотечного договору №07/П/28-КЛ-І від 23.11.2007р., укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON], а саме: на трикімнатну квартиру загальною площею 63,6 кв.м., житловою площею 41,1 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], складається з коридору №1 = 5,3 кв.м., кімнати №2 = 10,0 кв.м., кімнати №3 = 16,7 кв.м., кімнати №4 = 14,4 кв.м., санвузла №5 = 6,5 кв.м., коридору №6 = 8,8 кв.м., балкону = 1,9 кв.м., лоджії = 2,6 кв.м., яка належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 20.09.2005 року. Встановлено спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження з початковою ціною реалізації, визначеної на підставі оцінки, здійсненої суб'єктом оціночної діяльності. Виселено [PERSON] з квартири [ADDRESS] Вищезазначене рішення набрало чинності 07 грудня 2010 року. Згідно із ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, судовим рішенням підтверджено обставини щодо отримання [PERSON] кредиту та не виконання належним чином зобов'язань по ньому. Частиною першою ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Крім того, ч.ч. 1 та 2 ст. 590 ЦК України визначено порядок дій заставодержателя (іпотекодержателя) щодо захисту свого права у разі, коли основне зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін). У такому разі заставодержатель набуває право звернення до суду з позовною заявою про звернення стягнення на предмет застави. Чим і скористався позивач, звернувшись до суду з попереднім позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. За змістом статті 11 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець (майновий поручитель) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання в межах вартості предмета іпотеки. Згідно із ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з умовами кредитного договору (п.4.5) за наявності прострочення виконання основного зобов'язання в обумовлений сторонами строк ПАТ «Укрсоцбанк», звернувшись до суду 22.01.2010р. з попереднім позовом, використав своє право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, пені (штрафу) за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів, звернувши стягнення на майно, у судовому порядку. Таким чином, звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни, а тому кредитний договір припинив свою дію. Крім того, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти, пеню за кредитним договором припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. У такому разі положення абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проте, заявлені позивачем вимоги про стягнення інфляційних витрат за нарахованими ними сумами за кредитом та за відсотками за період з травня 2016 року до квітня 2017 року, розраховані саме із сум за цей період, коли кредитний договір вже припинив свою дію. При цьому встановлено, що банк вимог відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо прострочення грошового зобов'язання до суми боргу, що була встановлена попереднім рішенням судом, не заявляв. За таких підстав суд вважає, що позовні вимоги не обґрунтовані та задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed