Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-04 00:00:00

У вересні 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу за договорами позики, посилаючись на те, що 12 квітня 2013 року він надав відповідачу [PERSON] позику для сімейних потреб у сумі 2200 євро строком до 21 квітня 2013 року, про що останній власноручно написав відповідну розписку. 21 травня 2013 року відповідач [PERSON] знову позичив у нього грошові кошти в сумі 17000 гривень строком до 01 липня 2013 року, про що свідчить відповідна розписка відповідача. На час надання позики [PERSON], останній перебував у шлюбі з [PERSON] та отримані кошти були використані ними для сімейних потреб. Однак, відповідачі свої зобов'язання щодо повернення отриманої ними позики по сьогоднішній день не виконали. У зв'язку з тим, що відповідачі у добровільному порядку позику не повертають, просив стягнути солідарно з відповідачів в примусовому порядку суму позики на загальну суму 65878 гривень 44 копійок та судові витрати по справі у виді сплаченого ним судового збору в сумі 669 гривень 82 копійок та витрат на правову допомогу в сумі 650 гривень. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив задовольнити позов. Відповідачі в судове засідання не з'явилися та не повідомили суд про причини своєї неявки, будучи належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача, його представника та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 12 квітня 2013 року позивач [PERSON] надав відповідачу [PERSON] позику в сумі 2200 євро терміном до 21 квітня 2013 року, що підтверджується письмовою розпискою останнього. З даної розписки вбачається, що відповідач в рахунок забезпечення зобов'язання передав позивачу на зберігання автомобіль марки «Мерседес Бенц А-160» д.н.з. [NUMBER], який відповідно до довідки центру ДАЇ 7304 УМВС України в Чернівецькій області № 553 від 05 вересня 2014 року належить [PERSON]. 21 травня 2013 року позивач [PERSON] надав відповідачу [PERSON] позику в сумі 17000 гривень терміном до 01 липня 2013 року, що підтверджується письмовою розпискою відповідача. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Саме такого висновку дійшов Верховний Суд України у своїй Постанові від 18 вересня 2012 року за № 6-63цс13. Зазначена Постанова прийнята з підстав передбачених п.1 ч.1 ст. 355 ЦПК України, а тому висновки викладені в ній є обов'язковими для всіх судів України (ч.2 ст. 214, ч.1 ст.360-7 ЦПК України). Відповідно до листа відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції № 04-19/2562 від 03 вересня 2014 року вбачається, що [PERSON] перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною 1 статті 541 Цивільного кодексу України встановлено, що солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. За загальним правилом, відповідно до ст. 60 та ч. 1 ст. 63 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності; дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Згідно з ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як передбачено ч. 2 ст. 65 СК України, при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Згідно з приписами ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Як вбачається з п.п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути грошові суми та майно, належні подружжю за зобов'язальними правовідносинами. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). З вищевикладеного вбачається, що оскільки спірні договори були укладені на споживчі цілі та зі згоди дружини то, відповідно стягнення заборгованості повинно здійснюватись солідарно з подружжя, а не лише з того з них, хто уклав договори позики. Отже, [PERSON] та [PERSON], маючи рівні права щодо нажитого у шлюбі майна, також в рівній мірі несуть зобов'язання перед позикодавцем по сплаті заборгованості за договорами позики. У зв'язку з тим, що відповідачі на вимогу позивача не повертають отриману ними позику, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині солідарного стягнення з них на користь позивача в примусовому порядку позики, а саме за розпискою від 12 квітня 2013 року в гривневому еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України в розмірі 43032 гривень та за розпискою від 21 травня 2013 року в розмірі 17000 гривень. Враховуючи, що відповідачі неправомірно утримують та не повернули позивачу отримані від нього грошові кошти, продовжуючи користуватися ними, з відповідачів на користь позивача також слід стягнути суму трьох відсотків річних з простроченої суми позики, а саме по розписці від 12 квітня 2013 року з 21 квітня 2013 року по 11 вересня 2014 року, а по розписці від 21 травня 2013 року з 01 липня 2013 року по 11 вересня 2014 року. Так, по першій розписці сума трьох відсотків річних за період з 21 квітня 2013 року по 11 вересня 2014 року складає 1799 гривень 96 копійок, а саме: - з 21 квітня 2013 року по 21 квітня 2014 року три проценти річних складає 1290 гривень 96 копійок: 43032 гривень х 3% = 1290 гривень 96 копійок; - за період з 21 квітня 2013 року до 11 вересня 2014 року три проценти річних складає 509 гривень: 43032 гривень х 3% : 365 х 144 (кількість календарних днів у періоді прострочення повернення боргу з 21 квітня 2014 року до 11 вересня 2014 року) = 509 гривень. По другій розписці сума трьох відсотків річних за період з 01 липня 2013 року по 11 вересня 2014 року складає 612 гривень, а саме: - з 01 липня 2013 року по 01 липня 2014 року три проценти річних складає 510 гривень: 17000 гривень х 3% = 510 гривень копійок; - за період з 01 липня 2014 року до 11 вересня 2014 року три проценти річних складає 102 гривень: 17000 гривень х 3% : 365 х 73 (кількість календарних днів у періоді прострочення повернення боргу з 01 липня 2014 року до 11 вересня 2014 року) = 102 гривень. Таким чином, сума трьох відсотків річних з простроченої суми заборгованості з обома розписками по час звернення до суду 11 вересня 2014 року становить 2411 гривень 96 копійок, а саме: 1799 гривень 96 копійок + 612 гривень = 2411 гривень 96 копійок. Тому, саме дана сума трьох відсотків річних підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача, у зв'язку із чим заявлені вимоги в даній частині підлягають частковому задоволенню. Збитки за невиконання відповідачами грошових зобов'язань за позиковою розпискою від 21 травня 2013 року, що спричинені позивачу інфляцією становить 2809 гривень 63 копійки, а саме: - з простроченої суми 17000 гривень за період з 01 липня 2013 року по 11 вересня 2014 року індекс інфляції становить 2809 гривень 62 копійок: 17000 гривень х 99,9 % х 99,3 % х 100 % х 100,4 % х 100,2 % х 100,5 % х 100,2 % х 100,6 % х 102,2 % х 103,3 % х 103,8 % х 101 % х 100,4 % х 100,8 % х 102,9 % (індекси інфляції за період з 01 липня 2013 року по 11 вересня 2014 року) = 19809 гривень 62 копійок - 17000 гривень = 2809 гривень 63 копійок. Таким чином, саме дана сума індексу інфляції підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача, у зв'язку із чим заявлені вимоги в даній частині підлягають частковому задоволенню. Виходячи з змісту ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне стягнути в дольовому порядку з відповідачів на користь позивача, понесені останнім судові витрати по справі у виді сплаченого судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 652 гривень 52 копійок. Крім цього, із урахуванням положень ст. 84 ЦПК України та часу участі представника позивача у судових засіданнях по даній справі, який складає 41 хвилину, суд вважає за необхідне стягнути в дольовому порядку з відповідачів на користь позивача витрати на правову допомогу у вигляді оплати послуг представника - адвоката в сумі 333 гривень, розмір якого визначений Законом України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", а саме 1218 гривень х 40% х 41 хвилин = 332 гривень 92 копійок. На підставі ст.ст. 3, 11, 15, 60, 526, 530, 541, 599, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 61, 63, 65 СК України, ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", суд

Outcome: partial