Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-03 00:00:00

01.11.2021 року заступник генерального директора Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» Черкасова А.О. звернулась до суду з заявою, в якій просить продовжити примусову госпіталізацію [PERSON] без його згоди у психіатричний стаціонар КНП ХОР «ОКПЛ № 3» у примусовому порядку на підставі положень Закону України «Про психіатричну допомогу». В обґрунтування заяви зазначено, що [PERSON] був госпіталізований до лікарні 18.01.2019 року о 09:40 год. Направлення на госпіталізацію було видане лікарем ПНД № 3 [PERSON] , який після особистого огляду [PERSON] зробив висновок про необхідність застосування примусової госпіталізації у психіатричний стаціонар для лікування у зв`язку із наявністю у нього тяжкого психічного розладу, який обумовлює його небезпеку для себе і оточуючих. Підставою для висновку про необхідність госпіталізації є відомості про поведінку [PERSON] , які надійшли від сестри [PERSON] . На підставі цих відомостей [PERSON] 18.01.2019 року був оглянутий лікарем-психіатром Кольцовою, яка підтвердила висновок про необхідність госпіталізації. На підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 21.01.2019 року до [PERSON] була застосована примусова госпіталізація в умовах психіатричного стаціонару КНП ХОР «ОКПЛ № 3». В подальшому рішеннями Московського районного суду м. Харкова відносно [PERSON] продовжувалась примусова госпіталізація в умовах психіатричного стаціонару КНП ХОР «ОКПЛ № 3», останній раз 17.05.2021 року. 01.11.2021 року [PERSON] був оглянутий комісією лікарів-психіатрів лікарні. Комісія дійшла висновку, що [PERSON] , [INFO] , страждає тяжким психічним розладом у формі шизофренії, параноїдної форми, безпреривного типу перебігу, зберігаються грубі структурно - логічні розлади мислення, галюційно - маячна симптоматика, невпорядкована, агресивна поведінка, відмічається агресивність до лікарів та адміністрації ПНД №3, ОКПБ №3, погрожує їм фізичною розправою, в наслідок чого становить безпосередню небезпеку для себе та оточуючих та потребує продовження примусової госпіталізації в психіатричному стаціонарі згідно ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу». Інформація про стан здоров`я повідомлена хворому в обмеженому обсязі (згідно зі ст. 26 Закону України «Про психіатричну допомогу»). У судовому засіданні представник лікарні лікар-психіатр Герасимов Д.О. підтримав заяву про продовження примусової госпіталізації та викладені в ній доводи. Зазначив, що станом на час розгляду справи [PERSON] представляє небезпеку для себе та оточуючих. Пояснив, що його лікування можливе виключно в умовах стаціонару, оскільки він страждає на важке психічне захворювання у формі: шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, внаслідок якого становить небезпеку для себе та оточуючих. У зв`язку з чим, потребує застосування примусової госпіталізації в психіатричному стаціонарі згідно ст. 14 Закону України Про психіатричну допомогу. Представник лікарні заперечував можливість амбулаторного лікування [PERSON] . Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти задоволення заяви про продовження примусової госпіталізації [PERSON] до лікарні. Представник [PERSON] - адвокат Какосян Т.М. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення заяви лікарні, оскільки хворий запевнив, що зможе лікуватися та приймати ліки в амбулаторному режимі. [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти його примусової госпіталізації та пояснив, що вже видужав і не має причин лікуватися у даній лікарні. Зацікавлена особа [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлялась у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомила. Суд, вислухавши думки учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Як вбачається із супровідного листка № 206/204, [PERSON] 18.01.2019 року був доставлений до лікарні бригадою швидкої медичної допомоги з медичного закладу «МПНД № 3», який розташований за адресою: м. Харків, вул. Алчевських, 32, з попереднім діагнозом: шизофренія. Згідно акту психіатричного огляду особи, госпіталізованої до психіатричної лікарні у примусовому порядку згідно ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» № 11/5219 від 01.11.2021 року, складеного комісією лікарів лікарні, [PERSON] страждає тяжким психічним розладом у формі шизофренії, параноїдної форми, безпреривного типу перебігу, зберігаються грубі структурно - логічні розлади мислення, галюційно - маячна симптоматика, невпорядкована, агресивна поведінка, відмічається агресивність до лікарів та адміністрації ПНД №3, ОКПБ №3, погрожує їм фізичною розправою, в наслідок чого становить безпосередню небезпеку для себе та оточуючих та потребує продовження примусової госпіталізації в психіатричному стаціонарі згідно ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу». З вказаного акту також вбачається, що [PERSON] перебуває на обліку у психіатра з 1982 року з діагнозом: шизофренія. Вперше був направлений невропатологом. Тоді повідомляв, що від одного чоловіка, який лікувався в психіатричній лікарні, дізнався, що цифра «7» означає зв`язок з КГБ, став замислюватися про питання політики, ідеології, релігії. Звернув увагу, що його «перевіряє одна людина, спостерігає за ним, контролює на чесність». Сказав про це начальнику, який пояснив це «манією переслідування». На прийомі відзначені: багатослівність, резонерство, переконаність у сказаному, некоррегіруемость. Був направлений в стаціонар, де висловлював ідеї переслідування. Після лікування виписаний з діагнозом шизофренія. В подальшому неодноразово лікувався (більше 20 разів - практично завжди примусово) з параноидной симптоматикою, вважав себе виконавцем волі КГБ, казав, що «у нього в пломбі зуба вмонтована мікросхема» «через неї отримує Інструкції уві сні», вважав «померлого племінника замороженим для яких - то цілей ». Відмовлявся від амбулаторного прийому ліків. Відзначались «розбіжності» на роботі, агресивність, конфліктність. У 1993 році вдарив начальника цеху, вважаючи, що йому «спеціально псували верстати і він робив браковану продукцію». У 1993 р визнаний інвалідом 2 групи. В подальшому відзначалися негативістічність, ідеї впливу, вимоги про поновлення на роботі, напружейість, дратівливість. У 1994 році оглянуто на кафедрі психіатрії ХІВЛ, вставлений діагноз: шизофренія. Після цього самостійно звертався в стаціонар для зняття діагнозу, потім пішов на домашню адресу доцента кафедри і камінням розбив їй в квартирі вікна, залишив записку з погрозами. Перебував на лікуванні тоді з 30.04.95 р по 04,04.96 р виписаний з діагнозом: шизофренія. У наступних госпитализациях вказані ідеї впливу, переслідування. У 1998 р при огляді «хотів провести експеримент» - перевірити [PERSON] - побити його І простежити за його подальшими діями». У виписках зазначено маячна поведінка пацієнта, злостивість, відомості про те, що пацієнт періодично з`являвся на заводі ім. Малишева, ображав і погрожував працівникам розправою. У 2000 році перебував на лікуванні двічі, висловлював погрози на адресу конкретних осіб. У листопаді 2000 року було порушено кримінальну справу за те, що пацієнт «проколов 4 колеса автомобіля співробітника заводу ім. Малишева і розбив вікно». Проводилась стаціонарна судово - психіатрична експертиза, за рішенням якої пацієнт потребував застосування примусових Заходів медичного характеру - приміщенні в психіатричну лікарню із суворим наглядом. Протягом року пацієнт знаходився на лікуванні в психіатричній лікарні із суворим наглядом. Через три дні після виписки прийшов в ХОКПБ № 3 і вимагав довідку про його перебування в 2000 році, конфліктував з адміністрацією, погрожував. Був знову госпіталізований в примусовому порядку. Перебував на лікуванні з 17.06.02 р по 17.03.03 р. Наступна госпіталізація з 24.05.04 р по 29.04.05 р, тоді був доставлений МСП. Був злісний агресивний, вимагав «зняти йому діагноз», заявляв, що «лікарі - офіцери спецслужб». Була застосована ст. 14,16 про примусову госпіталізацію закону України «Про психіатричну допомогу», був проліковано, виписаний з поліпшенням. В подальшому щорічно довго перебував на лікуванні в ХОКПБ № 3 у зв`язку з погрозами на адресу лікарів, склав «чорний список лікарів», бачив деяких з них в крові, «розрізаними на шматки»; в тому числі генерального директора заводу ім. Малишева, інших співробітників цього підприємства, так само мали місце суїцидальні спроби: кидався під поїзд, різав собі шию. Перебував на стаціонарному лікуванні з 28.02.08 р по 21.05.08 р, тоді був доставлений МСП з прохідної заводу, куди пацієнт протягом п`яти днів заважав нести службу стрільцям ВОХК, бігав по території заводу, мотивуючи це тим, що «він шизофренік». Після даної виписки підтримуючу терапію не приймав, диспансер не відвідував. Протягом багатьох років зберігається виражена агресивна налаштованість на адресу медпрацівників і працівників заводу, які, нібито, «зіпсували» йому життя. Постійно вистежує цих людей, веде записну книжку, в якій вказані їх телефони, домашні адреси. Постійно їм дзвонить, наполягає на зустрічі, щоб «поговорити по- чоловічому». Неодноразово погрожував співробітникам лікарні в усній і письмовій формі фізичною розправою. Перебував на стац. лікуванні з 16.06.2010 р по 17.08.2012 р. з застосовуванням статті 14 Закону України «Про психіатричну допомогу». Останній курс лікування з 23.09.2014 р. по 15.02.2018 коли протягом тижня приходив до лікарів, адміністрації ХОКПБ № З, ГПНД № 3, вимагав «справедливості», погрожував розправою. Зі слів хворого, протягом останніх днів не спав, «обдумував, що робити», о 07.50 прийшов в приймальню адміністрації ХОКПБ № 3 з напрямком з диспансеру, де вів себе вкрай агресивно, висловлював намір «убити» співробітників лікарні К .., П .., Ш .... З огляду на виражену небезпеку для себе та оточуючих був госпіталізований з ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу». Після виписки відмовився від підтримуючої терапії. Психічний стан значно погіршився протягом місяця, постійно дзвонив та відвідував лікарів, та адміністрацію ПЦЦ, ОКПЛ№3, погрожував їм розправою, виказував що помститься. Висилав письмові та висловлював відверті погрози у адрес посадових осіб К..., X..., лікарям С..., П..., С... Напередодні госпіталізації родичами хворого було повідомлено співробітників ПНД№3 о намірах хворого вчинити фізичну розправу над лікарями і адміністрацією. Напередодні госпіталізації знаходився у приміщені ПНД№3, де був збуджений, руйнував стенди, меблі, виявляв фізичну агресію, виказував наміри «розправиться, повбивати лікарів, посадових осіб». За сприянням співробітників поліції, за направленням ПНД№3, БШД 204 був доставлений в КНП ХОР ОКПЛ№3, застосована ст. 14 Закона «Про психіатричну допомогу». Згідно рішення Московського районного суду м. Харкова від 21.01.2019 року до [PERSON] була застосована примусова госпіталізація в умовах психіатричного стаціонару КНП ХОР «ОКПЛ № 3». В подальшому рішеннями Московського районного суду м. Харкова (12.07.2019 року, 08.01.2019 року, 05.06.2020 року, 25.11.2020 року) відносно [PERSON] продовжувалась примусова госпіталізація в умовах психіатричного стаціонару КНП ХОР «ОКПЛ № 3», останній раз 17.05.2021 року. Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Статтею 49 Конституції України передбачено, що кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Відповідно до пункту 1 принципу 15 Принципів захисту психічно хворих осіб та покращення психіатричної допомоги (затверджені Розолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 17 грудня 1991 року № 46/119) коли особа потребує лікування в психіатричному закладі, необхідно докладати всіх зусиль, щоб уникнути примусової госпіталізації. Відповідно до пункту 1 принципу 16 «Примусова госпіталізація» Принципів захисту психічно хворих осіб та покращення психіатричної допомоги, будь-яка особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу як пацієнт в примусовому порядку або вже була госпіталізована як пацієнт у добровільному порядку можуть утримувати як пацієнта в психіатричному закладі в примусовому порядку, тоді і лише тоді, коли уповноважений для цієї мети відповідно до закону кваліфікований фахівець, що працює в області психіатрії, встановить відповідно до принципу 4 (діагноз про те, що особа страждає на психічне захворювання, встановлюється відповідно до міжнародних визнаних медичних стандартів), що дана особа страждає на психічне захворювання, і визначить: а) що внаслідок цього психічного захворювання існує серйозна загроза заподіяння безпосередньої або неминучої шкоди цій особі або іншим особам; або b) що в разі особа, чиє психічне захворювання є важким, а розумові здібності - ослабленими, відмова від госпіталізації або утримання даної особи в психіатричному закладі може привести до серйозного погіршення її здоров`я або унеможливить застосування належного лікування, яке може бути проведено за умови госпіталізації до психіатричного закладу у відповідності до принципу найменш обмежувальної альтернативи. У випадку, зазначеному в підпункті b), необхідно, по можливості, проконсультуватися з другим таким фахівцем, що працює в області психіатрії. У разі проведення такої консультації госпіталізація до психіатричного закладу або утримання в ньому у примусовому порядку можуть мати місце лише за згодою другого фахівця, який працює в області психіатрії. Відповідно до пункту 2 принципу 16 «Примусова госпіталізація» Принципів захисту психічно хворих осіб та покращення психіатричної допомоги госпіталізація до психіатричного закладу або утримання у ньому у примусовому порядку здійснюється спочатку протягом нетривалого періоду, визначеного внутрішньодержавним законодавством, з метою спостереження та проведення попереднього лікування до розгляду питання про госпіталізацію або тримання пацієнта в психіатричному закладі наглядовим органом. Причини госпіталізації або змісту має бути негайно поінформовано пацієнту; про факт госпіталізації або змісту і їх причини також невідкладно і в докладному вигляді повідомляється наглядовому органу, особистому представнику пацієнта, якщо такий є, а також, якщо пацієнт не заперечує, сім`ї пацієнта. Відповідно до частини шостої статті 284 Цивільного кодексу України надання фізичній особі психіатричної допомоги здійснюється відповідно до закону. Частиною другою ст. 27 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного розладу, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов`язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону. Згідно ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку шляхом її госпіталізації до психіатричного закладу повинно розглядатися як позбавлення свободи у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод з гарантіями, що передбачені цією статтею. Відповідно до ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини - суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод особа може бути позбавлена свободи як «психічно хвора», якщо дотримано трьох мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; і по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості відповідного захворювання. Перед тим як визначати, чи було достовірно доведено, що особа страждає на психічний розлад, вид і ступені якого можуть бути підставою для примусового тримання цієї особи у психіатричній лікарні, суди повинні встановити, чи було таке тримання законним у розумінні підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, зокрема, чи була дотримана процедура, передбачена чинним законодавством України. Недотримання вимог норм матеріального чи процесуального права при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку призводить до порушення підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод. Відповідність такого позбавлення особи свободи національному законодавству є недостатньою умовою, оскільки воно також має бути необхідним за конкретних обставин, які повинен встановити суд, розглядаючи справу. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані у справі докази як окремо, так і в їх сукупності та взаємозв`язку в цілому, суд приходить до висновку щодо наявності у [PERSON] тяжкого психічного розладу, який обумовлює його безпосередню небезпеку для себе та оточуючих виключно в стаціонарних умовах. На момент звернення лікарні із даною заявою, його психічне захворювання достовірно доведено висновком комісії лікарів, який був досліджений в судовому засіданні, захворювання є тяжким психічним захворюванням, яке створює небезпеку як для оточуючих, так і для самого [PERSON] і захворювання залишається стабільно стійким. На уточнююче запитання суду про те у зв`язку з чим він знаходиться на лікуванні у лікарні, [PERSON] повідомив, що у зв`язку із хворобою на шизофренію. На запитання суду до представника лікарні, останній повідомив, що амбулаторне лікування [PERSON] наразі не вбачається можливим, тільки стаціонарно. Доводи [PERSON] та його представника, суд не може визнати обґрунтованими, оскільки вони спростовуються сукупністю досліджених судом доказів. Так, вказані доводи спростовуються пояснення представника лікарні, даними акту психіатричного огляду особи з висновками комісії лікарів. У суду відсутні підстави ставити під сумнів компетенцію та висновки лікарів-психіатрів щодо наявності у [PERSON] тяжкого психічного захворювання, внаслідок якого він представляє безпосередню небезпеку для себе та оточуючих. Враховуючи наведене, наявні передбачені законодавством України підстави для продовження госпіталізації [PERSON] до лікарні у примусовому порядку без його згоди.

Outcome: approved