Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-27 00:00:00

01 грудня 2016 року [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання договору купівлі-продажу нерухомого майна, стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 29 травня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу домоволодіння з розстрочкою платежу, який зареєстрований в реєстрі під номером 1078. Пунктом другим умов договору визначено, що предметом договору є домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS]. Пунктом шостим визначено, що продаж домоволодіння здійснюється за 168 618 гривень, які покупець зобов'язується передати продавцю, а продавець зобов'язується прийняти в такому порядку: в день підписання цього договору покупець передає продавцю 10 000 гривень, залишок суми 158 618 гривень продавець повинен передавати продавцю 1 раз у квартал у розмірі 10 000 гривень на протязі 2 років 6 місяців. В серпні 2014 року відповідач не здійснив черговий платіж, що передбачений умовами договору, обіцяв позивачу виплатити кошти та відповідні відсотки та інші платежі, передбачені умовами договору у випадку неналежного виконання договору. Також сторони домовилися, що у разі прострочення платежу покупець зобов'язаний сплатити продавцю 10 % від вартості домоволодіння за кожний день прострочення платежу. Відповідач не виконав вчасно зобов'язання і фактично на момент подання позовної заяви так і не вийшов на графік платежів, що передбачений умовами договору купівлі-продажу від 29 травня 2014 року. На підставі вищезазначеного просить розірвати договір купівлі-продажу домоволодіння [ADDRESS], з розстрочкою платежу, який зареєстрований в реєстрі під номером 1078 від 29 травня 2014 року, що було укладено між [PERSON] та [PERSON]; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість по черговим платежам у розмірі 90 000 гривень, 3 % річних за весь період у розмірі 2 669,58 гривень, сума інфляційних втрат за весь період у розмірі 16 925,80 гривень, 10 % від вартості домоволодіння за кожний день прострочення платежу у розмірі 168 618 гривень, а також витрати, пов'язані зі сплатою судового збору. В свою чергу відповідач [PERSON] 24 березня 2017 року звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON], третя особа: приватний нотаріус Дніпропетровського нотаріального округу Новікова Ніна Антонівна про визнання права власності на домоволодіння. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 29 травня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу домоволодіння [ADDRESS], з розстрочкою платежу, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Новіковою Н.А., зареєстрований в реєстрі № 1078. Відповідно до пункту першого договору купівлі-продажу [PERSON] передав у власність, а [PERSON] прийняв домоволодіння та сплачує за нього обумовлену грошову суму. Пунктом другим умов договору визначено, що предметом договору є домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS], яке має наступну характеристику: на земельній ділянці площею 1 391 кв.м., кадастровий номер [NUMBER], розташований шлак. житловий будинок літ. А-1, загальною площею - 46,8 кв.м., житловою площею 31,0 кв.м.; глинолит. Сарай літ. Б; шлак. Погріб з шийкою літ. В, літ. Г - літня кухня, шлак.; літ. Е - сарай, шлак.; літ. Ж - душ, дерев.; літ. И - убиральня, цегляна; літ. К - колодязь; 1-8, І - споруди. Пунктом шостим визначено, що продаж домоволодіння здійснюється за 168 618 гривень, які покупець зобов'язується передати продавцю, а продавець зобов'язується прийняти в такому порядку: в день підписання цього договору покупець передає продавцю 10 000 гривень, залишок суми 158 618 гривень продавець повинен передавати продавцю 1 раз у квартал у розмірі 10 000 гривень на протязі 2 років 6 місяців. Сторони домовилися, що у разі прострочення платежу покупець зобов'язаний сплатити продавцю 10 % від вартості домоволодіння за кожний день прострочення платежу. Право власності на домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] зареєстроване на ім'я [PERSON], що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 22331918 від 29.05.2014. [PERSON] здійснив за договором купівлі-продажу [PERSON] наступні платежі: -29 травня 2014 року в розмірі 10 000 гривень; -28 листопада 2014 року в розмірі 12 000 гривень; -28 лютого 2015 року в розмірі 10 000 гривень; -31 травня 2015 року в розмірі 10 000 гривень; -29 серпня 2015 року в розмірі 10 000 гривень; -28 листопада 2015 року в розмірі 11 000 гривень; -27 лютого 2016 року в розмірі 12 000 гривень; -28 травня 2016 року в розмірі 12 000 гривень; -27 серпня 2016 року в розмірі 10 000 гривень; -23 листопада 2016 року в розмірі 3 000 гривень, вказаний платіж [PERSON] відмовився отримувати, що підтверджується фіскальним чеком про поштовий переказ ДД УДППЗ «Укрпошта» від 23.11.2016; -01 грудня 2016 року передано на депозит приватного нотаріуса ДМНО Вакуленко С.О. грошові кошти в розмірі 68 618 гривень 00 копійок. 14 листопада 2016 року [PERSON] направив [PERSON] заяву-повідомлення про необхідність з'явитися до приватного нотаріуса ДМНО Новікової Н.А. ([ADDRESS]) 28 листопада 2016 року о 16-00 год. для отримання остаточної суми в розмірі 68 618 гривень 00 копійок за договором купівлі-продажу домоволодіння [ADDRESS]. Однак, 28 листопада 2016 року [PERSON] не з'явився для отримання остаточної суми в розмірі 68 618 гривень 00 копійок за договором купівлі-продажу від 29 травня 2014 року. В липні-вересні 2014 року [PERSON] погодивши з [PERSON] здійснив: установку металопластикових віконних конструкцій (договір № 84 від 15.08.2014); заміну вхідних дверей; відновив пічне опалення домоволодіння, в зв'язку з чим було погоджено з [PERSON] про сплату платежу в розмірі 10 000 гривень за ІІІ квартал 2014 року здійснити частинами до строку остаточного розрахунку. Станом на 01 грудня 2016 року [PERSON] сплатив [PERSON] грошові кошти на загальну суму 168 618 гривень 00 копійок. На підставі зазначеного, просить визнати за [PERSON] право власності на домоволодіння за [ADDRESS], а саме - шлак. житловий будинок літ. А-1, загальною площею - 46,8 кв.м., житловою площею - 31,0 кв.м., глинолит. сарай літ. Б, погріб з шийкою літ. В, літ. Г - літня кухня, шлак. літ. Е - сарай, шлак. літ. Ж - душ, дерев., літ. И - убиральня, цегляна, літ. К - колодязь; 1-8, І - споруди; зобов'язати приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Новікову Ніну Антонівну скасувати обтяження іпотекою та заборону на нерухоме майно, застосовану при посвідченні договору купівлі-продажу домоволодіння з розстрочкою платежу, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого 29 травня 2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Новікової Ніною Антонівною за реєстровим № 1078 шляхом виключення записів з Державного реєстру іпотек про обтяження і вилучення записів з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна про заборону на нерухоме майно: вилучити з Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна відомості-записи про державну реєстрацію іпотеки (Витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотек міститься актуальна інформація про державну реєстрацію іпотеки номер запису про іпотек: 5836346); стягнути з [PERSON] судові витрати в розмірі 1 680 гривень. 18 грудня 2017 року представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернувся з заявою про залишення позовних вимог в частині розірвання договір купівлі-продажу домоволодіння № [ADDRESS], з розстрочкою платежу, який зареєстрований в реєстрі під номером 1078 від 29 травня 2014 року, що було укладено між [PERSON] та [PERSON]. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2017 року в задоволенні заяви представника позивача [PERSON] - [PERSON] про залишення позовних вимог в частині розірвання договору купівлі-продажу нерухомого майна відмовлено. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, зустрічний позов не визнали у повному обсязі, участі в судових дебатах не приймали, письмово просили закінчити розгляд справи у їх відсутність. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] первісні позовні вимоги не визнала у повному обсязі, участі в судових дебатах не приймала, письмово просила закінчити розгляд справи у її відсутність. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а зустрічні позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з огляду на наступне. В ході судового розгляду встановлено, що 29 травня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу з розстрочкою платежудомоволодіння [ADDRESS], з розстрочкою платежу, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Новіковою Н.А., зареєстрований в реєстрі № 1078 (а.с. 9-12). Відповідно до пункту першого договору купівлі-продажу [PERSON] передав у власність, а [PERSON] прийняв домоволодіння та сплачує за нього обумовлену грошову суму. Пунктом другим умов договору визначено, що предметом договору є домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS], яке має наступну характеристику: на земельній ділянці площею 1 391 кв.м., кадастровий номер [NUMBER], розташований шлак. житловий будинок літ. А-1, загальною площею - 46,8 кв.м., житловою площею 31,0 кв.м.; глинолит. Сарай літ. Б; шлак. Погріб з шийкою літ. В, літ. Г - літня кухня, шлак.; літ. Е - сарай, шлак.; літ. Ж - душ, дерев.; літ. И - убиральня, цегляна; літ. К - колодязь; 1-8, І - споруди. Пунктом шостим визначено, що продаж домоволодіння здійснюється за 168 618 гривень, які покупець зобов'язується передати продавцю, а продавець зобов'язується прийняти в такому порядку: в день підписання цього договору покупець передає продавцю 10 000 гривень, залишок суми 158 618 гривень продавець повинен передавати продавцю 1 раз у квартал у розмірі 10 000 гривень на протязі 2 років 6 місяців. Остаточний розрахунок, сума якого складає 68 618 (шістдесят вісім тисяч шістсот вісімдесят) гривень, повинен бути проведений не пізніше 01.12.2016 року, але може бути проведений і раніше цього терміну. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами. Сторони домовилися, що у разі прострочення платежу покупець зобов'язаний сплатити продавцю 10 % від вартості домоволодіння за кожний день прострочення платежу. Право власності на домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] зареєстроване на ім'я [PERSON], що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 22331918 від 29.05.2014 (а.с. 16). [PERSON] здійснив за договором купівлі-продажу [PERSON] наступні платежі: -29 травня 2014 року в розмірі 10 000 гривень; -28 листопада 2014 року в розмірі 12 000 гривень; -28 лютого 2015 року в розмірі 10 000 гривень; -31 травня 2015 року в розмірі 10 000 гривень; -29 серпня 2015 року в розмірі 10 000 гривень; -28 листопада 2015 року в розмірі 11 000 гривень; -27 лютого 2016 року в розмірі 12 000 гривень; -28 травня 2016 року в розмірі 12 000 гривень; -27 серпня 2016 року в розмірі 10 000 гривень; -23 листопада 2016 року в розмірі 3 000 гривень, вказаний платіж [PERSON] відмовився отримувати, що підтверджується фіскальним чеком про поштовий переказ ДД УДППЗ «Укрпошта» від 23.11.2016 (а.с. 59); -01 грудня 2016 року передано на депозит приватного нотаріуса ДМНО Вакуленко С.О. грошові кошти в розмірі 68 618 гривень 00 копійок (а.с. 60). 11 листопада 2016 року [PERSON] звернувся до [PERSON] з вимогою про усунення порушень зобов'язань за договором купівлі-продажу домоволодіння з розстрочкою платежів від 29 травня 2014 року (а.с. 14, 15). 14 листопада 2016 року [PERSON] направив [PERSON] заяву-повідомлення про необхідність з'явитися до приватного нотаріуса ДМНО Новікової Н.А. ([ADDRESS]) 28 листопада 2016 року о 16-00 год. для отримання остаточної суми в розмірі 68 618 гривень 00 копійок за договором купівлі-продажу домоволодіння [ADDRESS]. Однак, 28 листопада 2016 року [PERSON] не з'явився для отримання остаточної суми в розмірі 68 618 гривень 00 копійок за договором купівлі-продажу від 29 травня 2014 року. Під час судового розгляду були допитані свідки. Свідок [PERSON] суду пояснила, що їй відомо про укладений договір купівлі-продажу домоволодіння з розстрочкою платежів та те, що [PERSON] сплачував [PERSON] обумовлені договором платежі. У сім'ї [PERSON] була необхідність підготувати будинок до зими, а саме: замінити вікна та відновити опалення, у зв'язку з чим особисто порекомендувала [PERSON] звернутися до [PERSON] з пропозицією відстрочки платежу. Підтвердила, що їй відомо щодо домовленості сторін про відстрочку виплати та те, що грошові кошти за домоволодіння виплачені в повному обсязі зі слів [PERSON] Свідок [PERSON] повідомила суду, що їй відомо про укладений договір купівлі-продажу домоволодіння з розстрочкою платежів між [PERSON] та [PERSON] зі слів брата [PERSON] Представник [PERSON] - [PERSON] звернулась до суду з заявою про сплив позовної давності. Заява вмотивована тим, що порушення умов укладеного договору почали існувати з серпня 2014 року, а [PERSON] звернувся до [PERSON] лише 11 листопада 2016 року, тобто з пропуском строку, передбаченим ч. 1-2 статті 258 ЦК України. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов'язання. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року № 6-154цс15, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 417 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Однак, з доводами представника [PERSON] суд погодитися не може, оскільки дійсно з серпня 2014 року [PERSON] почав порушувати умови договору в частині сплати квартальних платежів, однак, як встановлено під час судового розгляду наступний платіж [PERSON] здійснив 28.11.2014 у розмірі 12 000 грн., тобто з визнанням простроченої заборгованості за попереднім платежем. Також, [PERSON] 28 листопада 2015 року в погашення простроченої заборгованості в розмірі 11 000 гривень, 27 лютого 2016 року в розмірі 12 000 гривень, 28 травня 2016 року в розмірі 12 000 гривень. З урахуванням викладеного судом не вбачається підстав для застосування спливу позовної давності, у зв'язку з чим заява про сплив позовної давності не підлягає задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] щодо розірвання договору купівлі-продажу домоволодіння [ADDRESS], з розстрочкою платежу, який зареєстрований в реєстрі під номером 1078 від 29 травня 2014 року, що було укладено між [PERSON] та [PERSON], суд виходить з наступного. Оскільки, [PERSON] сплатив [PERSON] станом на 01 грудня 2016 року грошові кошти на загальну суму 168 618 гривень 00 копійок, тобто остаточний розрахунок проведений в строки, що передбачені договором купівлі-продажу домоволодіння з розстрочкою платежу від 29 травня 2014 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в цій частині задоволенню не підлягають. Стосовно позовних вимог [PERSON] щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість по черговим платежам у розмірі 90 000 гривень, оскільки судом встановлено, що [PERSON] виконав зобов'язання по черговим платежам у повному обсязі, то позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення 3 % річних за весь період у розмірі 2 669,58 гривеньз [PERSON], суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Судом встановлено, що мало місце прострочення платежів з 30 серпня 2014 року, що передбачені умовами договору купівлі-продажу домоволодіння з розстрочкою платежу від 29 травня 2014 року. Згідно розрахунку загальна сума 3 % річних за весь період складає 2 669,58 гривень, отже, з урахуванням встановлених обставин позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення суми інфляційних втрат з [PERSON] за весь період в розмірі 16 925,80 гривень, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог, виходячи з наступного. Згідно статті 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Дійсно, судом встановлено, що мало місце прострочення платежів, що передбачені умовами договору купівлі-продажу домоволодіння з розстрочкою платежу від 29 травня 2014 року, а саме: -станом на 31.08.2014 заборгованість складає 10 000 грн. за період 31.08.2017-28.11.2014 (дата наступного платежу) інфляційні втрати, згідно розрахунку інфляційних втрат становить 737,16 грн.; -станом на 30.11.2014 заборгованість за поточний квартал складає 8 000 грн. за період 30.11.2014-28.02.2015 (дата наступного платежу) інфляційні втрати, згідно розрахунку інфляційних втрат становить 945,70 грн.; -станом на 28.02.2015 заборгованість за поточний квартал складає 8 000 грн. за період 28.02.2015-31.05.2015 (дата наступного платежу) інфляційні втрати, згідно розрахунку інфляційних втрат становить 2 327,27 грн.; -станом на 31.05.2015 заборгованість за поточний квартал складає 8 000 грн. за період 31.05.2015-29.08.2015 (дата наступного платежу) інфляційні втрати, згідно розрахунку інфляційних втрат становить -111,93 грн.; -станом на 31.08.2015 заборгованість за поточний квартал складає 8 000 грн. за період 31.08.2015-28.11.2015 (дата наступного платежу) інфляційні втрати, згідно розрахунку інфляційних втрат становить 239,16 грн.; -станом на 30.11.2015 заборгованість за поточний квартал складає 7 000 грн. за період 30.11.2015-27.02.2016 (дата наступного платежу) інфляційні втрати, згідно розрахунку інфляційних втрат становить 83,99 грн.; -станом на 28.02.2016 заборгованість за поточний квартал складає 5 000 грн. за період 28.02.2016-28.05.2016 (дата наступного платежу) інфляційні втрати, згідно розрахунку інфляційних втрат становить 231,98 грн.; -станом на 31.05.2016 заборгованість за поточний квартал складає 5 000 грн. за період 31.05.2016-27.08.2016 (дата наступного платежу) інфляційні втрати, згідно розрахунку інфляційних втрат становить - 17,97 грн.; -станом на 31.08.2016 заборгованість за поточний квартал складає 5 000 грн. за період 31.08.2016-23.11.2016 (дата наступного платежу) інфляційні втрати, згідно розрахунку інфляційних втрат становить 192,02 грн.; Отже, загальна сума інфляційних втрат за період з 31.08.2014 по 23.11.2016 складає 4 631,38 грн. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення 10 % від вартості домоволодіння за кожний день прострочення платежу у розмірі 168 618 гривень, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Разом з тим, заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача пені за порушення виконання основного зобов`язання у розмірі 168 618 гривеньзначно перевищує розмір збитків за кредитом, тому суд вважає, що розмір пені за невиконання основного зобов`язання має бути зменшений. Так, згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При вирішенні питання про зменшення неустойки (штрафу, пені) суди повинні об'єктивно оцінити конкретну ситуацію: чи є цей випадок винятковим виходячи з інтересів обох сторін, які заслуговують на увагу; майновий стан сторін; ступінь виконання зобов'язання; причини неналежного виконання зобов'язання та форму вини боржника; співрозмірність розміру неустойки наслідкам порушення; добровільне усунення винною стороною порушення та його наслідків тощо. З огляду на вищевикладене при вирішенні розміру пені, яку слід стягнути з відповідача, суд також враховує співрозмірність розміру неустойки наслідкам порушення, а також вимоги розумності і справедливості і вважає за можливе зменшити суму неустойки до 80 000 гривень. Приймаючи до уваги факт невизнання [PERSON] права власності за [PERSON] на домоволодіння за [ADDRESS], суд приходить до висновку, що зустрічні позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі, з огляду на наступне. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов'язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину. Відповідно до статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Частиною 1 статті 316 ЦК України правом власності особи є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. За змістом права власності, визначеного ст. 317 ЦК України, право власності - це право володіння, користування і розпорядження майном. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. На підставі ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи з вищевикладеного та враховуючи, що остаточний розрахунок проведений в строки та в повному обсязі, що передбачені договором купівлі-продажу домоволодіння з розстрочкою платежу від 29 травня 2014 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в частині визнання за [PERSON], ІПН: [NUMBER], право власності на домоволодіння за [ADDRESS], а саме - шлак. житловий будинок літ. А-1, загальною площею - 46,8 кв.м., житловою площею - 31,0 кв.м., глинолит. сарай літ. Б, погріб з шийкою літ. В, літ. Г - літня кухня, шлак. літ. Е - сарай, шлак. літ. Ж - душ, дерев., літ. И - убиральня, цегляна, літ. К - колодязь; 1-8, І - споруди. Вирішуючи позовні вимоги в частині зобов'язання приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Новікової Ніни Антонівни скасувати обтяження іпотекою та заборону на нерухоме майно, застосовану при посвідченні договору купівлі-продажу домоволодіння з розстрочкою платежу, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого 29 травня 2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Новікової Ніною Антонівною за реєстровим № 1078 шляхом виключення записів з Державного реєстру іпотек про обтяження і вилучення записів з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна про заборону на нерухоме майно: вилучити з Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна відомості-записи про державну реєстрацію іпотеки (Витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотек міститься актуальна інформація про державну реєстрацію іпотеки номер запису про іпотек: 5836346 від 29 травня 2014 року, суд приходить до висновку, що вони є передчасними, оскільки матеріали справи не містять відмови нотаріуса щодо скасування обтяження іпотекою та заборони на нерухоме майно. Крім того, згідно положень частини 10 статті 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов'язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. Отже, з [PERSON] підлягають стягненню на користь [PERSON] судові витрати в розмірі 801 гривні. На підставі викладеного та

Outcome: partial