Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-28 00:00:00

01.03.2021 року до Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області надійшла цивільна справа за позовом Петропавлівської селищної ради Дніпропетровської області в особі Служби у справах дітей в інтересах неповнолітньої [PERSON] , [INFO] до [PERSON] , [PERSON] про відібрання дітей від матері, батька без позбавлення батьківських прав. В огрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON] [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Петропавлівського районного управління юстиції Дніпропетровської області 21.08.2009 року). [PERSON] [INFO] зареєстрована [ADDRESS] . На даний час проживає в сім`ї рідного дядька [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до характеристики Олександропільського НВК від 11.02.2021р. за час проживання та навчання у дядька [PERSON] зарекомендувала себе дисциплінованою, з високим рівнем знань, ученицею. Також вказано, що дівчинка систематично готується до уроків, забезпечена усім необхідним, ходить до школи охайна. Батьки малолітньої: [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають [ADDRESS] . Досить тривалий час сім`я [PERSON] перебувала на соціальному обліку та супроводі в службах району, але зарекомендувала себе негативно. [PERSON] та [PERSON] схильні до вживання алкогольних напоїв. Офіційно не працюють, інколи перебиваються випадковими заробітками. Вихованням дитини не займаються, не цікавиться її проблемами, не приймають участі в наданні матеріальної допомоги для придбання продуктів харчування, одягу та ліків. Згідно з характеристикою від 11.02.2021 № 29 Петропавлівської ЗОШ I- III ступенів № 1, батьки не приділяють уваги вихованню доньки. Не підтримують зв`язок зі школою та класним керівником, не відвідують батьківські збори, навчанням доньки не цікавляться. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 16.01.2021р. у будинку [PERSON] мають місце порушення санітарно-гігієнічних норм проживання, перевернутий диван, стійкий запах тютюнового диму, по кімнатах розкидані речі особистого вжитку, дитина налякана, неспокійна, недоглянута, тато веде себе агресивно, мати веде асоціальний спосіб життя. Відтак вказана поведінка відповідачів створює загрозу для життя та здоров`я дитини, згідно висновку комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Петропавлівської селищної ради вирішено за доцільне відібрати малолітню [PERSON] [INFO] без позбавлення батьківських прав матері [PERSON] та батька [PERSON] , строком на 1 рік. В судовому засіданні представники позивача, позовні вимоги підтримують просять суд їх задовольнити. Відповідач-1 в судовому засіданні не заперечує проти задоволення позову, мотивує це тим, що на даний час у неї хворий чоловік і її доньці буде краще перебувати [PERSON] . Відповідач - 2 в судове засідання не з`явився, як повідомила позива-1 він хворіє та перебуває в тяжкому стані, не встає з ліжка і зявитись в судове засідання не має змоги. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. За змістом частини першої статті 170 Сімейного кодексуУкраїни суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Європейський суд з прав людини зазначив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у як найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у як найкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Мамчур проти України, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Відповідно до вимогст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. З наявних у справі письмових доказів, суд вважає доведеним той факт, що мати та батько належним чином не виконують батьківських обов`язків щодо належного виховання та розвиту дитини, умови проживання доньки не задовільні, продукти харчування відсутні, у будинку антисанітарія та бруд, дівчинка зовнішньо недоглянуті, одяг брудний, мати залишає дитину без догляду. Такі умови проживання, на переконання суду, є небезпечними для їх здоров`я і морального виховання. Враховуючи вищенаведене, зокрема перебування родини на обліку у Службі у справах дітей, неналежні умови проживання, неодноразове реагування державних органів за наслідком неналежного виконання батьківських обов`язків щодо малолітньої дитини, суд вважає, що залишення малолітньої дівчинки матері та батькові є безумовно небезпечним для їх життя, здоров`я і морального виховання. Більш того, суд вважає, що у даному випадку, відібрання дитини від матері та батька без позбавлення батьківських прав сприятиме захисту інтересів дитини з метою унеможливлення в подальшому залишення її без догляду, оскільки враховуючи вік дитини, це є неприпустимим. Суд також приймає до уваги поведінку [PERSON] та [PERSON] після відібрання доньки, яка майже впродовж двох місяців перебуває у [PERSON] , не цікавляться здоров`ям та життям своєї доньки, не відвідує її, позитивних змін у поведінці чи бажання повернути свою доньку не висловила жодним чином. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що позов слід задовольнити та відібрати малолітню доньку від матері та батька без позбавлення їх батьківських прав. При цьому суд зауважує, що відібрання дитини у батьків це санкція за невиконання батьківських обов`язків. Ця санкція є більш м`якою, порівняно з іншими, зокрема із позбавленням батьківських прав. Відібрання дитини не є крайнім і незворотним заходом. Згідно з вимогами ч.3 ст. 170 СК України, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. Отже, відповідачі не позбавлені можливості змінити своє відношення та ставлення до виконання батьківських обов`язків та звернутись в суд із позовом про повернення їй дітей. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про організацію забезпечення соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», правого статусу дитини, позбавленої батьківського піклування» за умови втрати дитиною батьківського піклування відповідна служба у справах дітей зобов`язана протягом двох місяців підготувати комплект документів, який підтверджує набуття дитиною статусу дитини-сироти, дитини, позбавленої батьківського піклування. Також суд дійшов висновку про попередження відповідачів щодо зміни ставлення до дитини із покладанням на органи опіки та піклування контролю за виконанням [PERSON] та [PERSON] своїх батьківських обов`язків у відношенні дитини. Частиною 4 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року також передбачено, що позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Згідно ч. 4ст. 170 СК України, при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Відповідност. 182 СК Українимінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншою, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідност. 183 СК Україничастка заробітку (доходу) батьків, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Зважаючи викладене, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з [PERSON] та [PERSON] аліментів на утримання дитини, тому в цій частині позовні вимоги також підлягають задоволенню, в межах позовних вимог. Відповідно дост. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі п.п. 2-5 ч. 1 ст.164, ч. 2 ст.166, ч. 1,2ст.170,182,183 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved