Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-05 00:00:00

01 вересня 2016 року [PERSON] (далі позивач) звернулась з позовною заявою до Матіївської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області (далі відповідач) з вимогою про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що в с. Матіївка Бахмацького району, Чернігівської області по вулиці В. Москальця, буд. 23 знаходиться житловий будинок з господарчо-побутовими будівлями, який згідно свідоцтва про право на спадкування успадкували в рівних частинах позивач та її рідний брат [PERSON], а саме по 1/2 частині кожний із спадкоємців. З березня 2005 року позивач проживає у вказаному будинку, хоча зареєстрована в [INFO]. 18 листопада 2005 року [PERSON] помер, а позивач добросовісно, відкрито та безперервно володіє іншою частиною будинковолодіння, утримує та підтримує в належному стані весь будинок, сплачує кошти за користування електроенергією, обробляє присадибну ділянку, в 2009 році оформила право власності на земельну ділянку для обслуговування зазначеного житлового будинку та господарських споруд і будівель, а тому вона має право набути право власності на 1/2 частину житлового будинку. У звязку із чим позивач просила визнати право власності на 1/2 частину будинковолодіння, що розташований за адресою с. Матіївка Бахмацького району, Чернігівської області по вулиці В.Москальця, буд. 23, яка належала [PERSON], в порядку набувальної давності. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з мотивів викладених в позовній заяві, додатково пояснили, що позивач знала, що інша частина будинку належить її брату і [PERSON] мала право успадкувати вказане майно, але у звязку із хворобою не встигла оформити спадкові права. Також, позивач пояснила, що вона зареєстрована в Запорізькій області і зимою їздить проживати за місцем своєї реєстрації. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Судом встановленні такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Згідно із довідкою Комунального підприємства «Прилуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» від 28 серпня 2016 року (а.с.13), витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.11) та свідоцтва про право на спадщину від 28 квітня 1987 року (а.с.18) право власності на обєкт нерухомості - житловий будинок за адресою с. Матіївка Бахмацького району, Чернігівської області, вулиця В. Москальця, буд. 23 зареєстровано ? частина за [PERSON] та ? частина за [PERSON] В свою чергу технічним паспортом на індивідуальний житловий будинок (а.с.6-13), що спірний будинок складається з таких елементів: А-1-будинок, а-1-прибудова, Б-1-сарай, В-1-гараж, Г-1-сарай, N-огорожа. Свідоцтвом про смерть серії І-БП № 018332 (а.с.4) підтверджується, що [PERSON] помер 18 листопада 2005 року. Довідкою Виконавчого комітету Матіївської сільської ради Бахмацького району Чернігівської № 236 від 25 серпня 2016 року підтверджується, що [PERSON] на день смерті [PERSON] проживала разом з ним і після його смерті фактично прийняла спадщину. В свою чергу листом Конотопської міської державної нотаріальної контори № 1765/01-16 від 27 вересня 2016 року (а.с.55) підтверджується, що після померлого [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на імя доньки померлого [PERSON] Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що позивач починаючи з березня 2005 року по день смерті [PERSON] проживала разом із померлим та здійснювала його догляд. Після смерті [PERSON], позивач продовжувала проживати в будинку, доглядати за ним, вести господарство, проте вона періодично їздила проживати в Запорізьку область за зареєстрованим місцем проживання. З встановленого випливають наступні висновки. За змістом частини першої статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно із абзацом 1 частини першої статті 344 Цивільного кодексу України (далі ЦК) особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Тобто, вказана норма Закону визначає ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю. Зокрема, необхідними умовами для визнання права власності за набувальною давністю, є: 1) наявність законного обєкту володіння, який не є власністю володільця; 2) добросовісність володіння; 3) відкритість володіння; 4) давність володіння та його безперервність. В даних конкретних правовідносинах необхідно врахувати, що - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності (пункт 9 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5). Відповідно до статей 10, 60 ЦПК кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, виходячи зі змісту статті 344 ЦК, обставинами, які мають значення для справи, і які відповідно статей 10, 60 ЦПК повинен довести саме позивач є: законний об'єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння). Отже, суд знаходить, для того, що б в даних правовідносинах володіння позивачем вважалось добросовісним, володілець не повинен знати і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. Але, матеріали справи не свідчать та позивачем не надано в судове засідання доказів, які б підтверджували, що володіння чужою річчю було добросовісним, оскільки володілець (позивач) знала, що володіє чужою річчю (частиною будинку), що вона підтвердила в судовому засіданні, тобто в даному випадку відсутня така обовязкова умова для визнання права власності за набувальною давністю, як добросовісність володіння, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. При цьому, наведені позивачами обставини та докази в їх обґрунтування вказують на те, що між сторонами існують правовідносини з приводу спадкування частини будинку після померлого [PERSON] і що не позбавляє позивача у встановленому законом порядку оформити свої спадкові права після померлого.

Outcome: dismissed