Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

01.02.2016 року [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про звільнення від сплати заборгованості по аліментах, стягнення привласнених аліментів, стягнення аліментів на дитину. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 2000 року до 2008 року перебував з відповідачкою у шлюбі, в якому у них [INFO] народився син [PERSON]. 14.01.2008 року шлюб між ними розірвано. Після розірвання шлюбу син залишився проживати із відповідачкою, тому рішенням Христинівського районного суду від 19.10.2009 року з нього на її користь стягнено аліменти на утримання сина в розмірі ? частини всіх видів його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07.09.2009 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 06.01.2015 року місце проживання сина [PERSON] визначено з батьком [PERSON] Вважає, що з вересня 2013 року відповідачка безпідставно отримувала аліменти на утримання сина, оскільки син проживав з ним, а тому він повинен бути звільнений від сплати заборгованості по аліментах і сумі 14471 гривні 50 копійок, з відповідачки [PERSON] повинні бути стягнені отримані аліменти в сумі 7262 гривні 81 копійка. Окрім того, позивач просить стягувати з [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини всіх видів заробітку, але не менше прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач наполягав на задоволенні позову з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач позов визнала частково, а саме в частині стягнення аліментів щодо інших позовних вимог просила у задоволенні позову відмовити, оскільки позивач звернувся до суду свідомо затягуючи строки про звільнення від сплати заборгованості за аліментами, стягнення привласнених аліментів, що стягувались на дитину. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог з наступних підстав. Суд розглядає цивільну справу не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі, доказів поданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ст. 11 ЦПК України). - відповідно до ст.10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. - відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. - відповідно до ч.3 ст.60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. У відповідності до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України ( ч. 3 ст. 10 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Рішенням Христинівського районного суду від 19.10.2009 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягувались аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини всіх видів його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07.09.2009 року і до досягнення дитиною повноліття. У зв'язку з тим., що рішенням апеляційного суду Черкаської області від 06.01.2015 року місце проживання дитини визначено з батьком [PERSON], стягнення аліментів припинено рішенням Христинівського районного суду від 11.01.2016 року. Згідно ст. 197 СК України, суд може повністю чи частково звільнити платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами, якщо ця заборгованість виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Ця норма встановлює, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв'язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Лише за наявності обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. за №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» також передбачено, що суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості (п. 22). Відповідно до ст. 60 ЦПК України, позивач зобов'язаний довести ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог. Позивач не надав суду доказів, які б беззаперечно свідчили, що заборгованість за аліментами виникла по незалежних від його волі причин - у зв'язку з важкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення для справи. Надані на обґрунтування його доводів копії рішень апеляційного суду Черкаської області від 06.01.2015 року та Христинівського районного суду Черкаської області від 11.01.2016 року не дають підстав для висновку, що існували об'єктивні обставини, які перешкоджали [PERSON] з серпня 2013 року захистити порушене право у визначений чинним законодавством спосіб та своєчасно вирішити питання про припинення стягнення аліментів. Крім того,зі змісту позовних вимог [PERSON] щодо звільнення від сплати заборгованості за аліментами не вбачається, від сплати заборгованості в якому розмірі та за який саме період часу позивач просить його звільнити. Не підлягає до задоволення вимога про стягнення з [PERSON] на користь позивача привласнених аліментів в сумі 7262 гривні 81 копійка. Аліменти відповідач отримувала за рішенням суду, доказів того, що вона їх не витрачала на утримання сина [PERSON] суду не надано. Відповідно до вимог ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»,за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти, визначається судом. В судовому засіданні встановлено, що місце проживання неповнолітнього [PERSON] рішенням апеляційного суду Черкаської області від 05.01.2015 року визначено з батьком [PERSON] Дана обставина визнана і відповідачем [PERSON], тому з останньої необхідно стягнути аліменти на користь позивача на утримання спільного сина [PERSON], [INFO].

Outcome: partial