Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-30 00:00:00

Публічне акціонерне товариство [PERSON] банк «Приватбанк»\~\~(далі ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 36525,31 доларів США, у позовній заяві зазначив, що 25.05.2007 року між позивачем та відповідачем був укладений договір № MRC0G104000173, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 36800 доларів США. Відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідач у встановлені договором строки зобовязання з повернення кредиту не виконав, у звязку з чим ПАТ КБ «Приватбанк»звернувся з позовом до суду про стягнення суми заборгованості за кредитним договором станом на 18.08.2015 рік на загальну суму 36525,31 доларів США, а саме: заборгованість за кредитом 32539,70 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом 2949,31 доларів США, комісія за користування кредитом 514,90 доларів США, пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором у розмірі 521,40 доларів США. Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 36525,31 доларів США, та судовий збір в сумі 12058,83 грн. 29 лютого 2016 року відповідач [PERSON] звернулась до суду із зустрічною позовною заявою до Публічного акціонерного товариства [PERSON] банк «Приватбанк»\~про розірвання кредитного договору В зустрічній позовній заяві зазначила, що 25.05.2007 року між нею та банком було укладено кредитний договір № MRC0G104000173. Згідно з умовами договору банк зобовязався надати їй кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу у розмірі 36800 доларів США та 8393,70 доларів США. До моменту подачі зустрічного позову банк не виконав свої зобовязання за кредитним договором та не надав [PERSON] кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу банку, та сторони не укладали додаткових угод щодо зміни умов надання кредиту. На підставі зазначеного просила розірвати кредитний договір № MRC0G104000173 від 25.05.2007 року. Представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» [PERSON] в судовому засіданні позовну заяву підтримала та просила задовольнити її у повному обсязі, також суду пояснила, що зазначений кредитний договір було укладено з метою купівлі [PERSON] в іпотеку квартири [ADDRESS], в якій відповідач на теперішній час і проживає. Кредитні кошти були надані шляхом перерахування на рахунок продавця квартири, та в такому випадку грошові кошти не видаються на руки. Стосовно зустрічної позовної заяви надала суду письмові заперечення, в яких зазначила, що згідно виписки по рахунку вбачається, що позивач до певного часу належним чином виконував свої зобовязання за кредитом, що свідчить про те, що позивач знав про умови кредитування та визнавав свої зобовязання за кредитним договором. У звязку із цим вважала безпідставними посилання позивача на той факт, що банк не надав останній кредитні кошти та не виконав свої зобовязання за кредитним договором, на підтвердження чого також надала ордер-розпорядження на видачу готівки та квитанції від 25.05.2007 року. Крім цього зазначила, що 27.08.2010 року між банком та [PERSON] було укладено додаткову угоду, яку остання підписала, та підтвердила свою згоду з новими умовами кредитування. Крім цього зазначила, що кредитний договір був укладений у 2007 році, а позов про визнання кредитного договору недійсним до банку подано у 2016 році, у звязку із чим, просила застосувати до позовних строк позовної давності в три роки. На підставі зазначеного просила відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що кредитний договір з банком укладала, та отримані кошти йшли на придбання квартири в іпотеку. Квартиру купувала за 46 тисяч доларів, усі грошові кошти отримала від банку, та власних коштів за квартиру не сплачувала. Не визнала суму заборгованості, оскільки платила за кредитним договором до 2014 року, та сплатила банку загалом близько 56 тисяч доларів. В подальшому надала суду заявку з клопотанням розглядати цивільну справу за її відсутності, в присутності її представника, які позовні вимоги за позовом банку не визнав у повному обсязі. Зустрічну позовну заяву підтримав у повному обсязі, також зазначив, що строк позовної давності за зустрічною позовною заявою не сплив, оскільки кредитний договір є діючим, та строк його дії встановлений до 2027 року. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі, судом встановлено наступне. 25.05.2007 року між Публічним акціонерним товариством [PERSON] банк «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № MRC0G104000173, на підставі якого остання отримала кредит у сумі 36800 доларів США на придбання житлової нерухомості, та 8393,70 доларів США на сплату страхових платежів відповідно до умов договору. За умовами договору банк зобовязався надати позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу або перерахування на рахунок, зазначений в договорі, а позичальник в свою чергу зобовязався повернути банку кредит, сплатити відсотки та винагороди в зазначений договором строк, а саме до 24.05.2027 року. Банк свої зобовязання за кредитним договором виконав належним чином, що підтверджується оредером розпорядженням № 1 від 25.05.2007 року про видачу кредиту згідно кредитного договору № MRC0G104000173 від 25.05.2007 року та заявою на видачу готівки № 1 від 25.05.2007 року, згідно якої [PERSON] були надані кредитні кошти у сумі 36800 доларів США, про що свідчить підпис останньої (а.с.113). У звязку із неналежним виконанням відповідачем свої зобовязань за кредитним договором, утворилась заборгованість, яка станом на 18.08.2015 року складає 36525,31 доларів США, та яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 32539,70 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 2949,31 доларів США, заборгованості з комісії за користування кредитом у сумі 514,90 доларів США, пені за несвоєчасне виконання зобовязань у сумі 521,40 доларів США. Судом встановлено, що позивач під час укладення кредитного договору була ознайомлена з його умовами, оскільки висловила своє волевиявлення на його укладення шляхом підписання кредитного договору. Крім цього, згідно виписки по рахунку вбачається, що [PERSON] до певного часу належним чином виконувала свої зобовязання за кредитом, що свідчить про те, що остання знала про умови кредитування та визнавала свої зобовязання перед банком. Відповідно до ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства згідно ст. 628 ЦК України. Згідно статті 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Відповідно до ч.2 ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно статей 19, 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність" фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року N 3024-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків" є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету про валютне регулювання). Національним Банком України видано Публічному акціонерному товариству [PERSON] банк «Приватбанк» Генеральну ліцензію № 22 на здійснення валютних операцій згідно з додатком, в якому в свою чергу, передбачено право банка здійснювати валютні операції, зокрема валютні операції на валютному ринку України, які належать до фінансових послуг згідно зі ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. На підставі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, відповідно до ст. 1048 ЦК України, якщо інше не встановлено договором. Згідно ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як передбачено умовами кредитного договору, а саме п. 2.2, позичальник зобовязаний погасити заборгованість по кредиту, процентам за його використання а також сплатити банку винагороду, передбачену умовами договору. Згідно ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 Про систему валютного регулювання і валютного контролю операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету. Верховним Судом України висловлена аналогічна правова позиція в постанові від 24.09.2014 року у справі № 6-145цс14, яка відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для суду, який зобов'язаний привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Крім цього, відповідно до ч. 2 ст.214 ЦПК України при виборі правової норми, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобовязаний враховувати висновки Верховного Суду України. Разом з тим, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача пені та штрафу за несвоєчасне виконання зобовязань за кредитним договором з наступних підстав. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної організації» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Згідно Розпорядження КМУ № 1275-р від 02.12.2015 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України», в переліку міст, де проводиться антитерористична операція, зазначене місто Маріуполь. Таким чином, оскільки [PERSON] умови кредитного договору виконує не належним чином, внаслідок чого утворилася заборгованість, суд вважає необхідним частково задовольнити позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк», та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість станом на 18.08.2015 року складає 36003,91 доларів США, та яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 32539,70 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 2949,31 доларів США, заборгованості з комісії за користування кредитом у сумі 514,90 доларів США. Разом з цим, у звязку із тим, що банк виконав свої зобовязання за кредитним договором належним чином, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] про розірвання кредитного договору. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони\~ понесені\~ нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві -\~ пропорційно\~ до\~ тієї\~ частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Як вбачається з квитанції про сплату судового збору, розмір судових витрат складає 12058,83 гривень, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати за сплату судового збору пропорційну до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги підлягають задоволенню на: 36003,91 доларів США*100% : 36525,31 доларів США ціни позову = 98,57 %), тобто 98,57 % від суми сплаченого судового збору (98,57% * 12058,83 гривень:100% = 11886,39 гривень), що складає 11886,39 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial