Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-08 00:00:00

У серпні 2019 року представник позивача звернулась до суду з позовом, яку згодом було остаточно уточнено, до [PERSON] , [PERSON] про визначення частки, виділ в натурі в окремий об`єкт нерухомості, визнання права власності та припинення права спільної часткової власності. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що йому та відповідачам належить на праві спільної сумісної власності, відповідно до свідоцтва про право особистої власності № [NUMBER] , виданого Ізмаїльським МБТІ 21.07.1994 року, квартира з гаражем літ. А за адресою: [ADDRESS] . Майно отримано в порядку приватизації. Під гараж літ. А [PERSON] виділено земельну ділянку, кадастровий №5110600000:01:026:0054, для будівництва індивідуальних гаражів, площею 0,0023 га, за адресою: [ADDRESS] , яку посвідчено державним актом на право власності на землю серії IV-ОД №066142, виданим Ізмаїльською міською Ради народних депутатів 11.02.2002. Не зважаючи на встановлений порядок користування квартирою з гаражем, вільно розпоряджатися майном, він не може, оскільки, повинен усі дії узгоджувати з співвласником. Взаєморозуміння щодо спільного володіння з співвласниками не вдається досягнути у позасудовому порядку шляхом укладення договору про виділ частки, у зв`язку з чим, вимушен звернутися до Суду для визначення частки у праві спільної сумісної власності, виділу частки в окремий об`єкт нерухомості та припинення спільної часткової власності. У листопаді 2019 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] про визначення частки, виділ в натурі в окремий об`єкт нерухомості, визнання права власності та припинення права спільної часткової власності. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 05.11.2019 року було прийнято до розгляду та об`єднано в одне провадження зустрічний позов [PERSON] та [PERSON] із первісним позовом. Представником позивача за первинним позовом до суду надано заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги просить задовольнити. Вимоги зустрічної позовної заяви відомі, зрозумілі та визнаються у повному обсязі. Позивачами за зустрічним позовом надано заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують, просять їх задовольнити. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги та зустрічні позовні вимоги можуть бути задоволені, виходячи з наступного. Судом встановлено, що квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, що підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на житло № [NUMBER] від 21.07.1994 року (а.с.14). З довідки, що надана Ізмаїльським міжміським бюро технічної інвентаризації № 73 від 18.09.2001 року вбачається, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] належить на праві особистої часткової власності сарай літ. «Г», розташований у дворі житлового будинку [ADDRESS] , який фактично є гаражем (а.с.22). Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю № 2293 від 11.02.2002 року та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності серії ЕЕР № 279616 від 19.01.2015 року вбачається, що земельна ділянка площею 0,0023 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 551994551106, належить [PERSON] (а.с.23-26). За положеннями ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до п.1 ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Виходячи зі змісту загальних засад регулювання права власності, що встановлені ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст.355 ЦК України майно, що перебуває в власності двох і більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної сумісної власності. У відповідності до ч.1 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.6, 7, 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» № 7 від 04.10.1991р. (з подальшими змінами і доповненнями), при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст.115 ЦК, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. В спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв`язку з цим стосовно до ст. 119 ЦК ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. Враховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку ст. 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні ст. 181 ЦК України та п. 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 грудня 2010 року №1117 "Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для реєстрації прав на них". Крім цього, відповідно до п. 5. Постанови пленуму Верховного суду України № 20 від 22.12.1995 року про судову практику у справах за позовом про захист права приватної власності розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є: квартира (будинок), кімнати в квартирах та одноквартирних будинках, передана при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою членів сім`ї наймача у їх спільну сумісну власність (ст.8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду". Частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, Оскільки праця є основою створення і примноження власності громадян, розмір частки учасника спільної сумісної власності визначається ступенем його трудової участі, якщо інше не випливає із законодавства України. Розмір часток у спільній сумісній власності подружжя визначається за нормами Кодексу про шлюб та сім`ю (2006-07). При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Відповідно до дослідження, складеного судовим експертом ПП «ОНДЦЕД ім. Скибінського С.С.» Скибінською Т.М. за №133/2019 від 09.10.2019 року: -частка, яка складає гараж літ. А, площею 25,9 кв.м., розташований на земельній ділянці, кадастровий №5110600000:01:026:0054, по [ADDRESS] , та фактично знаходиться в користуванні [PERSON] , становить - 11/100 частин; -можливо з технічної точки зору виділити в натурі в окремий об`єкт нерухомого майна 11/100 частин, які належать [PERSON] , до складу яких входить гараж літ. А, площею 25,9 кв.м., розташований на земельній ділянці, площею 0,0023 га, кадастровий №5110600000:01:026:0054, по [ADDRESS] ; -частка, яку складає квартира [ADDRESS] , та фактично знаходиться користуванні [PERSON] та [PERSON] , становить - 89/100 частин; -можливо з технічної точки зору виділити в натурі в окремий об`єкт нерухомого майна 89/100 частин, які належать [PERSON] та [PERSON] , до складу яких входить квартира [ADDRESS] . Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе виділити позивачу за первинним позовом та позивачу за зустрічним позовом належну частину об`єкту нерухомості, відповідно до дослідження, складеного судовим експертом ПП «ОНДЦЕД ім. Скибінського С.С.» Скибінською Т.М. за №133/2019 від 09.10.2019 року.

Outcome: approved