Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (надалі - банк) звернулося до суду із вище вказаним позовом, за яким зазначило, що 27 березня 2008 року між між Філією - Запорізьке обласне управління ВАТ «Державний ощадний банк України та [PERSON] укладений Кредитний договір, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 1 696 800 гривень. 27 березня 2008 року між Банком та [PERSON] з метою забезпечення виконання умов Кредитного договору був укладений іпотечний договір, з предметом за яким став жилий будинок [ADDRESS]. Свої зобов'язання за кредитним договором [PERSON] не виконав, бо сума його боргу складає 3 217 962, 53 гривень. Банк надсилав відповідачам вимоги про добровільне звільнення житлового приміщення. До теперішнього часу відповідачі не відреагували на зроблені попередження, не погасили заборгованість за кредитом, не звільнили житлове приміщення, в зв'язку з чим банк набув право звернути стягнення на предмет іпотеки та виселити всіх мешканців. Позивач просить суд: - стягнути з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 27.03.2008 року, реєстровий № 4889, а саме на нерухоме майно: житловий будинок [ADDRESS], який належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17.12.2004 року, реєстраційний номер 9879637, загальною площею 426,5 кв.м, житловою площею 237,1 кв.м, з метою погашення заборгованості за Кредитним договором № 2812 від 27.03.2008 року, розмір якої становить 3 217 962, 53 (три мільйона двісті сімнадцять тисяч дев'ятсот шістдесят дві грн. 53 коп.) гривень, із них: заборгованість за кредитом - 1 624 711,44 (один мільйон шістсот двадцять чотири тисячі сімсот одинадцять грн. 44 коп.) гривень, заборгованість за відсотками 1 204 299, 13 (один мільйон двісті чотири тисячі двісті дев'яносто дев'ять грн. 13 коп.) гривень, пеня за прострочення відсотків 191 884,18 (сто дев'яносто одна тисяча вісімсот вісімдесят чотири грн. 18 коп.) гривень, пеня за прострочення кредиту - 73 057,07 (сімдесят три тисячі п'ятдесят сім, 07 коп.) гривень, заборгованість 3 % річних від простроченої суми відсотків по кредиту - 64 281,85 (шістдесят чотири тисячі двісті вісімдесят одна грн. 85 коп.) гривень, заборгованість 3 % річних від простроченої суми кредиту - 24 755,95 (двадцять чотири тисячі сімсот п'ятдесят п'ять грн. 95 коп.) гривень, сума індексації простроченого боргу з урахуванням індексу інфляції - 34 972,91 (тридцять чотири тисячі дев'ятсот сімдесят дві грн. 91 коп.) гривень шляхом його реалізації на прилюдних торгах за початковою ціною його реалізації на підставі оцінки проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій; - виселити всіх мешканців, а саме: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] з будинку [ADDRESS] зі зняттям усіх з реєстраційного обліку в Управлінні Державної Міграційної служби Запорізької області. У судовому засіданні представник позивача на заявленому позові наполягла за вищевказаними підставами, а представник відповідачів [PERSON] на заявлений позов заперечила, вказуючи на те, що до суми вимог банку, які підлягають сплаті іпотекодержателю в разі звернення стягнення на предмет іпотеки, не можуть бути включені суми 3% річних від прострочення сплати сум кредиту та відсотків та сума індексації простроченого боргу з урахуванням індексу інфляції, тому що іпотекодавець не є зобов'язаним своєчасно сплачувати платежі за кредитним договором. Це є обов'язок позичальника за кредитним договором. Крім того, представник відповідачів просить суд про зменшення розміру пені, бо банком не надано жодного доказу про наявність будь-яких збитків внаслідок невиконання позичальником [PERSON] зобов'язань за кредитним договором, а на утриманні [PERSON] перебуває троє неповнолітніх дітей. Крім того, у вимогах банка про виселення зазначено суми заборгованості, відмінні від сум, які відображено в позовній заяві, тому сторона відповідачів вважає, що відсутність належним чином оформленої вимоги з зазначенням сум, що відповідають позовній заяві, є підставою для відмови в позові про звернення стягнення на іпотечне майно. Крім того, житловий будинок, який є предметом іпотеки, не було придбано за рахунок кредиту. Про надання нашій сімґї будь-якого іншого житла в позові не зазначено. Тому сторона відповідачів вважає, що виселення мешканців з будинку без надання іншого приміщення для постійного проживання є незаконним. Відповідно, за їх думкою, незаконною є і вимога про зняття відповідачів з реєстраційного обліку. Крім того, за наявності прав на користування житлом у неповнолітніх дітей попередня згода на укладення договору іпотеки одним з батьків була обов'язковою. За відсутності такої згоди сторона відповідачів вважає, що іпотекодержатель є обмеженим законом в реалізації своїх прав щодо заставного майна, і в зверненні стягнення на іпотечне майно Банку без належним чином отриманого банком дозволу органу опіки та піклування повинно бути відмовлено, оскільки в разі звернення стягнення на житловий будинок шляхом його реалізації на прилюдних торгах будуть порушені права та законні інтереси неповнолітніх дітей. Представник районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району також заперечила на позов, вказуючи на те, що у спірному будинку зареєстровані та мешкають неповнолітні, законні права на житло яких буде порушено в разі судом задоволення заявленого позову. Всебічно з'ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлені наступні обставини та відповідні правовідносини. Так, 27 березня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України, правонаступником якого є позивач, та [PERSON] був укладений Кредитний договір № 2812 (надалі - кредитний договір), згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредит в сумі 1 696 800, 00 гривень, з кінцевим терміном повернення 27.03.2018 року. В забезпечення виконання зобов'язань за цим кредитним договором 27 березня 2008 року між банком та [PERSON] був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 4889. Відповідач надав в іпотеку банку належне йому на праві власності нерухоме майно - жилий будинок [ADDRESS], загальною площею 426,5 кв.м., житловою площею 237,1 кв.м. Сторони у п. 1.3 іпотечного договору визначили вартість предмету іпотеки у 2 121 000 гривень. У зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором станом на 19.09.2013 року за кредитним договором склалася заборгованість у загальній сумі 3 217 962, 53 гривень. Складові частини заборгованості наступні: заборгованість за кредитом - 1 624 711,44 гривень, заборгованість за відсотками - 1 204 299, 13 гривень, пеня за прострочення відсотків - 191 884,18 гривень, пеня за прострочення кредиту - 73 057,07 гривень, заборгованість 3 % річних від простроченої суми відсотків по кредиту - 64 281,85 гривень, заборгованість 3 % річних від простроченої суми кредиту - 24 755,95 гривень, сума індексації простроченого боргу з урахуванням індексу інфляції - 34 972,91 гривень. За частиною 5 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. Пунктом 3.1.3. іпотечного договору передбачено, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому цим договором, у випадку невиконання або неналежного виконання зобов'язання за Кредитним договором та/або цим договором. Відповідно до пп. 6.1., 6.2. Іпотечного договору Іпотекодержатель має право звернути стягнення на Предмет іпотеки будь-яким способом, незабороненим законодавством, в тому числі на підставі виконавчого напису нотаріуса або рішення суду у встановленому чинним законодавством України та цим договором порядку З системного аналізу положень ст.ст. 37 та 38 Закону України «Про іпотеку» вбачається, що рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд може встановити спосіб реалізації предмета іпотеки: або шляхом проведення прилюдних торгів, або надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою - покупцем, якщо про це є застереження в іпотечному договорі. За вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Позивач обрав способом захисту звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його реалізації на прилюдних торгах за початковою ціною його реалізації на підставі оцінки проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Дійсно, рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду підлягає виконанню у порядку, визначеному Законом України «про виконавче провадження». З матеріалів справи вбачається, що позивач у відповідності до ст. ст. 10, 60, ЦПК України виконав процесуальний обов'язок та переконливими, належними та припустимими доказами довів правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Відповідно до роз'яснень п. 42 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", у резолютивній частині рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом). Суд, виконуючи вимоги вказаних норм матеріального права та роз'яснень вищих органів судової влади вбачає підстави для зазначення в рішенні суду про встановлення початкової ціни продажу предмета іпотеки для його подальшої реалізації на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом. При цьому доводи сторони відповідачів про те, що до суми вимог банку, які підлягають сплаті іпотекодержателю в разі звернення стягнення на предмет іпотеки, не можуть бути включені суми 3% річних від прострочення сплати сум кредиту та відсотків та сума індексації простроченого боргу з урахуванням індексу інфляції, не заслуговують на увагу, оскільки такі обмеження не були обумовлені ні кредитним договором, ні іпотечним. Крім того, посилання відповідачів на відмінність сум заборгованостей у вимогах банка про виселення та у позовній заяві є неприйнятними, оскільки положення Закону України «Про іпотеку» не пов'язують розмір нарахованої заборгованості у вимозі банка про виселення із її відповідністю розміру заявлених позовних вимог. Законних підстав для зменшення розміру нарахованої пені судом також не встановлено, зважаючи на те, що її розмір значно менше і заборгованості за кредитом, і заборгованості за відсотками, а лише наявність на утриманні [PERSON] кількох малолітніх дітей не може слугувати підставою для застосування судом положень ч.3 ст. 551 ЦК України. Також, доводи сторони відповідачів з приводу того, що сторонами іпотечного договору не були дотримані вимоги законодавства та порушені права неповнолітніх, є безпідставними. Так, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є єдиним власником предмету іпотеки - житлового будинку [ADDRESS], на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17.12.2004 року. Відповідачами не надано доказів проживання неповнолітніх відповідачів у спірному будинку на час укладення іпотечного договору. При цьому у названому будинку, який є предметом іпотеки, зареєстровані всі відповідачі, втому числі і неповнолітні. На порушення умов п.3.4.1. договору, письмовий дозвіл іпотекодержателя на їх реєстрацію не надавалась. Статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батьки та особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки та піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовитися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, як зазначено у частині 6 статті 203 ЦК України, у протилежному випадку такий правочин є нікчемним. Однак майнові права неповнолітніх відповідачів на спірний будинок відсутні. Посилання сторони відповідачів на норми ст. 17, ч. 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей", відповідно до яких для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки і піклування, є безпідставними, оскільки при укладенні іпотечного договору у його тексті батько неповнолітніх відповідачів [PERSON] власною заявою підтвердив, що предмет іпотеки є його власністю і він справі ним розпоряджатися, і на нього може бути звернуто стягнення без жодних обмежень та обтяжень. Також, укладаючи такий договір, [PERSON] гарантував, що будь-яких прав чи вимог щодо предмету іпотеки у третіх осіб немає, (п. 5.1.2. договору). Натомість, доводи позивача в частині вимог про виселення відповідачів з іпотечного будинку зі зняттям їх з реєстраційного обліку в Управлінні Державної Міграційної служби Запорізької області не є прийнятними. Так, згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 40 Закону «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Житловий будинок, який є предметом іпотеки, не було придбано за рахунок кредиту, що підтверджується як правовстановлюючим документом на будинок, так і кредитним договором та іпотечним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Отже, виселення відповідачів без одночасного надання їм іншого постійного жилого приміщення не відповідає порядку, встановленому законом, відповідно, позов в цій частині задоволенню не підлягає. Також, у відповідності до ст. 88 ЦПК України суд присуджує на користь позивача судові витрати, що складаються із судового збору за вимоги майнового характеру, які судом і задовольняються. На підставі викладеного,

Outcome: partial