Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

У листопаді 2013 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання протиправним та недійним пункту 4 кредитного договору. Позивач зазначив, що 14.06.2011 року між ним та ПАТ «Альфа-Банк» був підписаний Кредитний договір, згідно з пунктом 4 якого вказано Третейське застереження про вирішення спорів третейськими суддями Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський Фінансовий Союз». Згідно із ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Однак, частиною 2 статті 1 Закону України «Про третейські суди» - до Третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків передбачених законом. Між тим п. 14 статті 6 діючого на даний час Закону України «Про третейський суд» (у редакції від 03.02.2011 року) виключено із підвідомчості Третейських судів справи щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), які не підлягають розгляду третейськими судами. Пункт 4 Кредитного договору суперечить частині 1 статті 16 ЦК України, відповідно до якої кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, і обмежує право відповідача на звернення до суду за захистом своїх порушених прав. Посилаючись на наведене, та ст.ст. 3, 6, 27, ч. 1 ст. 203 ЦК України, позивач просив визнати недійсним п.4 Кредитного договору № 500213038 від 14.06.2011 року. У письмових запереченнях представник відповідача зазначив, що всі відносини між Позичальником та Банком, що виникають на підставі цього Договору врегульовуються Розділом 2 «Загальними умовами кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», затвердженими Розпорядженням ПАТ «Альфа-Банк» №1142 від « 1» квітня 2011 р. Вказані в цьому пункті «Загальні умови кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», є невід'ємною частиною цього Договору та визначають інші істотні умови цього Договору. Сторони погодились внести до Кредитного договору застереження, яке є третейською угодою в розумінні ст. 12 Закону України «Про третейські суди» про те, що судовий захист прав та законних інтересів, які мають Сторони в зв'язку з Кредитним договором та розгляд і вирішення всіх не вирішених Сторонами шляхом переговорів спорів, які виникають або можуть виникнути між Сторонами з питань виконання, зміни, розірвання ними Кредитного договору відбувається у Постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» у відповідності до його Регламенту. Розгляду і остаточному вирішенню у Постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» у відповідності до його Регламенту. Підписанням цього Договору Позичальник підтверджує, що він попередньо ознайомлений у письмовій формі з умовами надання кредиту і погодився з ними. Тому підстав для визнання недійсним п.4 Договору немає. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги з посиланням на обставини, викладені у позовній заяві та її поясненнях. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи відповідач був оповіщений судовою повісткою, розписка у одержанні якої підтверджена працівником поштового зв'язку. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню. Як вбачається із матеріалів справи, 14.06.2011 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» був підписаний Кредитний договір № 500213038 про надання кредиту позичальнику для власних потреб, шляхом безготівкового перерахування на картковий рахунок, що відкритий кредитором, щомісячно рівними частинами суми грошових коштів, що дорівнює сумі кредиту. Згідно з пунктом 4 Кредитний договір № 500213038 вказано про внесення до цього договору Третейського застереження, яке є третейською угодою в розумінні ст. 12 Закону України «Про третейські суди» про те, що судовий захист прав та законних інтересів, які мають Сторони в зв'язку з Кредитним договором та розгляд і вирішення всіх не вирішених Сторонами шляхом переговорів спорів, які виникають або можуть виникнути між Сторонами з питань виконання, зміни, розірвання ними Кредитного договору відбувається у Постійнодіючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» у відповідності до його Регламенту. Розгляду і остаточному вирішенню у Постійнодіючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» у відповідності до його Регламенту підлягають в тому числі, але не виключно, спори, предметом яких є виконання (невиконання, неналежне виконання) Кредитного договору, припинення (розірвання) Кредитного договору, стягнення неустойки, зміна умов Кредитного договору, відшкодування завданих порушенням Кредитного договору збитків, недійсність Кредитного договору, неукладеність Кредитного договору, відновлення становища, яке існувало до порушення Кредитного договору тощо. Справа розглядається одним третейським суддею, який призначається головою Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз». Підписанням даного Договору Сторони надають свою згоду на такий порядок призначення третейського суду для кожного спору, що може виникнути між ними в зв'язку з Кредитним договором. Сторони домовилися, що розгляд їх спору у Третейському суді буде проходити виключно на підставі наданих Сторонами письмових матеріалів, без проведення усного слухання і виклику Сторін. Звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним п. 4 кредитного договору про третейське застереження, позивач послалась на те, що зміст правочину, тобто кредитного договору не відповідає ч. 1 ст. 203 ЦК України, оскільки були порушені положення ст. 124 Конституції України, яка встановила, що на правовідносини, що виникають у державі, поширюється юрисдикція судів, зазначених у Конституції України, та іншого законодавства, прийнятого на виконанням Основного Закону України. Згідно із ч.1 ст.203 ЦК України про загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину , однією з них є положення у ч.1 про те, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Як зазначено у ст. 1 Закону України «Про третейські суди» стосовно сфери його застосування до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Статтею 6 цього Закону про підвідомчість справ третейським судам визначено, що Третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема п. 14 у якому йдеться про справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Частину першу статті 6 доповнено пунктом 14 згідно із Законом N 2983-VI від 03.02.2011. Положеннями чистини 1 ст. 16 ЦК України надано право, передбачене Конституцією України, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» за наявності у кредитному договорі третейського застереження (окремої третейської угоди) при вирішенні спору суд має враховувати положення пункту 14 частини першої статті 6 Закону України від 11 травня 2004 року № 1701-IV "Про третейські суди" про те, що справи щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), не підлягають розгляду третейськими судами. Враховуючи вище встановлені обставини, суд дійшов висновку, що при укладенні Кредитного договору, як правочину, у даному випадку внесенням пункту 4 про третейське застереження не дотримано ч. 1 ст. 203 ЦК України щодо змісту правочину, який не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Пункт 4 кредитного договору не узгоджується із положеннями пункту 14 частини першої статті 6 Закону України від 11 травня 2004 року № 1701-IV "Про третейські суди" про те, що справи щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), не підлягають розгляду третейськими судами. За таких обставин у відповідності ч. 1 ст. 215 ЦК слід визнати пункт 4 кредитного договору № 500213038 від 14.06.2011 року про застереження, яке є третейською угодою в розумінні ст. 12 Закону України «Про третейські суди» укладеного між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» - недійсним. На підставі ст.ст.16.203, 215ЦК України, та

Outcome: partial