Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

01.07.2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача, посилаючись на наступні обставини: 01 лютого 2020 року [PERSON] отримав від нього у позику грошові кошти у сумі 150000 гривень та зобов`язався повернути їх за першою його вимогою. 16 березня 2020 року він направив відповідачу письмову вимогу про повернення суми позики у семиденний строк з моменту отримання вимоги, яка була отримана відповідачем 21 березня 2020 року. Отже, [PERSON] зобов`язаний був повернути йому суму позики не пізніше 28 березня 2020 року. Проте, станом на сьогоднішній день відповідач кошти не повернув. 06 травня 2020 року він направив відповідачу вимогу повторно. Але вона також залишилась без реагування. Зазначає, що розпискою встановлено строк повернення позики - за першою його вимогою. За таких обставин, наявні підстави для стягнення з відповідача суми позики у розмірі 150000 гривень. Також зазначає, що договором позики між ним і відповідачем не встановлено, що позика є безпроцентною та не встановлено розмір процентів, які позикодавець має право отримувати від позичальника. Таким чином, він має право на отримання від відповідача процентів від суми позики у розмірі облікової ставки Національного банку України. Всього проценти за період з 29 березня по 25 червня 2020 року складають 3016,39 гривень. Крім того, з відповідача підлягають стягненню інфляційні збитки за квітень-травень 2020 року в розмірі 825 грн., а також та 3% річних за період з 29.03.2020 року по 25.06.2020 року в сумі 1094,26 грн. Просив стягнути з [PERSON] ( [ADDRESS] , ідентифікаційний номер [NUMBER] ) на свою користь: основний борг - 150 000 грн., проценти - 3016,39 гривень, інфляційні збитки - 825 гривень, 3% річних - 1094,26 гривень, всього 154 935,65 гривень та покласти на відповідача судові витрати. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 06.08.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання на 12.10.2020 року (а.с.35-36). Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 06.08.2020 року був відкладений розгляд цивільної справи на 11 год. 00 хвил. 09.11.2020 року та відповідач був повідомлений про розгляд справи шляхом поміщення оголошення про призначення справи до розгляду на веб-сайті «Судова влада України». (а.с.46-47). В судове засідання позивач не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, надав заяву про розгляд справи без його участі (а.с.50). Представник позивача адвокат Чорнуха Ю.В. в судовому засіданні підтримувала заявлені вимоги, надала пояснення аналогічні викладеним в позові. Позов просила задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився і не повідомив суд про причини неявки, заяви про розгляд справи без його участі чи відзиву на позов не надав. Ухвалою суду встановлено заочний розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення у вступному слові представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 01.02.2020 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, за яким відповідач [PERSON] отримав в борг від позивача [PERSON] грошові кошти в сумі 150000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень. На підтвердження укладення договору позики представлена розписка від 01.02.2020 року (а.с.5), яка посвідчує передачу [PERSON] грошової суми в розмірі 150000 грн. Таким чином, вказаною розпискою відповідач власноруч посвідчив факт передання йому позивачем грошових коштів у зазначеному розмірі. Вказані правовідносини між позивачем та відповідачем регулюються ст.1046 ЦК України, згідно якої, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж грошову суму. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. У розписці чітко зазначені: сторони зобов`язання (позикодавець та позичальник), грошова сума, яка передається, особистий підпис позичальника. Отже, між сторонами було досягнуто згоди стосовно усіх істотних умов договору позики, й розписка, свідчить про його укладення відповідно до вимог ст.1046 ЦК України. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (стаття 15 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.ч.1,3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно вимог ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За приписами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідач у судове засідання не з`явився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивача. З огляду на викладене, оскільки між сторонами існують договірні правовідносини з позики, позичальником не виконані зобов`язання перед позикодавцем, кошти, отримані у позику, не повернуті, враховуючи встановлену статтею 204 ЦК України презумпцію правомірності правочину, суд доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення з [PERSON] на користь позивача суми боргу в розмірі 150000 грн. Строк повернення позики, розмір процентів за користування позикою у борговій розписці не визначено, також не зазначено, що позика є безпроцентною. Щодо строку поверненння позики в розписці зазначено про обов`язок відповідача повернути кошти за першою вимогою. Відповідно до частини 1 статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у встановлений строк, а якщо строк не встановлений, протягом 30-ти днів з дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це. Як вбачається з матеріалів справи, 16.03.2020 позикодавцем направлено [PERSON] вимогу (а.с.6), яку він отримав 21.03.2020 (а.с.8). Тобто строк для повернення позики тривав по 20.04.2020. При цьому суд виходить з того, що саме норми ч.1 ст.1049 ЦПК України підлягають застосуванню при визначені строку повернення позики, яка є спеціальною нормою до даних правовідносин. Щодо вирішення питання про можливість нарахування та стягнення процентів від суми позики у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки НБУ суд виходить з такого. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Під час вирішення питання про можливість нарахування та стягнення процентів від суми позики у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки НБУ, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України, необхідно мати на увазі, що такі проценти нараховуються у разі: 1) якщо у договорі позики не зазначені проценти або не вказано, що він безпроцентний; 2) предметом договору позики є грошові кошти у національній валюті України - гривні; 3) період нарахування процентів від суми позики - є період дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг (що відбувається у разі повернення боргу періодичними платежами), оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась. Такі висновки щодо періоду стягнення процентів Велика Палата Верховного Суду зробила у постановах від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17, від 31.10.2018 у справі № 14-318цс18, а також від 16.01.2019 року у справі № 464/3790/16-ц. Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані, зокрема, ч.1 ст.1048 ЦК, відповідно до якої позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин в силу частини другої статті 1054 ЦК та до відносин із комерційного кредиту в силу частини другої статті 1057 ЦК. Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, право на отримання від відповідача процентів від суми позики у розмірі облікової ставки Національного банку України, позивач має протягом часу, відповідно до якого відповідач міг правомірно не сплачувати кредитору борг. Конкретно в даному випадку такий період є з 01.02.2020 року по 20.04.2020 року Зі спливом 30 днів, 21.04.2020 року, з дня отримання вимоги, завершився термін правомірного користування коштами, й відповіно право на отримання від відповідача процентів від суми позики у розмірі облікової ставки Національного банку України. Таким чином вимоги про стягнення з відповідача процентів від суми позики у розмірі облікової ставки Національного банку України підлягають частковому задоволенню, виходячи з заявлених вимог, за період: з 29.03.2020 по 20.04.2020 року в розмірі 942,62 грн., з наступного розрухунку: 150000 (прострочена сума боргу) х 10% х 23(дні періоду нарахування відсотків)/366(кількість днів у році)/100. Вимоги же про стягнення з відповідача процентів від суми позики у розмірі облікової ставки Національного банку України, які нараховані за період з 21.04.2020 року по 25.06.2020 року задоволенню не підлягають, оскільки відсотки, передбачені ст. 1048 ЦК України, не можуть нараховуватися на період виникнення прострочення строку повернення позики, оскільки період нарахування процентів від суми позики - є період дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг, (що відбувається у разі повернення боргу періодичними платежами), оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась. Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних збитків та 3% річних суд виходить з такого. Статтею 599 ЦПК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦПК України у разі, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, згідно з якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення трьох відсотків та збитки від інфляції, відповідно до вимог ст.625 ЦК України, підлягають задоволенню за період прострочення грошового зобов`язання, в даному випадку з 21.04.2020 року по 25.06.2020 року. Так, три проценти річних від простроченої суми складає 811,48 грн., з наступного розрахунку: 150000 грн. (прострочена сума боргу) х 66 (кількість днів прострочення за період з 21.04.2020 року до 25.06.2020 року) х 3 : 100 : 366 (кількість днів у році). Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається, виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Так, інфляційні втрати за травень 2020 року становять 450 грн., з наступного розрахунку: індекси інфляції: 150000 грн. (сума позики) х 100,3 індекс інфляції в травні 2020) /100 - 150000 грн. = 450 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача, підлягає стягненню: сума боргу за договором позики від 01.02.2020 року в сумі 150000 грн. 00 коп.; проценти від суми позики в розмірі 942 грн. 62 коп., 3% річних в сумі 811 грн. 48 коп., збитки від інфляції в сумі 450 грн. 00 коп., а всього 152204 грн.10 коп. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 1549,40 грн. З відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги підлягають задоволенню на 98,24% з розрахунку: 152204,10 грн. (сума задоволених позовних вимог) х 100% : 154 935,65 грн. (сума заявлених позовних вимог) = 98,24% (відсоток задоволених позовних вимог). Сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідача складає 1522,13 грн. з розрахунку: 1549,40 грн. (сума сплаченого судового збору) х 98,24% (відсоток задоволених позовних вимог). Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 1512,68 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial