Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

У квітні 2013 року гр. [PERSON] звернулась в суд з позовом до публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання кредитного договору недійсним. Як на підставу своїх вимог зазначила, що 06 березня 2008 року між нею та ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», було укладено кредитний договір №BL2610 про надання кредиту на споживчі потреби в сумі 15 000 доларів США, з кінцевим терміном повернення 01 березня 2015 року та зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,50 % річних. Вважає вказаний кредитний договір недійсним з наступних підстав. Кредитний договір №BL2610 від 06 березня 2008 року з самого початку був нав»язаний їй зі сторони пасторів [PERSON] та [PERSON] шляхом обману та зловживання довірою, застосування психічного тиску на прихожан церкви «Нове покоління» та «Посольство Боже», до яких на той час вона відносилась і відмовити пастирям не могла. В період 2004 2010 року вона була учасником релігійної організації «Посольство боже» у Львові. За вказівкою пастирів цієї організації [PERSON] та [PERSON] в березні 2008 року вона уклала з ТОВ «Ліонебанк Україна» договір № 29/3-08 про надання інформаційних (консультативних) послуг. За рекомендацією ТОВ «Ліонебанк Україна» (за вказівкою пастирів, їх рекомендацій вона повинна була обов»язково дотримуватись) 10 березня 2008 року вона уклала договір №755 з Кіпрською Компанією «Lodgevine Limited» і внесла за рахунок кредитних коштів, отриманих в ПАТ «Універсал Банк», інвестиційний внесок в сумі 5 000 доларів США на 5 місяців під 5% місячних (60% річних). Такий самий договір уклав і її син [PERSON], якому вона передала частину кредитних коштів. Дохід від інвестиційного внеску вони планували скеровувати на погашення кредиту в ПАТ «Універсал Банк». На сьогодні ні ТОВ «Ліонебанк Україна», ні Кіпрська Компанією «Lodgevine Limited» не існують. Як їй стало відомо, відносно вказаних установ порушені кримінальні справи. Внесені нею та її сином у вказані установи кошти зникли. В провадженні відділу розслідування особливо важливих справ та злочинів вчинених організованими групами та злочинними організаціями СУ ГУ МВС України у Львівській області знаходиться кримінальна справа №144-0022, порушена за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України. В процесі досудового слідства у кримінальній справі встановлено, що в період з 2004 2010 років у м.Львові керівники релігійної організації «Посольство Боже» та «Нове покоління», пасторами якого являються [PERSON] та [PERSON], з корисливих мотивів, шляхом обману та зловживання довірою членів цієї організації, використовуючи свою абсолютну та необмежену владу над ними, а також методи впливу, які суперечать принципам свободи особистості та віросповідання, всупереч нормам релігійної моралі, умисно розповсюджували серед прихожан організації «Посольство Боже» завідомо неправдиву інформацію, створюючи у них хибне враження про те, що керівники організації є досвідченими фахівцями в галузі економіки та фінансів і володіють професійними навиками у ефективному розміщенні та примноженні грошових коштів прихожан. Керівники організації підшкували серед прихожан осіб, які опинились у важких життєвих обставинах, зокрема наркотично та алкогольно залежних та осіб у скрутному матеріальному становищі, використовували методи впливу на їх свідомість, придушуючи їх волю та здатність критично сприймати навколишні життєві обставини і у такий спосіб змушували їх на невигідних для них умовах укладати кредитні договори, договори позики грошових коштів та договори іпотеки з рядом банківських установ. Отримані у банках кредитні кошти члени організації, перебуваючи під психологічним впливом, передавали керівникам організації «Посольство Боже», які привласнювали ці кредитні гроші та розпоряджались ними на власний розсуд, не маючи наміру повертати банкам. Таким чином, своїми злочинними діями керівники релігійної організації «Посольство Боже» та «Нове покоління» незаконно заволоділи чужим майном та спричинили матеріальну шкоду в особливо великих розмірах ряду громадян. У кримінальній справі встановлено, що їй, [PERSON], як колишньому члену організації нанесено матеріальну шкоду. Крім того, її по даній кримінальній справі визнано потерпілим. Висновками психологічної експертизи, проведеної комісією спеціалістів 25 лютого 2013 року у м. Львові встановлено, що систематичне відвідування зібрань богослужінь здійснювало на її психіку сугестивний вплив, впливало на можливість усвідомлення значення та наслідків власних вчинків, з огляду на те, що вона, [PERSON], схильна до втрати здатності повною мірою розуміти значення своїх дій, контролювати власні вчинки, розуміти їх суть та передбачати їх наслідки під час періоду систематичного відвідування зібрань, богослужінь та проповідей релігійної організації «Посольство Боже». Відповідно до ч.1 ст.229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилась щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до ч.1 ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Постановою Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06 листопада 2009 року визначено, що відповідно до ст.ст.229-233 ЦК України правочин, здійснений під впливом помилки, обману, насильства, погрози, зловмисної домовленості представником однієї сторони з іншою стороною або внаслідок збігу тяжких обставин (кабальний правочин), є оспорюваним та може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до п.20 зазначеної вище постанови, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї із сторін правочину. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Так як вона про порушення свого права довідалась лише у 2012 році, тобто після порушення кримінальної справи №144-0022 та визнання її потерпілою, вважає, що строк позовної давності на час подання позову не сплив. З врахуванням доповнень до позовної заяви, поданих 22 січня 2016 року, зазначає, що оспорюваний договір вона підписала у момент, коли не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Неможливість усвідомлення значення своїх дій та неможливість керування ними була зумовлена втратою з її сторони здатності повною мірою розуміти значення своїх дій, контролювати власні вчинки, розуміти їх суть та передбачати їх наслідки протягом періоду з 2004 року по сьогоднішній час з огляду на відвідування в період з 2004 року по 2013 рік включно зібрань, богослужінь та проповідей релігійної організації «Посольство Боже». Про свій стан, у якому вона перебувала під час укладення спірного кредитного договору, вона дізналась під час кримінального провадження за обвинувальним актом відносно обвинувачених [PERSON] за ч.4 ст.190, ч.2 ст.209 КК України, [PERSON] за ч.4 ст.190, ч.1 ст.209 КК України, [PERSON] за ч.4 ст.190, ч.1 ст.209 КК України, [PERSON] за ч.4 ст.190, ч.2 ст.209 КК України. Постановою слідчого в ОВС відділу розслідування особливо важливих справ та злочинів вчинених організованими групами та злочинними організаціями СУ ГУМВС України у Львівській області від 20.08.2012 року її, [PERSON] визнано потерпілою по кримінальній справі №144-0022. 12.12.2013 року у кримінальній справі №12013150010000837, в якій вона, [PERSON] є визнаною потерпілою, було складено обвинувальний акт та передано для розгляду до суду. В межах досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12012150010000011 було проведено її психологічне дослідження, та відповідно до висновку психологічної експертизи, проведеної комісією спеціалістів від 25 лютого 2013 року: - Систематичне відвідування зібрань, богослужінь та проповідей релігійної організації «Посольство Боже» потерпілою [PERSON], в тому числі прослуховування нею проповідей пасторів та лідерів цієї організації [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та інших, могло здійснити (маніпулятивний, пов»язаний із навіюванням) вплив на її психіку; - Систематичне відвідування зібрань релігійної організації «Посольство Боже» прихожанкою [PERSON] могло вплинути на можливість усвідомлення нею повною мірою суті, значення та наслідків власних вчинків. На це вказує психологічна вразливість особистісного профілю та жорсткість фіксації виявлених поведінкових установки, що в сукупності створило «сприятливе» психологічне тло для підданості цілеспрямованим та систематичним впливам з боку пасторів та лідерів РО «Посольство Боже». Такі риси могли бути використані для маніпулятивного впливу щодо проведення фінансових операцій, при укладенні угод, на здатність прогнозувати їх результати і наслідки, а також здатність регулювати при цьому свою поведінку, зокрема при укладенні кредитних договорів з банками, при укладенні договорів позики грошей з пасторами РО «Посольство Боже» та при укладенні договорів інвестування грошей з банком «Леонебанк» та компанією «Кінгз Кепітал»; - Потерпіла [PERSON], зважаючи на виявлені в процесі дослідження індивідуально-психологічні особливості особистості, схильна до втрати здатності повною мірою розуміти значення своїх дій, контролювати власні вчинки, розуміти їх суть та передбачати їх наслідки під час періоду систематичного відвідування зібрань, богослужінь та проповідей релігійної організації «Посольство Боже». Враховуючи вищенаведене, підписання нею 06 серпня 2008 року кредитного договору відбулось в стані, коли вона, [PERSON] не могла усвідомлювати значення та наслідки укладення оспорюваного Договору та не могла керувати своїми діями, що було зумовлено впливом на її психіку зі сторони пасторів РО «Посольство Боже» - обвинувачених у кримінальній справі №461/15229/13-к осіб. З урахуванням вищенаведеного, просить визнати кредитний договір №BL2610 від 06 березня 2008 року, укладений між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] недійсним. У ході судового розгляду 25 квітня 2017 року судом залучено до участі в справі як співвідповідачів [PERSON] та [PERSON]. Крім того, у грудні 2010 року публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вказана справа 05 лютого 2014 року була об»єднана з цивільною справою за позовом [PERSON] до ПАТ «Універсал Банк» про визнання кредитного договору недійсним та присвоєно номер №466/2732/13-ц, 2/466/260/14. В обгрунтування позову зазначили, що відповідно до умов кредитного договору №BL2610 від 06 березня 2008 року [PERSON] отримала у ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» кредит в сумі 15 000,00 доларів США строком до 01 березня 2015 року зі сплатою 22,50% річних за користування кредитом. З метою забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором від 06 березня 2008 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки. Банк виконав свої зобов»язання у повному обсязі, надав відповідачу [PERSON] кредитні кошти в сумі 15 000,00 доларів США, що підтверджується випискою по рахунку №22036240000167 USD. В свою чергу, позичальник зобов»язався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені договором терміни, а також виконати інші свої зобов»язання згідно кредитного договору. Однак відповідач [PERSON] неналежно виконує свої зобов»язання перед банком, та 19 квітня 2010 року на її адресу було направлено вимогу попередження щодо повернення суми заборгованості. У зв»язку з неналежним виконанням обов»зку по сплаті процентів та поверненню кредиту відповідачу нараховуються штрафні санкції. Загальна сума заборгованості відповідача [PERSON] по кредитному договору станом на 30.09.2010 року складає 20 959,63 долари США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 165 864,03 гривень, а саме: прострочена заборгованість по кредиту 2 131,43 доларів США еквівалент 16 867,07 грн.; заборгованість по сумі кредиту 14 253,99 долари США еквівалент 112 798,95 грн.; відсотки 5 819,70 долари США еквівалент 46 054,20 грн.; підвищені відсотки 885,94 долари США еквівалент 7 010,89 грн. З врахуванням викладеного просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором №BL2610 від 06 березня 2008 року в сумі 20 959,63 долари США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку становить 165 864,03 грн. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з»явились, та від представника позивача [PERSON] надійшла заява, в якій він просить розглядати справу у його відсутності. Просить позов задовольнити, у позові ПАТ «Унверсал Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити. Представник відповідача ПАТ «Універсал Банк» в судове засідання не зявилась повторно, хоч про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Подав на адресу суду письмові заперечення на позовну заяву, згідно яких просив у позові [PERSON] відмовити в повному обсязі, позов ПАТ «УніверсалБанк» задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судові засідання жодного разу не з»явились, хоча належним чином були повідомлені про день, час та місце розгляду справи, причину неявки не повідомили. Відповідно до ст. 169 ЦПК України суд вважає, що справу можливо слухати у відсутності сторін судового процесу, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов'язки та взаємовідносини сторін. У відповідності до ст.197 ЦПК України у зв»язку з неявкою всіх учасників процесу, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що у позові [PERSON] слід відмовити, а позов ПАТ «Універсал Банк» задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданий відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. При вирішенні справи суд керується загальними засадами цивільного законодавства, зокрема засадами справедливості, добросовісності та розумності. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. В судовому засіданні встановлено, що 06 березня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №BL2610 на суму 15 000 доларів США, з терміном погашення до 01 березня 2015 року, та зі сплатою відсотків у розмірі 22,50 % річних. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти. Банк виконав свої зобов»язання у повному обсязі та позичальнику [PERSON] було видано кредитні кошти в сумі 15 000 доларів США, що підтверджується випискою по рахунку №22036240000167 USD. Позичальник зобов»язався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені договором терміни, а також виконати інші свої зобов»язання згідно умов кредитного договору. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Відповідно до ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» міститься роз'яснення про те, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У відповідності до ч.1 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнана судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Позивач [PERSON] у позовній заяві покликається на висновок психологічної експертизи проведеною комісією спеціалістів від 25 лютого 2013 року на підставі скерування відділом розслідування злочинів СУ ГУ МВС України у Львівській області у кримінальному провадженні №12012150010000011, згідно якого: - Систематичне відвідування зібрань, богослужінь та проповідей релігійної організації «Посольство Боже» потерпілою [PERSON], в тому числі прослуховування нею проповідей пасторів та лідерів цієї організації [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та інших, могло здійснити (маніпулятивний, пов»язаний із навіюванням) вплив на її психіку; - Систематичне відвідування зібрань релігійної організації «Посольство Боже» прихожанкою [PERSON] могло вплинути на можливість усвідомлення нею повною мірою суті, значення та наслідків власних вчинків. На це вказує психологічна вразливість особистісного профілю та жорсткість фіксації виявлених поведінкових установки, що в сукупності створило «сприятливе» психологічне тло для підданості цілеспрямованим та систематичним впливам з боку пасторів та лідерів РО «Посольство Боже». Такі риси могли бути використані для маніпулятивного впливу щодо проведення фінансових операцій, при укладенні угод, на здатність прогнозувати їх результати і наслідки, а також здатність регулювати при цьому свою поведінку, зокрема при укладенні кредитних договорів з банками, при укладенні договорів позики грошей з пасторами РО «Посольство Боже» та при укладенні договорів інвестування грошей з банком «Леонебанк» та компанією «Кінгз Кепітал»; - Потерпіла [PERSON], зважаючи на виявлені в процесі дослідження індивідуально-психологічні особливості особистості, схильна до втрати здатності повною мірою розуміти значення своїх дій, контролювати власні вчинки, розуміти їх суть та передбачати їх наслідки під час періоду систематичного відвідування зібрань, богослужінь та проповідей релігійної організації «Посольство Боже». Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робили перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в моменті вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі та йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічні значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчиненню правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Підставою для визнання правочину недійсним відповідно до ст. 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях (постанова Верховного Суду України від 29 лютого 2012 p. у справі N 6-9цс12). Також в Узагальненнях Верховного Суду України від 24.11.2008р. "Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними" зазначено, що правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли немає законних підстав для визнання громадянина недієздатним, однак є дані про те, що в момент укладення правочину він перебував у такому стані, коли не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове зворушення тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд призначає судово-психіатричну експертизу. Розгляд вимог про визнання правочину недійсним з цих підстав здійснюється з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так й інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи позивача про те що в момент його укладення вона не розумів значення своїх дій і не могла керувати ними. Оскільки у ч. 1 ст. 225 ЦК України вживається термін "момент" вчинення правочину, то в разі призначення психіатричної експертизи слід ставити перед експертом запитання стосовно конкретно визначеного відрізку часу, оскільки протягом дня психічний стан особи може змінюватись. Проте в будь-якому випадку слід враховувати, що експертний висновок є не беззаперечним фактом, а одним із доказів, який повинен оцінюватись у сукупності з іншими доказами у справі. Як вбачається з наданого висновку такий підтверджує лише можливість впливу на психіку [PERSON] систематичного відвідування нею зібрань, богослужінь та проповідей релігійної організації «Посольство Боже» та можливість усвідомлення повною мірою суті, значення та наслідків власних вчинків. Вказана психологічна експертиза проведена в ході кримінального провадження, вирок по якому ще не постановлений, відтак, суд вважає, що даний висновок експертизи не може бути належним доказом по справі про визнання недійсним кредитного договору. Як зазначено у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Інших обґрунтованих підстав для визнання кредитного договору недійсним та доказів на їх підтвердження, окрім висновку психологічної експертизи, позивачем [PERSON] не наведено. Крім того, посилання позивача на те, що кредитний договір вчинений під впливом обману, а також, коли вона не могла усвідомлювати значення та наслідки укладення оспорюваного Договору та не могла керувати своїми діями, що були зумовлені впливом на її психіку зі сторони пасторів РО «Посольство Боже» не знайшли свого підтвердження, оскільки суду не надано належних та допустимих доказів такого. Відповідно до ч.1 ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Посилання позивача на те, що кредитний договір вчинений під впливом обману з боку відповідачів [PERSON] та [PERSON], не є підставою звільнення від виконання зобов'язань або відповідальності за їх порушення, оскільки позивач сама уклала спірний кредитний договір з ПАТ «Універсал Банк» на підставі вільного волевиявлення, і ставлячи свій підпис, вважала його справедливим. Крім того, проведеною у справі експертизою не надано висновку про неспроможність [PERSON] в момент укладення кредитного договору №BL2610 від 06 березня 2008 року розуміти значення своїх та керувати ними, а лише схильність до втрати здатності повною мірою розуміти значення своїх дій, контролювати власні вчинки, розуміти їх суть та передбачати їх наслідки, що саме по собі не є підставою для визнання укладеного договору недійсним з підстав, передбачених ст.225 ЦПК України. Вимога позивача щодо зупинення провадження у справі №466/2732/13ц до набрання законної сили рішенням у кримінальному провадженні №461/15229/13-к є необгрунтованим, оскільки, зупинення провадження з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.201 ЦПК України допускається лише тоді, коли розглядати справу далі неможливо. Ця неможливість полягає в тому, що обставини, які є підставою позову або заперечень проти нього, є предметом дослідження в іншій справі, і рішення суду у цій справі безпосередньо впливає на вирішення спору або постає питання про наявність певних фактів, від яких залежить вирішення такої справи. В даному випадку рішення по кримінальному провадженні №461/15229/13-к ніяк не вплине на вирішення по даній справ. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що при підписанні кредитного договору, всі передбачені чинним законодавством вимоги для укладення договору були дотримані, договір містить всі передбачені чинним законодавством відомості, дотримано всіх вимог щодо змісту та форми його укладення, а тому не вбачається підстав стверджувати про невідповідність його умов вимогам законодавства, на що позивач посилається у своїй позовній заяві, тому позов не підлягає задоволенню. Зазначені обставини підтверджуються долученими до справи ксерокопією кредитного договору №BL2610 від 06 березня 2008 року, іншими матеріалами справи. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити, а позов ПАТ «Універсал Банк» слід задовольнити в повному обсязі.

Outcome: approved