Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-18 00:00:00

01квітня 2016 року позивач, [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів отриманих згідно розписки (ціна позову 547789 грн.). На підтвердження заявлених позовних вимог зазначив, що 15 червня 2013 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено безпроцентний договір позики, відповідно до якого відповідач отримав від нього 21100 доларів США, що підтверджується розпискою від 15.06.2013 року, яка була написана [PERSON] власноруч. Вказаний договір було укладено на невизначений термін. 200 (двісті) доларів США відповідач повернув 26 жовтня 2014 року. В звязку з тим, що виникла необхідність повернути вказані в розписці кошти, було направлено відповідачу вимогу від 17 березня 2016 року про повернення 20900 доларів США. [PERSON] вимогу отримав, про що свідчить квитанція про направлення цінного листа та опис, однак по сьогоднішній день грошові кошти не повернув і просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики від 15.06.2013 року в розмірі 20900 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 31 березня 2016 року, на день звернення до суду, становить 547789 (пятсот сорок сім тисяч сімсот вісімдесят девять ) грн. За клопотанням представника позивача [PERSON] в судовому засіданні ухвалою Дунаєвецького районного суду від 15 червня 2016 року призначено судово почеркознавчу експертизу щодо вирішення питання , чи виконаний підпис у розписці від 26.10.2014 року про повернення коштів [PERSON] від імені [PERSON]. За клопотанням відповідача [PERSON] в судовому засіданні ухвалою Дунаєвецького районного суду від 08 грудня 2016 року призначено судово почеркознавчу експертизу щодо вирішення питання, чи виконаний підпис у розписці від 15.06.2013 року на зворотній стороні про повернення коштів 26.10.2014 р. від імені [PERSON] Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі і просили задовольнити їх, і зокрема представник позивача пояснив суду, що 15.06.2013 року між сторонами був укладений договір позики, про що написана розписка. В 2014 році кошти не були повернуті і була направлена відповідачу вимога. Після вимоги відповідач повернув 200 доларів США. Потім була направлена друга вимога про повернення коштів, але кошти не були повернуті. Надана відповідачем розписка про повернення боргу не відповідає дійсності і є сумнів у її дійсності, позивач таку розписку не писав і підпис не його. В розписці від 15.06.2013 року зазначено, що в разі необхідності прошу віддати гроші [PERSON] в сумі 21100 дол.США, підпис двох сторін, [PERSON] та [PERSON], підпису [PERSON] в розписці немає. При написанні цього, позивач мав на увазі, що в разі необхідності, малося на увазі в разі його смерті, оскільки він часто їздить за кордон або інших випадках, гроші повернути [PERSON], однак такі [PERSON] не отримувала. З позовом звернувся основний позичальник [PERSON], оскільки така необхідність не наступила. Відповідач [PERSON] позов не визнав і пояснив суду, що брав у позивача гроші в сумі 21100 дол. США, однак ці гроші повернуті 26 жовтня 2014 року, повернув всю суму і отримав від позивача розписку. При цьому був свідок, який бачив ,як він повертав гроші [PERSON] Крім того зазначив, що позивач зазначив в розписці, що в разі необхідності прошу віддати гроші [PERSON] в сумі 21100 дол.США, а тому [PERSON] не мав права звертатися до суду з позовом, право вимоги грошей належить [PERSON]. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників справи, уважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Судом встановлено, що 15 червня 2013 року [PERSON] зайняв у [PERSON] 18200 доларів США і 2900 доларів США додатково, а всього 21100 дол.США. Передачу [PERSON] відповідачу [PERSON] грошових коштів посвідчено розпискою останнього від 15.06.2013 року і відповідач [PERSON] не заперечує факт отримання позики в розмірі 21100 дол.США та написання розписки ,зазначені обставини визнані сторонами та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами. Відповідно до ст.ст.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог ЦК України та умов договору та у встановлений договором строк (термін ). Як передбачено ч. 1\~ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовим ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги ,позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. В розписці про позику від 15.06. 2013 року не зазначено строку повернення боргу, однак 17.03.2016 року відповідачу направлена вимога про виконання грошового зобовязання і відповідно до якої, позивач вимагав повернути йому 20900 доларів США на протязі 7 днів з дня отримання даної вимоги, що підтверджується доданою до справи вимогою. Отримання даної вимоги відповідач не заперечив в судовому засіданні. Твердження відповідача [PERSON] про повернення коштів не відповідають фактичним обставинам справи. В судовому засіданні відповідачем [PERSON] надано суду розписку від 26 жовтня 2014 року від імені [PERSON] , яка написана на імя [PERSON] про повернення йому [PERSON] коштів в розмірі 21100 дол.США і претензій фінансового та морального плану до нього немає. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив суду, що восени 2014 року бачив, як [PERSON] передавав гроші без конверту [PERSON], а той дав йому якийсь документ, попередньо перерахувавши гроші. Згідно висновку експертів за результатами проведення судово технічної та почеркознавчої експертизи від 02.08.2016 року підпис у розписці від 26 жовтня 2014 року від імені [PERSON] виконаний не самим [PERSON], а іншою особою, із ретельним наслідуванням його підпису. Статтею 527 ЦК України передбачено зобовязання боржника виконати свій обовязок, а кредитораприйняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до вимог ст.545 ЦК України кредитор, прийнявши виконання зобов'язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобовязання, повинен повернутим його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обовязку. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] не повернув позивачу [PERSON] борг по розписці від 15.06.2013 року в строк як зазначено у вимозі по даний час, оскільки оригінал розписки знаходиться у [PERSON], а не у боржника [PERSON]. В розписці від 15.06.2013 р. зазначено про часткове виконання зобовязання по поверненню 200 дол.США 26.10.2014року, про що зазначено на зворотній частині розписки. Представник позивача [PERSON] підтверджує, що такі гроші повернуті позивачу , а тому ці кошти не стягуються з відповідача. Щодо того, що на розписці про повернення коштів почерк і підпис не належить [PERSON], то даний запис робив сам позивач [PERSON]. Висновком експерта за результатами проведення почеркознавчої експертизи від 04.01.2018 року встановити, що підпис у розписці від 26 жовтня 2014 року про повернення коштів від імені [PERSON] належить [PERSON] не виявилося можливим. Рукописний запис « Мельник» поряд з підписом на зворотній стороні розписки від 15.06.2013 року про повернення коштів виконаний не [PERSON], а іншою особою, тобто цей висновок узгоджується з поясненнями представника позивача і у суду не виникає сумнівів в поверненні відповідачем боргу в розмірі 200 дол. США. В судовому засіданні відповідач [PERSON] зазначив, що позивач не мав права вимагати у нього повернення боргу, оскільки в розписці від 15.06.2013 року зазначено позивачем, що в разі необхідності прошу віддати гроші [PERSON] в сумі 21100 дол.США. Частина перша статті 510 ЦК України визначає, що сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор. У частині першій статті 527 ЦК України сформульовано загальне правило, відповідно до якого боржник зобовязаний особисто виконати зобовязання, а інша сторона (кредитор) повинна особисто прийняти виконання, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Згідно із частиною другою статті 527 ЦК України виконання зобовязання належним боржником або прийняття виконання належним кредитором визнається і у випадках здійснення цих дій уповноваженими особами. Таким чином, за змістом цієї норми переадресування виконання боржником іншій особі можливе, якщо кредитор уповноважить на ці дії іншу особу. За змістом частини другої статті 527 ЦК України кредитор має можливість уповноважити іншу особу на прийняття виконання за зобовязанням, якщо зазначить про це у договорі чи у виданій довіреності. Суд, дослідивши розписку , де зазначено про повернення боргу [PERSON], встановив, що переадресування виконання зобовязання боржником іншій особі підписано боржником і позичальником, підпис [PERSON] відсутній . Крім того, як пояснив відповідач, йому невідомо, що це за особа і їй він кошти не повертав. Аналіз норм частини першої статті 238, частини другої статті 527 ЦК України в контексті поняття «уповноважена особа» дає підстави для висновку, про те, що між нею і кредитором повинні існувати відносини представництва (статті 237, 242, 244 ЦК України). Однак судом не встановлено, що [PERSON] отримала такі повноваження від кредитора на прийняття виконання обовязку боржником, і такі кошти вона вимагала повернути, а тому суд уважає, що дані зауваження відповідача щодо належного позивача по справі є безпідставними. Згідно договору позики відповідач [PERSON] отримав позику в іноземній валюті. Відповідно до ст.192,524 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно - правовим актом. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Згідно відомостей Національного банку України співвідношення долара США до української гривні за офіційним курсом НБУ станом на 26.03.2018 року тобто на день ухвалення рішення складає 26,35 грн. за 1 (один) долар. Представник позивача [PERSON] просив не визначати грошовий еквівалент іноземної валюти на день винесення рішення, оскільки подорожчання долара незначне і просив стягнути суму боргу в розмірі 547789 грн. виходячи із курсу долара 26.21 грн. Таким чином, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України) та межі заявлених вимог, з [PERSON] на користь позивача слід стягнути\~- 20900 доларів США суми позики, що за курсом Національного банку України становить 547789 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача також слід стягнути на користь позивача сплачений ним судовий збір в розмірі 5477,90 грн.

Outcome: approved