Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-03 00:00:00

У жовтні 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до прокуратури Харківської області, Державної казначейської служби України про стягнення компенсації моральної шкоди, в якій просила стягнути з державного бюджету України на свою користь компенсацію моральної шкоди у розмірі 1 296 000 гривень, завданої тривалою бездіяльністю відповідача, спричиненої посадовими особами прокуратури Харківської області. В обґрунтування вимог позивач зазначив наступне. 19.12.2017 позивач звернулась із заявою про вчинення злочинів оперуповноваженим СКР Жовтневого РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області [PERSON] та в.о. начальника ГОМ-2 Жовтневого РВ [PERSON] за ч. 2 ст. 365, ч. 3 ст. 365 КК України, у зв`язку з тим, що вказані особи під час проведення додаткової перевірки подій 28.04.2009 перевищували свої службові обов`язки, вчинили дії, які є дуже болісними та такими, що принижують честь та ображають людську гідність, що призвело до тяжких наслідків, а саме: вбивства та катування її сина [PERSON] , [INFO] . Вказані відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань протягом 24 годин внесені не були. 09.01.2018 ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова зобов`язано Новобаварський відділ ХМП №2 внести відомості, викладені в заяві [PERSON] від 19.12.2017 за ч. 2 ст. 365, ч. 3 ст. 365 КК України, до Єдиного реєстру досудових розслідувань. В подальшому позивача було проінформовано, що кримінальне провадження № 42018221080000027 від 12.01.2018 направлені до прокуратури Харківської області для подальшого досудового розслідування. 01.03.2018 постановою прокурора відділу прокуратури Харківської області Жорняка М.С. у визнанні [PERSON] потерпілою у кримінальному провадженні за № 42018221080000027 - відмовлено. 17.05.2018 ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова постановлено провадження за скаргою [PERSON] на постанову прокурора відділу прокуратури Харківської області Жорняка М.С. від 01.03.2018 про відмову у визнанні [PERSON] потерпілою у кримінальному провадженні за № 42018221080000027 закрити. Ухвала слідчого судді обґрунтована тим, що відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 283 КПК України формою закінчення досудового розслідування є закриття кримінального провадження, а відповідно до постанови від 11.05.2018 слідчого прокуратури Харківської області Бережного О.М. кримінальне провадження № 42018221080000027 закрито. Вказана постанова слідчого прокуратури Харківської області винесена під час того як кримінальне провадження знаходилось на розгляді у слідчого судді скарги [PERSON] на постанову прокурора про відмову у визнанні потерпілою. 05.06.2018 ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова скасовано: постанову слідчого прокуратури Харківської області Бережного О.М. від 11.05.2018 про закриття кримінального провадження за № 42018221080000027; постанову прокурора відділу прокуратури Харківської області Жорняка М.С. від 01.03.2018 про відмову у визнанні [PERSON] потерпілою у кримінальному провадженні за № 42018221080000027. 19.06.2018 постановою прокурора відділу прокуратури Харківської області Жорняка М.С. у визнанні [PERSON] потерпілою у кримінальному провадженні за № 42018221080000027 - відмовлено. При цьому позивач, звертаючись до суду для оскарження даної постанови дізнається, що провадження у кримінальному провадженні закрито, тому просить скаргу залишити без розгляду. 02.08.2018 постановою слідчого прокуратури Харківської області Бережного О.М. кримінальне провадження за № 42018221080000027 - закрито. Вказана постанова винесена слідчим, незважаючи на те, що матеріали вказаного кримінального провадження знаходяться на розгляді у слідчого судді з приводу скарги [PERSON] щодо оскарження постанови прокурора Жорняка М.С. про відмову у визнанні потерпілим. Крім того, постанову про закриття кримінального провадження позивач отримала лише 30.10.2018. 27.06.2019 ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова скасовано: постанову слідчого прокуратури Харківської області Бережного О.М. від 02.08.2018 про закриття кримінального провадження за № 42018221080000027; постанову прокурора відділу прокуратури Харківської області Жорняка М.С. від 19.06.2018 про відмову у визнанні [PERSON] потерпілою у кримінальному провадженні за № 42018221080000027. У вказаному рішенні слідчого судді зазначено, що вказана постанова про закриття кримінального провадження винесена без повного, всебічного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, рішення слідчого є невмотивованим та передчасним. Постанова про відмову у визнанні потерпілою є необґрунтованою, зокрема, не наведено обґрунтування з посиланням на слідчі та встановлені в результаті в їх здійсненні обставини кримінального провадження, в тому числі, очевидні та достатні підстави вважати, що заява подана особою, які не завдана шкода. Позивач вказує, що протягом тривалого часу, з 12.01.2018 посадові особи прокуратури Харківської області своєю бездіяльністю та незаконними рішеннями, без проведення належним чином досудового розслідування за зазначеним вище кримінальним провадженням, умисно і неправомірно вчиняли бездіяльність та імітували досудове розслідування, багаторазово приймали незаконні й невмотивовані процесуальні рішення - постанови про закриття кримінального провадження та про відмову у визнанні потерпілим, викладаючи в них завідомо формальні відомості, чим фактично прикривали протиправні дії посадових осіб прокуратури Харківської області та ГУНП в Харківській області. Внаслідок бездіяльності посадових осіб прокуратури Харківської області, незаконних рішень, які скасовувались, неефективного розслідування вказаного кримінального провадження, відповідач - прокуратура Харківської області: слідчий Бережний О.М., прокурор Жорняк М.С. , заступник прокурора області Мельник О., прокурор області Данильченко Ю.М. , змушували її в судовому порядку захищати свої права та законні інтереси. Позивач зазначає, що своїми тривалими незаконними діями, неправомірною бездіяльністю та неефективним досудовим розслідуванням вказаного кримінального провадження посадові особи органу державної влади, яким є прокуратура Харківської області завдали їй моральну шкоду, у зв`язку з тим, що: з вини відповідача позивач відчуває глибокі моральні страждання від криміналізації правоохоронних органів України; з вини відповідача вона змушена протягом тривалого часу готувати документи та виїжджати до судів, щоб викривати посадових осіб суб`єкту владних повноважень у прийнятті незаконних рішень, а також неправомірної бездіяльності щодо правосуддя - в ігноруванні низки ухвал зазначених вище, що вступили в законну силу; при здійсненні вимушених поїздок до судів для викривання посадових осіб відповідача у винесенні незаконних рішень, неправомірної бездіяльності та неефективного досудового розслідування вказаного кримінального провадження, позивач переносила і відчуває дотепер глибокі моральні страждання від допущеної некомпетентності та моральної деградації при імітації ними досудового розслідування; з вини відповідача вона позбавлена відчуття безпеки, правової стабільності, верховенства права в правовій державі України; з вини відповідача порушена її благополучність, зникла віра в справедливість; дії вказаних вище посадових осіб прокуратури Харківської області, які приймали незаконні рішення свідчать про те, що вони не здатні розслідувати посадові злочини або відносяться до них вибірково, що зводить нанівець реформу в органах прокуратури, вказані дії посадових осіб підривають авторитет держави в очах її громадян; з вини відповідача позивач змушена витрачати свій власний час і звертатися до суду за захистом свої прав та законних інтересів, гарантованих громадянам Конституцією України, що навмисно грубо та зухвало порушені посадовими особами, з особливим цинізмом, що призвело до погіршення та позбавлення можливості продовжувати активне та суспільне життя і потребує від неї додаткових зусиль для організації свого життя; прийнятим незаконним рішенням та допущеною правовою бездіяльністю відповідач незаконно позбавив позивача конституційного права на доступ до правосуддя. Ухвалою судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29.10.2019 відкрито провадження у вказаній цивільній справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 28.11.2019 представником відповідача прокуратури Харківської області Маматовим М. подано відзив на позовну заяву, в якому вона просила суд відмовити в задоволенні позову [PERSON] в повному обсязі у зв`язку з його необґрунтованістю та безпідставністю. На обґрунтування відзиву зазначено, що посадовими особами органів прокуратури будь-яких протиправних дій стосовно позивача не вчинено, доказів протиправності їх дій під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 42018221080000027, позивачем не надано. Ухвали слідчих суддів щодо розгляду скарг позивача, свідчать лише про реалізацію ним передбаченого КПК України права на оскарження процесуальних рішень слідчого, прокурора і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні ст. 1174 ЦПК України. Позивачем не надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження неправомірної поведінки слідчого чи прокурора під час досудового слідства, яка б знаходилась у причинно-наслідковому зв`язку з негативними наслідками для позивача. 02.12.2019 позивачем [PERSON] подано заперечення на відзив від 28.11.2019, вважає вказаний відзив необґрунтованим та таким що не підлягає задоволенню. Зазначила, що в позовній заяві нею було вказано обставини, в яких полягає спричинення моральної шкоди. На підтвердження заперечень позивачем додано документи стосовно характеристики сина [PERSON] та спричинення шкоди останньому, процесуальні документи кримінального провадження № 42018221080000027. 04.12.2019 представником відповідача Державної казначейської служби України Пузіковим В.А, подано відзив на позовну заяву, в якому він просив суд відмовити в задоволенні позову [PERSON] в повному обсязі у зв`язку з його необґрунтованістю. В обґрунтування зазначено, що позивачем не надано документів на підтвердження завдання моральної шкоди та її розміру 20.12.2019 позивачем [PERSON] подано відповідь на відзив від 04.12.2019, вважає вказаний відзив необґрунтованим та таким що не підлягає задоволенню. Зазначила, що в позовній заяві нею було зазначено обставини, в яких полягає спричинення моральної шкоди, зокрема факт бездіяльності посадових осіб прокуратури Харківської області: слідчого Бережного О.М. та прокурора Жорняка М.С., які не провели жодних слідчих дій на встановлення істини у кримінальному провадженні. На підтвердження відповіді на відзив позивачем додано документи. 10.02.2020 позивачем [PERSON] подано клопотання про відшкодування процесуальних витрат у справі у розмірі 1767 грн. Позивач [PERSON] в підготовчому судовому засіданні просила призначити справу до судового розгляду. Представники відповідачів в судовому засіданні не заперечували проти призначення справи до судового розгляду. Ухвалою суду від 21.02.2020 закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Представник відповідача прокуратури Харківської області - Панова М.С. в судовому засідання проти задоволення позовних вимог заперечувала, просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Представник Державної казначейської служби України - Пузіков В.А. в судовому засідання проти задоволення позовних вимог заперечував, просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Суд, заслухавши позивача, представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку. Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно матеріалів справи встановлено, що 12.01.2018 Харківською місцевою прокуратурою №2 було внесено відомості за 42018221080000027 за ч. 2 ст. 365, ч. 3 ст. 365 КК України. 01.03.2018 постановою прокурора відділу прокуратури Харківської області Жорняка М.С. у визнанні [PERSON] потерпілою у кримінальному провадженні за № 42018221080000027 - відмовлено. 17.05.2018 ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова постановлено провадження за скаргою [PERSON] на постанову прокурора відділу прокуратури Харківської області Жорняка М.С. від 01.03.2018 про відмову у визнанні [PERSON] потерпілою у кримінальному провадженні за № 42018221080000027 закрити, у зв`язку з тим, що відповідно до постанови від 11.05.2018 слідчого прокуратури Харківської області Бережного О.М. кримінальне провадження № 42018221080000027 закрито. 05.06.2018 ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова скасовано: постанову слідчого прокуратури Харківської області Бережного О.М. від 11.05.2018 про закриття кримінального провадження за № 42018221080000027; постанову прокурора відділу прокуратури Харківської області Жорняка М.С. від 01.03.2018 про відмову у визнанні [PERSON] потерпілою у кримінальному провадженні за № 42018221080000027. 19.06.2018 постановою прокурора відділу прокуратури Харківської області Жорняка М.С. у визнанні [PERSON] потерпілою у кримінальному провадженні за № 42018221080000027 - відмовлено. 02.08.2018 постановою слідчого прокуратури Харківської області Бережного О.М. кримінальне провадження за № 42018221080000027 - закрито. 27.06.2019 ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова скасовано: постанову слідчого прокуратури Харківської області Бережного О.М. від 02.08.2018 про закриття кримінального провадження за № 42018221080000027; постанову прокурора відділу прокуратури Харківської області Жорняка М.С. від 19.06.2018 про відмову у визнанні [PERSON] потерпілою у кримінальному провадженні за № 42018221080000027. Оскільки, ухвалами слідчих суддів встановлено противоправну бездіяльність посадових осіб відповідача, суд вважає доводи позивача обґрунтованими. Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади органів місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)" від 31.03.1995 №4 (із змінами та доповненнями) відшкодування моральної шкоди - це вчинення стосовно людини, котрій спричинено таку шкоду порушенням її загально соціальних (природних) прав чи свобод, певних дій, які спрямовані на усунення або ж послаблення у неї негативних психічних станів і процесів, викликаних приниженням її гідності внаслідок цього порушення. Право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов або підстав відповідальності за заподіяну шкоду. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. Згідно ч.6 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Відповідно до ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Як свідчить тлумачення статей 23, 1174 ЦК моральна шкода, завдана фізичній особі незаконною бездіяльністю посадової особи при здійсненні нею своїх повноважень відшкодовується державою і при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Відповідно до вимог статті 1174 ЦК обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна, шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України. Тому, моральна шкода має бути компенсована за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України (постанова Верховного Суду України від 25.05.2016 у справі № 6-440цс16). У відповідності із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права. Як визначено у Рішенні Європейського суду з прав людини «Справа Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого королівства» (Case of ABDULAZIZ, CABALES AND BALKANDALI), 1985 р., з огляду на її природу, моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Більш того, право на відшкодування з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства, і зокрема, сприяло б зменшенню кількості і обсягів скарг і позовних заяв, які надходять на адресу національних судів та Європейського суду з України. У пункті 3 Постанові Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Пунктом 5 вказаної Постанови роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Позивачем [PERSON] , наведений розрахунок моральної шкоди спричиненої відповідачем від 28.10.2019, з посиланням на збірник «Відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Нормативні акти, роз`яснення, коментарі» та методичні рекомендації робіт Ерделевського О.М. «Критерії та методи оцінки розміру компенсації моральної шкоди.» та «Моральна шкода і компенсація за страждання»., в яких приведені рекомендації з розрахунку розміру моральної шкоди з урахуванням критерію глибини і тривалості психологічних страждань, а також коефіцієнтів (1;1,5;3), де коефіцієнт дорівнює 5 мінімальним заробітним платам, яка станом на 01.01.2017 становить 3 200 грн. (3 200 грн.*5=16 000 грн.) Згідно розрахунку сума компенсації моральної шкоди, спричиненої незаконними діями і бездіяльністю відповідача при проведенні досудового розслідування по кримінальному провадженню № 42018221080000027 становить 1 296 000 грн., що розраховується наступним чином: 1) характер моральних страждань (тривалі фізичні та психічні страждання) - 16 000 грн. (16 000 грн*1); 2) вид психічних страждань (сором, приниження, страх, відчай) - 48 000 грн.( 16 000 грн *3); 3) глибина моральних страждань (тривалий нестерпний душевний біль) - 144 000 грн.( 48 000 грн *3); 4) ступінь приниження честі та гідності (найвищий ступінь приниження) - 432 000 грн.( 144 000 грн *3); 5) можливість відновлення попереднього стану (неможливість відновлення попереднього стану, сина вбили і він не зможе дізнатися про вирок суду за кримінальним провадженням №25090112 від 17.11.2009, яку порушено відносно нього за наслідками проведення дослідчої перевірки за фактом подій 28.04.2009 працівниками міліції [PERSON] , та [PERSON] ) - 1 296 000 грн.( 432 000 грн *3). За змістом ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Стягуючи моральну шкоду на користь [PERSON] суд визнає факт заподіяння моральної шкоди діями відповідача, а саме винесенням незаконних рішень, тривалої бездіяльності посадових осіб, пов`язаних з невиконанням своїх обов`язків, не проведенні комплексу дій, передбачених КПК України. Також суд враховує, що кримінальне провадження, в рамках якого бездіяльністю органу досудового розслідування, позивачці завдано моральну шкоду, безпосередньо стосується її родини. Суд відхиляє доводи представника відповідача про недоведеність факту заподіяння моральної шкоди, оскільки відповідно до статті 1174 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи, тобто вина органу влади у даному випадку презюмується. Відповідачі всупереч положень ст. 81 ЦПК України не спростували відповідальність держави за завдану у даному випадку моральну шкоду. Проте суд не погоджується із заявленим позивачем [PERSON] розміром моральної шкоди, який всупереч загальних засад цивільного законодавства про справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1ст. 3 ЦК України) є надмірним відшкодуванням. Визначаючи розмір суми, яка підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд виходить із положень ст.ст. 23,1174 ЦК України та враховує характер і обсяг страждань, яких зазнав позивач, враховуючи засади співмірності, виваженості та справедливості та інші обставини, що відповідає роз`ясненням, які містяться в Постанові Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)" від 31.03.1995 №4. Суд в цьому контексті враховує той факт, що у справі відсутні достатні докази на підтвердження такої глибини душевних страждань та немайнових втрат потерпілої особи, які заслуговують на відшкодування у розмірі 1 296 000 грн., а тому вважає за необхідне, відповідно до характеру та розміру душевних страждань, завданих потерпілому, з урахуванням загальних засад цивільного законодавства, справедливості, добросовісності, розумності та приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь [PERSON] моральної шкоди в розмірі 10 000 гривень. Щодо клопотання позивача [PERSON] про відшкодування процесуальних витрат суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. З матеріалів справи вбачається, що позивачем до позовної заяви було долучено попередній (орієнтовний) розрахунок процесуальних витрат, у тому числі витрат на підготовку до розгляду справи. Однак, з переліку процесуальних витрат, вбачається, що останні не входять до витрат пов`язаних з розглядом справи у розумінні глави 8 ЦПК України, тому в задоволенні зазначеного клопотання [PERSON] слід відмовити. На підставі п.13 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду. Оскільки, позивач був звільнений від сплати судового збору, то вказані витрати слід віднести на рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial