Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-30 00:00:00

\~ \~У грудні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого\~ вказував на те, що протягом 2015-2016 року він користувався різноманітними фінансовими послугами ПАТ «Банк Михайлівський», де він укладав з банком низку відповідних договорів та відкрив декілька поточних та депозитних рахунків на своє ім`я. 23.05.2016 року розпочато процедуру виведення з ринку ПАТ «Банк Михайлівський» шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації до 22.06.2016 року й відповідно на підставі рішення Національного банку України від 23.05.2016 року № 14/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» включено до категорії неплатоспроможних, а рішенням виконавчої дирекції [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб від 23.05.2016 року №812 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ [PERSON]» запроваджено тимчасову адміністрацію. В подальшому, рішенням виконавчої дирекції [PERSON] від 13.06.2016 року №991 строки тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» продовжено до 22.07.2016 року включно, а 13.07.2016 року на підставі рішення Правління НБУ від 12.07.2016 року\~\~№ 124-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» та рішення виконавчої дирекції [PERSON] від 12.07.2016 року №1213 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень ліквідатора банку» розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський». При цьому зазначав, що після запровадження в банку тимчасової адміністрації були заблоковані як компютерна мережа у відділеннях банку, так і інтернет-банкінг й відповідно він був позбавлений можливості не тільки розпорядитися коштами на своїх рахунках, але й дізнатися про їх залишки. Для їх зясування він надіслав листа за формою та адресою, рекомендованими на офіційному сайті банку, проте відповідь йому не надійшла. В ході розгляду справи №725/3940/16-ц Першотравневий районний суд за його клопотанням витребував відповідні відомості від ПАТ «Банк Михайлівський», але також відповіді не отримав. За його підрахунками належна йому сума відшкодування становить 200 тис. грн. Крім того вказував, що 14.07.2016 року на офіційному сайті [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб було розміщено оголошення про початок виплати коштів вкладникам ПАТ «Банк Михайлівський». Для проведення такого розрахунку вкладникам було запропоновано в період з 15 липня 2016 року звернутись до установ банків-агентів [PERSON], зокрема мешканцям Чернівецької області до ПАТ КБ «Правекс-Банк». Проте переказу на його імя у ПАТ КБ «Правекс Банк» на призначену дату не виявилося, а лише 29.07.2016 року через ПАТ КБ «Правекс-Банк» йому проведено виплату в рахунок відшкодування від [PERSON] 32\~748,34 грн. В подальшому, 09.11.2016 року за аналогічних обставин йому було виплачено ще 101\~641 грн. 21 коп. Крім того, [PERSON] були також проведені виплати належних йому до сплати коштів 19 грудня 2016 року та 24 січня 2017 року в розмірах 430 грн. 67 коп. та 18001 грн. 98 коп., а також 3 квітня 2017 року в розмірі 40\~120 грн. 62 коп. При цьому, жодних пояснень щодо розміру зазначених виплат та причин їх затримки надано не було ані на його запит, ані в ході розгляду вищевказаної справи №725/3940/16-ц Першотравневим районним судом м. Чернівці. Враховуючи те, що станом на 29.07.2016 року всі вищевказані події запровадження в банку тимчасової адміністрації, прийняття рішення про його ліквідацію та 30 робочих днів з дня початку процедури виведення [PERSON] банку з ринку відбулися й відповідні строки настали, вважає, що й інша частина відшкодування належних йому до виплати сум мала бути виплачена того ж дня, а саме 29.07.2016 року. Оскільки відповідачем було допущено прострочку виконання грошового зобовязання, просив на підставі ст. 625 ЦК України стягнути з відповідача три проценти річних та інфляційні витрати у сумі 14\~972 грн. 23 коп. ,у тому числі за прострочку виплати гарантійної суми відшкодування коштів за вкладами у розмірі 101\~641 грн. 21 коп. за період з 30 липня 2016 року по 9 листопада 2016 року включно на суму 5831 грн. 52 коп., у розмірі 430 грн. 67 коп. за період з 30 липня 2016 року по 19 грудня 2016 року включно на суму 34 грн. 31 коп., у розмірі 18001 грн. 98 коп. за період з 30 липня 2016 року по 42 січня 2017 року включно на суму 1718 грн. 09 коп., у розмірі 40120 грн. 62 коп. за період з 30 липня 2016 року по 3 квітня 2017 року включно на суму 5\~388 грн. 31 коп. Крім того вказав, що йому зневажливим ставленням відповідача до нього як до особистості, що виявилося у ненаданні пояснень щодо розміру виплат та строків їх здійснення, у тому числі шляхом письмової відповіді на його звернення до уповноваженої особи [PERSON] на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський», та навпаки створенням відповідачем довкола виплат атмосфери невизначеності й побоювань щодо відмови у них [PERSON] завдано моральної шкоди, яку він оцінює в 2000 грн. \~ \~Посилаючись на вказане, а також норми матеріального права, уточнивши в ході розгляду справи позовні вимоги із урахуванням виплачених в ході розгляду справи сум, просив стягнути з [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб на його користь грошові кошти у сумі 14\~972,23 грн., у тому числі за прострочку виплати гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами у ПАТ «Банк Михайлівський» у розмірі 101\~641,21 грн. за період з 30.07.2016 року по 09.11.2016 року включно 5\~831,52 грн., у розмірі 430,67 грн. за період з 30.07.2016 року по 19.12.2016 року включно 34,31 грн., у розмірі 18\~001,98 грн. за період з 30.07.2016 року по 24.01.2017 року включно 1718,09 грн., у розмірі 40\~120,62 грн. за період з 30.07.2016 року по 03.04.2017 року включно 5\~388,31 грн. та 2000,00 грн. відшкодування моральної шкоди.\~ \~ \~ \~ \~В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив про їх задоволення. \~ \~ \~ \~Представник відповідача у судове засідання не зявився, направив на адресу суду заперечення, в яких зазначив, що [PERSON] позовні вимоги не визнає у повному обсязі, оскільки процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини. Зокрема, у спорах, повязаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Щодо стягнення з [PERSON] гарантування грошових коштів зазначив, що правовідносини щодо грошового зобовязання склалися між позивачем та Банком, позивач не є кредитором [PERSON] гарантування, а [PERSON] гарантування не є боржником за вкладом позивача у Банку, що ліквідується. Боржником за зобовязаннями перед банком є [PERSON]. За таких умов, ст. 625 ЦК України не може бути застосована до [PERSON] гарантування, як державної установи, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. Таким чином, вимоги позивача саме про стягнення з [PERSON] грошових коштів (три проценти річних, індекс інфляції) за зобовязаннями Банку в порядку ст. 625 ЦК України, тощо, без дотримання процедури, встановленої ст.ст. 45, 48, 49, 52 Закону не підлягають задоволенню, оскільки не відповідають порядку дій, що встановлені спеціальним законом. \~\~ \~ \~Суд, заслухавши думку позивача з приводу заявленого позову, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. \~ \~ \~ \~Так, статтею 4 ЦПК України визначено, що здійснюючи\~ правосуддя,\~ суд\~ захищає\~ права,\~ свободи\~ та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. \~ \~ \~ \~При цьому, зі змісту\~ ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод убачається, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог\~ та\~ заперечень окрім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.\~ \~ \~ \~ \~Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. \~ \~ \~ \~ Судом встановлено, що протягом 2015-2016 року позивач користувався різноманітними фінансовими послугами ПАТ «Банк Михайлівський», зокрема між ним та банком було укладено декілька депозитних, на яких були розмішені належні позивачу кошти. 23.05.2016 року розпочато процедуру виведення з ринку ПАТ «Банк Михайлівський» шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації з 23.05.2016 року до 22.06.2016 року включно на підставі рішення Національного банку України від 23.05.2016 року № 14/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» банк віднесено до категорії неплатоспроможних, а рішенням виконавчої дирекції [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб від 23.05.2016 року №812 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ [PERSON]» запроваджено тимчасову адміністрацію. \~ \~ Так, у спорах, пов'язаних із виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми\~Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»\~є спеціальними і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.\~\~ Зокрема, згідно зі\~ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»\~[PERSON] гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. [PERSON] відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення [PERSON] банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 грн. Адміністративна рада [PERSON] не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.\~\~ Статтею 36 зазначеного Закону\~врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації, зокрема, під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку). Відповідно до ч. 6\~ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»\~обмеження, встановлене п. 1 ч. 5 цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку, зокрема, щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується [PERSON], в національній валюті України. За правилами ч. 2\~ст. 46 цього Закону\~з дня призначення уповноваженої особи [PERSON] банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України № 6-2001цс15 від 20 січня 2016 року. Також судом встановлено, що з метою отримання коштів, розміщених на депозитних рахунках у Банку в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами позивач у липні 2016 року звернутись до установ банків-агентів [PERSON], а саме до ПАТ КБ «Правекс-Банк». 29.07.2016 року через ПАТ КБ «Правекс-Банк» йому проведено виплату в рахунок відшкодування від [PERSON] на суму 32\~748,34 грн., а в подальшому, саме 09.11.2016 року за аналогічних обставин йому було виплачено ще 101\~641 грн. 21 коп. Крім того, [PERSON] були також проведені виплати належних йому до сплати коштів 19 грудня 2016 року та 24 січня 2017 року в розмірах 430 грн. 67 коп. та 18001 грн. 98 коп., а також 3 квітня 2017 року в розмірі 40\~120 грн. 62 коп., що підтверджується відповідними доказами, які наявні у матеріалах справи. Зокрема, звертаючись до суду із вказаним позовом, [PERSON] зазначав, що [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб у порушення вимог закону та у встановлені строки йому не було\~сплачено усього розміру внесених ним на депозитні рахунки банку грошових коштів, а саме в межах гарантованих 200\~000 грн., а тому просив стягнути з [PERSON] за порушення виконання грошових зобовязань на підставі ст. 625 ЦК України три проценти річні та інфляційні витрати від суми простроченого грошового зобовязання. Так, статтею 509 ЦК України визначено, що\~зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. \~\~\~\~ Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України). \~\~\~ Згідно з нормою\~ст. 526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. \~\~\~\~ У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). \~\~\~\~ Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням\~\~умов,\~\~визначених\~\~змістом зобов'язання (неналежне виконання) ст. 610 ЦК України)). \~\~\~\~ Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. \~\~\~\~ Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). \~\~\~\~ Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1\~ст.530 ЦК України). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Крім того, ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. \~\~ Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України\~\~в постанові\~\~№6-2168цс-15 від 30 березня 2016 року, який в силу\~ст. 360-7 ЦПК України\~є обов'язком\~\~для всіх судів, за змістом ч.2\~ст.625 ЦК України\~нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов'язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших\~\~правочинів, передбачених законом, а також\~\~угод, які не передбачені\~\~законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов'язки можуть виникати\~\~з рішення суду. Разом з тим, наведена правова норма не може застосовуватися до спірних правовідносин, виходячи з наступного. Як убачається зі змісту пунктів 3, 5 ч. 5\~ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»\~під час тимчасової адміністрації\~не здійснюється:\~нарахування\~неустойки (штрафів, пені),\~інших фінансових (економічних) санкцій\~за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі\~не застосовується індекс інфляції\~за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку;\~нарахування відсотків\~за зобов'язаннями банку перед вкладниками та кредиторами. Отже в період дії тимчасової адміністрації передбачені ч. 2\~ ст. 625 ЦК України\~фінансові санкції не застосовуються. Крім того, [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб не допустив прострочення виконання своїх зобов'язань перед позивачем. Згідно з ч. 1\~ст. 28 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», на яку посилається позивач, [PERSON]\~розпочинає\~виплату відшкодування коштів у національній валюті України в порядку та у черговості, встановлених [PERSON], не пізніше 20 робочих днів (для банків, база даних про вкладників яких містить інформацію про більше ніж 500000 рахунків, - не пізніше 30 робочих днів) з дня початку процедури виведення [PERSON] банку з ринку. Однак ні наведена, ні жодна інша норма законодавства не передбачає, що виплата відшкодування коштів має закінчитися в той же день, в якому вона розпочалася. Тому обчислення періоду прострочення з цього дня є безпідставним. За загальним правилом прострочення починається з дня кінцевого терміну виконання зобов'язання. Крім того, також слід зазначити, що з моменту введення у банку тимчасової адміністрації, зокрема й для захисту прав і законних інтересів вкладників банку, [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб, уповноважена особа [PERSON] та інші особи (вкладники та кредитори банку) зобов'язані керуватися нормами вищевказаного Закону, який встановлює публічний порядок відшкодування грошових коштів вкладникам неплатоспроможних банків, а тому безпосереднє стягнення коштів (крім гарантованих сум відшкодування коштів за вкладами) з [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб, який не є стороною будь-яких договірних відносин з позивачем, не є продавцем та не надає жодних послуг споживачам, не відповідає вимогам законодавства й відповідно підстави для стягнення з [PERSON] на користь позивача згідно вимог ст. 625 ЦК України трьох процентів річних та інфляційних витрат відсутні. Щодо позовних вимог [PERSON] в частині наявності підстав для відшкодування завданої моральної шкоди, то суд зазначає наступне. Так, відповідно до частини четвертої статті 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобовязань у договірних правовідносинах у випадку встановлення такої відповідальності законом або договором. Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається статтею 23 ЦК України. Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов'язань у випадках, передбачених договором або законом. Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених Цивільним кодексом та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону України "Про захист прав споживачів"чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного [PERSON] України від 24 лютого 2016 року у справі №6-1790цс15, яка відповідно до ч.1ст.360-7 ЦПК України є обовязковою для судів. Зокрема, відповідно до загальних підстав відповідальності за матеріальну та моральну шкоду згідно до ст. ст.\~1166,\~1167 ЦК України\~та п. 5 Постанови Пленуму ВСУ України №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» юридичною підставою виникнення відповідальності за заподіяну шкоду є склад цивільного правопорушення, тобто протиправна винна поведінка заподіювача шкоди, який включає в себе наступні невід'ємні елементи: 1) безпосередньо наявність такої шкоди; 2) протиправність діяння її заподіювача; 3) наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправним діянням її заподіювача; 4) вині останнього в її заподіянні. Особа звільняється від відповідальності по відшкодуванню шкоди якщо остання була заподіяна не з її вини. Відповідно до ст.4 Закону України "Про захист прав споживачів"\~передбачено, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. При цьому, згідно преамбули\~Закону України «Про захист прав споживачів»\~цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Разом з тим, в\~ст. 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»\~зазначено, що [PERSON] є установою, яка виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1 вказаного Закону - метою є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків. Таким чином, [PERSON] не є виробником і продавцем товарів, виконавцем робіт і не надає послуг. Також [PERSON] не є органом влади у сфері захисту прав споживачів, а тому виходячи з правового статусу [PERSON], останній не міг порушити права позивача як споживача банківських послуг, оскільки не надавав такі послуги позивачу. За таких обставин, суд виходячи з аналізу вищезазначених правових норм вважає, що ні чинним законодавством, ні договором, не передбачено право позивача на відшкодування моральної шкоди у звязку із здійсненням [PERSON] виплати суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, а відтак в задоволені позовних вимог про стягнення моральної шкоди слід відмовити.

Outcome: dismissed