Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-11 00:00:00

01 червня 2020 року [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Рижов С.Є. звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей Слов`янської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, посилаючись на те, що вони з відповідачкою є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Наразі донька проживає з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Однак, тривалий час мати дитини, [PERSON] , перешкоджає йому у спілкуванні з донькою, забороняє бачитися, проводити час разом та спілкуватися. З 31 грудня 2019 року він взагалі не має можливості бачитися з донькою. Він любить доньку, бажає брати участь у її вихованні, бере участь в утриманні дитини, належно сплачує аліменти. Вважає, що такі дії [PERSON] порушують інтереси дитини та право позивача брати участь у вихованні доньки. Позивач неодноразово звертався до відповідачки в усній та письмовій формі з проханням усунути перешкоди у спілкуванні батька та доньки, та участі у її вихованні, однак відповідачкою було проігноровано вказані звернення. З метою усунення перешкод у спілкуванні з дитиною позивач звернувся до Служби у справах дітей Слов`янської міської ради, однак було отримано відповідь, що розгляд його заяви відбудеться після відміни карантинних заходів. Тобто, на даний час позивач позбавлений можливості брати участь у вихованні доньки, не може бачитись з нею, спілкуватись. З огляду на викладене просить усунути перешкоди у спілкуванні з [PERSON] , визначити спосіб його участі у вихованні доньки, шляхом встановлення побачень батька з донькою: кожні вихідні з 16:30 години суботи до 21:00 години неділі, з можливістю відвідування дитиною місця проживання батька, інших місць в Україні, без присутності матері; половину шкільних канікул та святкових днів і релігійних свят з можливістю відвідування дитиною місця проживання батька, інших місць в Україні без присутності матері. Також просить стягнути з відповідачки судові витрати. 21 листопада 2020 року від представника [PERSON] [PERSON] надійшла заява про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, згідно якої позивач просить стягнути з відповідачки судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 16 829,60 грн. Представник позивача, адвокат Рижов С.Є. надав пояснення аналогічні викладеним в позові, додав, що на даний час дитина з батьком не спілкується вже близько десяти місяців, не відповідає на телефонні дзвінки. Посилаючись на ст.ст. 153, 155, 157 Сімейного кодексу України зазначив, що той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні, і має право на особисте спілкування, тому просить встановити порядок участі батька [PERSON] у вихованні доньки [PERSON] що викладений у позовній заяві. Щодо наявності заборгованості у [PERSON] зі сплати аліментів на утримання доньки пояснив, що державний виконавець не надіслав до роботодавця відповідача розпорядження щодо стягнення аліментів, але відповідач самостійно перераховує гроші на картковий рахунок відповідачки. Про наявність заборгованості позивач почув у судовому засіданні від відповідачки. В судовому засіданні позивач [PERSON] наполягав на задоволенні позовних вимог, пояснив, що він перебуває з іншою жінкою у шлюбі та виховує її сина. Інших дітей в нього немає. На даний час вони мешкають у чотирикімнатній квартирі, яка належить йому на праві власності, у квартирі є ізольована кімната, обладнана необхідними меблями для доньки. Стан здоров`я в нього задовільний, він має стабільний дохід, оскільки працює продавцем непродовольчих товарів у фізичної особи підприємця - його дружини [PERSON] . Аліменти на утримання доньки він сплачує. Заборгованість зі сплати аліментів відсутня, вона просто невірно нарахована державним виконавцем. До початку карантину та до початку здійснення перепон відповідачкою у спілкуванні з дитиною влітку 2019 року, він з донькою часто спілкувався по телефону. Перешкоди, які чинить відповідач, полягають в наступному. Він по телефону домовлявся з дитиною про зустріч за чотири - п`ять днів до зустрічі, але коли підходив час зустрічі ставало відомо що до дитини з відповідачкою прийшли гості або вони йдуть на прогулянку на природу. На питання суду в яку школу ходить дитина, в який клас, як звуть класного керівника, які дисципліни викладаються в школі відповісти не зміг. Знає, що донька відвідує гуртки англійської мови та танців. Свої відносини з дочкою характеризує як дуже теплі, він готовий йти назустріч та спілкуватися з дитиною. Щодо того, як описала б їхні стосунки донька, зазначив, що після спілкування з психологом охарактеризувала б їх як вкрай теплі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала повністю, не заперечувала проти спілкування дитини з батьком [PERSON] , однак зазначила, що побачення можуть відбуватися лише за наявності згоди дитини. До подання позову до суду [PERSON] з донькою спілкувався часто, приблизно раз на місяць вони проводили разом час, переважно по неділям. Такий порядок спілкування дитини з батьком встановився, приблизно з досягнення дитиною чотирьох років. Після проведеного часу разом інколи дитина поверталася напруженою та «в сльозах», казала що більше не буде зустрічатися з татом. Частіше дитина поверталася задоволеною. Щомісячно позивач перераховує їй 1100 грн на утримання доньки, в зв`язку з чим, рік тому, вона подала до суду заяву про стягнення з відповідача аліментів у примусовому порядку, оскільки ця сума не відповідає встановленому законодавством мінімуму. Донька боїться батька, оскільки той здійснює на неї психологічний тиск. На відповіді дівчинки, що вона не може зустрітися з батьком в запропонований ним час, батько починає психологічно давити та говорити, що він виділив для цього час тому вона повинна з ним зустрітися. Коли позивач телефонує, вона просить доньку поговорити з батьком, на що дитина відповідає, що не хоче, та не вважає за потрібне спілкуватися. Представник третьої особи Служби у справах дітей Слов`янської міської ради Костіна О.В., яка діє на підставі довіреності № 29/01-1331 від 24 червня 2020 року у судовому засіданні пояснила, що у висновку органу опіки вказано, що для побачень батька з донькою необхідна згода дитини, через те, що служба у справах дітей діє виключно в інтересах дитини та що в даному випадку згода дитина на побачення з батьком необхідна. 19 серпня 2020 року від начальника служби у справах дітей надійшла заява про розгляд вказаної цивільної справи без представника служби, при винесенні рішення просила враховувати висновок органу опіки та піклування. Малолітня [PERSON] в судовому засіданні, у присутності матері та батька, пояснила, що не бажає спілкуватись з батьком, оскільки він на неї кричить, здійснює тиск. Вона пояснює батьку, що не хоче з ним зустрічатись, на що батько відповідає, що її примусили це сказати, але хто примусив, не пояснював. Вона подорослішала і їй стало не цікаво проводити час з батьком. Десь в грудні 2019 року вони з батьком та його дружиною були в магазині, батько купляв продукти харчування та щось для своєї дружини, а коли вона попросила купити кофтинку, батько відповів, що наступного разу. Також батько обіцяв купити їй самокат, однак не купив. Батько пропонував сходити разом на каток, однак їй це вже не цікаво. У березні 2020 року вона телефонувала батьку та просила поповнити рахунок на телефоні, на що він відповів, що у матері грошей багато, нехай вона й поповнює. Десь у 2018 році батько купив їй телефон, але вона хотіла іншу модель телефону. Також батько купив планшет, але він поламався бо вже був у вжитку. Матір не забороняє їй спілкуватися з батьком, коли батько просить зустрітися матір говорить щоб вона зустрілася з ним. Свою ідеальну зустріч з батьком вона уявляє, так, щоб вони лише вдвох поїхали вибирати їй светр або нову кофтинку, щоб носити кожен день, потім поїхали кудись поїли, до батька додому вона б не хотіла. По вихідним вона завжди проводить час з матір`ю, вони можуть замовити піцу або піти гуляти, в цей час матір не відволікається більше ні на кого крім неї. Заняття з танців, які проходять по вівторках, четвергах та суботах вона ніколи не пропускає, з занять вона повертається виснажена, і не зможе приділити час батьку у суботу. Кожні вихідні з батьком вона проводити не хоче, достатньо раз чи два на місяць по декілька годин. Вдома у батька вона ніколи не ночувала, була лише у кухні. Коли вона приходить в гості до батька, то двері всіх кімнат зачинені, їй не відомо що за дверима. Вона може користуватись лише кухнею і туалетом. В неї немає власної кімнати або якогось місця в квартирі батька. Не бажає ночувати в квартирі батька. Бачитись з батьком у неділю можливо було у другій половині дня, однак вона не хоче з ним спілкуватися. Домашнє завдання вона починає робити з п`ятниці, інколи лишається щось й на неділю. Матір описала як ласкаву, добру, люблячу. Коли описує батька, важко підбирає слова, каже що він кричить на неї, їй здається, що він її не любить. пригадує, що вона лежала у лікарні у м. Краматорськ, за місцем мешкання батька, але батько до неї не приходив, хоча матір йому телефонувала. Батько не прийшов до неї на конкурс, який проходив у м. Краматорську. Батько не цікавиться її життям, вона не хоче з ним спілкуватися. Питати у неї як навчання, як справи батько почав лише зараз, коли почався суд. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надані докази в межах заявлених позовних вимог (ст.13 ЦПК України), вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого повторно 03 липня 2018 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Слов`янську Слов`янського міськрайонного управління юстиції Донецької області, [PERSON] народилася [INFO] , її батьками у свідоцтві зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Згідно копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] виданого Краматорським МВ ГУМВС України в Донецькій області 07 грудня 2007 року [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . З листів, адресованих [PERSON] [PERSON] , 03 вересня 2019 року та 26 лютого 2020 року, вбачається, що [PERSON] вимагав від відповідачки не чинити перешкоди у спілкуванні з донькою [PERSON] (а.с.8,9). [PERSON] 03 вересня 2019 року звертався з листом до Служби у справах дітей Слов`янської міської ради з проханням посприяти усуненню перешкод у його спілкуванні з донькою [PERSON] (а.с.10). 28 лютого 2020 року [PERSON] звертався до Служби у справах дітей з заявою про встановлення порядку участі у вихованні доньки [PERSON] (а.с.12). Як вбачається з акту обстеження житлово - побутових умов [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , провідним спеціалістом служби у справах дітей Краматорської міської ради та спеціалістом служби у справах дітей була відвідана квартира [PERSON] . В ході обстеження було встановлено, що житло розташоване на шостому поверсі чотирнадцятиповерхового будинку, має загальну площу 75,7 м2, житлову площу 46,6 м2. За вказаною адресою мешкають: [PERSON] , [INFO] , працює в ПП «[PERSON].» продавцем, дружина [PERSON] , [INFO] , приватний підприємець. Квартира належить на праві власності [PERSON] . В квартирі є централізоване опалення, водопостачання, газопостачання та електропостачання. Умови проживання відповідають санітарно - гігієнічним нормам: в приміщенні зроблено капітальний ремонт, чисто, прибрано, є необхідні сучасні меблі, побутова техніка, телевізор. В холодильнику у достатній кількості як готова їжа так і запаси продуктів харчування. Для виховання та розвитку [PERSON] , [INFO] є окрема кімната, в якій розташовані: розкладний диван, письмовий стіл, стілець, телевізор, комп`ютер. У наявності комплекти чистої постільної білизни, є іграшки за віком дитини. Висновок: в родині [PERSON] створені належні умови для проживання, утримання та повноцінного розвитку малолітньої [PERSON] (а.с.13). Адвокатом Рижовим С.Є. було надано запит до Служби у справах дітей Слов`янської міської ради щодо того, чи було прийнято рішення за результатами розгляду заяви [PERSON] на який Службою у справах дітей Слов`янської міської ради було надано відповідь, що [PERSON] була запрошена до служби у справах дітей з метою ознайомлення її з заявою [PERSON] та з`ясування думки щодо порядку спілкування батька та дитини. У зв`язку з запровадженням карантину, було призупинено прийом громадян, в тому числі із зазначеного [PERSON] питання. Розгляд заяви відбудеться після відміни карантинних заходів (а.с.14, 15). З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів [PERSON] , розрахованого головним державним виконавцем Краматорського МВ ДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), за судовим наказом 2-н/243/411/2019 за період з 13 травня 2019 року по 30 червня 2020 року заборгованість складає 32 406,58 грн (а.с.65-66). Як вбачається з висновку органу опіки та піклування Слов`янської міської ради № 29/01-1666 про усунення перешкод у спілкування з дитиною, на засіданні комісії з питань захисту прав дитини було заслухано думку дитини, також до уваги приймалися факти бажання [PERSON] спілкуватися з малолітньої [PERSON] приймати участь у вихованні дитини. Орган опіки та піклування вважав за доцільне встановити наступний порядок спілкування з [PERSON] , [INFO] батьку [PERSON] : протягом півріччя (починаючи з набуття рішенням законної сили) кожну неділю з 15-30 години до 20-00 години, без присутності матері за згодою дитини. У подальшому спілкування доньки з батьком може відбуватися наступним чином: з суботи 16-30 години до 20-00 години неділі без присутності матері та за згодою дитини. Канікули та свята між матір`ю та батьком навпіл (а.с.55). Також в судовому засіданні були досліджені витяги з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини від 29 липня 2020 року та 12 серпня 2020 року. Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст.12,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Одним із принципових положень, закріплених в Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII(далі - Конвенція про права дитини) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно із частинами восьмою, дев`ятою та десятою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. 141 СК України батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч. ч. 1-5 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ст. 15 закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею. Відповідно до ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч. 2-3 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Таким чином, питання виховання дитини батьки вирішують спільно, позивач [PERSON] має право та зобов`язаний брати участь у вихованні його дитини на особисте спілкування з донькою, а відповідачка [PERSON] зобов`язана не перешкоджати позивачу спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні. Згідно ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Отже, із тлумачення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. ст. 7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. При цьому Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Статтями 12, 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року). Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 04 жовтня 2018 року по справі №521/6687/17. З урахуванням викладеного, враховуючи пояснення сторін, оцінюючи надані суду докази, судом не встановлено обставин, які б свідчили про перешкоджання [PERSON] позивачеві у вихованні та спілкуванні з донькою [PERSON] , натомість з показів дитини вбачається, що матір спонукає її до спілкування з батьком, а тому вимоги позову в частині зобов`язання відповідачки не перешкоджати позивачеві у вихованні та спілкуванні з донькою не підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо визначення способу участі позивача у вихованні та спілкуванні з дитиною, суд керується Декларацією прав дитини, прийнятою резолюцією 1386 (ХІV) Генеральної асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, зокрема принципом 6 даної Декларації, відповідно до якого дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. До того ж, статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Таким чином, зважаючи, що сторони мають рівні права щодо виховання та розвитку дитини, обопільне бажання приймати участь у цьому, особисту прихильність дитини до матері, ставлення дитини до батька - відсутність бажання спілкуватися, відсутність прихильності до батька, ставлення батька до виконання своїх обов`язків - він бажає спілкуватися з дитиною, брати участь у її вихованні, суд приходить до висновку про необхідність визначити [PERSON] , як батьку дитини, спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою [PERSON] . Суд враховує, що між сторонами склалися неприязні стосунки, зустрічі дитини з батьком в присутності матері не призведуть до відновлення теплих батьківських стосунків, які втрачені, а також не забезпечать дитині нормального психологічного стану під час таких зустрічей. Негативний вплив на психоемоційний стан малолітньої дитини та її розвиток спричиняють конфлікти, які виникають між її батьками на ґрунті неприязних стосунків, мимовільним свідком яких є дитина. Таким чином, уникнути впливу вказаних психотравмуючих факторів на дитину можливо шляхом установлення побачень батька з дитиною без присутності матері, але тільки за згодою дитини. Суд приймає до уваги і покладає в обґрунтування рішення висновок органу опіки та піклування щодо доцільності встановлення позивачу графіку спілкування з дитиною як такий, що в цілому відповідає інтересам дитини. Однак на думку суду найкращому забезпеченню інтересів дитини буде наступний графік участі батька у спілкуванні з донькою: кожну третю неділю місяця з 12 години 00 хвилин до 16 години 00 хвилин, за згодою дитини. За існуючих обставин, враховуючи ставлення дитини до батька, встановити інший графік побачень, на даний час, неможливо, оскільки втрачений зв`язок між батьком і дитиною потребує поступового відновлення. Вимоги позивача про встановлення графіку побачень з донькою у вихідний день суботу, з можливістю відвідування дитиною місця проживання батька, інших місць в Україні, без присутності матері; половину шкільних канікул та святкових днів і релігійних свят з можливістю відвідування дитиною місця проживання батька, інших місць в Україні без присутності матері задоволенню не підлягають, оскільки, на даний час, дитина не згодна ночувати не у себе дома, глибоко переконана, що в житті і квартирі батька для неї немає місця. Такий спосіб участі батька у спілкуванні з дитиною не зашкодить їй, а навпаки дозволить максимально повно урахувати інтереси дитини, повністю відповідатиме можливості дитини у повній мірі сприймати піклування кожного з батьків про її здоров`я, фізичний та духовний розвиток і дасть змогу урівноважити її психоемоційний стан. Водночас, дане рішення не є перешкодою в подальшому визначити участь у вихованні дитини у інший спосіб, враховуючи її вік, а також, якщо зростання прихильності дитини до батька та належне виконання останнім своїх батьківських обов`язків обумовить це. До того ж рішення не є перешкодою визначення батьками в добровільному порядку додаткових днів для побачень позивача з дитиною. Разом з тим, суд вважає за необхідне у судовому рішенні роз`яснити сторонам у справі, що вони не вправі діяти всупереч інтересам дитини, зокрема батьки, у майбутньому, не вправі перешкоджати один одному брати участь у вихованні дитини та у спілкуванні з нею, не допускати протиправних дій та негативних розмов в присутності дитини з боку обох сторін. Вирішуючи питання про стягнення з відповідачки понесених позивачем судових витрат суд виходить з такого. З приводу позовних вимог про стягнення витрат на правову (правничу) допомогу, суд зазначає, що в силу п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Конституційне право на професійну правничу допомогу та вільний вибір захисника гарантується ст. 59 Конституції України. Відповідно до ст. 22 Конституції України воно не може бути скасоване, а звуження змісту та обсягу наявних прав і свобод не допускається. За ч. 2 ст.137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правову допомогу суд враховує, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то для суду наявні підстави для стягнення таких витрат. Зазначений обов`язок сторонами виконаний. При визначенні суми витрат на правову допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Беручи до уваги, що відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Визначаючи розмір витрат на правову допомогу суд виходив з тих підстав, відповідно до п.3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, розмір витрат на правову допомогу, які просила стягнути сторона позивача з відповідачки - 16 829,60 грн, позовні вимоги [PERSON] задоволені частково, а саме задоволена одна вимога з трьох, таким чином 1/3 частка від - 16 829,60 грн складає 5 609,87 грн. Вирішуючи питання про стягнення судового збору суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки судом були частково задоволені позовні вимоги [PERSON] на 1/3 частину, при зверненні до суду ним був сплачений судовий збір у розмірі 840,80 грн, то з відповідачки [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial