Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-12 00:00:00

У січні 2021 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, який обґрунтував тим, що 24.09.2019 року між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № CL-222286, згідно якого [PERSON] був наданий кредит у сумі 273976 грн. 23 коп., що підтверджується меморіальним ордером № 55040796 на суму 138876 грн. 48 коп., меморіальним ордером № 55040824 на суму 49980 грн., меморіальним ордером № 55040866 на суму 22351 грн. 76 коп., меморіальним ордером № 55040899 на суму 62767 грн. 99 коп. від 24.09.2019 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 41,19 % річних. Відповідач зобов`язався погашати отримані за кредитним договором кошти шляхом внесення платежів по 9813 грн. щомісячно, протягом 60 місяців. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором, відповідач станом на 23.12.2020 року, має заборгованість у сумі 403337 грн. 88 коп., яка складається з наступного: заборгованості за кредитом у сумі 273976 грн. 23 коп., заборгованості за відсотками 120926 грн. 86 коп., пені в сумі 8434 грн. 79 коп. Просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 52433 грн., витрати у зв`язку із явкою представника позивача до суду в розмірі 5000 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 6050 грн. 07 коп. Ухвалою судді від 21.01.2021 року по справі відкрито провадження та визначено про розгляд справи у загальному позовному провадженні, призначено підготовче провадження, відповідачу надано строк для подачі відзиву на позовну заяву. 09.02.2021 року від відповідача [PERSON] надійшов до суду відзив на позов, згідно якого, він позовні вимоги визнає частково, а саме визнає заборгованість за кредитом у сумі 273976 грн. 23 коп., заборгованість за відсотками 120926 грн. 86 коп. та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 6050 грн. 07 коп. В іншій частині позовних вимог просить відмовити. 16.02.2021 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Ухвалою суду від 19.02.2021 року підготовче провадження закрито, справа призначена до судового розгляду. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду письмове клопотання про розгляд справи без його участі, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, направляючи до суду відзив на позовну заяву, заявив клопотання про розгляд справи у його відсутності. Враховуючи вказане вище, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню у зв`язку з наступним. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За змістом ст.3,6,627 ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення цього кодексу, що регулюють договір позики. Так, згідно з ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно положень ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Суд встановив, що 24.09.2019 року між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № CL-222286, згідно якого [PERSON] було надано кредит у сумі 273976 грн. 23 коп., що підтверджується меморіальним ордером № 55040796 на суму 138876 грн. 48 коп., меморіальним ордером № 55040824 на суму 49980 грн., меморіальним ордером № 55040866 на суму 22351 грн. 76 коп, меморіальним ордером № 55040899 на суму 62767 грн. 99 коп. від 24.09.2019 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 41,19 % річних (а.с. 8). Відповідно до п. 1 Договору позивач зобов`язався надати у власність Відповідачу грошові кошти на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а Відповідач зобов`язується використати кредит на цілі, вказані в цьому Договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених Договором. Відповідно до п. 2.3 Договору встановлено термін кредитування - 60 місяців, а саме до 23.09.2024 року, який порушено Відповідачем. Повернення суми кредиту здійснюється щомісячно разом із нарахованими процентами відповідно до п. 2.8. Договору. Відповідно до Графіку платежів за кредитним договором, Відповідач зобов`язався погашати заборгованість шляхом внесення щомісячних платежів по 9813 грн. щомісячно. Згідно з п. 4.1. Договору, Відповідач зобов`язується сплачувати Позивачу 35 % річних за користування кредитом. Пунктом 6.1. Договору відповідач зобов`язаний повернути позивачу кредит у повному обсязі в порядку і терміни передбачені цим Договором. Відповідно до п. 7.1. Договору, за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за кредитним договором боржник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення розрахованої від суми кожного несвоєчасного виконання грошового зобов`язання позичальника, за кожен день прострочення від дати виникнення до дати, що передує даті погашення заборгованості позичальника. Відповідач не виконує свої зобов`язання за Договором, що призвело до порушення прав позивача. 30.12.2020 року на адресу відповідача було направлено повідомлення-вимогу щодо дострокового погашення заборгованості (а.с. 33). Згідно розрахунку, наданого позивачем, відповідач має заборгованість перед банком за вищевказаним кредитним договором, станом 23.12.2020 року, у сумі 403337 грн. 88 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом у сумі 273976 грн. 23 коп., заборгованості за відсотками 120926 грн. 86 коп., пені в сумі 8434 грн. 79 коп. (а.с. 28-29). З`ясувавши обставини справи, оцінивши надані докази, суд вважає встановленим та доведеним, що сторони, діючи вільно, на власний розсуд, уклали кредитний договір. При цьому, суд враховує, що правомірність укладеного між сторонами кредитного договору як правочину ким-небудь із сторін не оспорена, тому він є чинним і обов`язковим для виконання. Банк надав відповідачці кредитні кошти, які остання повинна була повертати шляхом внесення щомісячних платежів. Однак, як встановлено судом, відповідач порушив умови укладеного кредитного договору, оскільки неналежним чином виконував свої зобов`язання щодо сплати в рахунок повернення кредиту щомісячних платежів, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, стягнення якої позивач має право вимагати в судовому порядку. Розмір заборгованості за кредитним договором в частині заборгованості по тілу кредиту, процентам за користування кредитом та пенею підтверджується розрахунком, наданим позивачем, який є повним, чітким, узгоджується з умовами кредитного договору, відповідачем не спростований жодними доказами, тому суд вважає його належним та допустимим доказом і бере за основу при прийнятті цього рішення. Враховуючи, що [PERSON] допустив прострочення платежів за кредитним договором, з нього достроково на користь АТ «КРЕДОБАНК» підлягає стягненню сума за кредитним договором № CL-222286 від 24.09.2019 року у розмірі 4033337 грн. 88 коп. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу судом встановлено наступне. Частиною 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3). Ст. 137 ЦПК України передбачає підстави та порядок вирішення питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідача підлягають також стягненню на користь позивача понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 6050 грн. 07 коп. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 52433 грн., варто зазначити наступне. Згідно із ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно положень ч.1,2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів. Згідно зі ст.ст.133,137 ЦПК України та ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» судові витрати на правничу допомогу це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Оформленими у встановленому законом порядку документами, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, є квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем надані суду докази укладання між АТ «Кредобанк» та адвокатським об`єднанням «Смарт Люкс» договору про надання правової допомоги від 11.04.2019 року (а.с. 37), без узгоджених сторонами додатків до нього, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ВЛ № 1274, яке видане 30.10.2020 року. Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Такий правовий висновок сформовано у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 року у справі № 372/1010/16-ц. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Позивачем, в супереч ч. 8 ст. 141 ЦПК України, не надано будь яких належних та допустимих доказів на підтвердження оплати витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 52433 грн., також відсутнє будь-яке обґрунтування таких витрат, як і витрат про стягнення суми у зв`язку із явкою представника позивача до суду у розмірі 5000 грн., який не з`явився у жодне із призначених судових засідань. На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача витрат пов`язаних із отриманням професійної правничої допомоги та витрат, понесених у зв`язку із явкою представника позивача до суду, такими що не підлягають задоволенню.

Outcome: partial