Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

У листопаді 2013 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом та в подальшому уточнив позовні вимоги і просив визнати недійсним протокол засідання правління Садівничого товариства «Муза» від 01.12.1989 року та довідку, визнати недійсним та скасування Розпорядження Голови Комінтернівської районної державної адміністрації Одеської області від 02 червня 2010 року № 1714/А-2010, визнати недійсним державний акту на земельну ділянку та скасувати його державну реєстрацію, повернути земельну ділянку у власність держави, визнати право користування земельною ділянкою. В обґрунтування позову [PERSON] послався на те, що з 1996 року він є власником земельної ділянки [NUMBER] площею 0.06 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], діл. [NUMBER], за межами населеного пункту), що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 20.08.1996 року. Спірна земельна ділянка [NUMBER] кадастровий номер [NUMBER], площею 0.0624 га, була виділена та перебувала в користуванні члена СТ «Муза» [PERSON] з 1988 року, що підтверджується членської книжкою садовода та списком членів СТ «Муза». Позивач вказує на те, що допомагав [PERSON] обробляти земельну ділянку [NUMBER] з моменту її виділення, та з 1995 року користувався нею,обробляючи її, а 16 травня 2003 року [PERSON] в зв'язку з хворобою написала розписку про користування вище вказаною ділянкою, з подальшою передачею позивачу вказаної земельної ділянки для її приватизації, що підтверджується розпискою, яка власноручно написана [PERSON] , тобто позивач 10 років користується та обробляє земельну ділянку [NUMBER]. У 2009 році позивач звернувся до [PERSON] яка називала себе керівником СТ «Муза», для оформлення земельної ділянки за [NUMBER] за позивачем як постійним користувачем, написав відповідну заяву, сплатив 1000 грн. для підготовки технічної документації для отримання права власності або користування на ділянку. Позивач не отримавши документів на земельну ділянку звернувся до Комінтернівського РВ УМВС в Одеській області, а також прокуратури Комінтернівського району Одеської області зі скаргою на незаконні дії [PERSON] яка називала себе головою СТ «Муза», що підтверджується листом - відповіддю з прокуратури Комінтернівського району Одеської області, від 09.07.2013 року, в якому повідомили позивача, що відкрито кримінальне провадження відносно [PERSON], за ознаками складу злочину передбаченого ч.І ст. 358 КК України. В серпні 2013 року позивач дізнався, що згідно Розпорядження Комінтернівської районної державної адміністрації Одеської області від 02 червня 2010 року № 1714/А-2010, виданий Державний акт про право власності на земельну ділянку площею 0,0624 га, серії [NUMBER] від 19 листопада 2012 року на ім'я [PERSON] ( земельна ділянка розташована [ADDRESS], діл. [NUMBER], кадастровий номер [NUMBER], за межами населеного пункту), що був 29 листопада 2012 року зареєстрований в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 512270001006949. Позивач вважає, що громадянка [PERSON] на підставі недостовірних документів про членство в СТ «Муза» та про надання їй у користування земельної ділянки розташованої за адресою: [ADDRESS], діл. [NUMBER], кадастровий номер [NUMBER], за межами населеного пункту), незаконно отримала Державний акт про право власності на земельну ділянку площею 0,0624 га, серії [NUMBER] від 19 листопада 2012 року, що був 29 листопада 2012 року зареєстрований в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 512270001006949. В судовому засіданні позивач та його представник уточнений позов підтримали, а представник Комінтернівської районної державної адміністрації та Сичавська сільська рада Комінтернівського району Одеської області позов визнали, представник Управління Держземагенства в Комінтернівському районі Одеської області та представник [PERSON], не визнали пред'явлений позов, представник Садівничого товариства «Муза» в судове засідання не з'явився. Представник відповідача [PERSON] заперечував проти позову, посилаючись на дотримання земельного законодавства при виділенні спірної земельної ділянки. Допитані в судовому засіданні свідки підтвердили обставини вказані в уточненому позові позивачем. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, надані та витребувані докази, суд дійшов наступного. Згідно зі ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону (ст.116 ЗК України). Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди виникають з моменту державної реєстрації цих прав та посвідчуються, зокрема державним актом (ст.ст.125, 126 ЗК України). Встановлено, що розпорядженням голови Комінтернівської районної державної адміністрації № 1714/А-2010 від 02 червня 2010 року [PERSON] було надано у приватну власність земельну ділянку для ведення садівництва [NUMBER] кадастровий номер [NUMBER], площею 0.0624 га., що розташована за адресою: [ADDRESS], діл. [NUMBER], кадастровий номер [NUMBER], за межами населеного пункту. Згідно Розпорядження Комінтернівської районної державної адміністрації Одеської області від 02 червня 2010 року № 1714/А-2010, виданий Державний акт про право власності на земельну ділянку площею 0,0624 га, серії [NUMBER] від 19 листопада 2012 року на ім'я [PERSON] ( земельна ділянка розташована [ADDRESS], діл. [NUMBER], кадастровий номер [NUMBER], за межами населеного пункту), що був 29 листопада 2012 року зареєстрований в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 512270001006949. Як вбачається з технічної документації щодо відведення земельної ділянки у власність відповідача [PERSON] затверджуючи технічну документацію із землеустрою та передаючи у власність гр. [PERSON] земельну ділянку, Комінтернівська районна державна адміністрація Одеської області допустила порушення норм чинного законодавства України. Комінтернівська районна державна адміністрація Одеської області не перевірила документів наданих [PERSON] про членство в СТ «Муза» та про надання спірної земельної ділянки їй у користування, що входили до технічної документації, із землеустрою про передачу у власність гр. [PERSON] земельної ділянки, не перевірила документів про державну реєстрацію Садівничого товариства «Муза» та про призначення керівника СТ «Муза», про надання в користування СТ «Муза» земельної ділянки розміром 3,8 га, ( земельна ділянка розташована Одеська область, Комінтернівський район, Сичавська сільська рада, СМ «Тилигул-Кошари, СТ «Муза») на якій розташована земельна ділянка [NUMBER] та наявність у СТ «Муза» Державного акту на право постійного користування землею. Відсутність документів про державну реєстрацію Садівничого товариства «Муза» та про призначення керівника СТ «Муза», про надання в користування СТ «Муза» земельної ділянки розміром 3,8 га, ( земельна ділянка розташована Одеська область, Комінтернівський район, Сичавська сільська рада, СМ «Тилигул-Кошари, СТ «Муза») на якій розташована земельна ділянка [NUMBER] та наявність у СТ «Муза» Державного акту на право постійного користування землею призвели до видання незаконного Розпорядження Голови Комінтернівської районної державної адміністрації Одеської області від 02 червня 2010 року № 1714/А-2010 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо земельної ділянки розташованої за адресою: [ADDRESS], діл. [NUMBER], кадастровий номер [NUMBER], /за межами населеного пункту/ та передачу у власність [PERSON] земельної ділянки розташованої за адресою: [ADDRESS], діл. [NUMBER], кадастровий номер [NUMBER], за межами населеного пункту. Під час судового розгляду встановлено наступне: - Довідка про те, що [PERSON] є членом СТ «Муза» на бланку Одеського Українського музично-драматичного театру, із вказанням реквізитів театру, а саме розрахункового рахунку в АБ. «Південний» в м. Одесі, не співвідноситься із проставленою печаткою профкому українського музично-драматичного театру імені Жовтневої революції, так як реквізити театру, а саме рахунок в АБ «Південний» відкрито після 1993 року, так як сам АБ «Південний» створено у 1993 році, а Одеський академічний український музично-драматичний театр у 1995 році отримав ім'я народного артиста СРСР Василя Василька, вказане свідчить про те, що вказана довідка за підписом [PERSON] є недостовірною. - Витяг з протоколу від 01.12.1989 року засідання правління СТ «Муза» про прийом [PERSON] в члени СТ «Муза» за підписом [PERSON], та проставленою печаткою профкому Українського музично-драматичного театру імені Жовтневої революції, без ідентифікаційного коду, без проставлення номеру вихідної кореспонденції не співвідноситься із списком членів СТ «Муза» та членською книжкою садовода [NUMBER] виданою на ім'я [PERSON] 01.12. 1989 року, про те, що вона є членом СТ «Муза» згідно рішення виконкому Комінтернівської районної ради народних депутатів від 21.04. 1988 року, крім того підпис голови СТ «Муза» у членській книжці садовода виданого на ім'я [PERSON] не відповідає підпису гр. [PERSON] яка називає себе головою СТ «Муза» на Витягу із протоколу від 01.12.1989 року засідання правління СТ «Муза» про прийом [PERSON] в члени СТ «Муза» за підписом [PERSON], також бланк членської книжки садовода виданого на ім'я [PERSON] відповідає формі бланку членської книжки садовода яка снувала у 1989 році, а бланк членської книжки садовода СТ «Муза» виданої на ім'я [PERSON] відповідає бланку виготовленому в теперішній час. - Ідентифікаційний код на ім'я [PERSON] виданий 26.06.1998 року Хмільницькою ДПІ. - Згідно ксерокопії паспорта гр. [PERSON] вона була вперше зареєстрована на території України 24 листопада 1992 року, за адресою [ADDRESS], а тому вона не могла бути прийнята у члени СТ «Муза» 01.12.1989 року. В Копії технічної документації із землеустрою щодо земельної ділянки розташованої за адресою: [ADDRESS], діл. [NUMBER], кадастровий номер [NUMBER], /за межами населеного пункту/ та передачу у власність [PERSON] земельної ділянки розташованої за адресою: [ADDRESS], діл. [NUMBER], кадастровий номер [NUMBER], за межами населеного пункту є інший витяг із протоколу від 05.09.2007 року засідання правління СТ «Муза» про прохання правління СТ «Муза» до Комінтернівської РДА про надання дозволу на виконання інститутом «Укрземпроект» проекту відведення вказаної земельної ділянки [NUMBER] з наступною приватизацією гр. [PERSON] за підписом [PERSON], та проставленою печаткою профкому Українського музично-драматичного театру імені Жовтневої революції, без ідентифікаційного коду, без проставлення номеру вихідної кореспонденції. Державний акт на право власності на земельну ділянку на ім'я [PERSON] видано на підставі Технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку гр. [PERSON] для ведення садівництва ділянку [NUMBER] розташованої за адресою: [ADDRESS], діл. [NUMBER], за межами населеного пункту Садівничого товариства «Муза, виготовлену не інститутом «Укрземпроект», а Приватним підприємством «Меридіан-72». Наявні в матеріалах справи копія заяви [PERSON] на ім'я голови СТ «Муза» [PERSON] від 10.01.2007 року про її прийняття в члени Садового товариства «Муза» та копія заяви [PERSON] на ім'я голови Садово-городнього кооперативу «Муза» [PERSON] від 07.03.2007 року, про надання [PERSON] дозволу на приватизацію земельної ділянки [NUMBER], яка виділена в користування її чоловіку [PERSON] з його згоди на її ім'я не відповідають копіям документів які надані Комінтернівською РДА, які були подані [PERSON], щодо її членства у СТ «Муза» із 01.12.1989 року, тобто докумети надані [PERSON] які видані від імені СТ «Муза» за підписом [PERSON] містять ознаки недостовірності. Згідно відповіді слідчого СВ Комінтернівського ГУ МВС України в Одеській області Ю.А. Піоніка, вих.№ 60/1/2106 від 10.02.2014 року відкрито кримінальне провадження №12012170330000047, від 27.11.2012 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.358 КК України Згідно відповіді Старшого слідчого СВ Комінтернівського ГУ МВС України в Одеській області В.І.Мельникова, вих.№ 60/1-21115 від 18.12.2013 року відкрите кримінальне провадження №12012170330000047, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.190 КК України відносно [PERSON], та матеріали долучено до кримінального провадження, що перебуває у слідчого СВ Комінтернівського ГУ МВС України в Одеській області Ю.А. Піоніка, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.358 КК України. Так, ст. 118 Земельного кодексу України передбачає порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, зокрема частина 6 даної статті передбачає, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання. А пункт 7 статті визначає, що відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, а при передачі земельної ділянки фермерському господарству - також висновки конкурсної комісії, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення. Припис статті 25 Закону України «Про землеустрій» (надалі - Закон) визначає перелік документації із землеустрою, де її видом у тому числі є: і) технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Статтею 55 зазначеного Закону передбачено, що встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Частина 2 статті 56 Закону передбачає, що технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, право користування земельною ділянкою, при поділі чи об'єднанні земельних ділянок включає: а) пояснювальну записку; б) технічне завдання на складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, затверджене замовником документації; в) копії документів, що посвідчують право на земельні ділянки; г) плани земельних ділянок, які об'єднуються в одну земельну ділянку, або частини земельної ділянки, яка виділяється в окрему земельну ділянку; ґ) матеріали польових геодезичних робіт; д) акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання при поділі земельної ділянки по межі поділу; е) перелік обмежень прав на земельну ділянку і наявні земельні сервітути; є) нотаріально посвідчена згода на поділ чи об'єднання земельної ділянки заставодержателів, користувачів земельної ділянки (у разі знаходження земельної ділянки в заставі, користуванні); ж) згоду власника земельної ділянки (а щодо земель державної власності - органу, згідно з його повноваженнями здійснювати розпорядження земельною ділянкою) на поділ чи об'єднання земельних ділянок землекористувачем (крім випадків поділу земельної ділянки у зв'язку з набуттям права власності на житловий будинок, розташований на ній). Крім того Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 4 травня 1999 року N 43 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 4 червня 1999 р. за N 354/3647 передбачено, що (пункт 1.15.) «Розробку технічної документації зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою здійснюють суб'єкти господарювання, які отримали ліцензії на провадження господарської діяльності щодо проведення землевпорядних робіт, або територіальні органи земельних ресурсів». Пунктом 1.16. цього Положення передбачено, що Технічна документація зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою включає: - виписку з рішення відповідної ради або державної адміністрації про надання у постійне користування, передачу у власність або продаж земельної ділянки, договір відчуження земельної ділянки (договір купівлі-продажу, дарування, міни, інші цивільно-правові угоди), рішення суду; - заява власника землі або землекористувача про виготовлення держакту; - технічне завдання на розробку технічної документації зі складання державного акта; - висновок державного органу земельних ресурсів Держкомзему України про наявність заборон на використання земельної ділянки (крім випадків відчуження земельної ділянки з земель приватної власності); - висновок органу зі справ будівництва і архітектури про наявність заборон на використання земельної ділянки (крім випадків відчуження земельної ділянки з земель приватної власності); - журнал польових вимірювань (крім випадків відчуження земельної ділянки із земель приватної власності); - кадастровий план земельної ділянки, складений за результатами зйомки; - збірний кадастровий план суміжних землевласників і землекористувачів; - відомість обчислення площі земельної ділянки; - відомість обробки теодолітного ходу та вирахування координат поворотних точок меж земельної ділянки; - акти погоджень меж земельної ділянки; - експлікація земельних угідь згідно з формою 6-зем. Земельна ділянка, яка знаходилася у користуванні Садівничого товариства «Муза», у користуванні [PERSON] не знаходилася та їй не надавалася, а з 1989 року знаходилась у користуванні [PERSON], що підтверджується членської книжкою садовода та списком членів СТ «Муза» та у 2003 році була передана у тимчасове користування позивача, про що свідчить розписка. Враховуючи викладене, спірна земельна ділянка була об'єктом права власності Українського народу і могла передаватися лише у користування, проте зазначену земельну ділянку було передано відповідачу [PERSON] у власність, всупереч вимогам чинного законодавства, у тому числі на підставі недостовірних документів на підставі яких було розроблено технічну документацію, при цьому акт погодження меж який є наявним у технічній документації позивач не підписував, у матеріалах землеустрою відсутні будь-які документи щодо існування юридичної особи - Садівничого товариства «Муза», будь-які документи щодо передачі Садівничому товариству «Муза» земельної ділянки в постійне користування, відсутній Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою площею 3,8 га. Виданий на ім'я Садівничого товариства «Муза», яка розташована за адресою:Одеська область, Комінтернівський район, Сичавська сільська рада, СМ «Тилигул-Кошари, відведеній для організації колективного саду, згідно рішення Рішення Виконкому Комінтернівської районної ради народних депутатів від 21 квітня 1988 року прийнятого на підставі Одеського облвиконкому № 386 від 14.08.1987 року . Крім того позивач вказує на те, що в технічній документації із землеустрою щодо земельної ділянки [NUMBER], розташованої [ADDRESS], (за межами населеного пункту) є Акт про встановлення меж спірної земельної ділянки, де стоїть буцімто підпис позивача, але при цьому позивач нічого не підписував, а тому вказаний документ був підписаний іншою особою, а тому вказана технічна документація із землеустрою також є недостовірною. Згідно ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно без достатньої правової підстави, зобов'язана повернути це майно. Ці положення застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права. Відповідно до ст. 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно ст. 393 Цивільного кодексу України правовий акт органу державної влади, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. Зважаючи на те, що відповідачем [PERSON] спірний державний акт на право власності на земельну ділянку було зареєстровано у встановленому законом порядку, відновити становище, яке існувало до порушення можливо лише шляхом скасування реєстрації цього державного акту. Статтею 261 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його право порушила. Відповідно до абзацу 7 п.12 Прикінцевих положень Земельного кодексу України до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів здійснюють сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. Відповідно п.5 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 року №7-рп/2009, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правові відносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів. У зв'язку з чим, скасування вищезазначеного розпорядження голови сільської ради повинно проводитися в судовому порядку. Враховуючи вищевикладене, державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий на ім'я відповідача [PERSON] з порушенням чинного законодавства, а саме з порушенням приписів ст. 116, 118 Земельного кодексу України та ст. 41 Закону України «Про охорону земель», а оскільки визнання недійсним Державного акту на право власності на землю провадиться за рішенням суду, позивач вважає вимоги викладені в даному позові обґрунтованими, а тому позов є таким, що підлягає задоволенню. Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону (ст.116 ЗК України). Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди виникають з моменту державної реєстрації цих прав та посвідчуються, зокрема державним актом (ст.ст.125, 126 ЗК України). Згідно ч.1 ст.215, ч.1 ст.203 ЦК України підставою недійсності правочину є суперечливість його змісту ЦК України, актам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту права власності на землю. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в т.ч. шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Таким чином, оспорюване розпорядження та державний акт на право приватної власності на землю суперечать вимогам ч.2 ст.14 Конституції України, ст.ст.321, 373 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та ст. ст. 118, 153 Земельного кодексу України, оскільки порушують право державної власності на земельну ділянку, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України є підставою для визнання їх недійсними. Частиною 2 ст. 84 Земельного кодексу України встановлено, що право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі, зокрема, обласних та районних державних адміністрацій. З аналізу даних норм законодавства вбачається, що оспорювана земельна ділянка протиправно вибула з власності держави. Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права. А згідно ч. 1 ст. 126 Земельного кодексу України (станом на час набуття відповідачем [PERSON] права власності на земельні ділянки) право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів місцевого самоврядування, застосування інших, передбачених законом, способів. Стаття 153 Земельного кодексу України визначає, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Згідно ст. 321 Цивільного кодексу України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За таких обставин, прийняттям Комінтернівською районною державною адміністрацією Одеської області оспорюваного розпорядження та видання оспорюваного державного акту на право власності на земельну ділянку порушено інтереси держави, як власника земельних ділянок сільськогосподарського призначення розміщених за межами населеного пункту, адже з державної власності протиправно вибула земельна ділянка, що суперечить принципам регулювання земельних відносин в Україні, які закріплені в ст. 14 Конституції України, ст. 5 Земельного кодексу України. Згідно ч.1 ст.215, ч.1 ст.203 ЦК України підставою недійсності правочину є суперечливість його змісту ЦК України, актам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту права власності на землю. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в т.ч. шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно правової позиції Верховного суду України встановленої у справі № 6-67цс 14 - Державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий, і дотримання вимог, передбачених земельним законодавством, зокрема статтями 116, 118 ЗК України. Відповідно до ст. ст. 16, 21 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав є визнання незаконними рішень органів влади або органів місцевого самоврядування. Суд визнає незаконними та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Відповідно до ч.І ст.21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Відповідно до ст..373 Цивільного кодексу України - Право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Право власності на землю гарантується Конституцією України. Гарантії права власності на землю визначені у статтях 2, 5, 8, 13, 14, 41, 93, 116, 142 та інших нормах Основного закону держави, які водночас є юридичними засадами регулювання земельних відносин в Україні. Закріплені у ЗКУ, ЦКУ система гарантій права власності на землю передбачає лише захист земельних прав громадян і юридичних осіб і охоплює такі способи: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Гарантоване у ст. 14 Конституції України право власності на землю може набуватися і реалізуватися громадянами, юридичними особами і державою виключно відповідно до закону. Водночас у ч. 2 п. 2 цієї статті ЦКУ замість конституційного поняття "реалізується" використовується термін "здійснюється". З огляду на зміст норми ст. 14 Конституції України, у контексті коментованої статті ці поняття необхідно розглядати як синоніми. Враховуючи, що право приватної власності на земельну ділянку набуто відповідачем з порушенням норм Земельного кодексу України, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про визнання недійсними вищевказаного Розпорядження, виданого на його підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку та повернення земельної ділянки у власність держави, визнання недійсним протоколу засідання правління СТ «Муза» від 01.12.1989 року (та витяг із протоколу) про передачу у користування [PERSON] земельної ділянки [NUMBER] площею 0,0624 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], діл. [NUMBER], кадастровий номер [NUMBER], за межами населеного пункту, визнання недійсною довідки виданої СТ «Муза» на бланку Одеського Українського музично-драматичного театру, із вказанням реквізитів театру, а саме розрахункового рахунку в АБ «Південний» в м. Одесі, за підписом [PERSON] із проставленою печаткою профкому Українського музично-драматичного театру імені Жовтневої революції про те, що [PERSON] є членом СТ «Муза» в користуванні якої перебуває земельна ділянка [NUMBER] площею 0,0624 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], діл. [NUMBER], кадастровий номер [NUMBER], за межами населеного пункту. На підставі ст. 58, 60, 61, 63, 116, 125, 126, 152 ЗК України,

Outcome: approved