Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-26 00:00:00

Ухвалою Київського райсуду м. Одеси від 15.01.2020 року відкрите спрощене позовне провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини . За клопотанням представника позивача - адвоката Павлишина А.І. 12.02.2020 року суд перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. На стадії підготовчого засідання суд розглянув клопотання сторони позивача про вжиття заходів забезпечення позову і витребування доказів. 18.05.2020 року суд закрив підготовче засідання і справу призначив до розгляду по суті. Сторона відповідача тричі надавала до суду заяви про відкладення розгляду справи з посиланням на карантин, введений в державі постановою КМУ №211 від 11.03.2020 року. В сьогоднішньому судовому засіданні сторона відповідача приймає участь в режимі відеоконференції. Суд вислухав сторони, вивчив матеріали справи і встановив наступне: Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 2013 року по 2018 рік - рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 25.09.2018 року шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірвано, визначено місце проживання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] . Після розірвання шлюбу сторони спільно не проживають, малолітня дитина проживає з матір`ю. Позивач у позові стверджує, що з моменту розірвання шлюбу [PERSON] ухиляється від сплати аліментів на утримання дитини, тому вона - [PERSON] звернулась до суду з вимогами про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання дитини в розмір 1\\3 частини з усіх видів доходу батька, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення з позовом до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позивач також виклала вимогу у позові про стягнення з відповідача судових витрат у вигляді витрат на правничу допомогу розмірі 20 000 грн. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Гусельщикова М.А. вимоги [PERSON] підтримала у повному обсязі. Відповідач позов визнав частково і стверджував, що він постійно приймає участь в утриманні дитини і надав до суду копії фінансових документів про сплату на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини з вересня місяця 2018 року по серпень 2020 року. Відповідач також пояснив, що з лютого 2020 року він не має роботи і перебуває на обліку як безробітний в Миколаївському міському центрі Державної служби зайнятості. [PERSON] , визнаючи позов частково, заявив, що на утримання доньки він згоден щомісячно сплачувати аліменти в розмірі 1\\4 частини від усіх своїх доходів. Дослідивши надані сторонами докази і наведені доводи, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Стаття 12 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ, зобов`язує батьків виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Частина 2 ст.59 Закону України "Про освіту" на кожного з батьків покладає однакову відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Стаття 180 СК України визначає « батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття». Згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч.2 ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини, той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до положень ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд встановив , що сторони не проживають разом, не мають спільного бюджету і після припинення сімейних відносин між ними дитина проживає з матір`ю. Сторони не досягли згоди щодо утримання дитини, тому спір вирішується в судовому порядку. Судом також встановлено, що з вересня 2018 року відповідач регулярно сплачує на користь позивача грошові кошти на утримання малолітньої доньки (а.с. 82-100, 110,130-131,141) За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батька і (або) у твердій грошовій сумі, що передбачено ч.3 ст.181 СК України. З 07.02.2020 року [PERSON] перебуває на обліку в Миколаївському міському ЦЗ як безробітний (а.с.101). [PERSON] на праві власності належить автомобіль марки Mercedes і автомобільний причеп (а.с.21). Відповідач згоден щомісяця сплачувати на утримання дитини 1\\4 частину від усіх своїх доходів. Позивач не працює, доходів не має, на обліку як безробітна не перебуває, будь-яких розрахунків щодо витрат на утримання дитини не надала до суду, пояснень щодо стягнення аліментів в розмірі 1\\3 частини доходів батька суду не надала. З урахуванням викладеного, суд стягує аліменти з батька на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1\\4 частини від усіх його доходів , але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого законом для дитини відповідного віку. Щодо вимог позивача в частині стягнення з відповідача судових витрат у вигляді витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Зі змісту ст.58 ЦПК України слідує, що сторона, третя особа, а також особа, якій за законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Відповідно до ст.60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Згідно ст.15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Частиною четвертою ст.62 ЦПК визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Так, у відповідності до ст.1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Ст.137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Судом встановлено, що 21.11.2019 року Шкрабак О.О. і Адвокатське бюро «Павлишин та партнери» уклали договір про надання правничої допомоги . В той же день 21.11.2019 року сторони уклали додаткову угоду №1 до договору про надання правничої допомоги і розділі 3 визначили порядок оплати послуг адвоката. Згідно з п.3.2 сума може бути сплачена авансом, або згідно Акту приймання-передачі наданих послуг після надання всього об`єму послуг. У п.3.5 додаткової угоди зазначено «клієнт оплачує надані Адвокатом послуги протягом 3-х днів з моменту отримання Клієнтом рахунку-фактури (а.с.23). А в договорі про надання правничої допомоги у розділі «Порядок оплати послуг» (а.с.6) у п.4.5 і 4.6 зазначено « факт наданих послуг підтверджується актом здачі-прийняття наданих послуг; підставою для сплати гонорару є рахунок-фактура». Попередній розрахунок робіт (послуг) складено керуючим АБ «Павлишин і партнери» 21.11.2019 року, 27.12.2019 року керуючий АБ «Павлишин і партнери» [PERSON] надав доручення помічнику адвоката Шевцову А.В. подавати до Київського райсуду м.Одеси заяви, клопотання, інші документи процесуального характеру, знайомитися з матеріалами справи, а також отримати рішення суду ( в тому числі інші процесуальні документи) (а.с.24), а 23.03.2020 року до суду надійшло повідомлення [PERSON] про припинення представництва про справі за позовом [PERSON] у зв`язку з достроковим розірванням договору про надання правничої допомоги (а.с.113). Позивач не надала ні акту приймання-передачі виконаних робіт ні рахунку-фактури про оплату послуг адвоката. З огляду на викладене вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають. У відповідності до положень ст.141 ЦПК України відповідач сплачує на користь держави судовий збір в сумі 840,80 грн.

Outcome: partial