Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-12 00:00:00

У жовтні 2019 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] , [PERSON] до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Вегера Людмила Олександрівна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Позивач вказує, що 06.08.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Вегерою Л.О. вчинений виконавчий напис, (зареєстровано в реєстрі за №1510) щодо звернення стягнення на предмет іпотеки та накладений арешт на квартиру [ADDRESS] , належну позивачу. Згідно виконавчого напису стягненню підлягала заборгованість за період з 01.06.2018 по 30.05.2019 в сумі 25277,99 дол. США, в тому числі: прострочена заборгованість - 16174,61 дол. США; прострочена заборгованість по нарахованим процентам - 9103,38 дол. США. Позивач вважає, що виконавчий напис від 06.08.2019, зареєстрований в реєстрі за №1510, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Вегерою Л.О. з порушенням встановленої законодавством України процедури його вчинення та на підставі неправомірних вимог стягувача АТ «Укрсоцбанк», а відтак є таким, що не підлягає виконанню. 17.10.2019 відкрито провадження в справі. Призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін. Витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Вегери Людмили Олександрівни ( [ADDRESS] ),завірені копії матеріалів, на підставі яких був вчинений виконавчий напис 06.08.2019 року за № 1510 про стягнення заборгованості з [PERSON] , яка є боржником за кредитним договором № 028/25-306 від 17.06.2008, укладеним з Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк». Ухвалою суду від 17.10.2019 зупинено стягнення на підставі Виконавчого напису від 06.08.2019 за № 1510, про стягнення заборгованості з [PERSON] , яка є боржником за кредитним договором № 028/25-306 від 17.06.2008, укладеним з Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк» у загальному розмірі 25 277,99 дол. США. Ухвалою суду від 03.12.2019 залучено до участі у справі правонаступника відповідача АТ «Укрсоцбанк» -Акціонерне товариство «Альфа-Банк», ЄДРПОУ: 23494714, МФО 300346, п/р № ІВАN [NUMBER] . Місцезнаходження: 03150, Україна, м. Київ, вулиця Велика Васильківська, 100. Ухвалою підготовчого судового засідання від 16.01.2020 розгляд справи призначено по суті. 20.12.2019 відповідачем надано відзив на позов, в якому відповідач стверджує, що нотаріусу надано перелік документів, які підтверджували безспірність вимог Банку. Зважаючи на обставини, викладені у відзиві відповідач просить відмовити у задоволенні позову. В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги, з викладених підстав. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, пославшись на обставини, викладені у відзиві та поясненнях, наданих суду. Позивач [PERSON] надала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Третя особа в судове засідання не прибула, про розгляд справи повідомлена в установленому законом порядку. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. 17.06.2008 між [PERSON] , та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УКРСОЦБАНК», укладений Договір кредиту №028/25-306, згідно якого банк зобов`язався надати кредитні кошти у сумі 50000,00 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 14% річних та строком погашення до червня 2018 року. На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним Договором кредиту між [PERSON] та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УКРСОЦБАНК», укладений Іпотечний договір №028/15-347, згідно якого в іпотеку АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» передане нерухоме майно, а саме квартира [ADDRESS] , що належить [PERSON] на праві власності. Оригінал договору наявний у позивача та відповідача. 11.08.2016 ПАТ «УКРСОЦБАНК» звернувся з позовом до Васильківського міськрайонного суду Київської області про стягнення з [PERSON] заборгованості за Договором кредиту №№028/25-306 від 17.06.2008 р., в сумі 18322,71 дол. США, мотивуючи свої вимоги невиконанням [PERSON] , як позичальником, зобов`язань за кредитним договором. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19.09.2019 у справі №362/4034/16-ц позов ПАТ «УКРСОЦБАНК» залишено без розгляду в зв`язку з повторною неявкою позивача в судове засідання. 06.08.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Вегерою Л.О. вчинений виконавчий напис, (зареєстровано в реєстрі за №1510) щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, та накладений арешт на квартиру [ADDRESS] . Згідно виконавчого напису стягненню підлягала заборгованість за період з 30.05.2019 в сумі 25277,99 дол.США, в тому числі: прострочена заборгованість - 16174,61 дол.США; прострочена заборгованість по нарахованим процентам - 9103,38 дол.США; До заяви про вчинення виконавчого напису відповідачем додана довідка - розрахунок заборгованості [PERSON] за кредитним договором станом на 30.05.2019, згідно якої заборгованість складає - 16174,61 дол.США; прострочена заборгованість по нарахованим процентам - 9103,38 дол.США; Як зазначено у Висновку Великої Палати Верховного Суду справа № 916/3006/17 ( постанова від 02.07.2019) вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухваленій нею постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц з подібних правовідносин, відступати від яких немає підстав.» Позивач вказує, що розрахунок відповідача є необґрунтованим та безпідставним, оскільки не відповідає умовам кредитного договору та вимогам законодавства України. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із частинами першою, другою статті 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору, яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказано в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. За змістом частини першої статті 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із частиною третьою статті 653 ЦК України в разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Отже, якщо сторони кредитного договору досягнули домовленості щодо всіх його умов, у тому числі щодо збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки за кредитом з дотриманням певної процедури, то таке збільшення може відбуватись виключно в разі дотримання передбаченої договором процедури. Така процедура передбачена умовами пунктів 2.7, 2.7.1, 2.7.2, 7.1, 7.2 Договору кредиту №028/25-306. За пунктом 2.7 Договору кредиту №028/25-306 в разі зміни процентних ставок за користування кредитами на кредитному ринку України, у тому числі внаслідок прийняття компетентними державними органами України рішень, що прямо або опосередковано впливають на стан кредитного ринку України, кредитор має право ініціювати зміну (збільшення або зменшення) розміру процентів за користування кредитом, надавши (надіславши) позичальнику відповідний документ про внесення змін до цього договору не менш як за десять робочих днів до дати застосування нового розміру процентів за користування кредитом (п.2.7.1. Договором кредиту №028/25-306). Згідно з пунктом 2.7.2 Договору кредиту №028/25-306 в разі згоди позичальника на зміну (збільшення або зменшення) розміру процентів за користування кредитом він зобов`язаний до дати застосування їх нового розміру, вказаної у документі про внесення змін до цього договору, надісланому кредитором, підписати та повернути такий документ про внесення змін останньому. Договір кредиту №028/25-306 вважається зміненим в частині розмірів процентів після підписання позичальником та кредитором і скріплення його печаткою відповідної додаткової угоди. Зазначені зміни вводяться в дію з дати, вказаної у відповідній додатковій угоді (договорі). Пунктом 7.1 Договору кредиту №028/25-306 визначено, що всі додатки, зміни та доповнення до цього договору мають бути вчинені в письмовій формі та підписані належним чином уповноваженими на те представниками сторін, з обов`язковим посиланням на цей договір. Згідно з пунктом 7.2 Договору кредиту №028/25-306 всі повідомлення за цим договором будуть вважатися зробленими належним чином у випадку, якщо вони здійснені у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур`єром, телеграфом або вручені особисто за зазначеними адресами сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення або дата поштового штемпеля відділення зв`язку одержувача. У постанові Верховного Суду України від 23 травня 2012 року міститься висновок про те, що вирішуючи спір щодо правомірності дій банку зі зміни умов кредитного договору в частині збільшення розміру процентної ставки, необхідно перевірити, чи було передбачено таке збільшення кредитним договором, чи були виконані банком усі умови договору в цій частині та дотримано порядок узгодження цього питання з боржником. У випадку, коли передбачено обов`язкове укладання письмової форми такої угоди зі зміни договору, слід ураховувати вимоги статей 629, 639, 1055 ЦК України. У постанові Верховного Суду України від 4 липня 2012 року міститься висновок про те, що подальше здійснення (після повідомлення банку про збільшення процентної ставки) позичальником платежів за кредитним договором за встановленою договором процентною ставкою не свідчить про погодження ним пропозиції банку щодо збільшення процентної ставки, оскільки відповідного повідомлення позичальник не отримував, додаткову угоду про внесення змін до кредитного договору не підписував; у зв`язку з відсутністю доказів отримання боржником відповідного повідомлення банку частина друга статті 642 ЦК України застосуванню не підлягає. За правилами частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (чинної на час укладення кредитного договору від 17 червня 2008 року) у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки НБУ або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів із дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною. Повідомлення ПАТ «Укрсоцбанк» про збільшення розміру процентної ставки за Договором кредиту №028/25-306 не було надіслано в передбачений цим договором спосіб (пункт 7.2 кредитного договору); позивач [PERSON] не отримувала цього повідомлення; збільшення розміру процентної ставки відбулося не у строк та спосіб, передбачені кредитним договором, оскільки відповідний документ про внесення змін до договору (додаткову угоду) позивачу [PERSON] банк не надсилав, отже, сторони його не підписували, як це передбачено умовами пунктів 2.7.1, 2.7.2., 7.1 , 7.2. Договору кредиту №028/25-306. За заявою [PERSON] від 16.04.2018 Експертно-дослідною службою України проведене експертно-економічне дослідження, результати якого викладені у висновку від 08.06.2018, зокрема встановлено, що відповідачем (стягувачем) при нарахуванні відсотків, починаючи з 20.10.2008, застосовувалась ставка (15,00%), що не передбачена умовами договору кредиту (в т.ч. відсутні документальні підтвердження ознайомлення Позичальника про зміну ставки), що свідчить про утримання з Позичальника додаткових нарахувань по відсотках, які збільшують фактичну вартість кредиту. У зв`язку з підвищенням розміру відсоткової ставки за договором кредиту, збільшується розмір загальних щомісячних платежів (що включають суму відсотків). Висновки експерта свідчать про неправомірні дії відповідача, як кредитора, утримання з позивача [PERSON] , як позичальника, необґрунтовано збільшених платежів, що в свою чергу призвело до неправомірного та необґрунтованого збільшення заборгованості за кредитом та нарахованими процентами станом на 30.05.2019. У відповідь на вимогу відповідача від 18.06.2019 про усунення порушень позивач [PERSON] наголошувала на безпідставно збільшеному розмірі заборгованості за Договором кредиту №028/25-306 та необхідності приведення розрахунку заборгованості до умов кредитного договору. Крім того, відповідачем (стягувачем) безпідставно нараховані проценти за період з 12.08.2016 по 30.05.2019, виходячи з наступного. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Велика Палата Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа N 14-1 Оце 18) та від 04 липня 2018 року (справа N 14-154цс18). Враховуючи викладене, право відповідача (стягувача за виконавчим написом) нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. 11.08.2016 відповідач звернувся з позовом до Васильківського міськрайонного суду про дострокове стягнення з [PERSON] заборгованості за Договором кредиту №028/25-306. чим в односторонньому порядку змін строк кредитування, а отже втратив право нараховувати проценти починаючи з 12.08.2016 по 30.05.2019. Таким чином, вимоги відповідача (стягувала за виконавчим написом) про стягнення процентів, нарахованих за період з 12.08.2016 (закінчення строку кредитування) не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а стягнення процентів за вказаний період згідно виконавчого напису нотаріуса є неправомірними. На дату вчинення виконавчого напису, який оспорюється, існував невирішений по суті спір щодо розміру заборгованості по Договору кредиту №028/25-306, який розглядався Васильківським міськрайонним судом Київської області в межах провадження №2/362//287/16 у справі №362/4034/16-ц за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором. Відповідно до ст. 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з ч. 1 ст. 88 Закону України "Про нотаріат" нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до п. 3.1 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012р. (далі-Порядок), нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувана виникло право примусового стягнення боргу (п. 3.4 глави 16 розділу II Порядку). Велика Палата Верховного Суду розглядаючи справу № 916/3006/17 (постанова від 02.07.2019 р.) дійшла наступного висновку: «42. Таким чином, Велика Палата Верховного суду доходить висновку, що загальний строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису становить три роки незалежно від суб`єктного складу сторін правовідносин, а якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено іншу позовну давність, виконавчий напис видається у межах цього строку.» Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України). Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до частини п`ятої статті 261 ЦК України за зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання зміни строку виконання основного зобов`язання та визначили умови такої зміни. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо сторони кредитних правовідносин врегулювати в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення коштів, усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мають правового значення, і позичальник повинен звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права протягом трьох років саме від цієї дати. Відповідно до п.1 ч.2,ч.6 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події. Згідно із ст. 12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства. Згідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно до ст. 87 ЗУ «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно із ст.88 ЗУ «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Частиною 1,2,3 та 4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Згідно умов п. 1.1.1., п.2.4.5 Договору кредиту №028/25-306, погашення заборгованості за кредитом та нарахованих процентів здійснюється щомісячно до 20 числа місяця, наступного за місяцем нарахування.. Експертно-економічне дослідження, результати якого викладені у висновку від 08.06.2018 підтверджують, що останній платіж з погашення заборгованості за Договором кредиту №028/25-306, здійснений позивачем [PERSON] 19.08.2014. Таким чином, права відповідача, як кредитора, були порушені, починаючи з 21.09.2014, а отже право вимоги відповідача до [PERSON] виникло 21 вересня 2014 року, а отже строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису сплив 20 вересня 2017 р. З заявою про вчинення виконавчого напису відповідач (стягувач) звернувся 06.08.2019, тобто зі спливом передбаченого законодавством трирічного строку. Виходячи з цього, вважає, що нотаріусу не було надано всіх необхідних документів, що підтверджують безспірність заборгованості у межах строку, за який виконавчий напис може бути видано, оскільки нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Таким чином, ані відповідачем, ані нотаріусом не надано доказів щодо безспірності вимог до боржника на момент вчинення виконавчого напису, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. При задоволенні позовних вимог на підставі ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача з відповідача 768.40 грн. судового збору.

Outcome: approved