Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-27 00:00:00

У листопаді 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , Київської міської Ради, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ярощук І.Ю., про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті громадянки [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] та витребування вказаної квартири з володіння [PERSON] . В обґрунтування позову вказував, що він є єдиним спадкоємцем за законом після смерті [INFO] рідної бабці [PERSON] , [INFO] . [PERSON] , крім іншого майна, була власником квартири [ADDRESS] , право власності на яку набула на підставі Договору купівлі продажу від 15.04.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ніколіцею В.Ф. та зареєстрованого в реєстрі за №653. Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 20.04.2005 року було вчинено реєстраційний напис на правовстановлюючому документі (запис в реєстрову книгу №д-753-238 за реєстровим №1054), а саме про те, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на праві власності. При цьому, Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ярощук І.Ю. від 17.11.2017 року за №251/02-31 [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] у зв`язку з невідповідністю відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, оскільки вказана квартира належить іншій особі, громадянину [PERSON] . За твердженням позивача [PERSON] не є спадкоємцем, а ні особою, яка законним чином набула право власності на вказану квартиру. [PERSON] вказував, що його бабуся [PERSON] за життя не продавала і в інший спосіб не відчужувала квартиру [ADDRESS] . При цьому, позивачем встановлено, що 06.07.2012 року [PERSON] начебто уклала Договір дарування квартири [ADDRESS] сторонній особі [PERSON] , [INFO] і цей договір начебто було посвідчено 06.07.2012 року державним нотаріусом Другої Київської державної нотаріальної контори Костенко Л.Ю. та зареєстровано в реєстрі за №7-327, а сам договір, начебто викладений на бланку для вчинення нотаріальних дій №318961. [PERSON] вважає вказаний договір нікчемним в силу положень ст. 220 ЦК України, оскільки за результатами його перевірки виявив, що нотаріус Другої Київської державної нотаріальної контори Костенко Л.Ю. насправді не складала на вказаному нотаріальному бланку №318961 та не посвідчувала 06.07.2012 року договору дарування квартири [ADDRESS] , оскільки вказаний нотаріальний бланк використано зовсім для іншої нотаріальної дії, яка жодним чином не пов`язана з відчуженням спірної квартири. Крім того, вказаний договір дарування не був зареєстрований в КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна», як того вимагав сам договір в розділі прикінцеві положення, а державна реєстрація права власності за вказаним договором дарування відбулась лише 27.02.2017 року на підставі реєстраційної дії реєстратора Франчик З.А. Державного підприємства «СЕТАМ» лише через 5 років після укладення такого договору та одразу після смерті [PERSON] , яка була власником вказаного помешкання. Також [PERSON] встановлено, що [PERSON] , якому начебто було подаровано вказану квартиру, та на яку він не набув права власності і не мав права розпоряджатися, 07.07.2017 року уклав Договір купівлі-продажу квартира [ADDRESS] та продав вказану квартиру громадянину [PERSON] , цей договір було посвідчено 07.07.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозом В.І. та зареєстровано в реєстрі за №859. Згодом, а саме 02.08.2017 року громадянин [PERSON] уклав Договір купівлі-продажу за яким продав квартиру [ADDRESS] громадянину [PERSON] , вказаний договір за №987 посвідчено 02.08.2017 року також приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозом В.І. Все вище зазначене, на думку [PERSON] , є підтвердженням того, що квартира [ADDRESS] вибула з володіння власника не з його волі іншим шляхом, що є підставою для витребування вказаної квартири від [PERSON] , як набувача цієї квартири в порядку ст. 388 ЦК України на користь позивача. Заперечуючи проти позову [PERSON] подав зустрічну позовну заяву із вимогами до [PERSON] , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ярощук І.Ю., Державний нотаріус Другої Київської державної нотаріальної контори Костенко Л.Ю. про визнання [PERSON] добросовісним набувачем квартири [ADDRESS] та визнання за ним права власності на вказану квартиру. В обґрунтування зустрічного позову вказував, що [PERSON] набув право власності на квартиру [ADDRESS] на підставі та у відповідності Договору купівлі-продажу укладеного з [PERSON] 02.08.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозом В.І. та зареєстрованого за реєстровим №987. Цей договір не визнано недійсним, його недійсність не встановлена законом. За твердженням [PERSON] він придбав дану квартиру за відплатним договором купівлі-продажу, належним чином виконавши взяті на себе зобов`язання в частині здійснення оплати за придбану ним квартиру шляхом оплати її продавцю, що прямо вказано в п. 3 цього договору. Таким чином, на думку [PERSON] , він є добросовісним набувачем спірної квартири, не знав і не міг знати про можливе порушене право позивача за первісним позовом, а тому зустрічна позовна заява має бути задоволена. Представник [PERSON] підтримав первісний позов у повному обсязі, при цьому заперечуючи проти зустрічного позову вказував, що вимоги про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] зумовлені тим, що [PERSON] позбавлений можливості у позасудовому порядку отримати свідоцтво про право власності на спірну квартиру в порядку спадкування за законом, оскільки за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на вказану квартиру зареєстровано на ім`я [PERSON] . При цьому, немає необхідності визнавати недійсними послідуючі договори купівлі продажу, оскільки договір дарування квартири [ADDRESS] на ім`я [PERSON] є нікчемним правочином, а отже не тягне ніяких юридичних наслідків. Представник [PERSON] категорично заперечила щодо первісного позову вказуючи на добросовісність дій свого довірителя при придбанні квартири [ADDRESS] . При цьому, акцентувала увагу суду на тому, що [PERSON] ніколи не був і не є власником спірної квартири, між ним та [PERSON] ніколи не було та не має ніяких відносин, як договірних, так і позадоговірних. За таких обставин, вказана квартира не могла вибути з власності [PERSON] , що виключає можливість її витребування на його користь. Представник Київської міської Ради в судове засідання не з`явився, подали до суду відзив на позовну заяву у якому вказували про те, що власник має право витребувати майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Таким чином, вважаючи, що при розгляді даної справи інтереси Київської міської Ради не порушуються, просили суд на підставі поданих сторонами доказів прийняти рішення згідно чинного законодавства та слухати справу за відсутності їх представника. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ярощук І.Ю. в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву у якій просила слухати справу за її відсутності. Державний нотаріус Другої Київської державної нотаріальної контори Костенко Л.Ю. в судове засідання не з`явилась, неодноразово викликалась для участі в розгляді справи. Згідно листів Другої Київської державної нотаріальної контори направлених на адресу суду 06.07.2012 року державний нотаріус Другої Київської державної нотаріальної контори Костенко Л.Ю. за реєстровим №7-327, договір Дарування квартири [ADDRESS] укладений між [PERSON] та [PERSON] не посвідчував, індекс реєстру державного нотаріуса Другої Київської державної нотаріальної контори Костенко Л.Ю. - №11. Крім того, повідомили, що згідно даних реєстру для вчинення нотаріальних дій державним нотаріусом Другої Київської державної нотаріальної контори був використаний бланк серії ВРР 318961 для вчинення іншої нотаріальної дії, яка не пов`язана зі вказаним вище договором. При цьому, просили слухати справу за відсутності їх представника. Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши письмові заяви та відповіді третіх осіб, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, судом встановлено наступне. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до ст. ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Із Договору купівлі продажу від 15.04.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ніколіцею В.Ф. та зареєстрованого в реєстрі за №653 вбачається, що квартира [ADDRESS] належала на праві власності [PERSON] [INFO] . Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 20.04.2005 року було вчинено реєстраційний напис на правовстановлюючому документі (запис в реєстрову книгу №д-753-238 за реєстровим №1054), а саме про те, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на праві власності (Т.1 а.с. 16). Згідно свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] . За ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Із матеріалів спадкової справи №4/2017 до майна померлої [INFO] [PERSON] вбачається, що єдиним спадкоємцем за законом після смерті останньої який вчасно звернувся із заявою про прийняття спадщини і прийняв її є онук померлої - [PERSON] (Т.1 а.с. 172). Відповідно до приписів п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7 визначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ярощук І.Ю. від 17.11.2017 року за №251/02-31 [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] у зв`язку з невідповідністю відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, оскільки встановлено, що право власності на вищезазначену квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведено за іншою особою, громадянином [PERSON] (Т. 1 а.с. 192, 193). Таким чином, враховуючи, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом, який вчасно звернувся із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] та вже оформив у власність її частину, суд вважає, що останній має право на захист своїх спадкових прав та витребування спадкового майна з чужого володіння у разі незаконного заволодіння ним іншими особами. Згідно вимог ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. За правилами ч. 2 ст. 719 ЦК України, договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. У відповідності до ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним. З матеріалів справи вбачається, що 06.07.2012 року [PERSON] начебто отримав у власність квартиру [ADDRESS] за Договором дарування від [PERSON] , і цей договір начебто посвідчено 06.07.2012 року державним нотаріусом Другої Київської державної нотаріальної контори Костенко Л.Ю. та зареєстровано в реєстрі за №7-327, а сам договір, викладено на бланку для вчинення нотаріальних дій за №318961. При цьому, згідно відповіді Другої Київської державної нотаріальної контори від 10.11.2020 року за вих. №7045/01-16 отриманої на виконання ухвали суду про забезпечення доказів (Т.3 а.с. 107-113): 1)06.07.2012 року державним нотаріусом Другої Київської державної нотаріальної контори Костенко Л.Ю. за реєстровим №7-327, згідно даних з реєстру для вчинення нотаріальних дій, договір дарування квартири [ADDRESS] укладений між [PERSON] та [PERSON] - не посвідчувався (копія запису нотаріальної дії за №7-327 з реєстру державного нотаріуса Другої Київської державної нотаріальної контори Литвиненко Л.В. додається); 2)державний нотаріус Другої Київської державної нотаріальної контори Костенко Л.Ю. реєстрацію згаданого вище правочину у реєстрі за №7-327 - не проводив. Індекс реєстру державного нотаріуса Другої Київської державної нотаріальної контори Костенко Л.Ю. -№11; 3)державний нотаріус Другої Київської державної нотаріальної контори Костенко Л.Ю. не посвідчував згаданий вище договір дарування та не використовував бланк Серії ВРР №318961 для посвідчення згаданого договору дарування; 4)державний нотаріус Другої Київської державної нотаріальної контори Костенко Л.Ю. не використовував печатку нотаріуса для посвідчення згаданого договору дарування; 5)згідно даних реєстру для вчинення нотаріальних дій державним нотаріусом Другої Київської державної нотаріальної контори був використаний бланк Серії ВРР №318961 для посвідчення Договору дарування домоволодіння. Дата витрачання бланка: 06.07.2012 року Реєстровий №11-587 (копія запису нотаріальної дії за №11-587 з реєстру державного нотаріуса Другої Київської державної нотаріальної контори Костенко Л.Ю. - додається); 6)станом на 06.07.2012 року індекс реєстру №7 належав державному нотаріусу Другої Київської державної нотаріальної контори - Литвиненко Л.В. ; 7)вищевказаний договір дарування квартири не посвідчувався, тому відповідно й виготовлення копії - не є можливим; 8)у справах Другої Київської державної нотаріальної контори зберігається копія іншого правочину, для посвідчення якого було використано бланк Серії ВРР №318961 (копія додається). Таким чином, матеріалами справи та наданими доказами підтверджено, що Договір дарування квартири [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON] насправді не укладався та нотаріально не посвідчувався і в силу положень ст. 220 ЦК України є нікчемним, оскільки є сфальсифікованим. З огляду на зазначене, вказаний сфальсифікований договір не породжує тих прав і обов`язків, яких бажав [PERSON] , а отже виключає право останнього володіння та розпорядження квартирою [ADDRESS] . У відповідності до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Оскільки спадкодавцю [PERSON] належало право приватної власності на квартиру [ADDRESS] і вказана квартира вибула з володіння власника не з її волі протиправним шляхом, а відтак вказана квартира мала увійти у спадкову масу після смерті останньої, і відповідно, мала бути успадкованою єдиним спадкоємцем [PERSON] , позовні вимоги про визнання права власності в порядку спадкування за законом підлягають задоволенню. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Хоча станом на час розгляду справи у спадкоємця [PERSON] немає жодної можливості зареєструвати своє право власності на спадкову квартиру [ADDRESS] , на думку суду, за даних обставин, останній має право ініціювати питання про витребування вказаного майна з чужого незаконного володіння. Статтею 388 ЦК України передбачено право власника на витребування майна від добросовісного набувача. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої ст. 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК. Відповідно до частини п`ятої статті 12 ЦК добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна. Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19, 27 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень"). Згідно з п. 16 Узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок» від 01.07.2015 року набувач визнається добросовісним, якщо він не знав, що особа, в якої він придбав річ, не мала права її відчужувати. Отже, набувач є добросовісним, якщо він не знав і не повинен був знати про незаконність свого володіння (стаття 388 ЦК). Набувач визнається недобросовісним, коли він знав чи повинен був знати про неправомірність свого володіння (стаття 390 ЦК). Таким чином, набувач є недобросовісним, якщо річ набута ним злочинним шляхом. Пунктами 23, 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" визначено, що відповідно до статті 387 ЦК та частини 3 статті 10 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. Під час розгляду такого позову відповідач згідно зі статтею 388 ЦК має право заперечити проти позову про витребування майна з його володіння шляхом подання доказів відплатного придбання ним цього майна в особи, яка не мала права його відчужувати, про що він не знав і не міг знати (добросовісний набувач). У такому разі пред`явлення зустрічного позову про визнання добросовісним набувачем не вимагається і, крім того, не є належним способом судового захисту (стаття 16 ЦК), оскільки добросовісність набуття - це не предмет позову, а одна з обставин, що має значення для справи та підлягає доказуванню за позовом про витребування майна. Добросовісність володіння, набуття майна створюють ще одну важливу перевагу для незаконного володільця речі, а саме: коли від недобросовісного набувача майно може бути витребуване в усіх випадках, то від добросовісного законного набувача - у разі коли майно загублене, викрадене або вибуло з володіння власника (іншої особи, якій він передав майно у володіння) іншим шляхом поза їхньою волею (стаття 388 ЦК). Якщо річ було продано особою, яка одержала її за договором від власника, добросовісному набувачеві, то від останнього власник не може витребувати свою річ, оскільки у цьому випадку річ вибула як з володіння власника, так і з володіння його контрагента за договором з їх власної волі, тому право власника на витребування своєї речі з незаконного володіння обмежується інтересами добросовісного набувача. Якщо майно набуте безоплатно, навіть і добросовісним набувачем, від особи, яка не мала права його відчужувати, власник вправі витребувати майно в усіх випадках. Отже, власник майна не може витребувати його з незаконного володіння іншої особи за сукупності трьох умов: а) набувач має бути добросовісним набувачем - він не повинен знати, що купує майно не у власника; б) майно має бути придбане набувачем за гроші, тобто повинно бути саме купленим; в) власник має втратити володіння цим майном з власної волі. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] набув право власності на квартиру [ADDRESS] на підставі Договору купівлі-продажу від 02.08.2017 року укладеного з [PERSON] , вказаний договір за №987 посвідчено 02.08.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозом В.І. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У суду не має належних та допустимих доказів того, що [PERSON] знав або міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що [PERSON] не мав права відчужувати квартиру [ADDRESS] від 06.07.2012 року. Відтак, за приписами ст. 388 ЦК України [PERSON] є добросовісним набувачем спірної квартири. Разом з тим, судом встановлено, що квартира [ADDRESS] вибула з володіння [PERSON] поза її волею, протиправним шляхом на підставі нікчемного правочину. Протилежного в судовому засіданні не встановлено. За таких обставин [PERSON] має право на витребування спірного нерухомого майна від добросовісного набувача - відповідача [PERSON] за правилами ст. 388 ЦК України, а відповідач [PERSON] зобов`язаний повернути власнику спірну квартиру. З огляду на зазначене, суд доходить висновку про задоволення первісного позову про визнання за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті громадянки [PERSON] і витребування з володіння [PERSON] на користь [PERSON] квартири [ADDRESS] та, відповідно, необхідності відмови у зустрічному позові [PERSON] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення на користь [PERSON] з [PERSON] сплачений судовий збір у сумі 8 000 грн.

Outcome: approved