Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-06 00:00:00

У серпні 2017 року до суду надійшов вищевказаний позов Комунального підприємства «Києво-Святошинська тепломережа» Київської обласної ради ( далі - КП «Києво-Сваятошинська тепломережа» ), в обґрунтування якого зазначається, що позивач надає послуги з централізованого опалення будинку за адресою: [ADDRESS]. Між позивачем та відповідачем встановлені фактичні договірні відносини з надання послуг із забезпечення теплової енергії на підставі відкритого особового рахунку [NUMBER]. Відповідач користується послугами, але не виконує зобов'язання по сплаті цих послуг, тому станом на 01 серпня 2017 року виникла заборгованість на суму 21 256, 83 грн., яку позивач просить стягнути із відповідача. Крім того, посилаючись на ст. 625 ЦК України, позивач просить стягнути із відповідача нараховану суму інфляційних збитків у розмірі 8 802, 11 грн. та 3% річних у розмірі 1 480, 87 грн. У ході розгляду справи позивач просив зменшити розмір позовних вимог у зв'язку із частковим погашенням боргу відповідачем у розмірі 4 594, 58 грн., та просив стягнути із відповідача заборгованість у розмірі 16 870, 16 грн., а також суму інфляційних збитків у розмірі 8 802, 11 грн. та 3% річних у розмірі 1 480, 87 грн. Представники позивача [PERSON] та [PERSON] у судових засіданнях доводи позову підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просили про задоволення позовних вимог. У судових засіданнях відповідач [PERSON] заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність, пояснюючи, що з вересня 2016 року її квартира відключена від централізованого опалення згідно рішення Калитянської селищної ради №56 від 29 вересня 2016 року та Акту про відключення від 10.10.2016 року. Крім того, договір про надання послуг відповідачем припинений ще 17 травня 2015 року, отже, правовідносини з позивачем припинені. Також зазначає, що позивач просить стягнути заборгованість за період з травня 2010 року по серпень 2017 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності, тому, виходячи з наведеного, просить відмовити у задоволенні позовних вимог. У судові засідання 13 грудня 2017 року та 06 лютого 2018 року відповідач не з'явилась, а від її представників надходили заяви про відкладення розгляду справи у зв'язку із зайнятістю ( 13.12.2017 року) та хворобою ( 06.02.2018 року), однак жодних доказів поважності неявки до суду - не надано. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Рішенням Семиполківської сільської ради Київської області від №108 від 30 вересня 2010 року надано дозвіл на надання послуг із теплопостачання по військовому містечку №1села Семиполки Броварського району Київської області Комунальному підприємству «Києво-Святошинська тепломережа» Київської обласної ради. ( а.с 84) До матеріалів справи додані копії договорів оренди майна котельні на території військового містечка №1с. Семиполки Броварського району від 02.01.2010 року, 07.06.2010 року, 07.06.2011 року, 01.01.2013 року, 01.01.2014 року, які укладались між сільським головою с. Семиполки «орендодавець» і Комунальним підприємством ««Києво-Святошинська тепломережа» Київської обласної ради «орендар», та від 01.01.2017 року, укладений між Виконавчим комітетом Калитянської селищної ради і Комунальним підприємством «Києво-Святошинська тепломережа» Київської обласної ради. Предметом цих договорів є передача орендарю у строкове платне користування котельні, обладнання та мережі теплопостачання військового містечка №1 в селі Семиполки. Відповідно до п. 1.3 останнього договору майно передається в оренду з метою виробництва та постачання теплової енергії. Відповідно до розрахунку заборгованості за особовим рахунком [NUMBER], у [ADDRESS], власник [PERSON], за період із січня 2010 року по листопад 2017 року існує заборгованість за надані послуги у розмірі 16 870, 16 грн. (а.с. 19-23, 103-104) У статті 1 Закону України "Про теплопостачання" визначено, що постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов'язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору. Відповідно до вимог п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року ( в редакції на час виникнення спірних правовідносин), п. 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - Правила), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно із п. 2 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання. Отже, як вбачається з викладених обставин, позивач із січня 2010 року надає послуги щодо централізованого опалення житлового будинку [ADDRESS] в тому числі й відповідачу в квартиру [NUMBER]. За спірний період з січня 2010 року по листопад 2017 року, з урахування сплачених відповідачем сум, існує заборгованість за надані послуги у квартиру [ADDRESS] у розмірі 16 870, 16 грн. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач посилається на те, що її квартира відключена від централізованого теплопостачання, що підтверджується рішенням Калитянської селищної ради №56 від 29 вересня 2016 року та Актом про відключення від 10.10.2016 року. При розгляді даного питання суд приходить до наступного. У п. п. 24, 25 зазначених вище Правил передбачено, що споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Порядок відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання затверджений наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 (далі - Порядок). Згідно із п. п. 2.1-2.7 Порядку для вирішення питання відключення житлового будинку (будинків) від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води (далі - ЦО і ГВП) його власник повинен звернутися до постійно діючої міжвідомчої комісії по розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж ЦО і ГВП (далі - Комісія) із письмовою заявою про відключення від мереж ЦО і ГВП, у якій зазначає причини відключення. Комісія після вивчення наданих власником документів приймає відповідне рішення, яке оформляється протоколом. При позитивному рішенні заявнику надається перелік організацій, до яких йому слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мережі ЦО. Проект індивідуального (автономного) теплопостачання і \\ відокремлення від мережі ЦО виконує проектна або проектно-монтажна організація на підставі договору із заявником. Проект узгоджується з усіма організаціями, які видали технічні умови на підключення будинку до зовнішніх мереж. Відключення приміщень від внутрішньо будинкових мереж ЦО і ГВП виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця послуг з ЦО і ГВП та власника. По закінченні робіт складається акт про відключення від мережі ЦО і подається заявником до Комісії на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні Комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання. При цьому обов'язково враховуються технічні можливості існуючих мереж газопостачання, водопостачання та електропостачання даного населеного пункту або окремого мікрорайону щодо забезпечення живлення запропонованої власником (власниками) системи теплопостачання (п. 2.2 наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06.11.2007 року №169 «Про затвердження Змін до наказу Мінбуду України від 22.11.2005 року №4»). Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціювання будівельної техніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення. Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630, споживачі можуть відмовитись від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення, постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Отже, самовільне відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення від оплати за послуги теплопостачання. Наказом Міністерства з питань житлово -комунального господарства України від 06 листопада 2007 року №169 було внесено зміни, які унеможливлюють відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише будинку в цілому. Матеріали справи не містять доказів, зокрема, копії відповідної проектної документації, які б засвідчували факт відключення квартири від мереж централізованого теплопостачання та ненадання йому послуг з постачання тепла. Так, згідно рішення виконавчого комітету Калитянської селищної ради №56 від 29 вересня 2016 року надано дозвіл [PERSON] на відключення від централізованого опалення а виготовлення проектної документації на встановлення газового автономного опалення у квартирі [ADDRESS] у в/м с. Семиполки Броварського району Київської області. Відповідно до Акту про відключення від мереж центрального опалення, складеного 10 жовтня 2016 року комісією в присутності квартиронаймача [PERSON] проведено огляд правильності відключення від мереж центрального опалення в квартирі [ADDRESS], у в/м с. Семиполки, встановлено, що батареї опалення в кімнатах і кухні відрізані від мережі центрального опалення, труби заварені, труби центрального опалення, які проходять через квартиру ізольовані утеплювачем «перфлекс». Комісія вважає, що роботи по відключенню від центральної тепломережі виконані відповідно до технічних умов. Із даного Акту видно, що він складений за відсутності представника позивача. Як вбачається із вищевказаного рішення та акту, хоч вони і здійснені представником органу місцевого самоврядування, проте, відключення від мережі централізованого опалення відбулось за відсутності представника позивача, технічних умов на відключення від позивача відповідач не отримував, а також матеріали справи не містять доказів, що цілий будинок відключений від централізованого опалення. Таке відключенні здійснене із порушенням вимог чинного законодавства, яке регулює порядок відключення від мереж ЦО. Отже, підведення централізованого опалення до стояка в межах квартири свідчить про виконання послуг позивачем. Таким чином, КП «Києво-Святошинська тепломережа» КОР виконало свої зобов'язання щодо надання послуг централізованого опалення, а відповідач зобов'язаний оплатити надані послуги. Саме такий правовий висновок у подібних спірних правовідносинах сформований Верховним Судом України при розгляді справи №6-1192цс-15 від 11.11.2015 року. Щодо строків позовної давності, про сплив яких вказує відповідач, та просить застосувати наслідки спливу такого строку, суд приходить до наступного. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Частинами першою, п'ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За частинами першою, другою статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Ураховуючи те, що судовий захист права кредитора (виконавця послуг) на стягнення грошових коштів можна реалізувати у позовному провадженні та шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором (виконавцем послуг) заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг позовної давності. Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 13 січня 2016 року (№ 6-931цс15). Із вищевикладеного вбачається, що за судовим наказом № 361/2664/16-ц Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 травня 2016 року стягнено із [PERSON] на користь КП «Києво-Святошинська тепломережа» борг за послуги з централізованого опалення за період із 01.01.2013 р. по 31.03.2016 р. у розмірі 11 171, 35 грн., а також інфляційні втрати та три проценти річних, тому з цього часу позовна давність перервана. Однак, ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 серпня 2016 року вищевказаний судовий наказ скасовано, тому суд вважає, що саме з цього часу почався перебіг строків позовної давності, оскільки за наслідками скасованого судового наказу порушено право позивача на отримання плати за надані [PERSON] послуги з централізованого опалення за період із 01.01.2013 р. по 31.03.2016 р. Позов до суду подано 11.08.2017 року, отже, суд вважає, що строки позовної давності позивачем не пропущено за період з 01.01.2013 року. Разом з тим, позовні вимоги про стягнення заборгованості за період з 01.01.2010 року по 01.01.2013 року пред'явлені із пропуском строку позовної давності, поважних причин поновлення таких строків позивачем не наведено. Посилання позивача на сплату боргу відповідачем у березні та лютому 2013 року за попередні періоди може свідчити про переривання строку позовної давності, однак строк позовної давності за вказаний період сплив у такому випадку ще у березні 2016 року, а позов пред'явлений у серпні 2017 року. Таким чином, доводи відповідача про минування строків позовної давності за період з 01.01.2010 року по 01.01.2013 року є обґрунтованими, тому є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог за вказаний період. Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог про стягнення із відповідача заборгованості за надані послуги за період з 01.01.2013 року по 16.11.2017 року у розмірі 12 219 (дванадцять тисяч двісті дев'ятнадцять) грн. 28 коп. ( з урахуванням сплаченої відповідачем заборгованості у листопаді 2017 року у розмірі 4 594, 58 грн.) Крім того, згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розрахунки позивача щодо інфляційних втрат та трьох процентів річних, наведені у позовній заяві, суд вважає правильними, однак, з урахуванням періоду за який стягується заборгованість за надані послуги, стягненню із відповідача підлягає сума інфляційних збитків у розмірі 3 681 (три тисячі шістсот вісімдесят одна) грн. 65 коп. та три проценти річних у розмірі 552 (п'ятсот п'ятдесят дві) грн. 30 коп. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, на користь позивача підлягають стягненню із відповідача судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 800 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial