Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-16 00:00:00

Публічне акціонерне товариствокомерційний банк «ПриватБанк» звернувсьдо суду з позовом до [PERSON], третя особа :Соснівький відділ державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції про звільнення майна з-під арешту,мотивуючи його тим, що відповідно до кредитного договору від 16.03.2007 року № CSIPGК00000054, укладеногоміж ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], відповідач отримав кредит у розмірі 28010доларів США. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ "ПриватБанк" і відповідач уклали договір іпотекивід 16.03.2007 р. відповідно до якого [PERSON] надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS]. При здійсненні реалізації предмета іпотеки позивачу стало відомо, що на заставне майно накладено арешт на підставі постанови №48774991 від 05.10.2015 р. державним виконавцем Соснівського ВДВС Черкаського МУЮ. Оскільки право застави у позивача виникло раніше ніж винесена постанова державного виконавця про накладення арешту, тому просить скасувати арешт від 05.10.2015 р. накладений на підставі постанови №48774991. В судовому засіданні представник позивача підтримав в повному обсязі та просив їх задоволити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі та просив відмовити у їх задоволенні. Представник Соснівського відділу ДВС Черкаського РУЮ в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що арешт був накладений на все майно боржника відповідно до заяви ПАТ КБ «ПриватБанк». Заслухавши сторони, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до кредитного договору від 16.03.2007 року № CSIPGК00000054, укладеногоміж ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], відповідачотримав кредит у розмірі 28010доларів США. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ "ПриватБанк" і відповідач уклали договір іпотеки від 16.03.2007 р. відповідно доякого [PERSON] надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS]. При здійсненні реалізації предмета іпотеки позивачу стало відомо, що на заставне майно накладено арешт на підставі постанови №48774991 від 05.10.2015 р. державним виконавцем Соснівського ВДВС Черкаського МУЮа нерухоме майно. Відповідно до ч. 1 ст. 54 ЗУ «Про виконавче провадження», звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Відповідно до ч. 6 ст. 54 ЗУ «Про виконавче провадження», за рахунок коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, здійснюються утримання, передбачені статтею 43 цього Закону, після чого кошти використовуються для задоволення вимог заставодержателя. За положенням ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов»язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов»язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки передбачений у розділі У Закону України «Про іпотеку». Статаею 33 даного закону пердбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов»язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов»язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», у разі звернення стягнення на будинок, квартиру, іншетприміщення чи земельну ділянку державний виконавець подає запити до відповідних місцевих органів, що здійснюють реєстрацію та облік майна про належність такого майна боржнику на праві власності та перевіряє чи не перебуває це майно під арештом. Щодо посилань відповідача на те, що на даний час існує мораторій на звернення стягнення на майно наданого як забезпечення кредитів, а тому не може бути задоволений даний позов, суд вважає, що дані посилання є безпідставними. Відповідно п.1 Закону України від 03.06.2014 року № 1304-У11 «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не може бути примусово стягнуто нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно ст.4 Закону України «Про заставу» ат/або предметом іпотеки згідно ст.5 Закону України «Про іпотеку», якщо майно виступає як забезпечення зобов»язань громадян України за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об»єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно, загальна площа такого нерухомого майна не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.метрів для житлового будинку. Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов»язання. Відтак, даним Законом мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання боржником зобов»язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Крім того, згідно п.4 Закону № 1304-У11, протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону не підлягає виконанню, проте не є підставою для відмови в захисті порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів кредитора. Постільки позивачем ПАТ «Приватбанк» подано позов стосовно скасування арешту та заборону відчуження з однокімнатної квартири [ADDRESS] належить на праві власності відповідачу, накладених постановами Соснівського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції від 28.07.2015 р., тому підстав для відмови в захисті порушеного права позивача суд не вбачає. Враховуючи викладене вище, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає до задоволення, як такий, що знайшов своє підтвердження в ході судового засідання.

Outcome: approved