Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-20 00:00:00

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Надра» звернулася до суду з позовом до відповідачів про солідарне стягнення з них кредитної заборгованості за кредитним договором №401/18/09/2007/840-6054/КФ від 18.09.2007 року, яка складається по основному боргу та відсоткам 23327,93дол.США та по неустойці (пеня та штраф) 53\~575,02 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 18.09.2007 року між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON] («Позичальник») був укладений кредитний договір №401/18/09/2007/840-6054/КФ, відповідно до якого відповідачу [PERSON] банком у тимчасове користування було надано кредит в розмірі 22 799,00 доларів США на споживчі цілі, в порядку та на умовах, визначених кредитним договором, зі сплатою за користування кредитом відсотків з розрахунку 12,99% річних, з кінцевим терміном повернення до 01 вересня 2032 року. Згідно п.1.2 кредитного договору, кредитні кошти надані для проведення розрахунків за договором купівлі-продажу №31580 від 12.09.2007 року та на оплату витрат позичальника, повязаних з оформленням кредиту. Моментом (днем) надання кредиту вважається утворення заборгованості на позичковому рахунку позичальника № 22331416770554, відкритому в Олександрійському відділенні №16 філії ВАТ КБ «Надра» [PERSON] Банк виконав зобов'язання щодо видачі відповідачу кредиту у повному обсязі, що підтверджується заявою на видачу готівки №203 від 18.09.2007 року про видачу з позичкового рахунку позичальника № 22331416770554 готівкою через касу банку кредитних коштів в розмірі 22\~799,00 дол. США. Відповідно до п. 3.3.1., 3.3.2, 3.3.3 кредитного договору позичальник зобов'язався належним чином виконувати умови кредитного договору, та сплачувати щомісячно суму мінімально необхідного платежу у розмірі 258,64 дол. США до 1 числа поточного місяця. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором було укладено договір поруки №401/18/09/2007/840-6054/КФ від 18.09.2007 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] («Поручитель») Так, згідно п.1.2.- 1.4 договору поруки поручитель відповідає перед банком у тому ж обємі, що і позичальник. Позичальник та поручителі відповідають перед банком як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право банка вимагати виконання зобов'язання, вказаного у договорі, як від позичальника та поручителів разом, так і від кожного окремо. Відповідальність поручителя виникає як у випадку невиконання позичальником будь-якої частини зобов'язань, так і при невиконанні позичальником зобов'язань в цілому. У порушення умов договору відповідач [PERSON] зобовязання належним чином не виконала, тому станом на 25 серпня 2015 року за нею існує заборгованість за кредитним договором №401/18/09/2007/840-6054/КФ від 18.09.2007 року по основному боргу та відсоткам 23 327,93 дол.США та по неустойці (пеня та штраф) 53\~575,02 грн., з яких: 19\~505,92 доларів США основний борг (кредит); 3\~822,01 доларів США відсотки за користування; 1\~724,86 доларів США 38\~111,72грн. пеня за неповернення кредиту; 699,84 доларів США 15\~463,30грн. штраф за порушення умов кредитного договору. Зазначає, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 05.02.2015 року № 83 «Про віднесення ПАТ «КБ «Надра» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №26 від 05.02.2015 року «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Надра» та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації. 29 грудня 2015 року від відповідача [PERSON] надійшла зустрічна позовна заява про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору №401/18/09/2007/840-6054/КФ від 18.09.2007 року та договору іпотеки, в якій вона просить визнати недійсним кредитний договір №401/18/09/2007/840-6054/КФ від 18.09.2007 року укладений між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] та визнати недійсним договір іпотеки від 18.09.2007 року укладений між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON], так як згідно ч. 1 ст. 99 КУ, п. 1 ст. 3 декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет), п. 3.3 ст. 3 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ч.1 ст. 524 та ч. 1 ст. 533 ЦКУ грошовою одиницею України є гривня. Стаття 4 ЦКУ визначає, що якщо постанова КМУ суперечить положенням ЦКУ або іншому закону, застосовуються відповідні положення ЦКУ або іншого закону. Виходячи з вищезазначеного, пункт г) ч. 4 ст. 5 та заключна частина ч. 1 ст. 3 Декрету є такими, що суперечать змісту Указу президента України про грошову реформу в Україні, ст.. 35 ЗУ «Про НБУ», ст. 3 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ст.. 192 ЦКУ, які є імперативними нормами, і визначають статус гривні, як єдиний законний засіб платежу в Україні, та не можуть застосовуватись. В постанові КМУ №1998 від 18.12.1998р. «Про удосконалення порядку формування цін» зазначено, «вважати під час формування цін обґрунтованим врахуванням витрат в доларовому еквіваленті лише в частині імпортної складової структури цін». Станом на 18.09.2007 року ВАТ КБ «Надра» не був уповноваженим банком з надання кредиту готівковою іноземною валютою фізичній особі для використання на території України, відповідно до ч. 3 ст. 91 ЦК України, п. 6 ч. 1 ст. 4, ст.. 34, п. 5 розділу VIII ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», п. 3 ст. 1, ч. 2 ст. 5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Стаття 227 ЦК України встановлює, що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Таким чином, ВАТ КБ «Надра» відповідно до генеральної ліцензії (з додатком) на здійснення валютних операцій, ст. 1054 (Кредитний договір) та п. 6 ч. 1 ст. 4, ст.. 34 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» мав право надавати споживчий фінансовий кредит іноземною валютою та виконати кредитний договір №401/1809/2007/840-6054-КФ від 18 вересня 2007 року, лише з дати видачі генеральної ліцензії по 16 жовтня 2011 року. Отже, оспорюванний кредитний договір та договір іпотеки відповідно до ст., ст. 203, 215, 227 ЦК України є недійсним. Також в зустрічному позові [PERSON] в обґрунтування недійсності оспорюваних кредитного договору та договору іпотеки посилається на те, що правочин був здійснений в іноземній валюті, банком без відповідного дозволу (ліцензії), сукупністю дій банку її було введено в оману; наявність несправедливих умов; укладення із застосуванням нечесної підприємницької практики; порушення принципів рівності сторін тощо. За приписами ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьої», п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Стаття 227 ЦК України встановлює, що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Всупереч вимогам п.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 80, 91, 92 ЦК України, ст.11 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» позивачу при підписанні кредитного № 401/1809/2007/840-6054-КФ від 18 вересня 2007 року відповідачем не було надано інформації про особу кредитодавця, його правоздатність та дієздатність. Згідно з п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання . кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. В Рішенні Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року зокрема зазначено, що споживачу, як правило, об'єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму (частина перша статті 634 Кодексу). Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідач не мав наміру виконувати кредитний договір № 401/1809/2007/840-6054-КФ від 18 вересня 2007 року, який не був спрямований на реальне настання правових наслідків шляхом надання позивачу кредиту іноземною валютою, що є порушенням ч.5 ст.203 ЦК України. Суми грошових зобов'язань у розрізі сукупної вартості кредиту, виданих резидентам України фізичним особам на споживчі цілі у іноземній валюті, з урахуванням знецінення гривні по відношенню до іноземних валют - збільшилась у більше ніж 4-5рази . Ці витрати є несправедливою умовою договору, вони не пов'язані із збільшенням процентної ставки по кредиту, що також суперечить п.п.З, гт.5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (редакція Відомості Верховної [PERSON] України (ВВР), 2006, N 7, ст. 84). Несправедлива умова Кредитного договору по валютним ризикам, містить елементи примусу, адже споживачі, в силу своїх суб'єктивних прав та обов'язків, не можуть нести ризик знецінення національної валюти. Функція регулювання курсу гривні та її стабільності покладена на Національний банк України (ст.99 Конституції України, статті 36 і 37 Закону України «Про Національний банк України»). А особисто я,не знав і не міг знати про валютні ризики які відбуваються чи то можуть відбутися в країні. За змістом Кредитного договору визначено, що кредит було надано на споживчі цілі. Саме порядок виконання грошових зобов'язань повинен бути зрозумілий споживачеві. І саме ціна в гривнях за користування послугами банку - є істотною умовою, яку не можливо шуміти із договору. Згідно п.п.10, п.З. ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» визначено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору Банківська установа не повідомляла її у письмовій формі перед укладанням договору споживчого кредиту про переваги та недоліки пропонованих схем кредитування, та орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення поговору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо). У кредитному договорі укладеному із споживачем в іноземній валюті немає відомостей щодо детального розпису загальної вартості кредиту, немає умов, які п. п. 3.2, 3.4 розділу З Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту (далі Правила), затверджених Постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року за № 168, визнані обов'язковими. Також банківською установою не надавались окремі письмові документи з детальним розписом загальної вартості кредиту для споживачів. Більше того, стаття 32 ЗУ «Про Національний банк України» прямо забороняє використання в якості засобу платежу інших грошових одиниць, окрім гривні, на території України. Цей-факт є прикладом використання нечесної підприємницької практики, яка вводить в оману стосовно ціни, або способу розрахунку ціни, згідно п.п.З п.2 ст.19 ЗУ «Про захист прав споживачів», та прикладом того як споживача вводять в оману пропонуванням для реалізації продукції за визначеною ціною, якщо існують підстави вважати, що продавець або виконавець не зможе надати таку продукцію за такою ціною або у таких обсягах, що можна передбачити з огляду на пропоновану ціну та характеристики продукції згідно п.п.1 п. З ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» Представник позивача в судове засідання не зявився, в п.3 резолютивної частини позову вказав, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечують, а крім того ним було подано клопотання про розгляд справи у їх відсутність. Відповідачі та їх представник повторно не зявилися в судове засідання, про день розгляду справи були належним чином повідомлені. Відповідачі повторно не зявилися на розгляд справи, від представник відповідача [PERSON] 03.06.2016 року та 20.07.2016 року надійшли клопотання про відкладення розгляду справи на інший день, при цьому доказів поважності неявки не надано. Суд ухвалив провести розгляд справи у відсутність сторін та їх представників та постановити рішення на підставі наявних матеріалів справи. Відповідно до ч.2\~ст.197 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до діючого законодавства, суд розглядає справу в межах заявлених вимог і ч., ч.1, 4 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до\~ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»\~кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент; у ст., ст.. 47 та ст..49 цього \~Закону\~визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу. Згідно зі\~ст. 192 ЦК України\~законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до\~ст. 533 ЦК України\~грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Такий порядок встановлено\~Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», статтею 5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2\~статті 5 цього Декрету. 23 серпня 2002 року Національним банком України надано відповідачу банківську ліцензію № 21 на право здійснювати операції, в тому числі щодо розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, письмовий дозвіл № 24/2-1-2002 на право здійснювати операції з валютними цінностями та додаток до дозволу від 23 серпня 2002 року № 21-2 (а. с. 134 - 140). Тому суд, вважає, що доводи викладені в зустрічному позові [PERSON] про неприпустимість надання кредитних коштів в іноземній валюті спростовуються положеннями ст. ст.\~192,\~533,\~1054 ЦК України,ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність». Крім того, суд приходить до висновку, що підстави для визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними відповідно до ст. ст.\~203,\~215, 227, 230 ЦК України, ст. ст.\~11,\~18,\~19 Закону України «Про захист прав споживачів»\~відсутні. Згідно статей\~6,\~627, ч.1 ст.638 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог\~цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах з участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно\~ст.1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Таким чином, виходячи з аналізу зазначених норм права, істотними умовами кредитного договору є розмір грошових коштів, які надаються позичальнику, а також розмір процентів, які останній зобов'язаний сплатити. Певні особливості регулювання відносин за договорами про надання споживчого кредиту встановлено Законом України „Про захист прав споживачів". Закріпивши на законодавчому рівні певний порядок і вимоги щодо укладення договорів, зокрема, і кредитних договорів, законодавець з метою захисту порушеного права учасників кредитних правовідносин визначив правові підстави визнання правочинів, в тому числі і кредитних договорів, недійсними у випадку недотримання вимог законодавства при їх укладенні. За загальним правилом\~ст. 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6\~ст.203 цього Кодексу, в силу яких особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а сам зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. За правилами ч. 2\~ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги;ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію;і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе встановлену ст. ст.\~15\~і\~23\~цього\~Закону відповідальність. Відповідно до\~ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору. Відповідно до ч.2\~ ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» \~підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Сукупною вартістю кредиту є інформація про процентну ставку, вартість сукупних послуг та інших фінансових зобов'язань позивача, варіанти погашення кредиту, кількість платежів, їх періодичність та обсяги. Із матеріалів справи судом встановлено, що 18.09.2007 року між ВАТ КБ Надра, правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON] («Позичальник») був укладений кредитний договір №401/18/09/2007/840-6054/КФ, відповідно до якого відповідачці [PERSON] банком у тимчасове користування було надано кредит в розмірі 22 799,00 доларів США (а.с. 8-11). Згідно з п. п. 1.3, 1.4, 4.3.12 укладеного кредитного договору процентна ставка за кредитом становить 12,99 % річних; строк повернення кредиту до 01 вересня 2032 року; при здійсненні повного дострокового погашення кредиту протягом перших двох років дії кредитного договору позичальник зобов'язаний сплатити банку комісію у розмірі 2 % від початкової суми кредиту. В забезпечення виконання зобовязань укладеного кредитного договору 18.09.2007 року між ВАТ «КБ «Надра» та [PERSON] було обумовлено, що позичальник укладає з банком договір іпотеки, згідно якого позичальник передає в іпотеку трикімнатну квартиру № 57, що знаходиться за адресою: Кіровоградська область м. Олександрія, вул. Миру,40 (п.2.1 кредитного договору та в той же день укладений договір іпотеки, який посвідчений нотаріусом (а.с. 91 - 92). За змістом п. 1.5 спірного кредитного договору (зі змінами, внесеними додатковою угодою від 16 квітня 2010 року за № 1 - надання кредиту відбувається лише за умови надання позичальником відповідного забезпечення виконання своїх зобов'язань по цьому договору, а саме підписання та нотаріального оформлення договору іпотеки нерухомого майна, де вигодонабувачем є ВАТ «КБ «Надра». Позичальник має надати в банк копію договору страхування (страхового полісу) та копію документа, що засвідчує оплату страхового внеску. Відповідно до п. п. 3.3.1, 3.3.2, 3.3.3 спірного кредитного договору повернення кредиту здійснюється шляхом перерахування на рахунок\~\~№ 29096800000510 щомісячного мінімально необхідного платежу у розмірі 258,64 доларів США до 01 числа поточного місяця. Згідно з п. 3.4 укладеного кредитного договору нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється на фактичну кількість днів у період (28-29-30-31/360) на залишок заборгованості. При розрахунку відсотків зараховується день надання та не враховується день погашення кредиту. З метою належного виконання позичальником взятих на себе зобов'язань, 18 вересня 2007 року між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та [PERSON] укладено договір поруки (а.с. 12 -13). 16 квітня 2010 року було укладено додаткову угоду до№1 до кредитного договору, де кредитний договір було викладено в новій редакції (п.1.1), поручитель в той же день отримав його оригінал, що підтверджується його підписом зі встановленням нового графіку погашення кредитної заборгованості (додаток №1), який передбачав встановлення пільгового періоду оплати заборгованості за основним боргом за період з 12.05.2010 року по 12.04.2011 року включно(а.с. 20-27, 28-30). Таким чином. із матеріалів справи вбачається, що п. п. 1.3.1, 1.4, 3.3.1, 3.3.2, 3.3.3 укладеного договору були передбачені розмір процентної ставки, порядок погашення кредиту, кількість платежів та їх періодичність (до 01 числа щомісяця протягом 25 років), обсяги платежів (щомісяця ануїтет в розмірі 258,64 доларів США). Розділом 4 кредитного договору передбачені права та обов'язки сторін, зокрема, розділом 5 договору встановлено відповідальність сторін. Як вбачається зі змісту договору та додатків до нього, в Договорі зазначено необхідні дані про умови кредитування, передбачені як ч. 4 Закону, так і Законом України „Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", в тому числі і щодо валюти кредитування. Аналіз наведених норм права та встановлених обставин дає підстави стверджувати, що Банк у письмовій формі надав позичальнику вичерпну інформацію про умови кредитування в іноземній валюті, попередивши, що валютні ризики під час виконання зобов'язань покладені на позичальника, а також надав розрахунок орієнтовної сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, що вбачається із підписаних позичальником Договору та графіку погашення. Крім того, волевиявлення [PERSON] на укладення кредитного договору на умовах (з врахуванням отриманої від банку інформації, передбаченої ч. 2 ст. 11 Закону), та отримання згідно умов договору саме доларів США, її згода з визначеним договором розміром річної відсоткової ставки за кредитом та іншими умовами Договору підтверджується наявними в матеріалах справи фінансовими документами, систематичною сплатою протягом тривалого часу періодичних платежів згідно умов договору (останній платіж внесений 05.02.2014 року). Виконанням протягом тривалого часу умов кредитного договору та підписанням додаткової угоди до Договору позичальник фактично вчиняла дії на схвалення укладеного правочину, чим фактично підтверджувала намір на подальше виконання умов договору та відсутність порушення її законних прав та інтересів при укладенні Договору. Своїми підписами на кожній сторінці кредитного договору, додатків до нього, додаткових угод позичальник фактично підтверджувала своє ознайомлення з умовами кредитування, зокрема і з умовами взаєморозрахунків. Доводи позивача за зустрічним позовом [PERSON], що кредитний договір, зі сторони банку, підписано невідомою особою, повноваження якої щодо підписання такого документа в матеріалах справи відсутні, що умови кредитного договору містять ряд суттєвих порушень, як\~ЗУ «Про захист прав споживачів», так і\~Постанови Правління Національного банку України «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» від 10.05.2007 року № 168, відсутність в договорі орієнтовної сукупної вартості кредиту та вартості послуг, детального розпису загальної вартості кредиту, встановлення жорстких обов'язків позивача та бланкетного характеру зобов'язання надавача банківських послуг, дискримінаційних умов, що призвело до порушень прав споживача банківської послуги, є безпідставними. Суд, надавши оцінку обставинам справи, приходить до висновку про відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог, виходячи із недоведеності обставин щодо невідповідності кредитного договору вимогам ст. ст.\~626,\~627,\~638 ЦК України, ст. ст.\~11,\~18,19 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки оспорюваний правочин укладений між сторонами за їх взаємною згодою та відповідно до вимог чинного законодавства; при його укладенні сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних його умов, про що свідчать підписи сторін у кредитному договорі, договір не містить положень про зміни у витратах щодо обслуговування кредиту та плати за його дострокове погашення. За таких обставин підстави стверджувати, що умови договору є несправедливими, є недобросовісними, що вони створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, відсутні в зв'язку з чим відсутні і підстави для визнання договору недійсним.\~\~\~\~ Щодо неповідомлення споживача про наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача, спростовуються тим, що наявні умови кредитування були повідомлені споживачеві письмово у цьому кредитному договорі до його підписання, а також анкетою заявою на отримання кредиту (а.с.16 - 18).\~\~\~\~ \~\~\~\~ Ознайомившись з умовами кредитного договору та вважаючи їх прийнятними для себе, [PERSON] підписала його чим висловила своє волевиявлення. Зауважень до договірних відносин від неї до підписання договору не надходило.\~\~\~\~ При цьому, позивач за зустрічним позовом [PERSON] не скористалася своїм правом на відкликання згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону та не просила змінити або роз'яснити окремі положення оспорюваного кредитного договору та договору іпотеки. У відповідність ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним\~\~договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. 18.09. 2007 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON] («Позичальник») був укладений кредитний договір №401/18/09/2007/840-6054/КФ, відповідно до якого відповідачці [PERSON] банком у тимчасове користування було надано кредит в розмірі 22799,00 доларів США на споживчі цілі, в порядку та на умовах, визначених кредитним договором, зі сплатою за користування кредитом відсотків з розрахунку 12,99% річних, з кінцевим терміном повернення до 01 вересня 2032 року. Банк виконав зобов'язання щодо видачі відповідачу кредиту у повному обсязі, що підтверджується заявою на видачу готівки №203 від 18.09.2007 року про видачу з позичкового рахунку позичальника № 22331416770554 готівкою через касу банку кредитних коштів в розмірі 22\~799,00 дол. США. У порушення умов договору відповідач [PERSON] зобовязання належним чином не виконала, тому станом на 25 серпня 2015 року за нею існує заборгованість за кредитним договором №401/18/09/2007/840-6054/КФ від 18.09.2007 року по основному боргу та відсоткам 23 327,93 дол.США та по неустойці (пеня та штраф) 53\~575,02 грн., з яких: 19\~505,92 доларів США основний борг (кредит); 3\~822,01 доларів США відсотки за користування; 1\~724,86 доларів США 38\~111,72грн. пеня за неповернення кредиту; 699,84 доларів США 15\~463,30грн. штраф за порушення умов кредитного договору. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором було укладено договір поруки №401/18/09/2007/840-6054/КФ від 18.09.2007 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] («Поручитель») Так, згідно п.1.2.- 1.4 договору поруки поручитель відповідає перед банком у тому ж обємі, що і позичальник. Відповідно ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. \~ Відповідно до ч.2 ст.533 ЦК України, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. \~ Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. \~ У силу положень статей\~192, 533 ЦК України та статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини,- стягнути грошову суму в іноземній валюті. \~\~ Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі № 6-145цс14. Виходячи з того, що виконання договірних зобовязань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, то наряду зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором чи проценти на банківський вклад в іноземній валюті, оскільки такий процент не є фінансовою санкцією, а є платою за користування грошима. Станом на 25 серпня 2015 року виникла заборгованість за кредитним договором №401/18/09/2007/840-6054/КФ від 18.09.2007 року по основному боргу та відсоткам 23 327,93 дол.США та по неустойці (пеня та штраф) 53\~575,02 грн., з яких: 19\~505,92 доларів США основний борг (кредит); 3\~822,01 доларів США відсотки за користування; 1\~724,86 доларів США, що по курсу НБУ становить 38\~111,72грн. пеня за неповернення кредиту; 699,84 доларів США, що по курсу НБУ становить 15\~463,30грн. штраф за порушення умов кредитного договору. Відповідно до умов Договору кредит надавався в іноземній валюті і в цій же валюті визначені платежі з повернення кредиту (п. 3.3.1, 3.3.3 Договору). Системний аналіз норм матеріального права, а саме\~ст. 99 Конституції України, ч.ч. 1, 2 ст.\~192, ч 2 ст.\~198, ч.ч.1, 2 ст.\~524, ч.ч.2, 3 ст.533 ЦК України, ст. 3 ЗУ „Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", положення Декрету Кабінету Міністрів України „Про систему валютного регулювання і валютного контролю" дає підстави стверджувати, що стягнення в іноземній валюті заборгованості та процентів, які не є фінансовою санкцією, на виконання боржником зобов'язань згідно кредитного договору, наданого в іноземній валюті, ґрунтується на вимогах закону, але зазначені положення не можуть бути застосовані при вирішенні питання про стягнення пені, оскільки нормами матеріального права не передбачено стягнення таких платежів в іноземній валюті. Крім того, як передбачено п. 5.1 Кредитного договору (а.с.10) у випадку прострочення виконання зобовязань Позичальника щодо повернення кредиту сплати всіх нарахованих відсотків, комісії та можливих штрафних санкцій у строк визначений у п. 3.3.3 цього Договору Позичальник сплачує Банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку, що діяла на час виникнення заборгованості від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочки. Відповідно до\~статті 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга\~статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя\~статті 549 ЦК України). За положеннями\~статті 61 Конституції України\~ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до\~статті 549 ЦК України\~штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у\~статті 61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15. Таким чином, суд вважає, що в частині позовних вимог щодо стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості по пені та штрафу за прострочення сплати кредиту по кредитному договору №401/18/09/2007/840-6054/КФ від 18.09.2007 року, яка виникла станом на 25.08.2015 року в розмірі 53\~575,02 грн. необхідно задовольнити частково та стягнути 38\~111,72 грн. пені за неповернення кредиту, в частині вимог щодо стягнення штрафу в сумі 15\~463.30 грн. слід відмовити. Стягуючи заборгованість за кредитним договором, суд враховує, що при укладенні договору сторони досягли безспірної згоди щодо\~\~визначених законом істотних умов договору, а саме розміру та виду валюти кредитних коштів, а також щодо розміру відсотків за користування кредитними коштами, а оскільки відповідачка [PERSON] не виконала свої зобов'язання за кредитним договором, тому підлягає стягненню сума боргу по кредитному договору, як з основного божника так і з поручителя. Пленум Верховного Суду України в абзаці третьому п. 14 постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі»\~роз'яснив, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст.\~192, ч. 3 ст.\~533 ЦК України, Декрет). У зв'язку з наведеним, не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Крім того, на підставі постанови Правління Національного банку України № 83 від 05.02.2015 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 26 від 05.02.2015 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Надра», згідно з яким з 06.02.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Надра». Відповідно до п.22 ч. 1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку, звільняється від сплати судового збору. Згідно із ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а тому з відповідачів підлягають стягненню судові витрати у розмірі по 1742,19 грн. судового збору, з кожного, на користь держави.

Outcome: approved