Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-29 00:00:00

01.09.2021 [PERSON] звернувся до Старосамбірського районного суду Львівської області із зазначеною позовною заявою, в якій просить суд [PERSON] , [INFO] , визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинку [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що є власником будинку [ADDRESS] . В даному будинку зареєстрований відповідач [PERSON] , який на протязі одного року фактично в житловому будинку не проживає, хоча значиться зареєстрованим, в добровільному порядку зніматися з реєстраційного обліку не бажає, чим позбавляє його можливості оформити пільги на оплату комунальних послуг та отримати інші соціальні виплати. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.09.2021 справу передано для розгляду судді Кушніру А.В. Ухвалою судді від 04.10.2021 року відкрито провадження у даній справі та ухвалено розгляд справи провести в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою судді від 06.12.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час дату та місце слухання справи, проте подав суду заяву, в якій просить суд справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить такі задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час дату та місце слухання справи, проте подав суду заяву, в якій просив суд справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Представник третьої особи - Бісковицької сільської ради Самбірського району Львівської області в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час дату та місце слухання справи, проте від сільського голови М.Яремко до суду поступила заява, в якій просить суд справу розглянути без їх представника, проти позову не заперечує. Оскільки в судове засідання не з`явилися всі учасники справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється. Відповідно до положень ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що позов необхідно задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] (а.с.13-15). Довідкою, виданою виконавчим комітетом Бісковицької сільської ради Самбірського району Львівської області №489 від 17.08.2021, відомо, що [PERSON] , дійсно зареєстрований в [ADDRESS] , і разом з ним зареєстровані: дружина [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , зять [PERSON] , [INFO] , внучка [PERSON] , [INFO] , внук [PERSON] , [INFO] (а.с.16). Із довідки, виданої виконавчим комітетом Бісковицької сільської ради Самбірського району Львівської області №488 від 17.08.2021, відомо, що [PERSON] [INFO] за адресою: [ADDRESS] , з 26.10.2020 року і по даний час не проживає (а.с.17), а згідно довідки №03/10076 від 02.11.2021, [PERSON] , [INFO] , проживає зі своїми батьками по [ADDRESS] (а.с.47). Відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Згідно ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. У відповідності до ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У разі порушення своїх прав власник згідно зі ст. 391 ЦК України має право, зокрема, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. При цьому положення ст. 391 ЦК України підлягають застосуванню у тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Права власника житлового будинку визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Частиною 1 ст.405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ст. 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника житлового будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку належать особи, зазначені в ч.2 ст.64 ЖК УРСР - дружина наймача, їх діти і батьки, може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Згідно ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації з місця проживання здійснюється за рішенням суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або про позбавлення права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою). З огляду на наведене вище, суд враховує, що наведені докази достовірно підтверджують відсутність [PERSON] з 26.10.2020 за місцем реєстрації, тобто в [ADDRESS] , будь-яких доказів про те, що позивачем створювалися перешкоди на проживання у даному будинку, відповідач суду не представив і такі в суді здобуті не були, відповідач позов визнав, будь-яку угоду з позивачем про порядок користування житловим приміщенням відповідач також не укладав, отже, відповідач [PERSON] втратив право на користування жилим приміщенням у будинку позивача. Оскільки факт реєстрації місця проживання відповідача у належному позивачу житловому приміщенні порушує право позивача на вільне володіння, користування та розпорядження своєю власністю, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. У відповідності до вимог ст.ст.141, 142 ЦПК України, оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, тому позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, що були сплачені ним при подачі позову до суду, тобто 454.00 гривні, та стягнути з відповідача на користь позивача решту суми сплаченого судового збору у розмірі 454.00 гривні.

Outcome: approved