Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-11 00:00:00

01 жовтня 2021 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до [PERSON] . Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що він на підставі договору купівлі-продажу від 17 березня 2005 року є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 грудня 2018 року було розірвано шлюб між ним та відповідачкою. Після розірвання шлюбу остання проживає в його будинку та користується усіма комунальними послугами, однак відмовляється відшкодовувати йому вартість спожитих комунальних послуг. За період з вересня 2020 року по липень 2021 року ним були понесені витрати на сплату комунальних платежів на загальну суму 18127 грн. 50 коп. Посилаючись на викладене, просив стягнути з відповідачки на його користь 9063 грн. 75 коп. в рахунок відшкодування витрат за спожиті комунальні послуги. Позивач в судовому засіданні повністю підтримав заявлені вимоги. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, надавши заяву про розгляд справи без її участі. У письмовому відзиві на позовну заяву зазначила, що вважає вимоги позивача безпідставними та такими, що не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Крім того, в якості обґрунтування своїх заперечень посилалась на письмову розписку позивача від 22 лютого 2020 року, в якій він власноручно зазначив, що не матиме до неї претензій щодо питань з комунальних послуг за весь період розлучення до того, як вони проживатимуть разом. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. На підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 17 березня 2005 року позивач [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8-9, 11). З 20 червня 2015 року позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 грудня 2018 року (а.с. 12-13). Як вбачається з довідки виконавчого комітету Куцурубської сільської ради № 692 від 09 серпня 2021 року (а.с. 14), відповідачка [PERSON] та неповнолітня донька сторін [PERSON] , 2004 року народження, зареєстровані та проживають в будинку позивача. Зазначені факти не оспорюються сторонами, а тому суд вважає їх встановленими. Відповідно до ч. 1 ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Зі змісту ст. 16 ЦК України випливає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом саме свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до наданих позивачем квитанцій про сплату комунальних послуг (а.с. 15-17) платником цих послуг вказаний саме позивач [PERSON] . Разом із тим, як вбачається із вищевказаних квитанцій, в них відсутні відомості щодо нарахування за спожиті комунальні послуги із розрахунку на кількість осіб, що позбавляє суд можливості вирішити питання щодо розподілу витрат, пов`язаних з оплатою вартості наданих комунальних послуг. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд констатує, що позивачем не надано належних, допустимих та беззаперечних доказів на підтвердження обов`язку відповідачки відшкодувати саме половину витрат, понесених ним на сплату комунальних послуг. Враховуючи, що рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову [PERSON] . Оскільки позов задоволенню не підлягає, судові витрати суд відносить на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed