Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

У жовтні 2014 року приватне підприємство фірма МГТ звернулося до суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області, Державної казначейської служби України про стягнення матеріальної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 05 листопада 2010 року Павлоградсим міськрайонним судом Дніпропетровської області був виданий виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь позивача матеріальної шкоди у розмірі 7736,80 грн. На підставі виконавчого листа, 18.11.2010 р. відділом ДВС Павлоградського МРУЮ було відкрито виконавче провадження. В ході виконавчого провадження боржником було сплачено 1690 грн., решта суми - 6046,80 грн. залишилися не сплаченою. У квітні 2014 року позивач дізнався про те, що виконавче провадження було зупинено на підставі ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області. Державним виконавцем було помилково зупинено виконавче провадження, оскільки ухвала суду апеляційної інстанції стосувалася зовсім іншої справи, у зв'язку з чим ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17.09.2014 р. було визнано протиправними дії державного виконавця щодо зупинення виконавчого провадження. Позивач вважає, що діями державного виконавця щодо зупинення виконавчого провадження позивачу заподіяна шкода у розмірі 6046,80 грн., яка має відшкодовуватись за рахунок держави. Тому просить стягнути з Державної казначейської служби України матеріальну шкоду, заподіяну незаконними діями органів відділу ДВС Павлоградського МРУЮ у розмірі 6046,80 грн. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представники відповідачів у судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяву про розгляд справи за їх відсутності не надавав. З урахуванням положень ст. ст. 169, 224 ЦПК України та думки позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що постановою державного виконавця відділу ДВС Павлоградського МРУЮ Дніпропетровської області від 18 листопада 2010 року було відкрито виконавче провадження ВП №22756716 на підставі виконавчого листа №1-949, виданого 05.11.2010 р. про стягнення з [PERSON] на користь Приватного підприємства фірми "МГТ" в рахунок відшкодування шкоди 7736,80 грн. /а.с.4/. За час перебування виконавчого листа на виконанні боржником погашено суму боргу в розмірі 1690 грн. /а.с.5/. Як вбачається з листа відділу ДВС Павлоградського МРУЮ від 06.05.2014 р., постановою державного виконавця від 15 березня 2012 року виконавче провадження ВП №22756716 про стягнення коштів з [PERSON] на користь позивача було зупинено помилково. На теперішній час проводяться виконавчі дії по виконанню рішення суду /а.с.6/. Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2014 року визнано протиправними дії відділу ДВС Павлоградського МРУЮ в частині зупинення виконавчого провадження ВП №22756716, та зобов'язано ДВС Павлоградського МРУЮ відновити виконавче провадження №22756716 та виконати рішення суду за виконавчим листом по справі №1-949, виданим 05.11.2010р. /а.с.7/. Відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду. Умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку на час вчинення виконавчих дій визначав Закон України «Про виконавче провадження». Статтею 11 Закону України «При виконавче провадження» визначено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії та здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного у документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. За таких обставин, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні не знайшов підтвердження факт заподіяння державною виконавчою службою матеріальної шкоди приватному підприємству фірмі "МГТ", оскільки стягувана на користь позивача сума - 6046,80 грн. за своєю правовою природою не є шкодою, заподіяною державним виконавцем при здійсненні виконавчого провадження в розумінні ст. 22 ЦК України, а є сумою боргу, що необхідно стягнути на підставі виконавчого листа №1-949 від 05.11.2010 р. Тому стягнення цієї суми з державного бюджету фактично означає заміну сторони виконавчого провадження на покладення на державний бюджет відповідальності за борговими зобов'язаннями боржника [PERSON].

Outcome: dismissed