Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-19 00:00:00

01.09.2014 року позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, пояснюючи, що їй на праві приватної власності належала земельна ділянка, розміром 5, 6418 га на території Новоандріївської сільської ради Волноваського району Донецької області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. У квітні 2008 року вона отримала пропозицію від робітника Новоандріївської сільської ради на укладення договору про передачу права власності на земельну ділянку, яка належить їй, з добровільною відмовою від неї тимчасово, пообіцяв, що вона буде користуватися землею, на що вона дала згоду. 09.04.2008 року між нею та Новоандріївською сільською радою було укладено договір про передачу права власності на земельну ділянку у зв'язку з добровільною відмовою від неї власника земельної ділянки, який посвідчений приватним нотаріусом Дружківського міського нотаріального округу Родіоновим Ю.В. Протягом всього часу, починаючи з 2008 року вона продовжувала користуватися своєю земельною ділянкою та тільки весною 2014 року виявила, що земельна ділянка їй не належить. Відповідач відмовився розірвати договір добровільно, тому позивачка просить суд визнати договір недійсним та визнати право власності на земельну ділянку, розміром 5, 6418 га, яка розташована на території Новоандріївської сільської ради Волноваського району Донецької області , кадастровий номер [NUMBER]. Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 11 вересня 2014 року позовні вимоги [PERSON] задоволено. Визнано договір про передачу права власності на земельну ділянку у зв,язку з добровільною відмовою від нього власника земельної ділянки, укладений між [PERSON] та Новоандріївською сільською радою Волноваського району Донецької області від 09.04.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Дружківського міського нотаріального округу Радіоновим Ю.В. у відношенні спірної земельної ділянки - недійсним. Визнано за [PERSON] право власності на спірну земельну ділянку. З даним рішенням не погодився прокурор Волноваського району Донецької області та оскаржив його в апеляційному порядку. Він посилається на те, що суд неправильно застосував ст. 229 ч.1 ЦК України. Наслідком винесеного судом першої інстанції рішення є втрата Новоандріївською сільською радою земельної ділянки, яка належить їй на підставі акту про право власності. Апелянт вважає, що суд першої інстанції не повно з»ясував обставини справи та передчасно вважав встановленими обставини, що мають значення для справи. Просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. В судовому засіданні прокурор Волноваського району Донецької області повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити. Представник позивачки в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги. Представник Новоандріївської сільської ради пояснила, що згодна з рішенням суду першої інстанції. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта, представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає необхідним задовольнити апеляційну скаргу прокурора Волноваського району Донецької області з наступних підстав. Статтею 14 Конституції України вказано, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону. З матеріалів справи вбачається, що позивачці на праві приватної власності належала земельна ділянка, розміром 5, 6418 га на території Новоандріївської сільської ради Волноваського району Донецької області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER], виданого Новоандріївською сільською радою народних депутатів Волноваського району Донецької області 20.03.2002 року, на підставі рішення виконкому Новоандріївської сільської Ради народних депутатів від 14.11.2001 року № 223, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 468 . 09.04.2008 року між [PERSON], якій діяв від імені позивачки [PERSON] на підставі довіреності посвідченої 28.02.2008 року приватним нотаріусом Дружківського міського нотаріального округу Радіоновим Ю.В., та Новоандріївською сільською радою Волноваського районну Донецької області, в особі сільського голови Багатюк О.Г було укладено договір про добровільну відмову від права приватної власності на земельну ділянку розміром 5, 6418 га кадастровий номер [NUMBER] з переданням права власності на цю земельну ділянку територіальній громаді Новоандріївської сільської ради Волноваського району Донецької області. Відповідно до ч. ч. 1 - 3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч. 1 ст. 229 ЦК України). Як встановлено в суді апеляційної інстанції з наданих відповідачем документів 15 листопада 2007 року відбувся схід громадян, які мешкають на території Новоадріївської сільської ради з приводу закладки відкритого кар'єру з добичі первинних каолінів Новоандріївського родовища, а 16 листопада 2007 року між Новоандріївською сільською радою та товариством з обмеженою відповідальністю «Новоадріївські каоліни» укладений договір про сумісну співпрацю. З пояснень в суді апеляційної інстанції представника позивача вбачається, що розробка відкритого кар'єру з добичі первинних каолінів повинна була відбуватися на території, де розташована спірна земельна ділянка, і представники товариства з обмеженою відповідальністю «Новоадріївські каоліни» обіцяли робочі місця для мешканців села, і позивачці в тому числі, що стало мотивом для укладення спірного договору. Статтею 11 ч.1 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В своєму позові [PERSON] посилається на те, що у 2008 році вона погодилася на укладення спірного договору тому, що їй пообіцяли тимчасовість цієї угоди. Вона вважала, що її добровільна відмова від права власності на спірну земельну ділянку буде тимчасовою, саме в цьому і полягає її помилка в момент укладання спірного договору. Заявляючи позов [PERSON] посилалася на вимоги ст. 229 ч.1 ЦК України. На підтвердження своїх доводів позивачка посилається на ті обставини, що вона протягом всього часу, починаючи з 2008 року продовжувала користуватися своєю земельною ділянкою як її власник. Позивачка стверджує, що тільки на весні 2014 року їй стало відомо про те, що вона більше не є власником спірної земельної ділянки. Тобто через 7 років 4 місяці і 22 дні з моменту укладення спірного договору позивачка звернулася до суду з вказаним позовом. Частиною 1 п.1, п.2 та п. 4 ст. 309 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими. Апеляційний суд перевірив доводи апелянта та дійшов висновку, що вони є обґрунтованими, оскільки суд першої інстанції не повно з»ясував обставини справи, передчасно вважав встановленим факт, що позивачка погоджуючись на укладення спірного договору помилилася щодо обставин, які мають істотне значення. Порядок припинення права власності на земельну ділянку у разі добровільної відмови власника від права на земельну ділянку визначений статтею 142 Земельного кодексу України. Так, припинення права власності на земельну ділянку у разі добровільної відмови власника землі на користь держави або територіальної громади здійснюється за його заявою до відповідного органу. Органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у разі згоди на одержання права власності на земельну ділянку укладають угоду про передачу права власності на земельну ділянку. Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не перевірив чи зверталася позивачка з заявою до Новоандріївської сільської Ради про добровільну відмову від права власності на спірну земельну ділянку на користь територіальної громади, як це передбачено вимогами ст.142 Земельного кодексу України. Дана обставина має важливе значення для вирішення цієї справи. Апеляційний суд дослідив заяву [PERSON] на ім'я голови Новоандріївської сільської Ради від 28 січня 2008 року про її добровільну відмову від права власності на спірну земельну ділянку на користь територіальної громади Новоандріївської сільської Ради. В даній заяві [PERSON] стверджує, що така відмова відповідає її інтересам, не є фіктивною та є дійсним наміром створити для себе правові наслідки передбачені цією відмовою, і така відмова відповідає її волевиявленню. Дана заява підписана позивачкою власноручно і посвідчена приватним нотаріусом Дружківського міського нотаріального округу Радіоновим Ю.В. Тобто вказана заява позивачки спростовує її доводи, що вона вважала формальною і тимчасовою відмову від права власності на спірну земельну ділянку. Також дана заява позивачки спростовує її доводи, що тільки на весні 2014 року їй стало відомо про те, що вона більше не є власником спірної земельної ділянки. Також 28 січня 2008 року позивачка надала довіреність на ім'я [PERSON], якою уповноважила його бути її представником з усіма необхідними повноваженнями по добровільній відмові від права власності на спірну земельну ділянку в тому числі з правом самостійного визначення місця укладення вказаного договору, яка посвідчена приватним нотаріусом Дружківського міського нотаріального округу Радіоновим Ю.В. Вказана довіреність позивачкою не оспорена і вона не піддається сумніву. Статтею 229 ч.1 ЦК України передбачено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов»язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. У разі визнання правочину недійсним особа, яка помилилася в результаті її власного недбальства, зобов»язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Сторона, яка своєю необережною поведінкою сприяла помилці, зобов»язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. В пункті 19 Постанови Пленуму Верховного суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз»яснено, що відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. З матеріалів справи вбачається, що всі дії [PERSON]., які передували укладанню спірного договору, свідчать про її наміри, направлені саме на добровільну відмову від права приватної власності на земельну ділянку. Також матеріалами справи підтверджується дотримання законності на момент укладання спірного договору. Після укладення спірного договору Новоандріївська сільська рада фактично набула право власності на спірну земельну ділянку, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку [NUMBER], який зареєстровано 02 червня 2008 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 020815000007. З огляду на викладене, апеляційний суд вважає необхідним задовольнити апеляційну скаргу прокурора Волноваського району Донецької області, рішення Волноваського районного суду Донецької області від 11 вересня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову [PERSON]

Outcome: dismissed