overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-30 00:00:00

01 червня 2016 року позивач звернулася до суду з вказаною позовною заявою. В обґрунтування позову зазначила, що 22.02.1997 року зареєструвала з відповідачем шлюб, актовий запис №106. Від шлюбу позивач з відповідачем неповнолітніх дітей не мають. Спільне життя з відповідачем не склалося у звязку з відсутністю взаєморозуміння. Фактично шлюбні відносини припиненні з січня 2012 року. Позивач з відповідачем проживають окремо. Зобовязання щодо спільної побудови сімейних відносин між ними не виконуються. Між ним відсутнє почуття любові, поваги та взаємодопомоги. Вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе і суперечитиме її інтересам. Позивач надала заяву, де просила справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні. Після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище «Федоровська». Відповідач надав заяву, де просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 22.02.1997 року міським відділом реєстрації актів громадянського стану м.Донецька Донецької області, актовий запис №106, що підтверджено свідоцтвом про шлюб І-НО № 3784790 (а.с. 4). Від шлюбу позивач з відповідачем неповнолітніх дітей не мають. Позивач з відповідачем проживають окремо. Між ним відсутнє почуття любові, поваги та взаємодопомоги. Наміру поновлювати шлюбні відносини сторони не мають. Суд вважає, що вищевикладене дає підстави для висновку про неможливість подальшого спільного проживання сторін по справі, як подружжя, та вказує на те, що збереження їхньої сімї стало неможливим. Судом встановлено, що позивач бажає залишити прізвище, яке вона отримала після реєстрації шлюбу. Згідно з ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За ч.8 ст.235 ЦПК України у рішенні про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу слід задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-31 00:00:00

01 червня 2016 року позивач звернулася до суду з вказаною позовною заявою. В обґрунтування позову зазначила, що 25.08.2012 року зареєструвала з відповідачем шлюб, актовий запис №331. Від шлюбу позивач з відповідачем дітей не мають. Спільне життя з відповідачем не склалося у звязку з відсутністю взаєморозуміння. Фактично шлюбні відносини припиненні з січня 2015 року. Позивач з відповідачем проживають окремо. Зобовязання щодо спільної побудови сімейних відносин між ними не виконуються. Між ним відсутнє почуття любові, поваги та взаємодопомоги. Вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе і суперечитиме її інтересам. Позивач надала заяву, де просила справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні. Відповідач надав заяву, де просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 25.08.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м.Донецьку, актовий запис №331, що підтверджено свідоцтвом про шлюб І-НО № 301431 (а.с. 4). Від шлюбу позивач з відповідачем дітей не мають, проживають окремо. Між ним відсутнє почуття любові, поваги та взаємодопомоги. Наміру поновлювати шлюбні відносини сторони не мають. Суд вважає, що вищевикладене дає підстави для висновку про неможливість подальшого спільного проживання сторін по справі, як подружжя, та вказує на те, що збереження їхньої сімї стало неможливим. Згідно з ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу слід задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-17 00:00:00

01 червня 2016 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 06 жовтня 1989 року, мотивуючи позов тим, що спільне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними припинені. Позивач у судове засідання не зявилася, подала заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи сповіщений завчасно та належним чином, причин неявки суду не повідомив. Повістка відповідачу надсилалася за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за місцем їх реєстрації, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 06 жовтня 1989 року, актовий запис № 2288 (а/с 3). Від даного шлюбу сторони мають повнолітню доньку, [INFO]. Подружні відносини подружжя припинило, спільне господарство не ведеться, подальше збереження шлюбу позивач вважає не можливим, оскільки це суперечить її інтересам. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен має право припинити шлюбні відносини. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких умов суд вважає, що подальше збереження шлюбу між сторонами суперечитиме їхнім інтересам, а тому шлюб підлягає розірванню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-17 00:00:00

01 червня 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у розмірі 1500 грн. щомісяця до їх повноліття з дня предявлення позовної заяви до суду з умовою можливої індексації. Позивач у судове засідання не зявилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, в якій уточнила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісяця з дня предявлення позовної заяви до суду та зазначила, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи сповіщався завчасно і належним чином. Повістка відповідачу надсилалася за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання. Відповідно ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за місцем їх реєстрації, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 03 червня 2005 року, актовий запис № 608 (а/с 6). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а/с 3, 4). Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Враховуючи вимоги закону, суд вважає за необхідне стягнути аліменти з відповідача на користь позивача на утримання їх неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та до досягнення дітьми повноліття. Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

01 червня 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому ставить питання про визнання відповідача таким, що втратив право користуватися житловим приміщенням за адресою [ADDRESS] та зняття його з реєстраційного обліку. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що вона є власником приватизованої квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. У вказаній квартирі, крім неї зареєстрований відповідач. У липні 2014 року він разом зі своєю дружиною та донькою виїхав до м.Прокопєвськ Кемеровської області, Російська Федерація на роботу для подальшого там проживання, де їм надали тимчасовий притулок. Приїхати та виписатися відповідач сам не в змозі, тому надав заяву, в якій зазначив, що не проти того, щоб позивач самостійно зняла його з реєстрації. Оскільки збереження реєстрації за відповідачем змушує позивача нести додаткові витрати по оплаті комунальних послуг, а також перешкоджає вільному користуванню та розпорядженню належним майном, вона змушена звернутися до суду і просити позбавити права користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації [PERSON] за адресою: [ADDRESS] Позивач надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні. Належно повідомлений відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував щодо задоволення заяви. Вислухавши пояснення позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Квартира за адресою м.Торецьк, вул.Маяковського, 8/60 належить позивачу на праві спільної сумісної власності (а.с. 11). З матеріалів справи вбачається, що разом з позивачем зареєстрований її син [PERSON] відповідно до довідки № б/н від 19.05.2016 року (а.с.13). В матеріалах справи є заява від [PERSON], в якій він зазначив, що у липні 2014 року разо зі своєю сімєю виїхав до Російської Федерації для подальшого там проживання, не заперечує проти зняття його з реєстрації та просить розглянути справу за його відсутності (а.с.16). Згідно ст. 71, 72 ЖК України особа визнається такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад шість місяців. В судовому засіданні було встановлено, що відповідач не мешкає в жилому приміщенні за вказаною адресою понад 6 місяців. За таких обставин суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку слід задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-25 00:00:00

01 червня 2016 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи, що з відповідачем вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23 квітня 2003 року, актовий запис № 106, від якого дітей не мають. З червня 2010 року сімейні відносини та спільне проживання між сторонами припинено у звязку з відсутністю взаєморозуміння, різними поглядами на життя, постійно виникаючими сварками з побутових причин. Позивачка вважає неможливим примирення і подальше збереження сімї, тому просила розірвати шлюб з відповідачем, залишивши за нею шлюбне прізвище. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав, вважаючи також неможливим збереження сімї та примирення з позивачкою, зазначив, що на його думку між ним та позивачкою має бути вирішене питання про спільне нерухоме майно. Заслухавши сторони і дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що сторони по справі 23 квітня 2003 року зареєстрували шлюб (а.с. 6), від якого спільних дітей не мають. З червня 2010 року шлюбно-сімейні відносини та спільне проживання між сторонами припинено в звязку з відсутністю взаєморозуміння, різними поглядами на життя, постійно виникаючими сварками з побутових причин. Спору про спільне майно між сторонами у теперішній час немає. Відповідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, тривалість припинення шлюбно-сімейних відносин, тощо, суд вважає, що подальше спільне проживання та збереження сімї [PERSON] суперечить інтересам сторін, що мають істотне значення. В силу ст. 88 ЦПК України у зв*язку із задоволенням позовних вимог з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору (а.с. 1).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

01 червня 2016 року позивачка звернулась до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ними. Свої вимоги вона мотивує тим, що шлюбні відносини вони припинили з 1991 року, мешкають окремо. В шлюбі мають сина, [PERSON], [INFO], який є повнолітнім. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29 серпня 2016 року зазначена цивільна справа була передана за підсудністю до Саратського районного суду Одеської області (а.с.19), куди надійшла 13 жовтня 2016 року (а.с. 27). Позивачка, належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, до суду не зявилась, надала заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності, позов підтримала та просила його задовольнити (а.с.37). Відповідач, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, до суду не зявився, надав заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності, позов визнав, не заперечував проти його задоволення (а.с.38). Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частина 3 ст. 105 СК України встановлює, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Ст.112 СК України визначає, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Сторони перебувають у шлюбі з 30 червня 1987 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІІ-ЖД № 431643, виданим Шабською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області (а.с. 5). Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Шлюбні відносини сторони не підтримують з 1991 року, проживають окремо, за цей час примирення не досягли, наполягають на розірванні шлюбу. Тому суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, що мають істотне значення, а тому вважає необхідним розірвати шлюб, укладений між сторонами. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З урахуванням бажання позивачки суд вважає необхідним залишити їй прізвище [PERSON]. На підставі ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки належить стягнути документально підтверджені витрати на оплату судового збору в сумі 551,20 гривень (а.с.1).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-03 00:00:00

01 червня 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому вказала, що 24 жовтня 2009 року вона уклала шлюб з [PERSON], який зареєстровано Виконавчим комітетом Маліївської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області, актовий запис №1. Від даного шлюбу мають дітей: Владислава, [INFO], Аліну, [INFO]. На даний момент шлюбні стосунки між ними припинено. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей. Позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на кожну дитину і до досягнення повноліття. У судове засідання позивачка надала письмову заяву, в якій просила суд розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала. Відповідач у судове засідання надав заяву про розгляд справи без його присутності, позов визнав у повному обсязі. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши наявні у справі докази, доходить наступного. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 24 жовтня 2009 року, який зареєстровано Виконавчим комітетом Маліївської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області, актовий запис №1, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.3). Від даного шлюбу мають сина, Владислава, [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.4), та доньку, Аліну, [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.5). Діти проживають разом із позивачкою та знаходяться на її утриманні, що підтверджується довідкою про склад сім'ї (а.с.6). Відповідач не надає матеріальної допомоги позивачці на утримання дітей. Згідно ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст.181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадку визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Зважаючи на те, що діти знаходяться на утриманні позивачки, суд задовольняє позовні вимоги та ухвалює стягнення з відповідача аліментів на користь позивачки на утримання дітей. Відповідно до ст.88 СК України, суд ухвалює стягнення судового збору в дохід держави з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-07 00:00:00

01 червня 2016 року позивач, ПАТ КБ ПриватБанк, звернувся до Київського районного суду м.Полтави з позовом про стягнення заборгованості по кредитному договору № б/н від 21 квітня 2012 року. Посилався на те, що 21.04.2012 року по вказаному кредитному договору відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 8 000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач [PERSON] своєчасно не виконує умови договору, має заборгованість за кредитом у сумі 18\~119 грн. 13 коп., яка складається із заборгованості за кредитом 7 993 грн. 50 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом 7 794 грн. 41 коп., заборгованість за пенею та комісією 992 грн. 21 коп., штраф (фіксована частина)- 500 грн., штраф (процентна складова) - 839 грн. 01 коп. Просили стягнути з відповідача на їхню користь \~ заборгованість по кредитному договору та судові витрати по справі. Представник позивача надав заяву про можливість розгляду справи у його відсутність, позовні вимог підтримав, просив розглядати справу у заочному провадженні. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, заяв про неможливість розгляду справи у його відсутність не надавав. Враховуючи клопотання представника позивача, суд ухвалив розглядати \~ справу у відсутність \~ \~ відповідача, у порядку заочного провадження, відповідно до вимог ст. 224, 225 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що між банком та відповідачем [PERSON] 21 квітня 2012 року укладений кредитний договір № б/н. Відповідно до умов кредитного договору відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 8 000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач [PERSON] не виконує умови кредитного договору, має заборгованість за кредитом у сумі 18\~119 грн. 13 коп., яка складається із заборгованості за кредитом 7 993 грн. 50 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом 7 794 грн. 41 коп., заборгованість за пенею та комісією 992 грн. 21 коп., штраф (фіксована частина)- 500 грн., штраф (процентна складова) - 839 грн. 01 коп. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). \~ Оскільки позичальник, [PERSON], не виконує умови кредитного договору, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Підлягають також задоволенню вимоги про стягнення судових витрат.

Outcome: approved