Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

02.02.2013 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, яким просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS], крім того стягнути з нього судові витрати. В обґрунтування вказаних вимог позивач зазначив, що він являється власником житлового будинку [ADDRESS] де постійно проживає. У 2012 році з його дозволу у вказаній житловій площі був зареєстрований відповідач, однак з того моменту жодного дня не проживав. На даний час на його адресу, приходять листи з різних банківських установ, таким чином відповідач використовую його адресу лише для отримання кредитів чи в інших власних цілях. Йому відомо, що відповідач на даний час проживає в м.Переяслав-Хмельницький. Реєстрація відповідача позбавляє його можливості в повному обсязі розпорядитись своїм майном. В добровільному порядку відповідач не бажає знятись з реєстрації, тому дана обставина змусила його звернутись до суду. В судове засідання позивач не з'явився, про час та місце розгляду був повідомлений належним чином, однак від його представника [PERSON], надійшло клопотання в якому він на задоволенні позовних вимог наполягає, вказує, що заявлені свідки не можуть прибути в судове засідання у зв'язку з хворобою. Просив справу розглянути на підставі наявних матеріалів справи у його відсутність. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] повторно не з'явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Причини неявки не повідомив. Суд вважає, що оскільки, відповідно до ст. 10 ЦПК України судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і неявкою до суду без поважних причин, відповідач фактично відмовився від захисту своїх прав в суді, а ст. 169 ЦПК України дає право суду у разі неявки відповідача, повідомленого належним чином про розгляд справи, вирішувати справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляти заочне рішення), суд вважає можливим розгляд справи за наявними матеріалами, в зв'язку з чим відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи. Суд дослідив, оцінив та проаналізував всі зібрані по справі докази і дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину виданого державним нотаріусом Бориспільської нотаріальної контори 26.07.2000 року (а.с.7), позивач являється власником житлового будинку [ADDRESS], де постійно проживає. Відповідно до даних копії довідки Глибоцької сільської ради, Бориспільського району №1103 від 27.11.2013 року (а.с.6) та внесеними до неї змінами (а.с.21), відповідач [PERSON] дійсно фактично не проживає за місцем своє реєстрації в будинку [ADDRESS] більше одного року. При цьому, на дану обставину посилається і позивач у своєму позові. Частиною 1 ст.163 ЖК України вказано, що у разі відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частини четвертої статті 71 цього Кодексу. Згідно ст. 71 ЖК України особа вважається такою, що втратила право користування житловим приміщенням у випадку не проживання в ньому більше 6-ти місяців без поважних причин. Частиною 3 ст. 71 Житлового Кодексу України передбачені обставини, відповідно до яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї. Відповідачем не надано суду доказів, того, що в даному випадку має місце будь-яка обставина, передбачена ч. 3 ст. 71 Житлового Кодексу України; Згідно ст.72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленості між ним і власником житла або законом. Виходячи з положень ст. ст.16,391,386 ЦК України, власник має право звернутися до суду з вимого про захист свого порушеного права будь-яким способом, що буде відповідати змісту його порушеного права, який враховує характер порушення та дає можливість захистити своє порушене право. Як вбачається із позовних вимог, позивач не мав домовленості з відповідачем щодо режиму проживання у вказаному будинку. Факт не проживання відповідачем більше одного року у спірному будинку, підтверджується вищевказаними доказами, з огляду на вказані обставини відповідача слід визнати таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, що перебуває у власності позивача. Крім того, на підставі ст.88 ЦПК України з [PERSON] на користь позивача слід стягнути понесені останнім судові витрати, які документально підтверджені, а саме попередньо сплачений, згідно квитанції ( а.с.1) судовий збір у розмірі 114 гривень 70 копійок. На підставі викладеного ст. ст. 71, 72 Житлового Кодексу України, ст. ст. 325, 328, 382, 391,405 ЦК України, ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»від 11.12.03 р. №1382-ІV ( зі змінами та доповненнями) та

Outcome: approved