Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-18 00:00:00

У зв'язку\~ з тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 03 грудня 1999 року, який було розірвано рішенням Рівненського районного суду від 22 листопада 2011 року, дітей від спільного подружнього життя не мають, під час шлюбу, а саме: у вересні 2009 року вони за спільні кошти придбали житловий будинок з надвірними будівлями № 41 по вул.Центральній в с.Карпилівка Рівненського району Рівненської області, загальною площею 40,7 кв.м, житловою площею 14,2 кв.м, земельну ділянку загальною площею 0,20 га та земельну ділянку загальною площею 0,073 га, розташованих на території с.Карпилівка Рівненського району, вказане нерухоме майно на підставі договорів купівлі-продажу № 1774 та № 1776 від 22 вересня 2009 року, посвідчених приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу [PERSON], належить на праві власності відповідачці [PERSON], для придбання даного майна, він відчужив належне йому на праві власності нерухоме майно, тому вважає, що його частка у праві спільної сумісної власності повинна бути збільшена на 6/100 у відповідності до вкладених особистих коштів, на даний час досягти згоди стосовно добровільного поділу майна вони з відповідачкою не можуть, вважаючи цей будинок спільною сумісною власністю подружжя, позивач звернувся з позовом до суду і просить поділити вказаний житловий будинок та земельні ділянки, виділивши йому 56/100 частки та відповідачці 44/100 частки у майні та стягнути з останньої судові витрати. В ході розгляду справи, у зв'язку із одруженням і зміною прізвища відповідачкою, позивач [PERSON] подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, де вказав відповідачкою [PERSON] і просить саме їй виділити 44/100 частки у спільному майні подружжя. Відповідачка [PERSON] подала до суду зустрічний позов про визначення ідеальних часток в спільному майні подружжя, в якому просить визнати за нею 3/4 ідеальних часток житлового будинку з надвірними будівлями, розташованих по вул.Центральна, № 41 в с.Карпилівка Рівненського району, а за [PERSON] визнати 1/4 ідеальних часток вказаного житлового будинку та стягнути з нього понесені нею судові витрати. Вказана зустрічна позовна заява прийнята до спільного розгляду з первісним позовом. Однак, ухвалою Рівненського районного суду від 19 грудня 2016 року зустрічний позов [PERSON] про визначення ідеальних часток в спільному майні подружжя залишено без розгляду за її заявою. Позивач-відповідач [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав повністю, з мотивів наведених у позовній заяві. Вимоги за зустрічною позовною заявою не визнав. Пояснив, що вказаний будинок вони з відповідачкою-позивачкою придбали у шлюбі. Разом з будинком було придбано дві земельні ділянки. Це майно було придбано за спільні кошти, але вважає, що оскільки на придбання цього майна були витрачені кошти від продажу ним батьківської квартири у місті Рівне, то його частка в майні має бути більшою на 6/100. В будинку за спільні кошти вони провели ремонт, але будь-яких добудов до будинку не проведено. Він їздив на заробітки в інші регіони України, за кордон, присилав дружині гроші. Вона також їздила на заробітки у Дніпропетровськ. За ці гроші вони й робили ремонт в будинку. На даний час він не може користуватись будинком, так як його туди не допускають, в будинку проживає відповідачка-позивачка і сім'я її дочки від першого шлюбу. Він користується частиною сараю і половиною земельної ділянки 0,073 га. Проживає він по сусідські з іншою жінкою, але власного житла немає. Вважає вказане майно спільною сумісною власністю подружжя, тому звернувся до суду з даним позовом і просить його задоволити. Представник позивача-відповідача, адвокат [PERSON], який був присутній в судових засіданнях впродовж всього розгляду справи, а не з'явився лише в останнє судове засідання, первісний позов підтримав, а зустрічний позов не визнав. Підтримав пояснення позивача-відповідача. Крім того пояснив, що є два технічних паспорти на житловий будинок (2009 і 2015 років). В технічних паспортах абсолютно відсутні показники, які свідчать про те, що будинок покращився. Навпаки, процент зносу будинку збільшився, тобто технічний стан будинку погіршився. А тому вважає, що підстав для збільшення частки [PERSON] немає. Житловий будинок і земельні ділянки є спільним майном подружжя, так як придбані під час шлюбу, тому це майно має бути поділене між сторонами. З врахуванням всіх обставин, просить первісний позов задоволити. Відповідачка-позивачка [PERSON], яка періодично з'являлася в судові засідання, первісний позов не визнала, а зустрічний позов підтримала. Суду пояснила, що вказаний будинок вони з [PERSON] придбали в 2009 році під час зареєстрованого шлюбу за 20000 доларів США. Вона продала свою квартиру у м.Рівне, а [PERSON] хату в м.Корець і виручені кошти витратили на купівлю будинку в с.Карпилівка Рівненського району. Проживали вони в такому будинку, як і купили. В 2010 році [PERSON] залишив її і поїхав невідомо куди, а в 2011 році вони розлучилися. Ремонт будинку дійсно проведено, але вона його робила сама за кошти, які заробляла в м.Дніпропетровськ, в м.Санкт-Петербург. В 2014 році вона одружилася з [PERSON] і тоді стали вкладати гроші в будинок. Тому вважала, що вона має право на 3/4 частини будинку. Пояснила, що сараї і земельні ділянки вони з колишнім чоловіком поділили. Однак в подальшому подала заяву про залишення її зустрічного позову без розгляду. Представник відповідачки-позивачки, адвокат [PERSON], в судовому засіданні первісний позов не визнала, а зустрічний позов підтримала і суду пояснила, що згідно технічного паспорту на будинок видно, що відбулося перепланування будинку, в будинку проводився ремонт, але відповідачка-позивачка заперечує, що [PERSON] вкладав кошти у ремонт будинку, тому частку [PERSON] в спільному майні подружжя необхідно збільшити згідно її позову. В судових дебатах представник відповідачки-позивачки вказувала, що будинок знаходиться на земельній ділянці площею 0,073 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, тобто дана земельна ділянка не призначена для будівництва, а тому збудований на ній житловий будинок і господарські будівлі відносяться до самочинного будівництва, отже поділу не підлягають. Також зазначила, що державна реєстрація житлового будинку, що належить [PERSON] згідно договору купівлі-продажу, не проведена, право власності не зареєстровано, тому даний договір є нікчемним, а заявлені позивачем вимоги є передчасними. Вважає, що земельні ділянки, якими користується [PERSON], сторони можуть поділити у нотаріуса, тому вимоги позивача є безпідставними і у їх задоволенні слід відмовити. Свідок [PERSON] суду показав, що офіційно вони з [PERSON] одружилися в 2014 році, а разом фактично проживали з 2010 року. За ці роки вони з відповідачкою- позивачкою півтора-два місяці працювати у м.Дніпропетровськ, заробляли гроші, а на 2 тижні приїжджали в с.Карпилівка Рівненського район, бо необхідно було робити ремонт будинку, який був у дуже поганому стані, у зв'язку з чим, було проведено ряд робіт, зокрема: ремонт даху, утеплення гідробар'єром, заміна шиферу, після чого зроблено ремонт всередині будинку, поставлено перегородку у кімнаті, щоб обладнати кухню, поставлено грубу, встановлено металопластикові вікна, вхідні двері, відремонтовано підлогу у коридорі. Ремонт будинку проводив він і дружина [PERSON] за їх спільні гроші, її колишній чоловік [PERSON] не приймав участі в проведенні ремонту, не надавав на це коштів, хоча знав і бачив, що проводиться ремонт будинку і цього не заперечував. За які кошти було придбано даний будинок йому не відомо. Вважає, що і він має право на якусь частку в будинку, так як разом з дружиною [PERSON] проводив його ремонт. Свідок [PERSON] суду показала, що з 1999 року сторони у справі почали співмешкати, продали квартиру в м.Рівне, поїхали жити у м.Корець, а потім придбали житловий будинок у с.Карпилівка Рівненського району, який купили в період зареєстрованого шлюбу. Спочатку разом проживали в будинку, а потім [PERSON] залишив дружину і не проживав з нею. Будинок був старий, потребував ремонту ззовні і всередині. В 2011 року відповідачка [PERSON] почала їздити на заробітки та робити в будинку ремонт, замінила вікна, вхідні двері, відремонтувала дах. Вона буває в будинку, допомагала [PERSON] робити ремонт, красити стіни, клеїти шпалери. Але суттєвих добудов до будинку не було проведено. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 03 грудня 1999 року. Рішенням Рівненського районного суду від 22 листопада 2011 року (рішення набрало законної сили 02 грудня 2011 року) шлюб між ними розірвано. Від шлюбу спільних дітей не мають. Відповідачці-позивачці [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 22 вересня 2009 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1774 та посвідченого приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу [PERSON], належить житловий будинок з надвірними будівлями № 41 по вул.Центральній в с.Карпилівка Рівненського району Рівненської області, загальною площею 40,7 кв.м, житловою площею 14,2 кв.м. Крім будинку, відповідачці [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 22 вересня 2009 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1776 та посвідченого приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу [PERSON], належать: земельна ділянка загальною площею 0,20 га (кадастровий номер 56 246 833 00 10 043 0068); та земельна ділянка загальною площею 0,073 га (кадастровий номер 56 246 833 00 10 043 0067), цільове призначення яких - для ведення особистого селянського господарства, розташованих на території с.Карпилівка Рівненського району. Анкетні дані відповідачки змінено на підставі свідоцтва про шлюб від 28 березня 2014 року серія І-КИ № 272954, згідно якого прізвище відповідачки-позивачки "Декальчук" змінено на "Кубляк". Як позивач в позові, так і відповідачка в судовому засіданні вказують, що спірний будинок та земельні ділянки придбано в шлюбі, тобто майно є спільною сумісною власністю подружжя. Згідно зі ст.60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.\~Стаття 61 Сімейного кодексу України передбачає, що об'єктами права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно\~ст.63 цього ж Кодексу\~дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном. А\~ст.70 СК України\~встановлює, що в разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власністю подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Аналогічні положення встановлені і в ст.ст.368, 369, 372 Цивільного кодексу України. У суду не виникло сумніву, що житловий будинок з надвірними будівлями № 41 по вул.Центральній в с.Карпилівка Рівненського району Рівненської області, загальною площею 40,7 кв.м, житловою площею 14,2 кв.м, а також земельні ділянки загальною площею 0,20 га та 0,073 га, належать [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності подружжя (по 1/2 частині за кожним), оскільки цей будинок та земельні ділянки були придбані ними за час перебування у зареєстрованому шлюбі, що стверджується відповідними документами, копії яких долучені до матеріалів справи, а також визнанням цієї обставини самими сторонами. Виходячи із доводів сторін, суд вважає, що в наявності є порушення прав позивача, за захистом яких спрямоване його звернення до суду, позов є обґрунтованим, він базується на нормах сімейного і цивільного законодавства, а тому підлягає до часткового задоволення з урахуванням положень ст.70 СК України. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.2 ст.372 ЦК України разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Згідно нотаріально засвідченої заяви [PERSON] від 22 вересня 2009 року (а.с.68), останній підтвердив, що гроші, які витрачаються на придбання об'єктів нерухомості, є спільною сумісною власністю його та дружини [PERSON], а придбана нерухомість буде об'єктом права спільної сумісної власності як така, що набувається ними під час шлюбу. Суд вважає, що позивачем-відповідачем не доведено підстав, за яких його частка у спільній сумісній власності подружжя мала б бути збільшена. Належних доказів на підтвердження того, за які кошти було придбано спірне майно, суду не надано. Також суд не може прийняти до уваги посилань представника відповідачки-позивачки, адвоката [PERSON], на те, що даний будинок не є об'єктом права власності, оскільки право власності на нього не зареєстровано у встановленому законом порядку, будинок побудований на земельній ділянці з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, тобто вважається самочинно побудованим, до його складу входять самочинно збудовані об'єкти, а саме: переобладнання кухні у житлову кімнату, тому його не може бути визнано об'єктом спільної сумісної власності подружжя в порядку ст.62 СК України та поділено між сторонами у даній справі на підставі ст.372 ЦК України. Згідно Наказу Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 127 від 24.05.2001 року Про затвердження Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, не належать до самочинного будівництва для одноквартирних (садибних), дачних та садових будинків, серед іншого, улаштування чи закриття дверних (віконних) прорізів у внутрішніх не капітальних стінах, збільшення або зменшення житлової або допоміжної площі за рахунок демонтування або влаштування перегородок (без порушення капітальних несучих стін, несучих конструкцій, опор, балок), комор, утеплення і оздоблення стін. Згідно ст.152 ЖК України виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об'єкта в експлуатацію не потребується. Статтею 100 цього ж Кодексу визначено, що виконання наймачем робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребують отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об'єкта в експлуатацію не потребується. Дослідивши вищевказане можна зробити висновок, що обставини, на які посилається представник відповідачки-позивачки, адвокат [PERSON], є збільшенням житлової площі за рахунок допоміжних приміщень та не може вважатися самочинним будівництвом у розумінні закону, а відповідно і дозволу на його проведення не потребує. Доказів на підтвердження притягнення осіб до адміністративної відповідальності за самочинне будівництво не надано. Також не заслуговують на увагу доводи представника відповідачки-позивачки, адвоката [PERSON], про те, що позов є передчасним, оскільки право власності на житловий будинок, який згідно договору купівлі-продажу належить відповідачці [PERSON], не зареєстровано, тому вказаний договір є нікчемним. Однак, цей договір ніким не оспорюється, його не визнано незаконним. Самі сторони погоджується, що житловий будинок і земельні ділянки є спільною сумісною власністю подружжя. Оцінивши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов [PERSON] базується на нормах діючого сімейного і цивільного законодавства, він є обґрунтованим, належних доказів на підтвердження збільшення чи зменшення частки одного із подружжя суду не надано, тому позов підлягає до часткового задоволення. У зв'язку з задоволенням позову, відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідачки-позивачки належить стягнути сплачений позивачем при подачі позову до суду судовий збір.

Outcome: approved