Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 01.06.2007 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 1700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п.3.2, п.3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що [PERSON] дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і [PERSON] дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 5.5 «Правил користування платіжною карткою». Одночасно пунктом 5.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невідємних частин Договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись Банком, за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах. зазначених в п.4.9 Умов та правил надання банківських послуг і п.5.8 Правил користування платіжною карткою. Відповідно до п.6.3 до обов'язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам У порушення умов договору, відповідач зобовязання за договором належним чином не виконав, у звязку з чим станом на 30.11.2015 року має заборгованість у сумі 20961,09 грн., яка складається з наступного: 7879,66 грн. заборгованість за кредитом; 10446,53 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; ;1398,66 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання послуг : 250 грн. штраф (фіксована частина); 986,24 грн. штраф (процентна складова). Позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 20961,09 грн. грн. за кредитним договором та судовий збір у сумі 1378 грн. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 16 листопада 2016 року в задоволені позовних вимог відмовлено. В апеляційній скарзі Банк ставить питання про скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог. Посилається на те, що рішення суду є незаконним і не відповідає обставинам справи. Між сторонами укладений кредитний договір, який передбачав право Банку змінювати і кредитний ліміт і процентну ставку за користування кредитом. Тому у суду першої інстанції не було підстав для відмови у задоволені позовних вимог. В засідання апеляційного суду представник Банку не прибув, в своїй письмовій заяві просив розглядати справу у його відсутність. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] просив апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи і, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення, виходячи з наступного. Відповідно до статті 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду з ухваленням нового рішення є 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Судом встановлено, що 1 червня 2007 року відповідач підписала заяву про видачу їй Банком кредитної картки з кредитним лімітом у розмірі 1700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22.8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає терміну дії картки. Відповідно до цієї заяви-анкети їй була видана кредитна картка «Універсальна». Вказана картка діяла з червня 2007 року по травень 2009 року. Після перевипуску вона діяла по травень 2015 року, а потім по червень 2016 року. Тип картки протягом строку її дії не змінювався. В анкеті-заяві [PERSON] стверджувала, що вона ознайомилась і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг а також Тарифами Банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Своїм підписом вона підтвердила факт отримання повної інформації про умови кредитування в Приватбанку (а.с.8). Відповідно до пункту 3.1 Умов та Правил надання банківських послуг для надання послуг банк відкриває [PERSON] Картрахунки, видає [PERSON], їх вид та строк дії визначений в заяві і в Памятці клієнта, підписанням якого Банк і [PERSON] укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладання Договору є дата відкриття рахунку, що вказана в розділі «Відмітки Банку» Заяви. Відповідно до п.3.2,3.3 Умов та Правил надання банківських послуг [PERSON] дає згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і [PERSON] дає право Банку у будь який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання цього Договору є прямою та безумовною згодою відносно прийняття будь якого розміру Кредитного ліміту, встановленого банком. Відповідно до п.3.5 Умов та Правил надання банківських послуг порядок здійснення Платіжних операцій з використанням платіжних [PERSON], а також порядок отримання кредиту регулюється діючим законодавством України, у тому числі Умовами і правилами надання банківських послуг і Тарифами Банку. (а.с. 9 - 10). Судом встановлено, що відповідач отримала кредит в розмірі 1700 грн. 1 червня 2007 року у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22.8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає терміну дії картки. Цей факт не заперечував і представник відповідача. Протягом з червня 2007 року по 1 березня 2013 року включно кредитний ліміт, що перебував на картці відповідача змінювався і станом на 1 березня 2013 року дорівнював 8000 грн. Доводи відповідача про те, що Банк незаконно змінював кредитний ліміт і надавав відповідачу кредитні кошти понад 1700 грн., що передбачені в заяві-анкеті від 1 червня 2007 року не можуть бути прийняті судом до уваги як підстава для звільнення відповідача від повернення отриманих кредитних коштів через те, що вони суперечать вимогам закону. Дії Банку щодо зміни кредитного ліміту не суперечать договору, що був укладений сторонами у справі 1 червня 2007 року і відповідають Умовам та Правилам надання банківських послуг, які відповідач прийняла, з якими ознайомилась і проти яких вона не заперечувала. Доводи представника відповідача про те, що відповідач знайомилась і прийняла інші умови надання банківських послуг, на яких вона особисто розписувалась, нічим не підтверджені. На аркушах справи 4-7, 81-87 є розрахунок заборгованості відповідача за кредитним договором від 1 червня 2007 року, з якого видно, що відповідач фактично користувалась кредитним лімітом, що був для неї визначений Банком, у тому числі і після його зміни. І станом на 30 листопада 2015 року вона має заборгованість за тілом кредиту в сумі 7879.66 грн. Відповідач в суді вказаний розрахунок не спростувала. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору. У відповідності до ч. 1 ст. 527 ЦК України «Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту». У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України «якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Встановивши, що відповідач отримала від Банку кредитні кошти, вона відповідно до вказаних норм Закону мала їх повернути Банку в повному обсязі. Статтею 629 ЦК України чітко встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобовязання. Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання. Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Відповідно до п. 5.7 Правил користування платіжною карткою Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у встановленої Банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов'язків за цим договором. Відмовляючи у задоволені позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що факт укладання кредитного договору між сторонами по справі не доведений. Тому позовні вимоги не ґрунтуються на законі. Але з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можливо через те, що він суперечить наведеним вище доказам і встановленим судом фактам. Враховуючи, що відповідач має заборгованість за тілом кредиту в сумі 7879.66 грн., у суду не було передбачених законом підстав для відмови у задоволені позовних вимог в наведеній частині. З матеріалів справи також видно, що відповідно до Тарифів на обслуговування, які існували на час підписання відповідачем заяви-анкети на отримання кредитної картки з визначеним Банком грошовим лімітом, Банк надавав [PERSON] 1700 грн. з виплатою процентів за користування кредитом в розмірі 1.9% на місяць, що складає 22.8 процентів на рік. Але протягом дії кредитної картки «Універсальна» процентна ставка за користування кредитом змінювалась і становила: У період з 21 листопада 2011 року по 29 серпня 2014 року 30% річних; з 1 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року 34.8 % річних; з 1 квітня 2015 року по теперішній час 43.2% річних. Про це свідчить довідка, що надана банком суду апеляційної інстанції. Відповідно до частини 1056-1 ЦК України у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Судом встановлено, що збільшення Банком процентної ставки за користування [PERSON] кредитними коштами відбувалось з порушенням вимог вказаного Закону. Відповідач не був письмово повідомлений банком про збільшення процентної ставки, з нею не підписувались будь які угоди щодо цього. Крім того, судом встановлено, що на час збільшення процентної ставки, що мало місце 1 вересня 2014 року, відповідач перестала сплачувати кредит і заборгованість по сплаті процентів, з 30 вересня 2014 року виникла заборгованість. Таким чином, збільшення процентної ставки відбулося в одностороннєму порядку Банком без згоди позичальника. Тому такі дії Банку є незаконними і не можуть бути підставою для стягнення з відповідача заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом у підвищеному розмірі. Отже, відповідач має сплатити Банку заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом з розрахунку 22.8 % річних за період з 30 вересня 2014 року по 30 вересня 2016 року, яка за даними банку дорівнює 3172.11 грн. Судом встановлено, що борг відповідача за кредитом складає 7879.66 грн., прострочення сплати дорівнює 729 дні. 7879.66 х 0.062% (на день) х 729 = 3561.45 грн. Відповідач за вказаний період сплатив 389.34 грн. Тому до сплати заборгованість дорівнює 3172.11 грн. 3561.45 389.34 грн. = 3172.11 грн. Саме таку суму суд мав стягнути з відповідача на користь позивача у якості процентів за користування кредитом. Розглядаючи справу, суд першої інстанції не повно зясував обставини, що мають значення для справи, зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, неправильно застосував норми матеріального права, неправильно вирішив спір. Вказані обставини відповідно до статті 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог. З відповідача на користь Банку підлягає стягненню грошова сума у 11051.77 грн., з яких заборгованість за кредитом 7879.66 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом 3172.11 грн. Що стосується вимог банку про стягнення штрафів та пені, то такі вимоги задоволенню не підлягають. Звертаючись в суд з позовом про стягнення штрафів в сумі 250 грн. та 986.24 грн., та пені в сумі 1398.66 грн., Банк посилався на те, що відповідач порушував умови кредитного договору і має нести відповідальність у вигляді сплати штрафів та пені. Відповідно до статті 2 Закону України від 02.09.2014, № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. З розрахунку Банку штраф і пеня щодо відповідача по справі нараховані Банком за невиконання боржником зобовязань за період після 15 квітня 2014 року, коли вказаний вище Закон набрав чинності. Відповідач проживає в [INFO], який відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 р. N 1275-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України" віднесений до населених пунктів, на території яки здійснювалась антитерористична операція. Тому нарахування відповідачу штрафів та пені суперечить закону. Відповідно до статті 88 ЦПК України відповідач має компенсувати Банку судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1378 грн.

Outcome: partial