Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-27 00:00:00

У лютому 2019 року позивач [PERSON] звернулася до районного суду з вищевказаним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що вона 10 січня 2017 року уклала шлюб з відповідачем шлюб. [INFO] у них народився син [PERSON] , який знаходиться на її утриманні. З липня 2017 року вона з чоловіком подружні стосунки не підтримує, відповідач з нею не проживає. Відповідач перебуває та проживає за кордоном у Федеративній Республіці Німеччинна. Відповідач матеріальної допомоги ні ій, ні на утримання дитини не надає. Їй відомо, відповідач працевлаштований, хоч також бувають підробітки. З загальнодоступних джерел має інформацію, що навіть якби припустити отримання відповідачем мінімальної заробітної плати, в Німеччині у середньому 1498 Євро на місяць, що за курсом НБУ станом на день подачі цього позову становить 45720.01 грн. Вона не працює, отримує наразі лише допомогу при народженні дитини у розмірі 860 гривень на місяць. Наскільки їй відомо, відповідач не приймає участі у вихованні і утриманні двох неповнолітніх у нього дітей, відомості про яких вказані у його паспорті. Відповідач не має проблем зі здоров`ям, не має на своєму утриманні непрацездатних батьків чи інших осіб. ЇЇ стан здоров`я є незадовільним. Вважає розмір аліментів на утримання дитини [PERSON] має бути визначений у твердій грошовій сумі у розмірі 6 104.14 грн.. тобто сумі еквівалентній не менш 200 Євро на дату сплати аліментів, щомісяця, починаючи із дня пред`явлення позову. Вважає, що відповідачем на її тримання мають сплачуватись аліменти у розмірі 3 052,07 грн., тобто сумі еквівалентній (не менш ніж) 100 Євро на дату сплати, щомісяця, починаючи із дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною трьох років. Тому позивач просила стягнути з відповідача на її користьаліменти на утримання сина у розмірі 6 104,14 грн., що еквівалентно (не менш - 210 Євро на дату сплати аліментів, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Стягнути з відповідача на її користь грошові кошти на її утримання у розмірі 3 052,07 грн., що еквівалентно (не менш ніж) 100 Євро на дату сплати, щомісяця, починаючи із дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною трьох років - до [INFO] . Покласти на відповідача судові витрати. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01.03.2019 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.06.2019 року відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. В ході розгляду справи, позивачем було долучено квитанції на суму 20 990 грн., та 4 475 грн., як підтвердження витрат, які вона понесла на здійснення перекладу з української на німецьку та латиську мови та засвідчення документів. Тому, позивач просила стягнути ці витрати з відповідача. У судове засідання позивач не зявилась, згідно заяви просила слухати справу у свою відсутність, позов підтримує. Відповідач в судове засідання не з`явився, представник відповідача надіслав до суду письмовий відзив, згідно якого зазначив, що відповідач не має постійного доходу, доходи, які він отримує від тимчасових заробітків є мізерними у порівнянні з витратами, які він несе для забезпечення собі мінімального рівня проживання на території Європейського союзу У нього є іще двоє дітей, на утримання яких він також несе витрати. Він немає фінансової можливості надавати позивачці матеріальну допомогу, а тому вважає, що вимога про стягнення з нього аліментів на утримання дружини є незаконною. Доданий до позову витяг з історії хвороби, яка мала місце на початку 2015 року, тобто більш ніж 4 роки тому, до народження дитини, не свідчить про наявність у позивачки витрат на лікування даної хвороби або каліцтва у зв`язку з нею. Позивачка не надала жодної квитанції в підтвердження вказаних витрат на лікування, у зв`язку з чим посилання на дану норму є абсолютно безпідставним. Обґрунтовуючи розмір аліментів на утримання дитини, позивачка посилається на неперевірену інформацію, що була розміщена в мережі інтернет, щодо розміру мінімальної заробітної плати в Федеративній республіці Німеччина. При цьому позивачка не надала жодного документу в підтвердження того, що розмір заробітної плати відповідача є більшим або дорівнює мінімальній заробітній платі в Німеччині. Скрін інтернет сторінки, що доданий до позову, не може слугувати підтвердженням фінансової можливості відповідача сплачувати аліменти на одну дитину у розмірі 200,00 (двісті) євро на місяць. Оскільки відповідач не має постійного доходу, а ті доходи, які він отримує від тимчасових заробітків є мізерними у порівнянні з витратами, які він несе для забезпечення собі мінімального рівня проживання на території Європейського союзу, а також беручи до уваги, що у відповідача є іще двоє неповнолітніх дітей, витрати на утримання яких він також зобов`язаний нести, відповідач не може сплачувати аліменти у заявленому позивачкою розмірі . В матеріалах справи відсутній будь-який документ, на підставі якого можна було б встановити розмір доходу відповідача. Відповідач підтверджує згоду на стягнення з нього аліментів у розмірі 1500,00 грн., що є значно більшим за 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як вбачається зі змісту позовної заяви відповідач вільно володіє та користується у побуті російською мовою, спілкування між сторонами відбувалося саме на російській мові. Переважна більшість громадян та мешканців Латвії, які народилися за часів радянського союзу, своєю рідною мовою вважають російську і спілкуються саме нею. До того ж, відповідач навчався у російській школі. З огляду на вищезазначене, у позивачки не було необхідності перекладати позов з додатками на німецьку та латиську мови, достатнім було б перекласти ці документи на російську мову, переклад на яку є значно дешевшим. Відсутні будь-які підстави вважати, що відповідач наразі проживає в Німеччині та володіє німецькою мовою, у зв`язку з чим переклад на німецьку мову є абсолютно не доцільним та зайвим. Позивачка не надала жодного доказу в підтвердження нинішнього місця його проживання саме в Німеччині. В якості доказу понесення витрат на переклад та нотаріальне посвідчення позовної заяви з додатками позивачка надала копії фіскальних чеків на суму 20 000, 00 грн. та 990, 00 грн., з яких вбачається здійснення переказу готівкових коштів на загальну суму 20990,00 грн. Київському обласному бюро перекладів. Вказані документи не дають можливості встановити, хто саме перерахував вказану суму та у зв`язку з чим. Дані чеки не можуть бути доказом понесених позивачкою судових витрат. Також в матеріалах справи є копія невизначеного документу без назви та будь-яких підписів, печаток, штампів тощо, які дали б можливість встановити його справжність. З цього документу вбачається, що [PERSON] замовила переклад якихось документів (однак не зрозуміло яких саме і в якому об`ємі/кількості), а також нотаріальне посвідчення підписів перекладача. При цьому в даному сумнівному документі вказано, що перекладів на кожну з мов було по одному, а нотаріальних дій по 28 та 26. Даний факт дає підстави сумніватися у дійсності та інформативності вказаного документу, який не може бути належним та допустимим доказу понесених витрат. Також звертає увагу, що до позову додано лише 9 додатків, які необхідно було б перекладати. Разом з позовом перекладу підлягають 10 документів, у зв`язку з чим виникає питання: «яких іще 18 та 16 документів перекладала позивачка і навіщо?». Надані позивачкою копії не дають можливості точно і беззаперечно встановити, які саме документи перекладалися і в якій кількості і чи дійсно вони стосуються даної цивільної справи. Додатково звертає увагу суду, що у відповідь на письмове звернення адвоката/, Київське областе бюро перекладів надало інформацію щодо вартості їх послуг. Так, переклад свідоцтв та довідок з української на німецьку коштує 180 грн./шт., а латиську 350 грн./шт. Вартість перекладу тексту на німецький становить 120 грн./1000 знаків, а латиську 220 грн./1000 знаків. Середня кількість знаків на одній сторінці тексту - 2000. Тож, елементарні та математичні підрахунки дають мені підстави стверджувати, що максимальна загальна вартість перекладу позову з додатками з української на німецьку мову повинна була б складати 3120 грн., а не 5495, максимальна загальна вартість перекладу позову з додатками з української на латиську мову повинна була б складати 5800 грн., а не 10095,00 грн. Тому просила позов задовольнити частково, стягнувши з [PERSON] аліменти на утримання сина в розмірі 1500,00 гривень 00 коп. на місяць до досягнення дитиною повноліття. В решті позовних вимог - відмовити. Позивачем було надано суду відповідь на відзив, згідно якого зазначила, що їй відомо, що відповідач має кілька джерел доходу за контрактами, укладеними ще у 2015-2016 роках, а також власну справу - здійснює підприємницьку діяльність на території Англії і Уельсу. Зокрема, відповідач уклав 06.09.2016 року безстроковий трудовий договір з головними умовами роботи у Німеччині: нормальний робочий час 38-40 годин на тиждень, проте (як сказано в умовах) необхідно бути готовим працювати у середньому 41 годину на тиждень, мінімальна заробітна пата 8,50 Євро на годину, що станом на день складання цієї відповіді на відзив, за курсом НБУ становить 226,69 грн. на годину. Відповідно при роботі 38-40 годин на тиждень сума складатиме 5 614,22 грн. - 9 067,60 грн. на тиждень і не менше, ніж 34 456,88 грн. - 36 270,40 грн. на місяць (за 4 тижні). А враховуючи попередження, що в середньому працювати потрібно 41 годину на тиждень, заробіток складатиме 348,50 Євро на тиждень та 1 394,00 Євро на місяць і за чотири) тижні відповідно, що становить заразі а курсом НБУ 39 501,50 грн. При цьому просила суд врахувати, що 8,50 Євро (226,69 грн.) це мінімальний рівень заробітної плати, який існував на час укладання контракту, наразі цей рівень у середньому 1498 Євро на місяць (наразі біля 43 тис. гривень), що відомо із загальнодоступних інформаційних джерел у мережі Інтернет. Відповідач є засновником та власником приватної компанії з обмеженою відповідальністю за номером 9420411, згідно свідоцтва про реєстрацію, оформленого в Реєстраційній палаті, Кардіфф, 3.02.2015 року. Нею було додано до позову витяг з історії хвороби, початок якої мав місце у 2015 році. Відповідач з невідомих їй причин не вбачає в даній історії хвороби інформації, яка там наявна. Але така інформація присутня і свідчить про те, що вона має хронічні захворювання і їй призначено препарати, які за висновком лікаря вона має приймати постійно, хвороба її не покинула. Окремою заявою до справи додаються і документи відносно певних аспектів стану здоров`я дитини, зокрема, потреби дитині носити ортопедичне взуття чи хоч ортопедичні устілки для взуття, копія чеку придбання таких устілок для взуття на суму 1 375,00 грн. (одна тисяча триста сімдесят п`ять гривень 00 копійок). А сеанси масажу, які також рекомендовані дитині за медичними показаннями, вона на даний час не може собі дозволити фінансово, що негативно відображується на стані здоров`я дитини. Ніякої допомоги відповідач не надає. Відповідач у своєму відзиві безпідставно заявляє, що з наданих позивачем доказів понесення витрат на переклад та нотаріальне посвідчення не вбачається, хто саме перерахував суму та у зв`язку з чим. Однак належним чином оформлені чеки доводять виконання операцій зі сплати коштів на загальну суму 20 990, 00 грн., а додатково Київське обласне бюро перекладів (01001 м. Київ, провул. Т. Шевченка, буд. 7/1) розрахунковим документом підтверджує, що клієнту [PERSON] за замовленням № ЕС-241710 надано послуги з перекладу документів з української мови на німецьку, з української мови на латиську, нотаріальне засвідчення підпису перекладача, всього на суму: 20 990, 00 грн. Причому ці витрати наразі збільшуються на 4 475,00 грн. з огляду на переклад та нотаріальне посвідчення додаткових документів, в т.ч. які було викладно іноземною мовою і які додаються окремою заявою до справи. Позивачу до позовної заяви, складеної українською мовою, слід було надати завірений її переклад на мову запитуваної держави та мову країни громадянином є відповідач (тобто німецьку), а також завірений переклад всіх доданих до позову документів, що нею і було зроблено. Суд, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній докази, знаходить що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження кошті в; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. В п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, №3 зазначено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. При розгляді справи судом встановлено, що 10.01.2017 року сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 10.01.2017. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 28.01.2017. Згідно довідки виконавчого комітету Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №550 від 19.04.2019 вбачається, що [PERSON] дійсно проживає та зареєстрована в [ADDRESS] . Син - [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні. Відповідно до ст.ст. 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. З огляду на ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка згідно Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є обов`язковою для застосування національними судами, зміст якої передбачає, що рішення суду повинне бути не тільки законним та обґрунтованим, але й справедливим. При визначенні розміру аліментів суд враховує потреби дитини з урахуванням її віку та стану здоров`я. Згідно ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Згідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідач є працездатним, відповідно до ст.180 СК України зобов`язаний утримувати свою дитину. Між сторонами відсутня домовленість про сплату аліментів. Доказів про наявність стягнень по виконавчим документам з відповідача та доказів щодо утримання інших дітей суду не надано. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні докази у справі, з`ясувавши обставини, на які посилався позивач у своєму позові та відповідач у наданому відзиві на позов, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, суд дійшов такого висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, та з урахуванням вищевикладених обставин, законним і справедливим буде стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі 3000 грн. щомісячно. Позивачем не доведено можливість сплати відповідачем аліментів у розмірі 6 104, 14 грн., оскільки докази, які позивач долучила до матеріалів справи, як докази існування у відповідача джерел доходу за контрактами, укладеними у 2015-2016 роках, не підтверджують фінансову можливість та джерела доходу відповідача на даний час. Суд вважає, що саме такий розмір щомісячного грошового забезпечення з урахуванням грошового забезпечення, яке повинен надавати батько на утримання дитини, буде необхідним та достатнім для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Крім того, при прийнятті рішення про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 грн. судом прийнято до уваги, що даний розмір не є меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, рішення підлягає до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Частиною 2 ст.184 СК України, визначено, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Оскільки, спеціального закону про індексацію аліментів не прийнято, а в Україні діє Закон України «Про індексацію грошових доходів населення», то розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі на підставі ч.2 ст.184 СК України, підлягає індексації за аналогією закону згідно ч. 9 ст.10ЦПК України в порядку, передбаченому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення». Таким чином, обов`язок проведення індексації розміру аліментів, який визначений судом у твердій грошовій сумі, прямо передбачений законом, а саме положеннями ст.184 СК України, що зобов`язує державного виконавця проводити таку індексацію автоматично, тобто без додаткового судового рішення. За змістом ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Враховуючи встановлені судом обставини щодо перебування відповідача у працездатному віці, відсутності підтверджуючих даних про наявність інших осіб на його утриманні, відсутність доказів про можливість сплати відповідачем аліментів у розмірі 3 052, 07 грн., суд приходить до висновку про необхідність визначення розміру утримання на позивача у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн., щомісячно, до досягнення сином [PERSON] , [INFO] трирічного віку. Крім того, суд роз`яснює сторонам у справі, що згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. На підтвердження судових витрат позивачка надала суду квитанції про надання послуг спеціалістів Київського обласного Бюро перекладів та нотаріального посвідчення підпису перекладача на суму 20 000 грн., 990 грн., від 06.05.2019 та на суму 4 475 грн. від 05.08.2019 на загальну суму 25 465 грн. Відповідно до п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат. Відповідно до ч.1 ст.140 ЦПК України, витрати, пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи також підлягають відшкодуванню і особа, яка надала доказ на вимогу суду, має право вимагати виплати грошової компенсації своїх витрат, пов`язаних із наданням такого доказу. Розмір грошової компенсації визначає суд на підставі поданих такою особою доказів здійснення відповідних витрат. Також, згідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому сплачений позивачкою судовий збір підлягає стягненню на її користь. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути: 25 465 грн. витрати на надані їй послуги з перекладу процесуальних документів та долучених до них доказів з української мови на німецьку мову, нотаріальне засвідчення підпису перекладача, з українську на латиську мову, з англійської мови на українську мову. У відповідності до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому, підлягає до стягнення з відповідача судовий збір на користь держави в сумі 1536, 80 гривень. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: partial