Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-27 00:00:00

01.12.2016 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, мотивуючи свої вимоги тим, що 29.09.2010 року померла її «заповідачка» [PERSON] і після її смерті відкрилась спадщина на майно, до складу якої входить земельна ділянка площею 2,52 га, розташована на території Дриглівської сільської ради Чуднівського району Житомирської області. Позивач звернулась до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, але їй було відмовлено у звязку з пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини. Після смерті спадкодавця, позивач не зверталась до нотаріальної контори, оскільки їй не було відомо про наявність заповіту, складеного [PERSON] на її імя, тому позивач просить визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, до суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій одночасно зазначила про те, що позовні вимоги підтримує повністю та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач - Дриглівська сільська рада Чуднівського району Житомирської області не забезпечила участь свого представника у судовому засіданні. До суду надійшла заява за підписом сільського голови [PERSON], згідно якої сільська рада позов визнає повністю та просить розглядати справу без участі представника сільської ради. На підставі статей 158, 169 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності сторін та ухвалити рішення по справі на підставі наявних в ній доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 29.09.2010 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ТП №151761, виданим 01.10.2010 року виконавчим комітетом Дриглівської сільської ради Чуднівського району Житомирської області (а.с. 4). Як вбачається з матеріалів справи, державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №235922 підтверджує право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 2,52 гектари, що знаходиться на території Дриглівської сільської ради Чуднівського району Житомирської області (а.с. 7). Ступінь споріднення позивача і спадкодавця з матеріалів справи встановити неможливо. Судом встановлено, що [PERSON], яка померла 29.09.2010 року, до дня смерті проживала одиноко та була зареєстрована за адресою: [INFO] (а.с. 6). [PERSON] було складено заповіт, посвідчений 03.02.2010 року секретарем Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, відповідно до якого заповідач призначила своїми спадкоємцями двох осіб: [PERSON] (позивача у справі) та [PERSON], чітко розподіливши між ними декілька обєктів нерухомого майна, належного заповідачу на момент складання заповіту (а.с. 5). Як вбачається з матеріалів справи, спадкова справа після смерті [PERSON], не заводилась, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №46645168 від 03.02.2017 року, наданою на запит суду Чуднівською державною нотаріальною конторою (а.с. 20). Отже, протягом майже семи років з дня відкриття спадщини ні позивач, ні інші спадкоємці не звертались до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Враховуючи, що позивачем не було надано будь-яких доказів того, що вона зверталась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини і їй нотаріусом було відмовлено у звязку з пропуском строку подання такої заяви; не надано жодного доказу на підтвердження існування у період шести місяців з часу відкриття спадщини таких обєктивних, непереборних та істотних труднощів, які перешкоджали позивачу подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, а така обставина, як необізнаність щодо наявності заповіту, не є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, тому суд відмовляє у задоволенні позову. На підставі наведеного вище обґрунтування та

Outcome: dismissed