Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-04 00:00:00

01.11.2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з означеним вище позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є власником житлового будинку [ADDRESS]. За вказаною адресою також зареєстрована колишня дружина відповідач у справі. Після розірвання шлюбу 17.03.2017 року [PERSON] забрала свої речі та покинула оселю, у вказаному будинку не проживає більше року. Просить визнати [PERSON], такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS]. Позивач надав до суду заяву про слухання справи в його відсутності, на задоволенні заявлених вимог наполягає. Відповідач надала до суду заяву про слухання справи в її відсутності, позовні вимоги визнає. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 01.12.2006 року належить на праві власності квартира будинок [ADDRESS] . Згідно довідки Новотроїцької селищної ради Херсонської області у будинку [ADDRESS] зареєстрована [PERSON]. Розпорядженням селищного голови від 18.02.2016 року №12 про перейменування вулиць, вирішено перейменувати вулицю з Кірова на Квітневу(а.с.6). Згідно до вимог ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, ще не суперечать закону. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 71 ЖК України, суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більшешести місяців безповажних причин. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, провадиться в судовому порядку. Згідно ст. 150 ЖК, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, викладених у позовній заяві, та враховуючи що відповідач не проживає за зареєстрованим місцем проживання з березня 2017 року, необхідно визнати її таким, що втратила право користування житловим приміщенням. На підставі вимог ст.141 ЦПК України підлягають стягненню документально підтвердженні судові витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved