Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-21 00:00:00

У травні 2014 року Харківський національний університет внутрішніх справ звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення витрат, пов'язаних з навчанням. Позов мотивовано тим, що наказом Харківського національного університету внутрішніх справ (далі ХНУВС) № 323 о/с від 05.08.2009 року [PERSON] було зараховано до складу курсантів ХНУВС. 31.08.2009 року між ХНУВС, ГУ МВС України в Чернігівській області та [PERSON] було укладено Договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України. Наказом ХНУВС № 134 о/с від 15.06.2013 року лейтенанта міліції [PERSON] було відраховано зі складу курсантів університету та відкомандировано для подальшого проходження служби до УМВС України в Чернігівській області. Відповідно до наказу УМВС України в Чернігівській області № 303 о/с від 27.12.2013 року лейтенанта міліції [PERSON] було звільнено з органів внутрішніх справ України згідно п. 64 „ж" (за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. Відповідно до п. 2.3.6. Договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України від 31.08.2009 року, відповідач зобов'язувався у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з його утриманням під час навчання в університеті. Сума витрат за даними позивача склала 44567,91 грн. В добровільному порядку відшкодувати витрати, пов'язані з навчанням у ХНУВС, відповідач відмовляється, тому позивач просив стягнути з [PERSON] 44567,91 грн. фактичних витрат, пов'язаних з його навчанням та судові витрати. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 червня 2014 року в задоволенні позову Харківського національного університету внутрішніх справ відмовлено повністю з тих підстав, що Університет не є належним позивачем по даній справі. В апеляційній скарзі Харківський національний університет внутрішніх справ просить скасувати дане рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Апелянт зазначає, що суд дійшов помилкового висновку про те, що Університет не є належним позивачем по даній справі, зазначивши, що право на відшкодування витрат на підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутршніх справ України належить виключно Міністерству внутршніх справ України, а не навчальному закладу, який здійснював його підготовку. Такий висновок суду, на думку апелянта, суперечить роз'ясненню МВС України, викладеному у листі №1216/1556 від 13.08.2009 року, згідно якого належними позивачами по даній категорії справ є вищі навчальні заклади системи МВС України, та п. 3 наказу МВС України від 16.07.2007 року „Про затвердження Порядку розрахунку витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах", згідно якого кошти, які відшкодовуються особами, перераховуються на рахунок Харківського НУВС у ГУ ДКС України в Харківській області. В судове засідання сторони не з'явилися, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника. Судова повістка, яка направлялася судом за останнім відомим місцем реєстрації відповідача повторно повернулася на адресу суду неврученою. За наданими на запит суду відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Чернігівській області [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS], але був знятий з реєстрації по м.Чернігову 21.06.2014 року. Відповідач в порушення вимог ч.1 ст.77 ЦПК України не повідомив суд про зміну місця свого проживання, а тому судова повістка направлена на останню відому судові адресу вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає. За таких обставин колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін за правилами ч.2 ст.305 ЦПК України. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Відмовляючи в задоволенні позову суд виходив з того, що Харківський національний університет внутрішніх справ не є належним позивачем по даній справі, оскільки право на відшкодування витрат на підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутршніх справ України належить виключно Міністерству внутршніх справ України, а не навчальному закладу, який здійснював його підготовку. Проте, з таким висновком суду першої інстанції не погоджується апеляційний суд враховуючи наступне. Судом встановлено, що наказом Харківського національного університету внутрішніх справ (далі ХНУВС) № 323 о/с від 05.08.2009 року [PERSON] було зараховано до складу курсантів ХНУВС (а.с.5). 31.08.2009 року між ХНУВС, ГУ МВС України в Чернігівській області та [PERSON] було укладено Договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України (а.с.3-4). Відповідно до наказу Харківського національного університету внутрішніх справ № 134 о/с від 15.06.2013 року лейтенанта міліції [PERSON] було відраховано зі складу курсантів університету та відкомандировано для подальшого проходження служби до УМВС України в Чернігівській області (а.с.6). Наказом УМВС України в Чернігівській області № 303 о/с від 27.12.2013 року лейтенанта міліції [PERSON] було звільнено з органів внутрішніх справ України згідно п. 64 „ж" (за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (а.с.7). З роз'яснення МВС України, викладеного у листі №1216/1556 від 13.08.2009 р., вбачається, що наказом МВС України №150 від 14.05.2007 р. затверджено новий Типовий договір про підготовку фахівців у вищому навчальному закладі МВС України. Сторонами у вищевказаному Типовому договорі є ректор вищого навчального закладу МВС України, начальник ГУМВС, УМВС в області та особа, що поступила на навчання. Згідно п.п.2.2.-2.5. умов Типового договору ГУМВС, УМВС в області не бере на себе зобов'язання по перерахуванню коштів вищому навчальному закладу МВС України за навчання осіб, які направляються ГУМВС, УМВС в області на навчання. Кошти на навчання виділяються з державного бюджету МВС України після чого перераховуються вищим навчальним закладам МВС України, а тому належними належними позивачами по даній категорії справ є вищі навчальні заклади системи МВС України (а.с.35). Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що Харківський національний університет внутрішніх справ не є належним позивачем по даній справі є помилковим, а доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими. Згідно п.2.1.2 Договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України від 31.08.2009 року, укладеного між Харківським національним університетом внутрішніх справ, ГУ МВС України в Чернігівській області та [PERSON], в обов'язки університету входить забезпечення [PERSON] харчуванням, речовим майном та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами МВС України. Відповідно до ч. 1 п. 2 ст.11 ЦПК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Як передбачено п. 14 постанови Кабінету Міністрів України № 992 від 22.08.1996 року „Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням", яка діяла на момент вступу [PERSON] до Університету, у разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом трьох років, випускник зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. Судом встановлено і не заперечувалося сторонами, що відповідач звільнений зі служби за власним бажанням. Враховуючи те, що звільнення [PERSON] відбулося в межах трирічного строку роботи за призначенням, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог Харківського НУВС про стягнення з відповідача витрат, пов'язаних з його навчанням. Відповідно до умов укладеного між сторонами договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України від 31.08.2009 року [PERSON] у разі відмови від проходження служби на посадах навчальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання повинен відшкодувати фактичні витрати на його навчання (п.2.3.6 Договору). Згідно п.4.1 Договору відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної і канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. До позовної заяви позивачем було додано довідку-розрахунок (№4/639д від 04.06.2013 року) витрат, пов'язаних з утриманням курсанта [PERSON] на загальну суму 44576 грн. 91 коп. (а.с.8). Проте, оскільки з цієї довідки неможливо встановити, які саме витрати, за які періоди і на яку суму поніс позивач в зв'язку з утриманням курсанта [PERSON], а правильність цього розрахунку піддавав сумніву відповідач [PERSON] в засіданні суду першої інстанції, про що зазначено в оскарженому судовому рішенні (а.с.26), апеляційний суд зобов'язав Харківський національний університет внутрішніх справ, як позивача по справі, надати детальний розрахунок витрат, пов'язаних з утриманням курсанта [PERSON] у Харківському національному університеті внутрішніх справ (пов'язаних з грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням, перевезенням до місця проведення щорічної основної і канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу, оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв) з зазначенням періодів і суми понесених витрат. На запит апеляційного суду позивачем надано: довідку-розрахунок витрат на харчування від 09.09.2014 року №5/697 за період з 2009 по 2013 рік на загальну суму 16961 грн. 33 коп.; довідку-розрахунок витрат на продовольче забезпечення від 09.09.2014 року №5/698 за період з 01.04.2013 року по 20.05.2013 року на загальну суму 75 грн. 75 коп.; довідку-розрахунок витрат на грошове забезпечення від 10.09.2014 року №5/701 за період з 2009 по 2013 рік на загальну суму 3228 грн. 64 коп.; довідки-розрахунки комунальних послуг від 09.09.2014 року №5/692-695 за період з 2009 по 2013 рік на загальну суму 11480 грн. 96 коп.; довідку про грошове забезпечення від 15.01.2014 року №4/16 за період з 2009 по 2013 рік на загальну суму 12830 грн. 23 коп. Надані докази в повному обсязі підтверджують розмір позовних вимог - на загальну суму 44576, 91 грн. Позовні вимоги підтверджені належними доказами в повному обсязі, а посилання відповідача в засіданні суду першої інстанції на те, що за винятком першого року навчання, він проживав не у казармі, а за межами навчального закладу, а тому позивач фактично не здійснював витрат на його харчування та оплату комунальних послуг, жодними доказами не підтверджені, тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Крім того, з довідкою-розрахунком витрат, пов'язаних з утриманням курсанта [PERSON] на загальну суму 44576 грн. 91 коп. №4/639д від 04.06.2013 року відповідач [PERSON] ознайомлений 07.06.2013 року, про що свідчить його власний підпис на даній довідці-розрахунку (а.с.8). Жодних заперечень щодо правильності цього розрахунку [PERSON] на той час не заявлялося. За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог Харківського національного університету внутрішніх справ в повному обсязі. Відповідно до приписів ст. 88 ЦПК України, оскільки апеляційний суд задовольняє апеляційну скаргу і ухвалює нове рішення про повне задоволення позовних вимог, з [PERSON] на користь Харківського національного університету внутрішніх справ належить стягнути 668 грн 64 коп. в рахунок відшкодування сплаченого судового збору (445 грн 76 коп - при подачі позову та 222 грн 88 коп. - при подачі апеляційної скарги).

Outcome: approved