Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-27 00:00:00

01 жовтня 2019 року представник ТОВ «Веллфін» звернувся до Миргородського міськрайонного суду з вищевказаною позовною заявою. Представник позивача на підтвердження позовних вимог вказав, що 23.07.2016 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Веллфін» та [PERSON] було укладено договір позики №57766 в електронній формі строком на 30 днів зі сплатою відсотків у розмірі відповідно до п. 1.5 договору. Відповідач умови договору позики належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 26.09.2019 року утворилася заборгованість 106 755,20 грн., котра складається із заборгованості за основною сумою позики - 2400 грн; заборгованості за процентами за користування кредитом - 50155,20 грн; заборгованості простроченими відсотками - 54200,00 грн. Представник позивача прохав стягнути на користь позивача заборгованість за договором та судові витрати. Ухвалою судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 04 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено проведення першого судового засідання (а.с.56). У встановлений судом строк, відповідачем відзиву не подано. В судове засідання представник позивача не з`явився, до суду подав заяву в якій виклав прохання провести розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та прохав задовольнити. В судове засідання відповідачка [PERSON] не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Ухвалою суду від 28.08.2020 суд вирішив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Судом встановлено що 23.07.2016 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Веллфін» та [PERSON] було укладено договір позики №57766. Договір було укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на Інтернет сайті https//creditup.com.ua і виконання нею певних дій, які свідчать про укладення договору позики. Підписом, згідно якого відповідач погодилася на укладення Договору є ідентифікатор у вигляді СМС. Згідно умов договору позикодавець надав відповідачці кредит в сумі 2 400 грн. строком на 30 днів. Дата повернення позики 22.08.2016 (п. 1.3 Договору). Відповідно до умов договору сума процентів за користування позикою становить 1296,00 грн. за 30 днів, що підтверджується графіком розрахунків до договору (а.с.42). Факт перерахування грошових коштів за договором в розмірі 2400 грн. відповідачці [PERSON] підтверджується довідкою ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» № 4156-ВП від 23.07.2019 року про успішне виконання транзакції поповнення картки [NUMBER] , власником якої є [PERSON] на суму 2400 грн., номер транзакції в системі WayForPay а_63397_57766 (а.с.44). Згідно розрахунку позивача станом на 22.08.2016 року заборгованість відповідачки по договору складає 106 755,20 грн., котра складається із заборгованості за основною сумою позики - 2400 грн; заборгованості за процентами за користування позикою - 50155,20 грн; заборгованості простроченими відсотками - 54200,00 грн (а.с. 43). За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається. У відповідності до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно положень статей 3, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У відповідності до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками. У випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається у письмовій формі незалежно від суми (частина перша статті 1047 ЦК України). Згідно частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно частини першої статті 13 Закону «Про споживче кредитування» у редакції, що діяла на час укладення спірного договору, договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Договір про споживчий кредит укладається в порядку, визначеному цивільним законодавством України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Визначення кредитодавцем можливості укладення договору про споживчий кредит здійснюється на підставі відповідного запиту (заяви) споживача, у тому числі з використанням засобів дистанційного зв`язку, та оцінки кредитоспроможності споживача (частини перша, друга статті 14 Закону № 1734-VIII). Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» (у редакції, що була чинною на день виникнення спірних правовідносин) визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону). Стаття 12 Закону «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним підчас реєстрації у його системі, та додається(приєднується)до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт12частини першої статті 3 Закону №675-VIII). З матеріалів справи вбачається, що відповідачкою була прийнята пропозиція (оферта) укласти електронний договір позики, розміщена на веб-сайті ТОВ «Веллфін», шляхом реєстрації та заповнення заявки з накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, надісланим кредитором у смс-повідомленні засобом зв`язку. Такі дії сторін відповідають приписам статей 6, 627, 1046, 1047 ЦК України, статей 11 та 12 Закону України «Про електронну комерцію» та свідчать про укладення договору позики з дотриманням встановленої Законом форми правочину. У відповідності до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. За умовами договору сторони визначили, що розмір позики в сумі 2400 грн та проценти за користування позикою в розмірі 1 296,00 грн мають бути повернуті 22.08.2016 року, що підтверджується графіком розрахунків Додаток 1 (а.с.42). З огляду на настання обумовленого сторонами строку, відповідач мав повернути дані кошти, але взятих на себе зобов`язань не виконав. У зв`язку з невиконання позичальником своїх зобов`язань по договору, позовні вимоги у даній частині ґрунтуються на законі та підлягають до задоволення. Також позивачем до складу заборгованості по договору було включено розмір процентів за користування позикою - 50155,20 грн та заборгованість за простроченими відсотками - 54200,00 грн. У відповідності ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З розрахунку заборгованості, поданого позивачем вбачається, що розмір процентів, про які вказує позивач, нараховані у строк, котрий перевищує строк кредитування. За умовами договору позика надана на 30 днів, в той же час загальна кількість днів простроченої позики становить 1130 днів (а.с.43). У постанові від 28.03.2018 року по справі 444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду вказала на тому, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У відповідності до ч. 6 ст. 13 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Таким чином вимога про стягнення заборгованості по процентам за прострочку, яка нарахована поза строком кредитування, виходячи з розміру встановленого договором не ґрунтується на законі, а тому у її задоволенні необхідно відмовити. В той же час, позивач не заявляв вимоги про стягнення заборгованості, виходячи з розміру визначеного законом, тому, з огляду на принцип дистозитивності суд не може вийти за межі позовних вимог. Судові витрати підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог на підставі ст. 141 ЦПК України. Оскільки позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені у зв`язку зі сплатою судового збору, в розмірі 66,51 грн, пропорційному задоволеній частині позовних вимог.

Outcome: partial