Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-22 00:00:00

01 вересня 2017 року позивач звернувся до Верховного Суду України з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони є громадянами України, але постійно мешкають у Федеративній Республіці Німеччині. Сторони перебувають у шлюбі від червня 2002 року. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей. Стосунки з відповідачкою розладилися. Сторони проживають окремо одне від одного, не ведуть спільне господарство, шлюбних відносин не підтримують. Зберігати сімю позивач не бажає, вважає, що шлюб носить формальний характер і просить суд шлюб розірвати (а.с.а.с. 9, 10, 20). Одночасно з позовом позивач звернувся до суду з клопотанням про визначення підсудності справи Голосіївського районного суду м. Києва (а.с.а.с. 3, 4). Ухвалою Верховного Суду України від 14.09.2017 року справу для розгляду по суті було направлено до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська (а.с. 2). Представниця позивача до суду не зявилася, звернувшись із заявою про розгляд справи за її відсутності. Крім того, 24.10.2017 року позивач склав нотаріальну посвідчену заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с. 41). Представник відповідачки у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, пояснивши, що аналогічний позов, ініційований його довірителькою, розглядається у Федеративній Республіці Німеччині, і саме там має відбутися розірвання шлюбу. Крім того, між сторонами тепер існує спір щодо місця проживання дітей сторін, а також аліментів на їхнє утримання (а.с.а.с. 69 78). Суд, заслухавши пояснення представника відповідачки, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного кодексу України (далі СК) шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі статтею 110 цього Кодексу. Згідно зі статтею 112 СК суд зясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, приймає до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інших обставин життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають суттєве значення. Судом встановлено, що сторони є громадянами України, але постійно мешкають у Федеративній Республіці Німеччині. Сторони перебувають у шлюбі від 29.06.2002 року. Шлюб укладено у Донецькому міському відділі реєстрації актів громадянського стану Донецького обласного управління юстиції (актовий запис №647) (а.с.а.с. 15, 42). Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дочок, [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Питання щодо місця проживання дітей після розірвання шлюбу та аліментних обовязків сторін судом не вирішується, оскільки є предметом розгляду національним судом Федеративної Республіки Німеччини (а.с.а.с. 16 19). Через відсутність взаєморозуміння та постійних сварок, які виникають в родині з різноманітних причин, відсутність у сторін бажання створити міцну та дружню сімю від січня 2014 року сторони не ведуть спільне господарство та не підтримують шлюбних відносин (зазначено у позові і не оспорено відповідачкою), а від січня 2017 року мешкають окремо одне від одного (зазначено у позові [PERSON] про розірвання шлюбу). Позивач зберігати сімю не бажає, вважає, що сімя розпалася остаточно і збереження сімї неможливе. Спору щодо поділу спільно нажитого майна між сторонами не існує. За вказаних обставин суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані й підлягають задоволенню. Про наявність законних підстав для задоволення позову додатково свідчить те, що відповідачка 06.12.2017 року (тобто після звернення позивача до Верховного Суду України) також звернулася до суду у Федеративній Республіці Німеччині з позовом про розірвання шлюбу.

Outcome: approved