Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-25 00:00:00

У квітні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за Договором позики грошових коштів. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 01.02.2020 між ним та відповідачем був укладений договір позики грошових коштів на суму 100 000 грн., які відповідач зобов`язався повернути до 01.02.2021, але досі не повернув. Факт отримання гршових коштів підтверджується розпискою, власноручно написаною Позичальником в момент передачі йому суми позики. Позивач запропонував відповідачу повернути позики до 31 березня 2021 року, проте позика повернута не була. За викладених обставин, просив суд стягнути зі [PERSON] на його користь заборгованість за Договором позики грошових коштів від 01 лютого 2020 року в розмірі 100 000 грн. та судові витрати. Ухвалою суду від 23 квітня 2021 року справу прийнято до свого провадження та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження. 26 травня 2021 року справу розглянуто по суті з ухваленням рішення. Представник позивача адвокат Трушев О.П. в судове засідання надав заяву з проханням розглядати дану справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, тим більше, що відповідач позов визнала, про що надала відповідну заяву до суду. Відповідач [PERSON] надала до суду заяву, в якій позов визнала, а також зазначила, що у зв`язку із скрутним фінансовим становищем добровільно погасити борг позивачу не має можливості. Представник відповідача адвокат Прохода Р.С. в судове засідання надав заяву з проханням розглядати дану справу без його участі, заяву відповідача [PERSON] про визнання позову підтримав. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 01 лютого 2020 року між [PERSON] та [PERSON] у письмовій формі укладено договір позики грошових коштів, за яким [PERSON] отримала у борг від [PERSON] суму в розмірі 100 000,00 грн. зі строком повернення до 01 лютого 2021 року, що підтверджується Договором позики від 01.02.2020, укладеним у письмовій формі та розпискою про отримання грошових коштів (а.с.6,7). Утім, в строк, що визначений у Договорі, відповідач борг не повернув, чим взяті на себе зобов`язані не виконав. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу та інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. У відповідності до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, така позиція висвітлена у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (справа №6-63цс13). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) зазначено, що: "за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки". У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі №464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: "за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки". За встановлених обставин, суд приходить до висновку, що між сторонами був укладений договір позики грошових коштів на визначений термін, за умовами якого позивач передав відповідачу зазначену грошову суму у позику, а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти готівкою у строк, визначений умовами й у визначений спосіб, що підтверджується умовами договору позики від 01.02.2020 та розпискою від 01.02.2020. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір є укладеним, відповідно до ст. 638 ЦК України, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. На підтвердження чого посвідчують своїми підписами, що відповідає даним правовідносинам. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За договором позики, відповідно до статті 1046 ЦК України одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Так, ст. 1046 ЦК України чітко передбачені істотні умови договору позики: він є публічним, іменним, двостороннім, реальним, платним. Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менша як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, у випадку, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми, що не суперечить даним правовідносинам. Позивач згідно даних зобов`язальних правовідносин належним чином виконав умови договору позики - передав відповідачу зазначену суму, а відповідач зобов`язання не виконав, у визначений термін борг не повернув. Дані обставини не спростовані відповідачем [PERSON] у наданій до суду заяві від 24.05.2021, крім того позовні вимоги визнано у повному обсязі. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved