Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-02 00:00:00

01 жовтня 2020 року [PERSON] звернулася з даним позовом до суду, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] , що був зареєстрований 14 серпня 2007 року у Станіславчицькій сільській раді Бродівського району Львівської області, про що складено відповідний актовий запис за № 4. 20 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак, із змісту позовної заяви вбачається, що вона просить слухати справу у її відсутності. Представник позивача адвокат Онищук Т.Н. в судове засідання не з`явився, однак, подав суду письмову заяву, в якій просить слухання справи проводити у його відсутності та у відсутності його довірительки, позов підтримує, просить його задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявився повторно, про час та місце розгляду справи судом повідомлявся у встановленому законом порядку. Враховуючи відсутність відзиву на позовну заяву, а також те, що представник позивача не заперечує проти проведення заочного розгляду справи, на підставі\~ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи. Суд розглянув справу у відсутності позивача, представника позивача та відповідача на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Взявши до уваги заяву позивача, з`ясувавши обставини по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з слідуючих підстав. Судом встановлено, що 14 серпня 2007 року у Станіславчицькій сільській раді Бродівського району Львівської області [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний запис за № 4, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 14 серпня 2007 року (а.с. 5). З пояснень позивача, зазначених в позовній заяві, вбачається, що від цього шлюбу дітей у них немає. Протягом останніх років між нею та відповідачем стали виникати конфлікти через різні погляди на сімейне життя та інтереси сім`ї, які згодом набули системного характеру. Вони стали зовсім чужими людьми з протилежними поглядами на подружнє життя та сім`ю. Між нею та відповідачем немає поваги, любові, взаєморозуміння. Моральна основа шлюбу відсутня. Протягом тривалого часу вони не проживають разом, не підтримують жодних подружніх відносин, не ведуть спільного побуту та бюджету. Сім`я розпалася і можливість її збереження відсутня. Їх шлюб носить виключно формальний характер, подальше спільне проживання і збереження шлюбу неможливі та недоцільні, а також суперечать її інтересам, оскільки постійні непорозуміння та конфлікти завдають їй психологічних страждань. Крім цього, формальні шлюбні відносини обмежують її право на особисту свободу, а також створюють перешкоди у здійсненні правочинів, для яких необхідна згода іншого подружжя. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини по справі, приходить до висновку, що з 2020 року припинено сімейні відносини між подружжям, сім`я розпалася і зберегти її неможливо. Щодо вимоги позивача про відновлення її дівочого прізвища « [PERSON] », то така, на думку суду, підлягає до задоволення з огляду на таке. Статтею 113 Сімейного кодексу України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Із свідоцтва про одруження позивача та відповідача вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 14 серпня 2007 року і після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини стало « [PERSON] ».

Outcome: approved