Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-14 00:00:00

У лютому 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом до [PERSON] Свої вимоги мотивував тим, що йому на праві власності належить земельна ділянка по [ADDRESS]. Його земельна ділянка межує із земельною ділянкою по [ADDRESS], яка належить відповідачу [PERSON] Земельні ділянки були розділені металевою сіткою «рабиця», встановленої відповідачем ще в 2013 році. На початку 2015 року він вирішив встановити новий залізобетонний паркан та найняв працівників. Але відповідач почав перешкоджати встановленню цієї огорожі, вчиняли постійні сварки. Тому він звернувся до геодезистів щодо відновлення межових знаків. Було складено схему фактичного землекористування, з якого вбачається накладення земельної ділянки відповідача на його земельну ділянку. Загалом самозахват з боку відповідача належної йому земельної ділянки складає 40 кв.м. У добровільному порядку відповідач відмовляється усувати порушення та відновити його права на земельну ділянку. Вважає своє право порушеним. Просив суд зобов'язати [PERSON] не чинити перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 0,0462га, розташованої в [ADDRESS], шляхом відновлення меж належної йому земельної ділянки відповідно до меж, зазначених в державному акті на право власності на землю на ім'я [PERSON], серія [NUMBER] від 18 вересня 2012 року. При розгляді справи [PERSON] уточнив позовні вимоги та ухвалою суду від 01 квітня 2016 року у якості співвідповідача залучено [PERSON] (а.с. 43-48). У заяві [PERSON] зазначив, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є правонаступниками померлої [PERSON], якій належав будинок та земельна ділянка по [ADDRESS]. Дана земельні ділянка межує з його земельною ділянкою. За його замовленням був виготовлений акт відновлення межових знаків та встановлено, що має місце накладення земельної ділянки відповідачів на його ділянку, внаслідок чого стався самозахват приблизною площею 40 кв.м. Просив суд зобов'язати [PERSON] та [PERSON] не чинити перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 0,0462га, розташованої в [ADDRESS], шляхом відновлення меж належної йому земельної ділянки відповідно до меж, зазначених в державному акті на право власності на землю серія [NUMBER] від 18 вересня 2012 року. У листопаді [PERSON] подав позов до [PERSON] про визнання недійсним державного акту, договору дарування та скасування державної реєстрації земельної ділянки. Ухвалою суду від 30 листопада 2017 року справи об'єднано в одне провадження. Свої вимоги [PERSON] мотивував тим, що його матері на праві власності належав житловий будинок та земельна ділянка. Він та [PERSON] є спадкоємцями першої черги та в даний час збирають документи для отримання свідоцтва про право власності на спадщину. Вважають доводи [PERSON] щодо зміщення паркану як на підставу відновлення порушеного права надуманими. Розташування паркану між їх земельною ділянкою та земельною ділянкою [PERSON] не змінювалось. Згідно технічних паспортів 1987, 1996 та 2010 року межа їх земельної ділянки зі сторони [PERSON] завжди проходила прямою лінією по стороні сараю літ.В та по паркану на відстані 1м від стіни житлового будинку. Вказав, що проведеною експертизою було встановлено, що координати земельної ділянки 0,462га зміщено вглиб його земельної ділянки по відношенню до фактичної межі (паркану та сараю) на 0,32м-0,48м. При цьому межа земельної ділянки [PERSON] перетинає будівлю його сараю. У висновку експерт також зазначає, що координати усіх трьох земельних ділянок, які належать [PERSON] та утворюють фактично одну земельну ділянку, зміщені по відношенню. До фактичних меж (парканів) в бік їх земельної ділянки. Це свідчить про те, що під час формування цих земельних ділянок при складенні технічної документації із землеустрою та внесені даних в базу ДЗК були допущені помилки, внаслідок чого координати земельних ділянок не відповідають їх фактичним межам в натурі (на місцевості) і розміщенню об'єктів нерухомості та порушують ст.11 Закону України «Про земельний кадастр». Та обставина, що межа земельної ділянки [PERSON] згідно координат з бази ДЗК перетинає належний мені на праві спадкування сарай літ.В свідчить про порушення його майнових прав. Також вказав, що між парканом та стіною житлового будинку [ADDRESS] існує єдиний прохід до моєї квартири шириною всього 1м Проте межа земельної ділянки [PERSON] згідно координат фактично перетинає цей прохід навпіл і зменшує його до 50см. Якщо встановити паркан відповідно до меж земельної ділянки [PERSON], то він об'єктивно буде позбавлений можливості доступу до його квартири, де він проживає. У добровільному порядку відповідач відновлювати його право відмовляється. Зважаючи на порушено його права державний акт на земельну ділянку площею 0,0462га, договір дарування земельної ділянки та скасування рішення про держану реєстрацію прав на цю земельну ділянку. Просив суд визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0462га по [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], виданий ім'я [PERSON] 18 вересня 2012 року, зареєстрований за №322240001006336, та договір дарування зазначеної земельної ділянки від 30 травня 2013 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідченим приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Коряковою Н.О. і зареєстрований за №772; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 2730518 від 30 травня 2013 16:25:26 про реєстрацію за [PERSON] права власності на земельну ділянку площею 0,0462га по [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER] та скасувати реєстрацію зазначеної ділянки в базі Державного земельного кадастру. У судовому засідання представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримав, проти позову [PERSON] заперечував, в задоволенні якого просив відмовити та задоволити позов [PERSON] У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - [PERSON] проти позову заперечував, підтримав позовні вимоги [PERSON] Просив суд відмовити в задоволенні позову та задоволити позов [PERSON] Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково, а у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити, виходячи з наступних підстав. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватись і розпоряджатись земельними ділянками. При розгляді справи судом встановлено, що 18 вересня 2012 року на ім'я [PERSON] був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0462га по [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Державний акт виданий на підставі рішення Боярської міської ради №499/2 від 22 грудня 1997 року. 13 травня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування земельної ділянки площею 0,0462га по [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER]. Право власності на земельну ділянку зареєстровано, що підтверджено витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №4177738 від 30 травня 2013 року 16:27:47. 10 листопада 2004 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування 2/5 частин житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 05 вересня 2006 року на ім'я [PERSON] був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1006га по [ADDRESS] в м.Боярка, кадастровий номер [NUMBER], з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Державний акт виданий на підставі договору дарування земельної ділянки від 10 листопада 2004 року №6569. [INFO] року померла [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про смерть серія [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області. З листа Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори №2609/02-14 від 09 грудня 2015 року встановлено, що спадкоємцями до майна померлої [PERSON] є: донька - [PERSON] та син [PERSON] Ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. На підставі ст. 152 ЗК України землевласник або землекористувач може вимагати усунення яких-небудь порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодуванні заподіяного збитку. За ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За клопотанням представника позивача судом було проведено експертизу щодо встановлення порушення меж земельних ділянок. Згідно зі статтею 211 ЗК України за самовільне зайняття земельних ділянок громадяни та юридичні особи несуть відповідно до законодавства цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність. За змістом статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. За замовленням [PERSON] було складено акт відновлення-передачі межових знаків на зберігання. Відповідно до схеми, складеної [PERSON] вбачається накладення земельних ділянок з кадастровими номерами: [NUMBER] та [NUMBER]. За замовленням [PERSON] було проведено встановлення меж земельної ділянки в натурі [PERSON] (т.1 а.с. 69). Так, при встановленні меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. [PERSON], в [ADDRESS] згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER], зареєстрованого за № 010632900360 від 05.09.2006 року, на замовлення гр. [PERSON] було виявлено, що координати поворотних точок земельної ділянки не збігаються з фактичним положенням меж, а саме земельна ділянка гр. [PERSON] накладається на земельну ділянку гр. [PERSON]. На підставі цього було прийнято рішення провести інвентаризацію сусідніх земельних ділянок, для того щоб перевірити розбіжність між координатами земельних ділянок згідно бази державного земельного кадастру (надалі ДЗК) та фактичним положенням меж земельних ділянок на І місцевості. Після обміру та обробки даних було встановлено, що координати меж земельних ділянок при приватизації були здані до бази даних ДЗК з похибкою. При цьому також виявлено, що фактичні лінійні розміри земельних ділянок в натурі (на місцевості) відповідають розмірам: вказаним в Державних актах на право власності на земельні ділянки гр. [PERSON] та [PERSON] з [PERSON] чим засвідчують наявність фізичної площі земельної ділянки відповідно до юридичної її величини. Зміщення положення спільної межі в сторону гр. [PERSON], згідно заявлених вимог у 1 позовній заяві гр. [PERSON], призведе до необхідності зміщення межі та господарської будівлі [PERSON], яка побудована ще до приватизації земельних ділянок і завжди була нерухомим відображенням спільної межі. Зазначене зміщення положення спільної межі призведе до ланцюгової реакції з наступного зміщення з гр. [PERSON], в якої також виникають розбіжності в положенні меж із власником суміжної земельної ділянки. В свою чергу земельна ділянка [PERSON] або [PERSON] збільшиться на площу 0,0023 га за рахунок розбіжності з положенням спільної межі у вигляді огорожі (металевої сітки рабиці) та інформацією зареєстрованою в базі ДЗК їх земельних ділянок (при відсутності спору із сусідом по положенню межі). Також за клопотанням сторін ухвалою суду від 21 червня 2016 року призначено експертизу. 23 серпня 2017 року до суду надійшов висновок експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи №10677/16-41 від 08 серпня 2017 року. Експерт надав наступні висновки: фактичну площу земельної ділянки площею 0,0462 га в [ADDRESS], зазначену в державному акті на право власності на землю серії [NUMBER] від 12 вересня 2012 року встановити неможливо, у зв'язку з відсутністю фактичних меж (межових знаків, парканів, огорож, інших лінійний споруд) з північно-східної та східної сторін. Фактична межа (в Додатку №1 до висновку зображена лінією синього кольору від точки А до точки Д) зміщена по відношенню до межі згідно документації із землеустрою (в Додатку №1 до висновку зображена лінією чорного кольору) на 0,32 м - 0,48 м у внутрішній бік самої земельної ділянки. Фактична межа (в Додатку №1 до висновку зображена лінією синього кольору від точки А до точки Е) зміщена по відношенню до межі згідно документації із землеустрою (в Додатку №1 до висновку зображена лінією чорного кольору) на 0,62 м - 0,76 м у зовнішній бік самої земельної ділянки. Розміри зміщення зображені в Додатку №1 до висновку і позначені цифрами та стрілками чорного кольору. Зміщення фактичної межі більш детальніше зображено в Додатку №1а до висновку. По питанню №2 Виявлене накладення фактичної межі суміжної земельної ділянки, що розташована по [ADDRESS] на межі (згідно наданих координат поворотних точок) земельної ділянки площею 0,0462 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER] та належить [PERSON] Площа накладення становить 23 кв.м або 0,0023 га. В Додатках №№ 1, 2 до висновку перетин зображено як контур, заштрихований похилими лініями зеленого кольору. По питанню №3 Межі земельних ділянок з кадастровими номерами [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] (згідно даних Державного земельного кадастру) не співпадають з їх фактичними межами (відповідно до проведених топографо-геодезичних робіт) та мають відхилення (Див. Додаток №3 до висновку та дослідницьку частину висновку). По питанню №4 Виявлено перетин межі земельної ділянки площею 0,0462 га, кадастровий :мер [NUMBER], яка належить на праві власності [PERSON] (згідно наданих координат поворотних точок) та будівлі сараю (фактичного розташування), що позначений під літерою "В" в технічному паспорті на житловий будинок [ADDRESS] комунального підприємства "Бюро технічної інвентаризації" Києво-Святошинської районної ради Київської області від 04.11.2010 року (стіна якої, в свою чергу є межовою лінією між спірними земельними ділянками) (Додаток до висновку, фото №№ 4, 5, 6). Площа перетину становить 3 кв.м, або 0,0003 га. В Додатку №2 до висновку перетин зображено як прямокутник, заштрихований крапками чорного кольору. Відповідні лінійні проміри перетину становлять 0,43 м - 0,48 м, що графічно зображено в Додатку №2 цифрами та стрілками чорного кольору. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінка доказів - завершальний етап процесу доказування. Вона полягає в перевірці судом доброякісності засобів доказування, що має на меті визначити їх доказову силу. Суд не бере до уваги подані технічні паспорти на житловий будинок по [ADDRESS] станом на 1987 рік, станом на 1996 рік та станом на 2010 рік, оскільки наведені в них схематичні плани земельної ділянки не є правовстановлюючим документом, не підтверджує встановлення межових знаків, меж на місцевості, а лише дає уявлення про розміщення житлових будинків, господарських будівель та споруд на земельній ділянці. За ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. З пояснень сторін встановлено, що через встановлення паркану між сторонами склались напружені відносини, часто виникають конфлікти, суперечки. У добровільному порядку владнати конфлікт не можуть. Також встановлено, що земельні ділянки всього масиву не відповідають їх фактичному розташуванню на місцевості. Це сталося з вини землевпорядних організацій, якими некоректно проведені геодезичні роботи та виготовлена технічна документація із землеустрою щодо земельних ділянок даної вулиці, в тому числі і позивача, і відповідача по справі. Вся вулиця є зміщеною. Дана обставина підтверджена листом ТОВ «ФБК «Фіско», що не спростовано позивачем. При вирішенні спору щодо меж користування земельними ділянками встановлено, що фактичне користування земельними ділянками не відповідає межам земельних ділянок, визначених у державних актах. При цьому таке зміщення виявлено і на сусідніх земельних ділянках. Разом з тим, дана обставина не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог щодо усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та права власника земельної ділянки на встановлення паркану відповідно до передбаченої державним актом межі. Доводи відповідача щодо фактичного зменшення площі земельної ділянки суд оцінює критично, оскільки відповідач не позбавлений права на відновлення своєї межі з іншого боку. На підставі ст. 152 ЗК України землевласник або землекористувач може вимагати усунення яких-небудь порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодуванні заподіяного збитку. Тому в позовні вимоги в частині усунення перешкод щодо встановлення паркану по межі суд задовольняє. Згідно із частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. На підставі статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Ст. 386 ЦК встановлені гарантії захисту права власності. Так, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Звертаючись до суду з позовом [PERSON] вказав на порушення його права отриманим державним актом та укладеним договором дарування. За приписами ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Згідно з ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Аналіз норм ЦК України вказує на те, що право власності - це сукупність правових норм, які регулюють відносини, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням власником належним йому майном на свій розсуд і в своїх інтересах, усунення третіх осіб від протиправного втручання у сферу його володіння цим майном, а також обов'язки власника не порушувати прав та законних інтересів інших осіб. Відповідно до ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Згідно з ч. 1ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Звертаючись до суду з позовом, особа має право просити суд не з будь-яким способом захисту, а лише таким, який передбачений законом. Суд не бере до уваги посилання на те, що будова, яка належить [PERSON], є підтвердженням неправильної приватизації, оскільки дана обставина не впливає на погодження межі між колишніми власниками при їх встановленні. Зважаючи, що [PERSON] не надав суду доказів того, яким чином порушено його право на земельну ділянку, яке в нього виникне після отримання свідоцтва про право на спадщину та реєстрація права у відповідному реєстрі. При цьому оспорюваний державний акт та договір дарування укладений задовго до виникнення такого права у позивача. У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, яким чином права [PERSON] порушені даним державним актом та укладеним договором саме на момент їх укладення та видачі відповідно. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Outcome: dismissed