Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

У вересні 2021 року позивачка звернулась до суду з позовними вимогами до [PERSON] , третя особа [PERSON] про визнання права власності на частину земельної ділянки спадкодавця, в обґрунтування якого зазначила, що [INFO] помер чоловік її матері [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] , на 1/2 частину земельної ділянки за цією ж адресою, на легковий автомобіль ВАЗ 2101 державний номерний знак [NUMBER] та грошові вклади у банку. За заповітом [PERSON] від 01.06.2004 року позивачка мала право на спадкування 1/2 частини домоволодіння [ADDRESS] , а також відповідачка [PERSON] мала право на спадкування автомобіля спадкодавця. Крім того, [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини, не охопленої заповітом. Інші спадкоємці першої черги, а саме син спадкодавця [PERSON] , мати позивачки і дружина померлого [PERSON] надали до нотаріальної контори заяви про відмову від спадщини на користь [PERSON] , яка в свою чергу оформила спадщину на інше майно, а саме на автомобіль та грошові вклади. У встановлений законом строк позивачка звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 05.06.2009 року за позивачкою було визнано право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] на 1/2 частину житлового будинку (літера А-1), в тому числі на 1/2 частину житлової кімнати, площею 12,6 кв.м., 1/2 частину житлової кімнати, площею 8,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а також було визнано право власності на господарські будівлі та споруди за вказаною адресою за чоловіком позивачки [PERSON] , який є також співласником вказаного домоволодіння та володіє іншою частиною житлового будинку на підставі договору купівлі-продажу від 05.07.2000 року. Право власності на частину нерухомого майна було зареєстровано на моє ім`я в КП "Маріупольське БТІ" 24.06.2009 року за номером 27623617. Згідно рішення виконкому Маріупольської міської ради № 23/3 від 19.01.2005 року чоловіку позивачки [PERSON] , третій особі по справі та померлому [PERSON] було передано у приватну сумісну власність земельну ділянку, площею 0,0520 га (кадастровий номер 1412300000:03:018:0094) [ADDRESS] з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будинку, господарських будівель і споруд, а вже 14.09.2005 року були видані державні акти на право власності на вказану земельну ділянку кожному з співвласників. В березні 2021 року позивачка звернулась до державного нотаріуса Третьої маріупольської державної нотаріальної контори Папуш П.С. за місцем відкриття спадкової справи для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, за результатами якого, 15.03.2021 року за № 596/02-31 державним нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку після смерті [PERSON] у зв`язку з тим, що відсутні у спадкоємця необхідні для видачі свідоцтва документи. Враховуючи цільове призначення спірної земельної ділянки, яка в частині належала спадкодавцю на праві власності, а також волю спадкодавця стосовно частини житлового будинку, позивачка вважає, що має всі підстави для визнання за нею права власності на частину спірної земельної ділянки в порядку спадкування, оскільки на цій земельній ділянці, розташований житловий будинок, інші будівлі та споруди, а земельна ділянка, площею 0,0520 га, призначена саме для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель, власниками яких є позивач і третя особа. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Темір І.В. в судове засідання не з`явились, надали заяви про розгляд справи в їх відсутність, наполягають на задоволенні позовних вимог. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена. Відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують її відзив відповідачка не надала. У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку із тим, що відповідачка своєчасно і належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду справи, не використала наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги позивачки підтримує, не заперечує проти їх задоволення. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] , на 1/2 частину земельної ділянки за цією ж адресою, на легковий автомобіль марки ВАЗ 2101, д.н. [NUMBER] та грошові вклади у банківській установі. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.10.2008 року [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] з урахуванням 2/3 частки майна, від якого відмовились [PERSON] та [PERSON] , яка складається із внесків з належними до них прибутками та компенсаційними начисленнями, які зберігаються у ТОБО № 5404/068 філії - Пролетарське відділення № 5404 Ощадного банку України в м. Донецьку за рахунками № 91551/655. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.10.2008 року [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] , яка складається з легкового автомобіля марки ВАЗ-2101, 1975 року випуску, державний номер [NUMBER] . 14.04.2007 року [PERSON] звернулася до державного нотаріуса Третьої маріупольської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини на підставі наявного заповіту. Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 05.06.2009 року за [PERSON] було визнано право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] на 1/2 частину житлового будинку (літера А-1), в тому числі на 1/2 частину житлової кімнати, площею 12,6 кв.м., 1/2 частину житлової кімнати, площею 8,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Право власності на частину нерухомого майна було зареєстровано на ім`я позивачки в КП "Маріупольське БТІ" 24.06.2009 року за номером 27623617. Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 05.06.2009 року було визнано право власності на господарські будівлі та споруди за вказаною адресою за [PERSON] , який є також співвласником вказаного домоволодіння та володіє іншою частиною житлового будинку на підставі договору купівлі-продажу від 05.07.2000 року та вказаного рішення суду від 05.06.2009 року. Згідно рішення виконкому Маріупольської міської ради № 23/3 від 19.01.2005 року [PERSON] та померлому [PERSON] було передано у приватну сумісну власність земельну ділянку, площею 0,0520 га (кадастровий номер 1412300000:03:018:0094) [ADDRESS] з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будинку, господарських будівель і споруд, а вже 14.09.2005 року були видані державні акти на право власності на вказану земельну ділянку кожному з співвласників. Згідно довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 14.08.2021 року оціночна вартість земельної ділянки [ADDRESS] складає 31124,39 гривень. Постановою державного нотаріуса від 15.03.2021 року за № 596/02-31 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку після смерті [PERSON] у зв`язку із відсутністю у спадкоємця необхідні для видачі свідоцтва документи. Частиною першою статті 377 ЦК України (в редакції Закону № 1702-VI від 05 листопада 2009 року) передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно з частиною першою статті 120 Земельного кодексу України (в редакції Закон № 1702-VI від 05листопада 2009 року) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Вказані норми встановлюють єдність юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будівель і споруд. Власник, визначаючи юридичну долю збудовних будівель та споруд, одночасно визначає і долю земельної ділянки, на якій вони розташовані. Статтею 381 ЦК України визначено, що садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір присадибної ділянки (для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд), на отримання якої в селах та селищах із земель державної або комунальної власності мають право громадяни України, складає не більше 0,25 та 0,15 гектара (пункт «г» частини першої статті 121 ЗК України). Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). За змістом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1225 ЦК ( 435-15 ) право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Правило статті 1225 ЦК ( 435-15 ) про те, що при переході до спадкоємців права власності на житловий будинок, інші будівлі та споруди до них переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, і у розмірі, який необхідний для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом, необхідно розуміти так, що така ділянка переходить у власність або користування спадкоємців, якщо її було надано в установленому порядку, в межах, визначених при наданні, за умови, що спадкодавець не складав заповіту щодо розпорядження земельною ділянкою, належною йому на праві власності. Пленум Верховного Суду України у пункті 10 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив судам, що положення статті 1225 ЦК України про те, що при переході до спадкоємців права власності на житловий будинок, інші будівлі та споруди до них переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, і у розмірі, який необхідний для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом, необхідно розуміти так, що така ділянка переходить у власність або користування спадкоємців, якщо її було надано в установленому порядку, в межах, визначених при наданні, за умови, що спадкодавець не складав заповіту щодо розпорядження земельною ділянкою, належною йому на праві власності. Виходячи зі змісту вищевказаних норм, до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка, з урахуванням нормативів, була виділена спадкодавцю для будівництва та обслуговування житлового будинку, інших будівель та споруд. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до частини другої та третьої статті 1225 ЦК України земельна ділянка з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, що була надана спадкодавцю у власність у межах нормативів, на якій розташований успадкований будинок, інші будівлі й споруди, переходить у власність спадкоємців за заповітом, якщо у заповіті спадкодавцем висловлена воля лише відносно житлового будинку, інших будівель та споруд. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 16.03.2020 року по справі № 675/2372/16-ц відступив від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 листопада 2018 року у справі № 341/363/16-ц (справа № 61-31063св18). Врахувавши цільове призначення спірної земельної ділянки, яка в частині належала спадкодавцю на праві власності, а також волю спадкодавця стосовно частини житлового будинку, суд вважає, що існують всі підстави для визнання за позивачкою права власності на частину спірної земельної ділянки в порядку спадкування, оскільки на цій земельній ділянці, розташований житловий будинок, інші будівлі та споруди, а земельна ділянка, площею 0,0520 га, призначена саме для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель, власниками яких є позивач і третя особа. Спірна земельна ділянка є спільною сумісною власністю [PERSON] і [PERSON] та належала їм з урахуванням законодавства в рівних частках, а відповідно до цього це майно, а саме частина земельної ділянки підлягає спадкуванню позивачкою за спірним заповітом. Враховуючи той факт, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження, суд задовольняє позов [PERSON] .

Outcome: approved