Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-10 00:00:00

01 червня 2017 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом до товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «Очаківський райагрохім». Свої вимоги обґрунтовувала тим, що на підставі розпорядження Очаківської райдержадміністрації № 49 від 28 лютого 2005 року вона одержала державні акти на право власності на земельні ділянки площею 3,19 га та 0,88 га за цільовим призначенням ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані в межах території Парутинської сільської ради Очаківського району Миколаївської області. В 2017 році, звернувшись до ТОВ «Очаківський райагрохім» із заявою про відведення в натурі цих земельних ділянок вона дізналась про існування договорів оренди землі, який було укладено від її імені як неповнолітньої її матірю [PERSON]. Посилаючись на те, що спірні договори було укладено від її імені строком на 20 років, тобто вже на час досягнення нею повноліття, особою, яка не мала права на здійснення правочинів від її імені, просила визнати недійсними вказані договори оренди землі, а також зобовязати відповідача повернути її вказані земельні ділянки. Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не зявилися. Позивачка надала заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, крім цього, зазначила, що повністю підтримує заявлені вимоги та не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 74 ЦПК України, до суду не зявився, про причини свого представника відповідач не повідомив. Третя особа [PERSON] про причини своєї неявки суду не повідомила, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Суд, на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України, враховуючи згоду позивачки і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. Дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. На підставі розпорядження Очаківської райдержадміністрації № 49 від 28 лютого 2005 року позивачка [PERSON] одержала державні акти на право власності на земельні ділянки площею 3,19 га та 0,88 га за цільовим призначенням ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані в межах території Парутинської сільської ради Очаківського району Миколаївської області (а. с. 8, 9). Звернувшись до ТОВ «Очаківський райагрохім» із заявою про надання дозволу на виділення земельної ділянки площею 3,19 га в натурі, [PERSON] одержала письмову відмову із посиланням на договір оренди вказаної земельної ділянки, укладений від її імені третьою особою [PERSON] з відповідачем (а. с. 19). Як вбачається з договорів оренди землі (а. с. 13-14, 16-17), між Білою (після зміни прізвища [PERSON]) А.В. та ТОВ «Очаківський райагрохім» було укладено договори оренди земельних ділянок площею 0,88 га та 3,19 га, зареєстровані у відділі Держкомзему у Очаківському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено записи від 22 травня 2012 року за №№ 482510004003439, 482510004003440. При цьому в графі орендодавець значиться підпис матері позивачки, яка на той час була неповнолітньою, [PERSON]. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Частиною 2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, є підставою для визнання договору недійсним відповідно до закону. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка [PERSON] народилася 02 січня 1995 року, тобто на момент укладення спірних договорів їй виповнилося 17 років. У той же час вказані вище договори були укладені від її імені матірю [PERSON] строком на 20 років. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обовязки особи, які він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Згідно з ч. 3 ст. 237 ЦК України представництво виникає на підставі договору, закону, акту органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Висновок про недійсність спірних договорів на підставі ч. 3 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 ЦК України у звязку з тим, що їх було підписано від імені позивача не ним, а іншою особою, тобто без волевиявлення сторони договору, викладено в постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року (справа № 6-48цс15). Таким чином, судом встановлено, що під час укладання договорів оренди землі текст цього договору було підписано від імені позивачки її матірю, яка не мала належних повноважень на вчинення такої дії, що свідчить про відсутність вільного волевиявлення позивачки. Крім того, в спірних договорах відсутні дати їх укладання, що, на думку суду, додатково свідчить про те, що сторони не досягли усіх істотних умов договорів оренди землі, і це, відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі», є підставою для визнання їх недійсними, оскільки вони не відповідають волі орендодавця та вимогам закону. Проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON]знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню. Також відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути понесені нею та документально підтверджені витрати на сплату судового збору у розмірі 1 292 грн 80 коп.. На підставі викладеного,

Outcome: approved