Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-09 00:00:00

У листопаді 2019 року до суду звернувся Орган опіки та піклування виконкому Металургійної районної у місті ради в інтересах [PERSON] , [INFO] з позовом до [PERSON] , третя особа: Криворізький міський центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що до виконкому Металургійної районної у місті ради звернулася служба у справах дітей виконкому Покровської районної в місті ради з питанням вирішення подальшої долі покинутої дитини, [PERSON] , [INFO] . При розгляді вказаного питання позивачу стало відомо, що малолітній [PERSON] , [INFO] , з народження перебуває у комунальному закладі «Криворізький пренатальний центр зі стаціонаром» Дніпропетровської обласної ради». Мати дитини, [PERSON] , [INFO] , письмово відмовилась забрати дитину з полового будинку. Батько [PERSON] , записаний відповідно до ч. 2 ст. 135 СК України. 15.05.2019 року виконкомом Металургійної районної у місті ради прийнято рішення № 144 малолітньому [PERSON] , [INFO] , надано статус дитини, позбавленої батьківських прав та улаштовано до Комунального закладу «Криворізький спеціалізований будинок дитини» Дніпропетровської обласної ради» на повне державне забезпечення. Мати дитини, [PERSON] є неповнолітньою, тому її батьки гр. [PERSON] , [INFO] та гр. [PERSON] , [INFO] погодились на подання їх донькою заяви про згоду на усиновлення після досягнення дитиною двохмісячного віку, відповідно до ст. 217 СК України, але оскільки один із них має діагностоване психічне захворювання нотаріуси відмовляються від вчинення нотаріальних дій, посилаючись на ст. 44 Закону України «Про нотаріат». За час перебування дитини у державному закладі мати дитину не відвідувала, долею не цікавилися, тобто ухилилися від виконання батьківських обов`язків щодо утримання та виховання своєї дитини. В зв`язку з невиконанням відповідачкою батьківських обов`язків, позивач звернувся до суду із позовною заявою щодо позбавлення громадянки [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] та стягнення аліментів на утримання малолітнього [PERSON] , в розмірі 1/4 частини усіх видів її заробітку до досягнення дитини повноліття. Ухвалою Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 листопада 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі з призначенням підготовчого засідання. Представник позивача Органу опіки та піклування виконкому Металургійної районної у місті ради у судове засідання не з`явилася, в матері алах справи міститься письмова заява представника позивача [PERSON] , в якій остання просила розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти внесення заочного рішення не заперечує. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованою адресою, однак судові повістки повернулись з поштового відділення з відміткою «За закінченням строку зберігання», причини неявки суду не повідомила. Відповідно до п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Частиною 3 та частиною 4 ст. 130 ЦПК України передбачено, що якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії. У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення. Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що застосовуючи положення ч.4 ст. 10 Цивільно-процесуального кодексу України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи, ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу,та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A.v.Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Представник третьої Криворізький міський центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді до суду не з`явилася, причини неявки суду не повідомили, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно вимог ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Дослідивши наявні матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , про що Металургійним районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 26 квітня 2019 року зроблено відповідний актовий запис № 81. Батьками [PERSON] зазначені: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , вказані обставини підтверджуються Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 26.04.2019 року. (а.с. 5) Відповідно до Повідомлення в.о. головного лікаря Комунального закладу «Криворізький пренатальний центр зі стаціонаром» Криворізької міської ради Бобровник Н.О. від 23.04.2019 року № 465, адміністрація закладу повідомила начальника службу у справах дітей Металургійної районної у місті ради про покинуту дитину в пологовому будинку, а саме, що [INFO] о 08 годині 10 хвилин неповнолітня [PERSON] народила хлопчика вагою 2300,0 зріст 46 см. Окрім того, в вказаному повідомленні зазначено, що 23.04.2019 року [PERSON] письмово відмовилась від своєї новонародженої дитини. (а.с. 17) 23 квітня 2019 року [PERSON] , [INFO] подала заяву про відмову забрати дитину з пологового будинку, в якій зазначила, що відмовляється забрати новонароджену дівчинку [PERSON] , який народився [INFO] із КЗ «Криворізький пренатальний центр зі стаціонаром» КМР, у зв`язку з тим, що її батько проти того, щоб вона забрала свою дитину. Вказана заява засвідчена лікуючим лікарем Горпинюк Н.А. , в.о. головного лікаря Бобровник Н.О. та працівником центру соціальних служб для сім`є, дітей та молоді Деркач Н.В. (а.с.14) Крім того, 23 квітня 2019 року мати неповнолітньої [PERSON] - [PERSON] , також подала заяву про відмову забрати дитину з пологового будинку, в якій зазначила, що відмовляється забрати новонароджену дівчинку [PERSON] , який народився [INFO] із КЗ «Криворізький пренатальний центр зі стаціонаром» КМР, у зв`язку з тим, що її колишній чоловік проти того щоб їх донька забрала онука з пологового будинку, оскільки вони проживають разом на одній житловій площі. Вказана заява засвідчена лікуючим лікарем Горпинюк Н.А. , в.о. головного лікаря Бобровник Н.О. та працівником центру соціальних служб для сім`є, дітей та молоді Деркач Н.В. (а.с.15) 23 квітня 2019 року працівниками закладу охорони здоров`я Комунального закладу «Криворізький пренатальний центр зі стаціонаром» Криворізької міської ради, а саме: в.о. головного лікаря Бобровник Н.О. , заступником в.о. головного лікаря з медичної частини Саприкіної Н.А. , завідувачем пологовим відділення Горпинюк Н.А. , в.о. завідувача відділення новонароджених Чумак К.А. , у присутності працівника органу внутрішніх справ України, інспектора з ювенальної превенції Покровського відділення поліції Криворізького відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області старшим лейтенантом поліції гусєва Ю. М. , головним спеціалістом служби у справах дітей виконкому Покровської районної у місті ради В`юн А.А. та працівника Криворізького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, соціального педагога Деркач Н.В. , складено акт закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, яку батька (матір або батько), інші родичі або законний представник відмовились забирати з пологового будинку, іншого закладу охорони здоров`я № 461 від 23.04.2019 року. З вказаного акту вбачається, що 23 квітня 2019 року , в КЗ «Криворізький пренатальний центр зі стаціонаром» Криворізької міської ради, встановлено, що матір та бабуся відмовились забрати дитину чоловічої статті, який народився [INFO] о 08-10, у матері неповнолітньої [PERSON] та її бабусі [PERSON] , з причини важкого матеріального становища. (а.с.16) Відповідно до вимог ч. 2 ст. 135 СК України якщо батьки дитини невідомі, державна реєстрація її народження проводиться за рішенням органу опіки та піклування, яким визначається прізвище, власне ім`я, по батькові дитини і відомості про батьків. Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України № 00022731258 від 26 квітня 2019 року, Металургійним районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 26 квітня 2019 року зроблено актовий запис про народження [PERSON] , [INFO] , державна реєстрація проведена відповідно до ч.2 ст. 135 СК України. З копії Свідоцтва про народження Серії [NUMBER] від 23 вересня 2003 року виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Дзержинського районного управління юстиції міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, вбачається, що батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , зазначені: батько: [PERSON] , мати: [PERSON] . (а.с.10) Відповідно до вимог ч.ч. 3, 4, 5 ст. 217 Сімейного Кодексу України згода батьків на усиновлення може бути дана ними лише після досягнення дитиною двомісячного віку, якщо мати чи батько дитини є неповнолітніми, крім їхньої згоди на усиновлення потрібна згода їхніх батьків. Письмова згода батьків на усиновлення засвідчується нотаріусом. [PERSON] 04 липня 2019 року, надала неповнолітній [PERSON] , [INFO] згоду на подання її донькою заяви про згоду на усиновлення її сина [PERSON] , [INFO] , вказана заява посвідчена приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Перекопською І.С. та зареєстрована в реєстрі за № 708. (а.с.19) Проте, згідно відповіді в.о. завідувача диспансерним відділенням № 1 Комунального підприємства «Криворізький психоневрологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради» вих. № 474 від 05.07.2019 року, повідомлено, що [PERSON] , страждає хронічним психічним розладом. (а.с.20) Рішенням виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради № 144 від 15.05.2019 року надано малолітньому [PERSON] , [INFO] , статусу дитини, позбавленої батьківського піклування та влаштовано його до комунального закладу «Криворізький спеціалізований будинок дитини» Дніпропетровської обласної ради» на повне державне забезпечення. (а.с.18) Батьки, за нормами ст. ст. 150, 155 Сімейного Кодексу України, зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, тобто здійснювати батьківські права, які не можуть суперечити інтересам дитини. Кожна дитина, за нормами ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 19.05.2009 року, має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, що їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Відповідно до ст.12 вищевказаного Закону, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Батьки або особа, що їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частиною 2 статті 164 СК України, визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько або матір ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. При розгляді даної справи судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо не виконує свої батьківські обов`язки. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. У відповідності до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Згідно з ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів, щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок, щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України). З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є доцільним, оскільки [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не приймає участі у вихованні доньки, не виявила бажання забирати її з КЗ «Криворізький пренатальний центр зі стаціонаром» Дніпропетровської обласної ради. Окрім того, досліджений судом висновок виконкому Металургійної районної у місті ради від 20.11.2019 року № 14/29-3176 свідчить про необхідність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , щодо її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 4) Суд вважає вищезазначений висновок належним доказом, що обґрунтовує доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки, що безумовно буде відповідати інтересам дитини. Згідно ч.2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Таким чином, суд, оцінивши в силу ст. 80 ЦПК України докази, вивчивши матеріали справи, законодавчі акти, що регулює дані правовідносини, вважає доведеним той факт, що відповідачка не піклується про свою малолітню доньку, ухиляється від своїх обов`язків по її вихованню, тому підлягає позбавленню батьківських прав та з неї слід стягнути аліменти на утримання дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. 08.07.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 року № 2037 - VII, відповідно до якого внесено зміни до ст. 182 СК України, а саме: при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. N 606-XIV «Про виконавче провадження», він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (ст. 191 СК України). Днем звернення позивача до суду є 21 листопада 2019 року, оскільки саме цим днем датована позовна заява та подана до суду . Відповідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За таких обставин, враховуючи те, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, приймаючи до уваги установлену практику, суд вважає, що позов в цій частині підлягає до задоволення і стягує аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Під час розгляду справи, Відповідачем не було надано суду документів, які б підтверджували його офіційне працевлаштування, розміру доходу, які могли б мати значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності до ст.430 ч.1 п.1 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно із ст. 141 ЦПК України, ч.2 ст. 4 ЗУ « Про судовий збір» суд присуджує стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у загальному розмірі складає 1536,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved