Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-26 00:00:00

У грудні 2013 року до суду з позовом звернулася Кредитна спілка «Полтава і полтавці» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02.04.2014 року позов Кредитної спілки «Полтава і полтавці» задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь Кредитної спілки «Полтава і полтавці» заборгованість за кредитним договором № 186 від 17 листопада 2007 року станом на 12.12.2013 року в розмірі 15 480, 31 (п'ятнадцять тисяч чотириста вісімдесят, 31) грн., а саме 2 793, 84 грн. - залишок тіла кредиту, 11 146, 39 грн. - заборгованість за відсотками, 1540, 08 грн. нараховані відсотки та у повернення сплачених судових витрат у розмірі 243,60 (двісті сорок три, 60) грн. Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 20.05.2014 року, рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02.04.2014 року, залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 липня 2014 року, рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02.04.2014 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 20.05.2014 року скасовано, та передано справу на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26.01.2015 року первісний позов Кредитної спілки "Полтава і полтавці" до [PERSON] про стягнення заборгованості об'єднано із зустрічним позовом [PERSON] про визнання окремих умов договору недійсним. [PERSON] просить суд визнати недійсним пункт 6.2. Кредитного договору № 186, укладеного 17 листопада 2007 року між Кредитною спілкою «Полтава і полтавці» та [PERSON]. Предстаник Кредитної спілки "Полтава і полтавці" позовні вимоги підтримав в повному обсязі, в задоволені зустрічного позову просив відмовити. Позивач по первісному позову, в обґрунтування в своїх позовних вимог зазначив, що між Кредитною спілкою «Полтава і полтавці» та [PERSON] 17 листопада 2007 року укладено кредитний договір № 186, і відповідно до п. 2.1 якого позивач надав відповідачеві [PERSON] кредитні кошти у розмірі 4 000 грн. із строком повернення - 17 листопада 2009 року. Відповідно до умов вищевказаного договору Відповідач взяв на себе зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту, сплати відсотків за користування у встановлені строки, але взятих на себе зобов'язань не виконав. Строк повернення кредитних коштів 17 листопада 2009 року, але кредитні кошти не повернуті, відсотки за користування не сплачені. Позивач по первісному позову також зазначив, що пунктом 6.2 кредитного договору передбачено, що при порушенні строків сплати кредиту та (або) відсотків більше ніж на три дні кредитор має право подвоїти процентну ставку вказану в п. 1.4 до моменту повного погашення заборгованості. У випадку стягнення заборгованості через суд - потроїти процентну ставку, починаючи з останньої дати сплати кредиту. Позивач по первісному позову вказав, що відповідачем умови кредитного договору виконуються не належним чином. Відповідач по первісному позову надав до суду заперечення на позовну заяву, відповідно до якого просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог, а також надав суду заяву про застосування строку позовної давності. Позивач по зустрічному позову, в обґрунтування в своїх позовних вимог зазначив, що 17.11.2007 року між, [PERSON] та Кредитною спілкою «Полтава і полтавці» було укладено кредитний договір № 186, та вказує, що умови п. 6.2 Кредитного договору суперечать нормам чинного законодавства України, та є несправедливими, а тому підлягають визнанню недійсними з посиланнями на те, що п. 6.2 Кредитного договору суперечить положенням Закону України «Про захист прав споживачів», та призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків на шкоду позивача по зустрічному позову. Відповідач по зустрічному позову, подав заперечення на зустрічний позов, яким просить суд відмовити позивачу по зустрічному позові в задоволенні позовних вимог, а також подав до суду заяву про застосування строку позовної давності по зустрічному позову. Згідно з приписами ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності, тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін впливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже, Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, приходить висновку про відмову в задоволенні позовних вимог Позивачу по первісному позову, та про відмову в задоволенні позовних вимог Позивачу по зустрічного позову виходячи з наступного. Із Кредитного договору випливає, що строк виконання основного зобов'язання закінчився 17 листопада 2009 року. Позивач по первісному позову звернувся до суду в грудні 2013 року. Як вбачається, позивач по зустрічному позову звернувся до суду із зустрічним позовом в жовтні 2014 року. Остання оплата заборгованості [PERSON] здійснена у травні 2013 року, тоді як строк позовної давності закінчився у листопаді 2012 року. За положеннями ст. ст. 257, 261, 264 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Тобто до дій, що свідчать про визнання особою свого боргу, можуть належати й фактичні дії, які свідчать про таке визнання, а саме: визнання претензій частково або у повному обсязі, часткове погашення боргу, написання розписки та інше. За змістом указаних норм перебіг позовної давності переривається вчиненням зобов'язаною особою в період перебігу позовної давності дії, що свідчить про визнання нею боргу. Згідно ст.ст. 257, 267 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, Позивач по первісному позову та Позивач по зустрічному позову звернулись до суду з вимогою за про захист свого цивільного права або інтересу з пропуском трирічного строку в межах якого вони могли звернутись до суду, що є підставою для відмови їм в задоволенні позовних вимог. Заяв від сторін у справі про визнання поважними причинами пропуску строку позовної давності до суду не надходило.

Outcome: dismissed