Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-02 00:00:00

У травні 2019 року до Оболонського районного суду м. Києва від імені та в інтересах неповнолітнього [PERSON] звернулася його законний представник [PERSON] з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Соколов О.Є., про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є сином [PERSON] та [PERSON] [INFO] матір [PERSON] [PERSON] померла. За рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2011 року у справі №2-о-277/11 [PERSON] усиновила [PERSON] . Позивач стверджував, що за життя [PERSON] на праві власності належав гараж (машиномісце у напівпідземному паркінгу) № [NUMBER] в будинку [ADDRESS] та 1/4 частина квартири [ADDRESS] . 28 грудня 2018 року [PERSON] подав заяву про відмову від спадщини на користь позивача [PERSON] , проте постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Соколова О.Є. відповідачеві відмовлено у задоволенні його заяви, позаяк сплинув строк, визначений ч. 1 ст. 1273 ЦК України для подання заяви про відмову від прийняття спадщини. Позивач стверджував, що за цих обставин він позбавлений можливості набути у власність спадкове майно, а тому просив суд визнати за ним в порядку спадкування за законом право власності на гараж (машиномісце у напівпідземному паркінгу) № [NUMBER] в будинку [ADDRESS] та 1/4 частину квартири [ADDRESS] . Відповідач відзив на позовну заяву [PERSON] до суду не подав. Третя особа пояснень щодо позову [PERSON] до суду не подав. Позивач, його представник та законний представник, у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися, подали до суду клопотання про розгляд справи за їхньої відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. У судовому засіданні 03 грудня 2020 року судом було відмовлено у прийнятті визнання відповідачем [PERSON] позову у зв`язку з тим, що вона суперечить закону. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Третя особа у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд дійшов такого висновку. 11 серпня 1995 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану виконкому Жовтневої райради народних депутатів м. Одеси, актовий запис №55 (а. с. 25). [INFO] [PERSON] народила сина [PERSON] . Батьком дитини є [PERSON] (а. с. 8). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 31 липня 2009 року серії [NUMBER] (а. с. 11). За рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2011 року у справі №2-о-277/11 [PERSON] був усиновлений [PERSON] (а. с. 53-54). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на рухоме та нерухоме майно, що за життя належало спадкодавцеві. На випадок своєї смерті [PERSON] заповіту не склала, а тому спадкування після її смерті повинно здійснюватись за законом. За приписами ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. [PERSON] є сином померлої [PERSON] , [PERSON] - її матір`ю, а відповідач у справі [PERSON] - був її чоловіком (а. с. 110-128). Інших спадкоємців першої черги за законом після смерті [PERSON] виявлено не було. За приписами ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. З матеріалів спадкової справи після померлої [PERSON] вбачається, що [PERSON] прийняв спадщину шляхом подання приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Соколову О.Є. заяви про прийняття спадщини у строк, встановлений ч. 1 ст. 1270 ЦК України (а. с. 110). За приписами ч. 4 ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених ч. ч. 2-4 ст. 1273 цього Кодексу. Зважаючи на те, що на час відкриття спадщини після померлої [PERSON] . [PERSON] був малолітнім, він вважається таким, що прийняв спадщину. Ч. 2 ст. 1274 ЦК України передбачено, що спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну. Положення цієї статті не застосовуються, якщо спадкоємець відмовився від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця, а також коли заповідач підпризначив іншого спадкоємця (ч. ч. 2, 3 ст. 1275 ЦК України). [PERSON] подала нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини на користь [PERSON] , а тому частка у спадщині, яку вона мала право прийняти перейшла до спадкоємця, на користь якого вона відмовилась від прийняття спадщини, тобто [PERSON] (а. с. 118). Таким чином, частка позивача у спадщині становить 1/3, а відповідача - 2/3 (1/3 + 1/3 = 2/3). Нормою ч. 1 ст. 1273 ЦК України визначено, що відмова від прийняття спадщини на користь інших спадкоємців допускається лише протягом строку для прийняття спадщини. Отже, спадкоємець управі відмовитись від прийняття спадщини протягом шести місяців, з моменту відкриття спадщини. 28 грудня 2018 року [PERSON] подав приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Соколову О.Є. заяву про відмову від спадщини після смерті [PERSON] на користь свого сина [PERSON] . Оскільки заява подана [PERSON] з порушенням строку, визначеного ч. 1 ст. 1270, ч. 1 ст. 1273 ЦК України, для подання заяви про відмову від прийняття спадщини, ураховуючи те, що положення цивільного законодавства України не передбачають можливості визначення додаткового строку для подання заяви про відмову від прийняття спадщини, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Соколов О.Є. правомірно виніс постанову від 28 грудня 2018 року, якою відмовив відповідачеві у прийнятті його заяви про відмову від прийняття спадщини на користь [PERSON] (а. с. 125). Таким чином, позовні вимоги [PERSON] про визнання права вланості на усе спадкове майно, яке залишилось після смерті [PERSON] задоволенню не підлягають. Ч. 1 ст. 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. 23 листопада 2020 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Соколова О.Є. з заявою про видачу йому свідоцтв про право на спадщину за законом на нерухоме майно, яке входить до складу спадщини після смерті [PERSON] , однак постановою нотаріуса від 23 листопада 2020 року позивачеві було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом, позаяк спадкоємцем не було надано нотаріусу оригіналів правовстановлюючих документів щодо належності спадкового нерухомого майна спадкодавцеві [PERSON] (а. с. 171). Ст. 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Згідно з копією свідоцтва про право власності на житло від 12 лютого 1998 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів та витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 07 жовтня 2008 року №20496384, виданим Комунальним підприємством "Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості", за життя право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] було зареєстровано за [PERSON] . Це майно було набуте спадкодавцем шляхом приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", а тому було її особистою власністю (а. с. 15, 20). Отже, 1/4 частина квартири [ADDRESS] входить до складу спадкового майна. Також за життя [PERSON] за нею було зареєстровано на праві власності на гараж (машиномісце у напівпідземному паркінгу) № [NUMBER] в будинку [ADDRESS] (а. с. 28, 29). За приписами ст. 60 СК України та ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Майном як особливим об`єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (ч. 1 ст. 190 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Таким чином, набуття майна за час перебування у шлюбі створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. За положеннями ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Позаяк гараж (машиномісце у напівпідземному паркінгу) № [NUMBER] в будинку [ADDRESS] [PERSON] набула у власність за час шлюбу з [PERSON] , це нерухоме майно належить їм на праві спільної сумісної власності. Отже, до складу спадщини входить право власності на 1/2 гаражу (машиномісця у напівпідземному паркінгу) № [NUMBER] в будинку [ADDRESS] . Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Зважаючи на викладене, ураховуючи те, що правовстановлюючий документ на квартиру [ADDRESS] та гараж (машиномісце у напівпідземному паркінгу) № [NUMBER] в будинку [ADDRESS] втрачено, суд приходить до висновку про необхідність визнати за [PERSON] у порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON] право власності на спадкове майно, а саме: 1/12 частину квартири [ADDRESS] (1/4 х 1/3 = 1/12), 1/6 частину гаражу (машиномісця у напівпідземному паркінгу) № [NUMBER] в будинку [ADDRESS] (1/2 х 1/3 = 1/6). Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно за задоволених вимог у сумі 1338,93 грн ((2490,06 грн х 1/3 = 830,02 грн) + (3053,48 грн х 1/6 = 508,91 грн) = 1338,93 грн).

Outcome: partial