Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-29 00:00:00

01.10.2021 року позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить визнати недійсним кредитний договір №494271595 від 23.12.2019 року, укладений між ним та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога»; визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №21047, вчинений 12.03.2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. про стягнення з нього заборгованості за вказаним кредитним договором за період з 29.01.2021 року по 27.02.2021 року в розмірі 9753 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що у договорі сторони передбачили процентну ставку за користування кредитом у розмірі 1,66% у день та пеню у розмірі 1,3% за кожний день прострочення. При цьому, умовами договору сторони також передбачили, що процентна ставка підлягає зміні без будь-якого додаткового погодження у разі користування кредитом понад строк кредитування на 1,7% у день, що, на думку позивача, свідчить про неузгодженість конкретного розміру відсотків, який підлягає нарахуванню протягом строку дії договору. До того ж, відмінність розмір процентів за користування кредитом на день згідно п.1.4 та п.4.2 договору, на його думку, свідчить про явну двозначність умов договору. Наполягає, що фактично в момент укладення договору його ознайомлено тільки з сумою кредиту. Як зазначає позивач, не погодився би на укладення спірного договору, якщо б на момент його укладення розумів його дійсні умови, які, на його думку, навмисно, у тому числі в частині визначення розміру процентів за користування кредитом, викладені відповідачем неоднозначно та незрозуміло. Відповідні дії відповідача свідчать про намір ввести позивача в оману з метою укладення кредитного договору, що є проявом недобросовісної конкуренції. Такі дії повинні кваліфікуватися як нечесна підприємницька практика, укладений у зв`язку з використанням якої договір, у тому числі в частині визначення розміру процентів за користування кредитом, підлягає визнанню недійсним в силу закону. Щодо визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, вказав, що оскільки сторонами в договорі не було узгоджено конкретного розміру відсотків, які підлягають нарахуванню за користування кредитом, спірним є їх стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса. При цьому, в договорі взагалі не було узгоджено розміру штрафів, але на підставі виконавчого напису стягнуто строкову заборгованість за штрафами та пенею у розмірі 1 383 грн., що свідчить про суперечність та спірність стягнення вказаної заборгованості. Розміри стягнутих на підставі спірного виконавчого напису сум заборгованості не підтверджені належними доказами, тому, на думку позивача, відсутні підстави для його вчинення. Крім того, стягувачем на підтвердження безспірності зобов`язання не надано нотаріусу нотаріально посвідченого договору, що свідчить про недотримання умов вчинення виконавчого напису. Приватним нотаріусом, на його думку, незаконно вчинено виконавчий напис на підставі договору, укладеного у простій письмовій формі. Після виконання вимог ст.187 ЦПК України на підставі ухвали суду від 04.10.2021 року відкрито провадження у цивільній справі. З урахуванням вимог ст.274 ЦПК України судовий розгляд вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження та роз`яснено сторонам про порядок та строки виконання ними вимог цього Кодексу. Клопотання сторін про розгляд справи в судовому засіданні з їх повідомленням у відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України до суду не надходило. 26.10.2021 року до суду надійшов відзив представника відповідача ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вказав, що 23.12.2019 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено договір №494271595 про надання грошових коштів без конкретної споживчої мети на суму 3000 грн. строком на 23 календарних дні шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок позичальника (банківська картка № [NUMBER] ) на умовах строковості, зворотності та платності, що засвідчує факт укладення кредитного договору між сторонами у формі електронного документу, а позивач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним. Факт отримання грошових коштів, а також факт укладання договору позивачем не заперечується та визнається, що звільняє товариство від доведення цих обставин, відповідно до ст.82 ЦПК України. Звернув увагу, що передбачені п.1.4. договору відсотки - є відсотками за користування кредитними коштами та ніяким чином не порушують умов чинного законодавства. Позивачем не доведено яким чином саме цей пункт порушує законодавство та чому не має нараховувати відсотки за договором.Окрім цього, в п.1.5. Договору міститься розрахунок відсотків річних. Розрахунок заборгованості містить повну інформацію щодо суми, яку позивач мав би сплатити за користування коштами Товариства. Проценти передбачені п.п.4.2 - 4.4. договору є способом захисту майнового права, не є штрафними санкціями чи процентами за користування кредитними коштами та мають правову природу, відмінну від неустойки та плати за кредит. Задля укладення електронного договору, товариству достатньо отримати відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), у відповідності до ч.6 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію» без необхідності підписання такого договору стороною, яка направляє пропозицію. Інформаційно-телекомунікаційна система товариства генерує індивідуальну частину Електронного договору, що є офертою та містить всі істотні умови, про що інформує позичальника в особистому кабінеті, а також шляхом надсилання відповідного повідомлення на номер телефону позичальника та/або електронним листом на електронну пошту, вказаний в заявці, відповідно до п.3.14. правил. Таким чином, товариство надсилає пропозицію вступити в правовідносини шляхом формування договору в особистому кабінеті позичальника, за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи фінансової установи, що в повній мірі відповідає положенням ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію». Товариство надіслало пропозицію (оферту) укласти договір позичальнику, який акцептував її за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, увівши його в спеціальне поле та натиснувши іконку «відправити/підписати». Інформаційно-телекомунікаційною системою товариства роз`яснюється позичальнику, що у разі його згоди з офертою товариства та виявлення бажання укласти електронний договір він має вчинити дію в інформаційно-телекомунікаційній системі щодо прийняття оферти товариства, а саме ввести одноразовий ідентифікатор отриманий від товариства у відповідне поле в інформаційно-телекомунікаційній системі та натиснути кнопку «ТАК», що одночасно є підписанням договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, як і було зроблено позивачем, тобто введення у відповідне поле одноразового ідентифікатора та перерахування товариством грошових коштів на банківський рахунок позичальника. Зауважив, що кредитний договір №494271595 від 23.12.2019 року підписано відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, одноразовий персональний ідентифікатор «В8М87ХY2» направлено позичальнику 23.12.2019 року на номер мобільного телефону, вказаний ним під час заповнення заявки на отримання кредиту [NUMBER] , одноразовий персональний ідентифікатор «В8М87ХY2» введено позивачем у відповідне поле в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства 23.12.2019 року о 20:44:22 год, після чого відповідач натиснув кнопку «ТАК», що є підписанням договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором, відразу після вчинених дій, 23.12.2019 року о 20:44:28 год. товариством перераховано грошові кошти у сумі 3000 грн. на банківську карту № [NUMBER] , що слугує доказом того, що відповідач акцептував оферту фінансової установи. Доказів протилежного позичальником не надано, а усі контрдокази зводяться до припущень та власних думок, що порушує принцип змагальності сторін. Посилання позивача на необхідність засвідчення кожної сторінки договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором зводиться до власних думок, які не підтверджуються жодними доказами. Постанова Великої Палати Верховного Суду по справі № 342/180/17 від 03.07.2019 року, на яку посилається позивач, не містить правового висновку щодо обов`язку засвідчувати кожну сторінку, а відтак позивач намагається ввести суд в оману щодо існування таких обставин, при цьому спотворюючи законодавство України та постанови Верховного Суду шляхом вигадування неіснуючих висновків суду. На офіційному сайті ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» у вільному доступі в мережі Інтернет розміщено «Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт», які є публічною пропозицією (офертою) на укладення кредитного договору на умовах і в порядку, то визначені ними. Посилання позивача на нібито існування дисбалансу договірних прав та обов`язків та введення його в оману не знайшло своє відображення у самому договорі. Підписуючи договір позичальник розумів та погоджувався, що умови є справедливими та взаємовигідними для кожної зі сторін. Відповідно до загального порядку дій позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства з метою укладення електронного договору позичальник заходить на сайт, який надає доступ до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, та у вбудованому калькуляторі вибирає бажану суму грошових коштів, яку він бажає отримати в кредит, та бажаний строк кредитування, що спростовує твердження позивача щодо введення відповідачем його в оману та спонукання споживача до прийняття швидкого рішення та забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Зі змісту оспорюваного кредитного договору вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строку надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Позичальник погодився на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить його заявка до ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Правом щодо подання інших заяв по суті справи в передбаченому ст.174 ЦПК України порядку сторони не скористалися. Будь-які заяви чи клопотання щодо проведення інших процесуальних дій, в тому числі забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження у справі, учасниками справи не заявлялися. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 23.12.2019 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено договір №494271595, відповідно до умов якого, товариство зобов`язується надати позичальнику кредит без конкретної споживчої мети на суму 3000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно п.1.4 цього договору (п.1.1 договору). Строк дії договору починається з моменту його укладення та становить 23 дні (п.1.2 договору). Кредит надається строком на 23 дні (п.1.3 договору). Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється в розмірі 1.66% від суми кредиту за кожний день користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту до закінчення строку кредиту, визначеного в п.1.3 цього договору (п.1.4 договору). З урахуванням положень п.1.4 договору позичальник сплачує товариству проценти за користування кредитом за фактичний час користування кредитом з розрахунку 605,90% річних (п.1.5 договору). Розрахунок сукупної вартості кредиту та термін платежу зазначені в графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору (п.1.6 договору). Товариство має право вимагати від позичальника повернення суми кредиту, процентів за користування кредитом та виконання усіх інших зобов`язань, передбачених цим договором (п.2.1.1.1 договору); вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом в разі виявлення недостовірної, неповної або помилкової інформації у заявці на отримання кредиту, та/або отримання негативної інформації про позичальника в бюро кредитних історій, та/або в разі дострокового припинення надання товариством фінансових послуг (п.2.1.1.2 договору); ініціювати договірне списання грошових коштів з банківського (карткового) рахунку, вказаного позичальником, до повного погашення заборгованості (п.2.1.1.3 договору); у разі продовження сторонами строку надання кредиту та строку дії договору, за згодою позичальника змінити процентну ставку за користування кредитом на період продовження, за винятком випадку, передбаченого п.4.2 цього договору (п.2.1.1.5 договору); укласти договір відступлення права вимоги за договором або договір факторингу з будь-якою третьою особою (п.2.1.1.6 договору). Товариство зобов`язане прийняти від позичальника виконання зобов`язань за цим договором, у тому числі дострокове - як частинами, так і в повному обсязі (п.2.1.2.1 договору); на вимогу позичальника надати інформацію, обов`язок надання якої встановлено законодавством України (п.2.1.2.2 договору); виконувати інші обов`язки, передбачені цим договором та чинним законодавством України (п.2.1.2.3 договору). Позичальник має право достроково повернути кредит як в повному обсязі, так і частинами, сплативши проценти за користування кредитом, виходячи з фактичного залишку сум кредиту та строку користування кредитом (п.2.2.1.1 договору); доступу до інформації, право на отримання якої встановлено законодавством України (п.2.2.1.2 договору); звернутися до товариства з проханням про продовження строку надання кредиту та/або реструктуризації зобов`язань за договором (п.2.2.1.3 договору). Позичальник зобов`язаний вчасно повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в порядку, визначеному цим договором (п..2.2.2.1 договору); у випадку неповної та/або невчасної сплати кредиту та процентів за користування ним, сплатити також пеню в розмірі, нарахованому відповідно до умов цього договору (п.2.2.2.2 договору); виконувати інші обов`язки, передбачені цим договором (п.2.2.2.4 договору); щоденно заходити до особистого кабінету з метою ознайомлення із станом поточної заборгованості (за наявності) чи іншою інформацією, яка стосується цього договору (п.2.2.2.5 договору). Сторони несуть відповідальність за порушення умов цього договору згідно з чинним законодавством України (п.31 договору). Порушення умов цього договору вважається його невиконання або неналежне виконання, або отримання кредиту позичальником при використанні недостовірної, неповної або помилкової інформації (п.3.2 договору). У разі порушення позичальником своїх зобов`язань щодо погашення суми кредиту та/або процентів за користування ним, товариство має право нараховувати позичальнику пеню у розмірі 1,3% від залишку суми кредиту за кожний день прострочення повернення заборгованості, починаючи з першого дня порушення до дня повного погашення заборгованості за кредитом (п.3.3 договору). У випадку повернення суми кредиту та сплати процентів за користування ним протягом трьох днів після закінчення строку договору, визначеного пунктом 1.2 цього договору, нарахована пеня анулюється і оплаті не підлягає. У всіх інших випадках пеня підлягає сплаті на загальних умовах, визначених у цьому Договорі (п.3.4 договору). Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення його умов, яке мало місце під час дії договору (п.3.6 договору). У випадку порушення позичальником умов договору товариство має право здійснити будь-які передбачені законодавством дії для захисту своїх прав та інтересів (п.3.7 договору). Сторони дійшли згоди, що строки позовної давності щодо стягнення неустойки закінчуються разом зі строками позовної давності за основним зобов`язанням (п.3.9 договору). Невід`ємною частиною цього договору є «Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (далі - «правила»). Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись правил, текст яких розміщений на сайті товариства: www.moneweo.ua (п.4.1 договору). Сторони погоджуються, що у випадку користування позичальником кредитом понад строк, встановлений п.1.3 договору, або додатковими угодами між сторонами, зобов`язання позичальника за цим договором продовжуються на весь період фактичного користування кредитом, при цьому у випадку, якщо встановлена п.1.4 цього Договору процентна ставка менша ніж 1,70% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, то правила нарахування процентів за процентною ставкою визначеною п.1.4-1.5 договору скасовуються з моменту початку їх застосування і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за понадстрокове користування Кредитом, а саме 1,70% за кожен день користування кредитом, починаючи з дати укладення договору і до дня повного повернення кредиту (п.4.2 договору). Сторони погодили, що зобов`язання позичальника по сплаті процентів за користування кредитом в розмірі 1,70% розповсюджуються на весь період фактичного користування кредитом з моменту укладення цього договору, при умові врахування в таких зобов`язаннях суми процентів, які були фактично сплачені позичальником до моменту завершення строку, встановленого п.1.3 договору (п.4.3 договору). Сторони погоджуються, що проценти, нараховані згідно п.4.2 та 4.3 договору після закінчення строку кредиту, визначеного п.1.3 цього договору, є процентами, що нараховуються за понадстрокове користування грошовими коштами, в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України (п.4.4 договору). Сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та товариством в якості підпису позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до правил та ЗУ «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис (п.4.5 договору). Позичальник засвідчує, що умови цього договору є розумними, справедливими, добросовісними та не містять дисбалансу прав та обов`язків товариства та позичальника (п.4.10 договору). Сторони засвідчують, що укладення цього договору відповідає вільному волевиявленню сторін, жодна зі сторін не знаходиться під впливом тяжких обставин, не помиляється стосовно обставин, що мають суттєве значення (природа договору, права та обов`язки сторін, інші умови договору), та умови договору є взаємовигідними для кожної із сторін. У разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний тільки за згодою сторін (п.4.11 договору). Позичальник надає свою безвідкличну згоду на те, що сума неповерненого кредиту, не сплачених процентів, неустойки та інших нарахувань може бути примусово стягнута через суд загальної юрисдикції або на підставі виконавчого напису нотаріуса, обраного товариством (п.4.12 договору). Позичальник підтверджує, що отримав від товариства до укладення цього договору інформацію, вимоги надання якої передбачені в законодавстві України; отримав кредит не на споживчі цілі; інформація надана товариством з дотриманням вимог законодавства України та забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання (п.4.14 договору). Недійсність окремих умов цього договору, встановлена рішенням суду, не має наслідком недійсності всього договору, та в будь-якому разі не звільняє позичальника від зобов`язання повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та нести іншу відповідальність, передбачену цим договором (п.4.15 договору). Цей договір є електронним документом створеним і збереженим в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та перетвореним електронними засобами у візуальну форму (п.4.16 договору). Згідно Додатку №1 до вказаного договору, сторони погодили наступний графік розрахунків: термін платежу - 15.01.2020 року, сума кредиту - 3000 грн., нарахований процент - 1140,90 грн., до сплати (разом) - 4140,90 грн. Сукупна вартість кредиту складає 138,03% від суми кредиту (у процентному вираженні) або 4140,90 грн. (у грошовому вираженні) та включає в себе: проценти за користування кредитом у розмірі 38,03% від суми кредиту (у процентному вираженні) або 1140,90 грн. (у грошовому вираженні); суму кредиту в розмірі 3000 грн. (у грошовому вираженні). Відповідно до платіжного доручення (заяви) на переказ та зарахування грошових коштів на банківську картку отримувача від 23.12.2019 року, на картковий рахунок позивача № [NUMBER] , згідно кредитного договору №494271595 від 23.12.2019 року відповідачем ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перераховано грошові кошти в розмірі 3000 грн. 12.03.2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №21047 про стягнення з [PERSON] , який є боржником за кредитним договором №494271595 від 23.12.2019 року, укладеним з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», правонаступником усіх прав і обов`язків якого, на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами №71 від 24.03.2020 року є ТОВ «Таліон Плюс», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами №05/0820-01 від 05.08.2020 року, реєстр вимог №3 від 29.01.2021 року, є ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», заборгованості за кредитним договором №494271595 від 23.12.2019 року в розмірі 9753 грн., яка складається із: 3000 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 5370 грн. - прострочена заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом; 1383 грн. - строкова заборгованість за штрафами і пенями. За вчинення виконавчого напису нотаріусом стягнуто плату із стягувача в розмірі 1200 грн., яка підлягає стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна сума, що підлягає стягненню становить 10953 грн. 09.09.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Подолянко І.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №66760181 з примусового виконання виконавчого напису №21047, вчиненого 12.03.2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» заборгованості в розмірі 10953 грн. Згідно з роз`ясненнями, що викладені в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам необхідно враховувати, що згідно зі статтями 4,10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК України та іншим нормативно-правовим актам. Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. В п.4 Постанови судам рекомендується розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини якщо їх недійсність встановлена законом та оспорювані якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом. Положення ч.2 ст.215 ЦК України щодо підстав нікчемності правочинів є імперативними. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.202 ЦК України). По своїй суті правочин це вольовий акт і цим відрізняється від подій, що відбуваються незалежно від волі людини. Як встановлено в ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно положень ст.204 ЦК України (презумпція правомірності правочину), правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно зі ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Ст.626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 ЦК України). Відповідно до положень ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. В ст.3 ЗУ «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» встановлено, що у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) умови дострокового розірвання договору; 7) інші умови, визначені законодавством. Зі змісту оспорюваного кредитного договору вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Позичальник [PERSON] погодився на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить його заявка до ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Згідно ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору (ст.19 ЗУ «Про захист прав споживачів»). Ч.5 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті. Ці правила є публічною пропозицією (офертою), у розумінні ст.ст.641,644 ЦК України, на укладення договору кредиту, та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Оскільки в ході розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про невідповідність умов оспорюваного кредитного договору вимогам законодавства та про несправедливість його умов, так як доводи позивача про ненадання повної інформації щодо умов та настання ризиків при укладенні договору та нечесну підприємницьку практику ґрунтуються виключно на його поясненнях і спростовуються самим змістом договору, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання спірного договору недійсним. За загальним правилом ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч.1 ст.16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом учинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, установлених законом. Порядок учинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється ЗУ «Про нотаріат» та іншими актами законодавства (ч.1 ст.39 цього закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції від 22.02.2012 №296/5. Учинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п.19 ст.34 закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена гл.14 Закону «Про нотаріат» та гл.16 розд. ІІ порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі ст.87 ЗУ «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів. У ст.88 ЗУ «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті закону нотаріус учиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше ніж 3 роки, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше ніж рік. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис видається в межах цього строку. Порядок учинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пп.1, 3 гл.16 розд. ІІ порядку вчинення нотаріальних дій). Згідно з пп.2.1 п.2 гл.16 розд. ІІ порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, в якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування й місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата й місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Нотаріальна дія або відмова в її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови в її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (ст.50 закону «Про нотаріат»). За результатами аналізу наведених норм Верховний Суд у постанові від 14 серпня 2019 року у справі №569/8884/17 дійшов таких висновків. Учинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус проводить свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції та не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає та не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, про захист якого він звернувся до нотаріуса, повинне існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст.88 закону «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений у пп.2.3 п.2 гл.16 розд. ІІ порядку вчинення нотаріальних дій, шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, учинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів ст.ст.15, 16, 18 ЦК України, ст.ст.50, 87, 88 ЗУ «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом учинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне в стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить протилежного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з переліком документів. Для правильного застосування положень ст.ст.87, 88 ЗУ «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент учинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час учинення нотаріусом виконавчого напису. Аналогічного висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права в аналогічних правовідносинах дійшла Велика палата Верховного Суду у постанові від 29.03.2019 у цивільній справі №137/1666/16-ц. Твердження позивача свідчать про те, що виконавчий напис вчинено за заявою особи, яка не подала необхідних документів і зокрема не подала документу, який би засвідчував право вимоги вказаної особи. Даний виконавчий напис вчинено не на документі, який підтверджує безспірність даної заборгованості і відповідно дає підстави для безспірного її стягнення. Таким чином, право позивача у даному випадку порушене і воно підлягає судовому захисту у спосіб, визначений позивачем, який відповідає Закону. З огляду на викладене, сукупність встановлених судом обставин свідчить про спір між сторонами щодо наявності заборгованості та її розміру на час вчинення виконавчого напису та вказує на те, що він не підлягає виконанню, тому позов в цій частині підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: partial