Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

У січні 2014 року ФОП [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором. В обґрунтування посилалась на те, що 11 липня 2013 року між сторонами був укладений договір №5, відповідно до якого відповідач замовив 5 дверних блоків, характеристики та особливості виробів згідно п. 1.2 договору були зазначені в накладній №115 від 11.07.2013 р., яка є невід'ємною частиною договору, а також згідно даного пункту договору накладна є заявкою покупця на придбання виробів. Сума договору - 12 537,00 грн. Згідно накладної відповідачем внесена передплата в розмірі 6 037,00 грн. Вироби були виготовлені і доставлені за адресою відповідача: [ADDRESS]; згідно акту приймання - передачі від 01.08.2013 р. відповідача не влаштовували габарити дверей, тому вона відмовилась повернути вироби та сплатити залишок в сумі 6 500,00 грн. Виходячи з викладеного, позивачка просила стягнути з [PERSON] кошти у розмірі 6500, 00 грн. за договором № 5 від 11 липня 2013 року. У березні 2014 року [PERSON] звернулась з зустрічним позовом про розірвання договору побутового підряду, відшкодування матеріальної шкоди. В обґрунтуванні позовних вимог посилалась на те, що 11 липня 2013 року нею із позивачем був укладений договір побутового підряду на виготовлення та встановлення міжкімнатних дверних блоків "Арт Дор" і фурнітури до них на загальну суму 12 537,00 грн. Згідно з умовами договору нею було попередньо сплачено часткову вартість дверних блоків в сумі 6 037,00 грн. згідно накладної № 115 від 11 липня 2013 року. Відповідно до п.4.1 договору, відповідач виконує замовлення не пізніше 14 робочих днів з моменту передплати, однак, замовлення було виконано 01 серпня 2013 р. із запізненням на 6 днів. При монтажі дверних блоків була виявлена невідповідність розмірів дверних блоків та існуючих дверних отворів, а саме, зазори по висоті на всіх дверних блоках становлять від 45 міліметрів до 80 міліметрів; зазор по ширині в кухні складає більше 50 міліметрів на кожну сторону. Крім цього, жодний із замовлених дверних блоків не відповідає доставленим, оскільки згідно накладної дверні блоки повинні були бути таких розмірів: 4 шт. - 1950 х 550 міліметрів та 1 шт - 1959 х 650 міліметрів, а відповідачем фактично були доставлені дверні блоки 3 шт. - 1950 х 570 міліметрів, 1 шт. - 1950 х 585 міліметрів та 1 шт. - 1950 х 635 міліметрів. [PERSON] просила розірвати договір №5 від 11 липня 2013 року укладений між ПП [PERSON] та нею; стягнути з ПП [PERSON]А на її користь суму попередньої оплати за договором - 6037 грн., пеню у розмірі 116, 60 коп., моральну шкоду 2000 грн., та витрати по оплаті юридичних послуг у розмірі 900 грн. (а.с. 50-58). Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 серпня 2014 року у задоволенні позову фізичної особи - підприємця [PERSON] відмовлено. Зустрічний позов [PERSON] про відшкодування шкоди - задоволено частково: розірвано договір побутового підряду № 5 від 11 липня 2013 року; стягнуто з Приватного підприємця [PERSON] на користь [PERSON] - 6037,00 грн.; в задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди та пені відмовлено; вирішено питання судових витрат (а.с.101-106). Додатковим рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 жовтня 2014 року доповнено резолютивну частину рішення наступним абзацом «Стягнути з Приватного підприємця [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати, пов'язані з оплатою витрат на правову допомогу в розмірі 900,00 грн.» (а.с. 149-150). В апеляційній скарзі ФОП [PERSON] посилаючись на неповне встановлення обставин, що мають значення для справи та неправильне дослідження доказів, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі (а.с.125-127). Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено, що 11 липня 2013 року між сторонами був укладений договір №5, відповідно до якого (п. 1.1) продавець продає, а покупець приймає та оплачує двері ART-DOOR, М 302 у кількості та по цінам, які вказані у накладній. Накладна є невід'ємною частиною договору. Відповідно до п. 1.2 укладеного договору особливості виробів зазначаються в накладній. Накладна є заявкою покупця на придбання виробів. Загальна вартість договору включає в себе ціну виробів, зазначених в накладній. Укладаючи договір, сторони погодили, що строк виконання замовлення (п. 4.1) - 14 робочих днів з часу передплати. Датою поставки вважається дата передачі виробів покупцю або його уповноваженому представнику (п. 4.2). Отримання виробів покупцем оформлюється актом прийому - передачі. Згідно накладної відповідачем була внесена передплата в розмірі 6 037,00 грн., що підтверджується підписом відповідача (а.с.3). При доставці виробів за адресою відповідача: [ADDRESS], було з'ясовано, що виготовлені дверні блоки не відповідають розмірам дверних отворів у квартирі відповідача, через що відповідач відмовилася сплатити залишок суми за договором (6 500,00 грн.). Відмовляючи в задоволенні позову ФОП [PERSON] та задовольняючи частково зустрічні позовні вимоги відповідача про розірвання договору та стягнення суми сплаченого авансу, суд першої інстанції виходив із того, що ч. 2 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця. Вказані висновки суду зроблені без порушення норм матеріального права. Згідно з ч.ч. 1,3 статті 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. А відповідно до ч. 4 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів" за наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Отже, право замовника на розірвання договору чи відмову від нього в цілому передбачено чинним законодавством. Згідно накладної № 115 від 11 липня 2013 року, яка є невід'ємною частиною договору (п.1.1), сторонами визначено розмір, кількість та ціна виробів. Відповідно до накладної дверні блоки повинні бути наступних розмірів: 4 шт. - 1950 х 550 міліметрів та 1 шт. - 1950 х 650 міліметрів (а.с. 3). Однак розмір виробів, які були доставлені замовнику, не відповідали розміру, чого не заперечувала позивачка, оскільки з її листа від 05 серпня 2013 року до [PERSON], вбачається, що один з п'яти виробів не відповідає розмірам, зазначеним в накладній, і за це замовнику були принесені вибачення та запропоновано заміну виробу або грошову компенсацію (а.с. 6). У відповідь на вказаний лист [PERSON], зазначила про готовність повернути двері, які не відповідають фактичним розмірам в замін на відповідні розміри, та негайно сплати другу половину коштів (а.с.7). ФОП [PERSON] відмовилась усунути недоліки, оскільки вважала, що розміри виробів були погоджені з відповідачкою. Із матеріалів справи вбачається, що ФОП [PERSON], не надала суду жодного доказу на підтвердження факту відсутності істотних недоліків виробів у відповідності до ч.3 ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК України, оскільки обов'язок доказування у справах даної категорії лежить на продавцеві. Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Таким чином, [PERSON], отримавши двері, на якість та розмір яких заздалегідь розраховувала, була значною мірою позбавлена того, на що вона розраховувала при укладенні договору, оскільки розмір виробів не відповідав розмірам, зазначених в накладній, у зв'язку з чим не має можливості їх використати за призначенням, тому вказані недоліки виробів є істотними. У той же час, задовольняючи вимогу про розірвання договору та повернення сплаченої за вироби суми у повному обсязі, суд першої інстанції не вирішив питання про повернення виробів продавцю. За таких обставин та виходячи з принципу справедливості та добросовісності, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність повернення позивачу п'яти дверних блоків (характеристики та особливості виробів згідно п. 1.2 договору, що зазначені в накладній № 115 від 11 липня 2013 року) після отримання [PERSON] стягнутих коштів. Доводи апеляційної скарги про те, що судом не прийнято до уваги, що заміри виробів позивачем не здійснювались, а були наданні особисто відповідачем - не може бути прийнято судом до уваги, оскільки у накладній № 115 від 11 липня 2013 року, яка є не від'ємною частиною договору, було чітко зазначено розміри виробів, що є істотними умови договору, який підлягає виконанню належним чином. Доказами невідповідності виготовлених виробів вказаним умовам (розмірам) є лист позивача від 07 серпня 2013 року, в якому зазначено, що наявність зазорів от 45 до 80 мм., є допустимими та можуть перекриватися налічниками, однак на наявність таких зазорів відповідачка при замовленні виробів не розраховувала (а.с. 61). Апелянт не посилається на те, які конкретно обставини не були встановлені судом, чи були встановлені неправильно, і не посилається на те, що судом безпідставно відмовлено у витребуванні чи прийнятті доказів, а посилання на неправильну оцінку доказів не може бути прийнято до уваги, оскільки згідно із ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду 1 інстанції. У той же час не можна погодитися з висновком суду в мотивувальній частині рішення суду, та із додатковим рішенням від 10 жовтня 2014 року про стягнення з ФОП [PERSON] витрат на правову допомогу у розмірі 900 грн. Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Суд першої інстанції на порушення ч. 2 ст. 56 ЦПК України, не постановив ухвалу про допуск до участі у справі особи, яка надавала правову допомогу, та стягуючи на користь позивача 900 грн. на відшкодування витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, не обґрунтував її розмір та не перевірив, чи не перевищує така сума граничного розміру компенсації витрат. А в наданому [PERSON] акті про надання послуг, відсутній погоджений розрахунок витрат часу на надання правової допомоги з урахуванням Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», оскільки згідно ст. 1 вказаного закону Розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. За таких обставин рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 серпня 2014 року та додаткове рішення від 10 жовтня 2014 року у частині стягнення з ФОП [PERSON] витрат на правову допомогу підлягають скасуванню на підставі п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення суду про відмову у задоволенні цих позовних вимог. Рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог про стягнення моральної шкоди та пені - не оскаржується, тому апеляційним судом не ревізується.

Outcome: partial