Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-10 00:00:00

01 березня 2018 року позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [PERSON] звернулася до Банку з метою отримання банківських послуг, у звязку з чим підписала Заяву № б/н від 26.12.2009, згідно якої отримала кредит у розмірі 14900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач, підписавши заяву, підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, складає між нею і Банком Договір про надання банківських послуг. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту [PERSON] керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні Договору надала згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Банк за договором свої зобовязання виконав, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах договору і в межах встановленого ліміту. Відповідач в порушення взятих на себе зобовязань за договором не надав своєчасно грошові кошти на погашення кредиту, в звязку з чим станом на 15.01.2018 виникла заборгованість в розмірі 52233,64 грн., з яких 12260,13 грн. тіло кредиту, 18215,99 грн. відсотки за користування кредитом, 18794,01 грн. пеня, а також штрафи 500 грн. (фіксована частина), 2463,51 грн. (процентна складова). Ухвалою суду від 12 березня 2018 року прийнято позовну заяву, відкрито провадження та призначено судовий розгляд на 11 квітня 2018 року. Представник позивача в судове засідання не зявився, в позовній заяві просив розглянути справу за його відсутності у разі неявки в судове засідання відповідача. Відповідач в судове засідання не зявилася, надала суду письмову заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги визнала в частині стягнення тіла кредиту, просила розстрочити виконання рішення, оскільки вона отримує мінімальну заробітну плату, має на утриманні дитину. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що 26.12.2009 відповідач [PERSON] надала Банку Заяву про надання кредитного ліміту, який було в подальшому неодноразово змінено в розмірі 14900 гривень (а.с. 11-12). Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, про що свідчить її підпис у заяві (а.с. 11 зворотній бік). П. 2.1.1.12.6 Умов та Правил надання банківських послуг за користування Кредитом та [PERSON] нараховує відсотки в розмірі, встановленому Тарифами Банку, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік (а.с. 24). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частина 1 статті 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до положень ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Так, відповідачем [PERSON] умови договору належним чином не виконано, порушено вимоги правил надання банківських послуг, якими передбачено зобов'язання позичальника погашення заборгованості за кредитом, а також проценти за його користування, перевитратам платіжного ліміту (п.п. 2.1.1.5.5, 2.1.1.5.7 Умов та Правил). Згідно наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості за Договором (а.с. 5-10) станом на 15.01.2018 відповідач внаслідок неналежного виконання взятих на себе зобовязань має заборгованість в розмірі 52233,64 грн., з яких 12260,13 грн. тіло кредиту, 18215,99 грн. відсотки за користування кредитом, 18794,01 грн. пеня, а також штрафи 500 грн. (фіксована частина), 2463,51 грн. (процентна складова). Пунктом 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку передбачено, що при порушенні Клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим Договором, більш ніж на 30 днів Клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлений тарифами договору, тобто у розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій (а.с. 22 зворотній бік, 12). Пунктом 2.1.1.12.6.1 Договору передбачено, що при непогашенні суми простроченого кредиту на суму від 100 грн. Клієнт сплачує Банку пеню відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування відсотків за кредитом. Пеня нараховується в день нарахування відсотків за кредитом. При цьому, відповідно до\~ст. 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Згідно зі ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. У частині 1 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних\~правових наслідків, які полягають\~у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків, як заходу цивільно-правової відповідальності, має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). За положеннями ст. 61 Конституції\~України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Отже вбачається, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15. Тому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача лише штрафи та відмовити в задоволенні вимоги про стягнення пені. Як встановлено в судовому засіданні сума штрафу (процентна складова), передбаченого за порушення строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, обчислена з розрахунку 5% всієї суми заборгованості, в звязку з чим, на думку суду, вказана сума підлягає зменшенню із розрахунку зменшення суми заборгованості. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по кредитному договору в розмірі 32499,93 грн., з яких 12260,13 грн. тіло кредиту, 18215,99 грн. відсотки за користування кредитом, а також штрафи 500 грн. (фіксована частина), 1523,81 грн. (процентна складова). Відповідно до ч. 1 ст. 267 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Відповідно до ст. 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує, зокрема щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сімї, її матеріальний стан. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Судом встановлено, що відповідач не перебуває у шлюбі, має на утриманні неповнолітню дитину дочку [PERSON], [INFO], отримує заробітну плату в розмірі 3\~120,70 грн. Суд приходить до переконання, що встановлені у судовому засіданні обставини, що стосуються матеріального стану відповідача, не є такими, які можливо розцінити як такі, що істотно ускладнюють виконання рішення, крім того, на думку суду, таке розстрочення виконання рішення не є доцільним, оскільки щомісячні платежі в такому разі складатимуть по 2708,33 грн., а тому вважає за необхідне відмовити в задоволенні заяви про розстрочку виконання рішення.\~ З урахуванням положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню пропорційно до задоволених позовних вимог судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору в розмірі 1092,44 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial