Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-05 00:00:00

02.03.2018 року до суду звернулося Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В позові позивач посилався на те, що відповідно до умов укладеного між сторонами кредитного договору № б/н від 20.07.2012 року відповідач отримав кредит в сумі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, однак порушив зобов`язання: кредит не повертає, заборгованість станом на 24.01.2018 року склала в сумі 11924,19 грн., з яких заборгованість по відсоткам за користування кредитом в сумі 6661,84 грн., заборгованість за пенею в сумі 4327,09 грн., штраф (фіксована частина) в сумі 500 грн., штраф (процентна складова) в сумі 544,01 грн., прохає стягнути з відповідача заборгованість в сумі 11924,19 грн., а також витрати на сплату судового збору в сумі 1762 грн. 02.03.2018 року до суду звернувся представник позивача [PERSON] з клопотанням про розгляд справи у його відсутність, не заперечував проти заочного розгляду справи. 02.03.2018 року до суду звернувся представник позивача [PERSON] з клопотанням про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. 06.03.2018 року ухвалою судді Гуляйпільського районного суду Запорізької області Яроша С.О. відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження в судове засідання на 06.04.2018 року. 06.04.2018 року представник позивача [PERSON], належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи судом, в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач відзив на позов не надав. Відповідач позов визнав частково на суму 7000 грн., суду пояснивши, що отримав від банку SMS з пропозицією погасити заборгованість на таку суму. Суд, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, об`єктивному, всебічному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вважає встановленими наступні обставини: 20.07.2012 року між сторонами укладено кредитний договір № б/н, що підтверджується копією анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку відповідача, витягом з Умов і правил надання банківських послуг, витягом з тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна. Відповідно до анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку відповідача позивач надав відповідачу кредит у сумі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, погашення заборгованості здійснюється щомісячними платежами. Відповідач отримав кредит, що підтверджується його підписом в анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку. 01.09.2014 року позивач збільшив відсотки за користування кредитом з 30 % на рік до 34,80 %, що підтверджується розрахунком заборгованості. 01.04.2015 року позивач збільшив відсотки за користування кредитом з 34,80 %на рік до 43,20 %, що підтверджується розрахунком заборгованості. В період з 01.06.2015 року по 24.01.2018 року позивач неодноразово то збільшував то зменшував відсотки за користування кредитом, що варірували від 30 % на рік до 34,80 % та 43,20 %, що підтверджується розрахунком заборгованості. Відповідач порушив зобов`язання щодо повернення кредиту та відсотків за його користування та пені, що підтверджується розрахунком заборгованості. Заборгованість станом на 24.01.2018 року склала в сумі 10988,93 грн., з яких заборгованість по відсоткам за користування кредитом в сумі 6661,84 грн., заборгованість за пенею в сумі 4327,09 грн. На момент розгляду справи судом відповідач заборгованість не погасив. Суд, задовольняючи позов частково, виходить з наступного: Між сторонами склалися правовідносини по договору позики, які регулюються параграфом 1 Позика та параграфом 2 Кредит Цивільного кодексу України та умовами кредитного договору № б/н від 20.07.2012 року, укладеного між сторонами, який складається з анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку відповідача від 20.07.2012 року, Умов і Правил надання банківських послуг, тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до ч.2 п.1 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Судом встановлено, що підставою виникнення прав та обов`язків сторін є кредитний договір № б/н від 20.07.2012 року, укладений між сторонами, який складається з анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку відповідача від 20.07.2012 року, Умов і Правил надання банківських послуг, тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна. Відповідно до умов кредитного договору банк надає позичальнику кредит у сумі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а позичальник зобов'язується надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості по кредиту. 01.09.2014 року позивач збільшив відсотки за користування кредитом з 30 % на рік до 34,80 %, що підтверджується розрахунком заборгованості. 01.04.2015 року позивач збільшив відсотки за користування кредитом з 34,80 %на рік до 43,20 %, що підтверджується розрахунком заборгованості. В період з 01.06.2015 року по 24.01.2018 року позивач неодноразово то збільшував то відсотки за користування кредитом з 30 % на рік до 34,80 % та 43,20 %, то їх періодично зменшував до 30 %, що підтверджується розрахунком заборгованості. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Судом встановлено, що відповідач, зобов`язаний згідно кредитного договору погашати заборгованість перед банком по наданому кредиту, нарахованим відсоткам та пені, порушив зобов`язання по його поверненню частинами, відсотків за його користування та пені, штрафів так як сплачував його не в повному розмірі, чим допустив неналежне виконання зобов`язання щодо повернення кредиту, відсотків за його користування, пені та штрафів. Відповідно до ч.1 п.3, 4 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно ч.1 ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки. Відповідно до ч.1 ст.624 ЦК України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов і Правил надання банківських послуг при порушенні клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених Договором, більше ніж на 30 днів, Клієнт зобов`язаний сплатити Банку штраф розмір якого встановлений тарифами договору, Штраф нараховується на окремий рахунок і підлягає сплаті в зазначені банком терміни. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.2 п.8 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків або інші способи відшкодування майнової шкоди. Судом встановлено, що до суду звернувся позивач як позикодавець за кредитним договором з позовом за захистом свого порушеного майнового права, передбаченого кредитним договором, шляхом відшкодування збитків в зв`язку з тим, що відповідач як позичальник неналежним чином виконав свій обов`язок щодо повернення відсотків за користування кредитом, пені та штрафів. Суд доходить висновку, що майнове право позивача, передбачене кредитним договором: повернення відсотків за користування кредитом та пені, порушене відповідачем внаслідок його неналежного виконання обов'язку, передбаченого кредитним договором, підлягає захисту судом способом відшкодування збитків у виді повернення відсотків за користування кредитом та пені. В задоволенні вимоги про стягнення штрафів з відповідача необхідно відмовити, так як позивач не надав суду належного доказу нарахування позивачем штрафів за конкретне порушення грошового зобов`язання, передбаченого договором, на окремий рахунок та пред`явлення позивачем вимоги до відповідача про сплату штрафу у визначений банком термін, як це передбачено п.2.1.1.7.6 Умов і Правил надання банківських послуг. А тому позов підлягає задоволенню частково, в тій частині, яка ґрунтується на законі, підтверджена встановленими обставинами, які перевірені належними та допустимими доказами. Відповідно до ч.1 п.6 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так як позов задоволено частково на суму 10988,93 грн., то суд відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України покладає на відповідача понесені позивачем і документально підтверджені витрати на сплату судового збору в сумі 1762 грн. та стягує їх з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial