Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

01.02.2021 до суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування поданого позову [PERSON] вказує, що від шлюбу з відповідачем, який розрізано за рішенням суду, має сина [PERSON] , [INFO] . Як вказує позивач, ще з народження дитини відповідач не проявляв зацікавленості життям сина, приділяв йому мало уваги. Вже понад рік сина не провідує, участі у його житті та вихованні не приймає, не приїжджає, щоб побачитись з дитиною, не телефонує, не цікавиться, чи відвідує дитина дошкільний заклад, участі в заходах закладу не приймає. Окрім того позивач вказує, що її відомо, що [PERSON] має щомісячні заробітки в розмірі не менше 20 тис. грн., оскільки працює на будівництві. У зв`язку із наведеними обставинами позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо сина [PERSON] , [INFO] , та стягувати відповідача аліменти на утримання сина в розмірі ј всіх видів його доходу, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 26 листопада 2020 року і до повноліття дитини. 05.03.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача [PERSON] , в якому останній визначає позов частково. Вказує, що дійсно працює у м. Бердичів Житомирської області на тимчасових заробітках упродовж двох років. З вересня 2020 року у відповідача з позивачем склалися неприязні стосунки, оскільки остання перешкоджала йому брати участь у вихованні дитини. Як зазначає відповідач, після розірвання шлюбу, приїжджаючи до м. Славута, він завжди телефонував колишній дружині з проханням побачити сина, провести з ним час. В останнє це мало місце на Різдвяні свята. Відповідач мав намір побачитись з дитиною, однак позивач не дала для цього можливості та пояснила, що дитина забула батька. Відповідач вказує, що колишня дружина чинить відповідні перешкоди у спілкуванні із сином, у зв`язку із чим [PERSON] не має можливості брати участь у його вихованні. [PERSON] вказує, що має бажання спілкуватися із сином, оскільки він любить свою дитину та усвідомлює свій батьківський обов`язок щодо участі у виховання дитини. Окрім того, відповідач звернувся до Служби у справах дітей виконавчого комітету Славутської міської ради із заявою про встановлення днів/годин побачення з дитиною в порядку ст. 153 СК України, що свідчить про те, що він має бажання брати участь у вихованні дитини. Щодо стягнення аліментів відповідач зазначає, що у зв`язку із тим, що він має нерегулярний дохід, вважає за доцільне розмір аліментів визначити в твердій грошовій сумі, розмір яких попередньо узгодити з позивачкою. Також відповідач вказує, що сплачує аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , що слід врахувати при визначенні розміру аліментів. [PERSON] в судовому засіданні поданий позов підтримала. Вказала, що відповідач не виконує свої батьківських обов`язків відносно сина [PERSON] , не цікавиться його життям, дуже рідко навідує та не надає матеріальної допомоги. Позивач пояснила суду, що її колишній чоловік не бачиться з дитиною мотивуючи це тим, що він постійно зайнятий на роботі у м. Бердичів. [PERSON] повідомила, що відповідач виїжджає працювати на тривалий час (на два, три, шість місяців), протягом якого не з`являвся, не дзвонив до сина, не цікавився його життям та потребами, не передавав коштів та подарунків. Окрім того позивач вказала, що відповідач ніколи не приходив до дитячого садочку, який відвідує [PERSON] , не спілкувався з вихователями, не відвідував дитячі заходи та свята. [PERSON] повідомила, що вона не чинила перешкоди у спілкуванні батька з сином, однак на даний час син забув про батька, не питає про нього, тому матір вважає, що побачення із відповідачем можуть травмувати малолітню дитину. Представник позивача просила позов задовольнити, оскільки вважає, що в судовому засіданні повністю доведено факт ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов`язків відносно малолітнього сина [PERSON] . Вказала, що відповідач не бере участі у вихованні дитини, матеріально не забезпечує сина та не виявляє бажання з ним спілкуватись. За твердженням представника позивача, бажання спілкуватись з дитиною у відповідача виникло вже після подачі позовної заяви до суду. Враховуючи наведене представник позивача вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав, а також стягувати з останнього аліменти на користь позивача на утримання сина, починаючи стягнення з дня звернення [PERSON] до суду із заявою про видачу судового наказу, що передбачено ЦПК України. Відповідач в судовому засіданні визнав позов частково, а саме погодився сплачувати аліменти на утримання сина у сумі 1500 грн. щомісячно. Щодо позовної вимоги про позбавлення батьківських прав [PERSON] заперечував. Відповідач повідомив суду, що усвідомлює свої батьківські обов`язки по відношенню до сина [PERSON] , оскільки любить свою дитину та бажає із ним спілкуватись. Вказав, що має обмежену можливість у побаченнях із сином, оскільки працює у м. Бердичів та рідко приїжджає до м. Славута. Окрім того [PERSON] повідомив, що останнім часом стосунки з колишньою дружиною погіршились, після розірвання шлюбу [PERSON] чинить перешкоди у спілкуванні із сином, не відповідає на телефонні дзвінки та повідомлення, вказує, що дитина забула батька та більше не запитує про нього. За словами [PERSON] , до розірвання шлюбу між сторонами він бачився із сином та позивачкою, вони разом проводили час, гуляли та купували необхідні речі для дитини. Однак в останнє [PERSON] бачив сина у серпні 2020 року, після цього позивача ігнорувала його прохання зустрітися із дитиною. Щодо надання коштів на утримання дитини відповідач повідомив, що працює не офіційно, його заробіток є нестабільним, окрім того, він сплачує аліменти на утримання доньки [PERSON] у сумі 1500 грн. Відповідач повідомив суду, що після засідання органу опіки та піклування він виконав усі рекомендації, надіслав колишній дружині гроші для сина, домовився з позивачкою про зустріч із дитиною. Однак [PERSON] в визначений час та дату, а також напередодні, не відповідала на телефонні дзвінки та повідомлення. [PERSON] проси суд не позбавляти його батьківських прав відносно сина. Представник відповідача підтримав позицію свого довірителя та вказав, що [PERSON] усвідомлює свої батьківські обов`язки та бажає брати участь у житті сина, про що свідчать як і матеріали справи, зокрема, скріншоти переписки сторін у месенджері та спільні фотографії, зроблені протягом 2019-2020 років, так і поведінка відповідача, який звернувся до органу опіки і піклування із заяво про визначення порядку спілкування із сином та з`явився на засідання органу опіки, в судове засідання та заперечує проти задоволення позову. Представник відповідача заперечував той факт, що [PERSON] виявив бажання брати участь у житті сина після подачі позовної заяви до суду, оскільки оглянуті в судовому засіданні фотографії та переписки із соціальних мереж датовані 2019-2020 роками. Окрім того, представник відповідача вказав, що позивач чинить перешкоди у спілкуванні батька із сином. Враховуючи наведені обставини представник відповідача просив відмовити у позові в частині позбавлення [PERSON] батьківських права. В частині стягнення аліментів на утримання сина представник відповідача зауважив, що [PERSON] є офіційно не працевлаштованим, має мінливий дохід та вже є платником аліментів на утримання доньки. Тому [PERSON] просив стягувати з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] у сумі, яку визнає відповідач, 1500 грн. Представник органу опіки і піклування Шаргодорська Н.І. заперечувала щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] та підтримала аналогічний висновок Органу опіки та піклування Славутської міської ради Хмельницької області про недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав. В судовому засіданні у якості свідків були допитані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] , матір позивачки, яка проживає разом із нею, повідомила суду, що [PERSON] за сином не доглядає, його життям не цікавиться, коштів на утримання дитини не надає. Окрім того [PERSON] вказала, що [PERSON] постійно перебуває на роботі та не бачиться з сином по кілька місяців. Разом із тим свідок повідомила, що раніше відповідач частіше бачився з дитиною та надав [PERSON] кошти на його утримання, однак протягом останнього року відповідач не надав матеріальної допомоги сину, лише кілька разів купував одяг та іграшки. [PERSON] вказала, що за малолітнім [PERSON] доглядають вони з донькою, матеріально його утримують, виховують, спілкуються із вихователями в садочку, а відповідач участі в житті дитини не бере. Свідок [PERSON] повідомила суду, що проживає на одній вулиці із позивачем та часто навідує її разом із дитино. Свідок вказала, що раніше [PERSON] приходив до свого сина, вони разом гуляли та спілкувались. Однак протягом останнього часу відповідач до дитини не приходить, на свята не вітає, подарунки та гроші не передає. [PERSON] , яка перебуває у цивільному шлюбі з братом відповідача, повідомила суду, що [PERSON] цікавиться життям свого сина, любить його та хоче із ним бачитись, та бачився раніше досить часто. Зокрема свідок вказала, що з жовтня 2019 року по березень 2020 року вона разом із братом проживала у квартирі, куди періодично (1-2 рази на місяць) приїжджав відповідач [PERSON] . Свідок вказала, що неодноразово позивач [PERSON] разом із сином [PERSON] приходила у цю квартиру до відповідача, де вони усі разом проводили час. Окрім того, за словами свідка, [PERSON] та [PERSON] гуляли із сином, ходили на дитячі майданчики та за покупками. Їй відомо, що в останнє [PERSON] бачився із сином влітку, оскільки після того стосунки у колишнього подружжя погіршилися. [PERSON] повідомила, що вона була свідком того, як [PERSON] телефонував своїй колишній дружині з метою побачитись з дитиною, одна [PERSON] на телефоні дзвінки не відповідала. Свідок [PERSON] , двоюрідна сестра відповідача повідомила суду, щодо вересня 2020 року відповідач регулярно бачився із сином та [PERSON] , вони разом гуляли, проводили спільно час, ходили купувати дитині усі необхідні речі. Однак з вересня 2020 року позивач не дає батькові бачитись із дитиною, ігнорує телефонні дзвінки та повідомлення. Заслухавши пояснення сторін, їхніх представників, а також свідків, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що за даними копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Славутським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). За рішенням Славутського міськрайонного суду від 14 січня 2021 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 8). Як видно із довідки про склад сім`ї від 20.01.2021 № 561/26-14, [PERSON] , [INFO] , значиться зареєстрованим разом із матір`ю [PERSON] (а.с. 9). Відповідно до довідки Дошкільного начального закладу Ясла-садок №2 «Подоляночка» від 25 січня 2021 року № 01, [PERSON] , [INFO] , дійсно відвідує вказаний дошкільний навчальний заклад. За період відвідування закладу в дитячий садок постійно приводить та забирає мама [PERSON] , зрідка - бабуся [PERSON] . З вихователями та помічником вихователя спілкується [PERSON] , яка вносить кошти за харчування дитини та здає внески у благодійний фонд закладу. Батько дитини [PERSON] жодного разу дошкільний заклад не відвідував, усаті у заходах, організованих закладом для вихованців та їх батьків, жодного разу не приймав, життям дитини в садку не цікавився, з працівниками закладу ніколи не спілкувався (а.с. 10). За даними довідки № 18 від 21.01.2021, виданого сімейним лікарем Скред Т.І. , з часу підписання декларації з дитиною на прийом до лікаря приходить мама [PERSON] . Батько дитини [PERSON] з дитиною не приходив, його станом здоров`я не цікавився (а.с. 11). Надаючи правову оцінку вказаним відносинам суд враховує наступне. Відповідно до ст. 18 Конвенції про захист прав дитини (далі Конвенції), суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно статті 27 Конвенції батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2, 4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Згідно з п.15 постанови Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п. 16 вказаної Постанови, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Факт заперечення проти позову про позбавлення батьківських прав свідчить про інтерес батька до дитини (постанова Верховного суду від 06 травня 2020 року у справі №753/2025/19 (провадження №61-1344св20). Згідно з вимогами ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що предметом доказування по даній справі є факт неналежного виконання батьківських обов`язків відповідачем [PERSON] відносно свого малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Додані позивачем по позову докази не підтверджують факт умисного, систематичного невиконання [PERSON] своїх батьківських обов`язків відносно сина [PERSON] , що не може слугувати підставою для задоволення позову. Жодних інших доказів, які б дійсно підтверджували регулярне невиконання відповідачем батьківських обов`язків щодо виховання сина позивачем не надано. Більше того матеріали справи, а саме листування сторін та заява [PERSON] до органу опіки і піклування про визначення часу побачень із сином, свідчить про те, що відповідач проявляє ініціативу у спілкуванні з сином та бажає брати участь у його житті. Зазначені обставини в судовому засіданні підтверджено показаннями свідків. Також судом береться до уваги Висновок Органу опіки та піклування Славутської міської ради Хмельницької області від 02.04.2021 № 04-31/446, згідно із яким позбавлення [PERSON] батьківських прав є недоцільним. Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що в судовому засіданні не доведено факт ухилення відповідача від виконання ним батьківських обов`язків щодо своєї дитини в розумінні ст.164 СК України. В зв`язку з наведеним позовні вимоги про позбавлення [PERSON] батьківських прав є необґрунтованими та недоведеними, а тому позов у цій частині не підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання сина, суд враховує наступне. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст.181СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно вимог ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.183 та ст.184 СК України, за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч.2 ст.182 СК України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки у розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, однак в той же час позивачем не доведено обставин, передбачених ч. 1 ст. 182 СК України, зокрема щодо працевлаштування відповідача та його платоспроможності. В той же час відповідач вказав, що працює неофіційно, підтвердив факт отримання нерегулярного доходу та не заперечує щодо визначення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн. щомісячно до досягнення сином повноліття. Окрім того судом береться до уваги те, що відповідач сплачує аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2021 рік», прожитковий мінімум дітей віком від до 6 років з 1 січня 2021 року складає 1921 грн. В позовній заяві позивач просить стягувати аліменти на утримання сина з 26 листопада 2020 року, тобто з дня подання нею до суду заяви про видачі судового наказу про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] . Ухвалою Славутського міськрайонного суду від 15 січня 2021 року у видачі судового наказу було відмовлено на підставі ч. 9 ст. 165 ЦПК України. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Суд вважає, що стороною позивач невірно протлумачено ст. 191 СК України, оскільки стягнення аліментів з дня звернення до суду із заявою про видачу судового наказу стосується виключно наказного провадження. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Таким чином, враховуючи вимоги ч.1 ст.182 та ст.183 Сімейного кодексу України та матеріали справи, суд вважає, що розмір стягуваних аліментів з відповідача на користь позивача на утримання дитини слід зазначити у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн., щомісячно починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. На підставі викладеного та

Outcome: partial