Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-25 00:00:00

У квітні 2016 року [PERSON] звернулась до [PERSON] з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання, посилаючись на те,що спільний син сторін [PERSON] з 24 вересня 2015 року є студентом факультету НТУУ « КПІ», денної форми навчання та навчається за бюджетом. Строк навчання до 30.06.2018 року. Син потребує матеріальної підтримки, а відповідач має можливість та за законом зобов"язаний надавати таку допомогу дитині, яка навчається, до 23 років, тому позивачка просила суд стягнути аліменти з [PERSON] на її користь на утримання повнолітнього сина, що навчається у розмірі 1000 гривень щомісячно, починаючи з дати подання позову і до закінчення сином навчання. Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 29 червня 2016 року у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 червня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не враховано, що група інвалідності відповідачу була встановлена за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, під час якої відповідач зазнав тілесних ушкоджень та в рамках кримінального провадження був визнаний особою потерпілою від злочину, а отже має право на відшкодування витрат на лікування з страхової компанії та винної особи. Крім того, суд не врахував, що квартира, яка була придбана в шлюбі, придбана за кредитні кошти, які позивач сплачує і до цього часу на виконання взятих на себе зобов»язань відповідачем. Позивач є поручителем. Син не має інших джерел існування, крім матеріальної допомоги позивача, а тому в силу вимог ст. 199 СК України відповідач повинен надавати йому матеріальну допомогу. В запереченнях на апеляційну скаргу [PERSON] просив відхилити апеляційну скаргу [PERSON], а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того , що відповідачу до 01.04.2017 року встановлена третя група інвалідності, його щомісячний розмір пенсії з травня 2016 року становить 1230 грн і це є єдиним джерелом його доходів, він щорічно перебуває на стаціонарному лікуванні з приводу ряду соматичних захворювань та систематично потребує додаткових витрат на придбання медичних препаратів, тому у відповідача не має можливості утримувати повнолітнього сина на період навчання згідно положень ст.199 ч.1 Сімейного Кодексу України, що є підставою для відмови в задоволенні позову. Апеляційний суд не може погодитись з даним висновком суду з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що сторони по справі є батьками їх повнолітнього сина - [PERSON], [INFO], який по 30.06.2018 року буде навчатись в Національному технічному університеті «Київський політехнічний інститут», за денною формою навчання, на бюджеті, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини, довідкою з навчального закладу (а.с.4-5). Відповідач [PERSON] є інвалідом третьої групи загального захворювання, отримує пенсію по інвалідності в розмірі 1230 гривень щомісячно. Проходить періодичні лікування в медичних закладах.( а.с.29-40) Перебуваючи в шлюбі [PERSON] уклав кредитний договір, поручителем виконання якого є [PERSON] Кридет було надано для придбання споживчої нерухомості. Згідно довідки від 29 квітня 2016 року № 1-10-5065 виданої ПАТ КБ « НАДРА» заборгованість по сплаті кредиту відсутня.( а.с.9-11,44-46) Згідно з правилами ст.ст.199 і 200 СК України у разі, якщо повнолітня дочка, син продовжують навчання і у зв"язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов"язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; що право на утримання припиняється у разі припинення навчання та що суд визначає розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Ст.182 СК України містить перелік обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів: стан здоров"я та матеріальне становище дитини та платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Суд вважає, що надані докази сторонами, які містяться в матеріалах справи і які суд оцінює в сукупності, дають підстави зробити висновок про те, що відповідач має можливість сплачувати аліменти в розмірі 250 гривень щомісячно, враховуючи що 3 група інвалідності є группою інвалідності, яка не забороняє працювати. Крім того відповідач не вживає необхідних заходів для отримання відшкодувань передбачених ст. 1166 ЦК України, оскільки погіршення його стану здоров»я пов»язане з заподіянням шкоди в результаті ДТП. Також суд враховує ту обставину, що позивач повністю взяла на себе виконання кредитних зобов»язань по кредитному договору, а відповідач самоусунувся від взятих на себе зобов»язань. Стягнення аліментів необхідно проводити в твердій грошовій формі, оскільки група інвалідності відповідачу встановлена до 01.04.2017 року, а стягнення аліментів необхідно проводити до 30.06.2018 року, тобто часу закінчення сином навчання. За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог. Оскільки позовні вимоги позивача задоволено , то судові витрати підлягають розподілу з урахуванням вимог ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial