Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

01.10.2013 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «ДТЕК «шахта Комсомолець Донбасу» про відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок професійного захворювання у сумі 60.000 грн. В обґрунтування позову посилається на наступні обставини: так, він пропрацював у вугільній промисловості на підземних роботах близько 30 років, з них, у відповідача по справі близько 7 років в якості прохідника підземного п'ятого розряду, з повним робочим днем під землею. Робота у відповідача відбувалася у шкідливих умовах: запиленість повітря робочої зони, обводнення, загазованість Si02, у підвищеній вологі, які і привели до погіршення стану його здоров'я, внаслідок чого, за результатами хронічного професійного захворювання 11.02.2013 року було складено акт за формою П-4, та встановлено діагноз: пневмоконіоз (t/t, 1/1), легенева недостатність І ступеню, захворювання професійне, первинне J60. 19.03.2013 року оглядом у МСЕК, вперше, йому встановлено стійка втрата професійної працездатності на 35 % , з них : 10% за травмою 1987 року повторно, 25%, первино, за профзахворюванням пневмоконіоз (t/t, 1/1), легенева недостатність І ступеню, та він визнаний інвалідом 3 групи, безстроково. Крім того, 07.08.2013 року за наслідками розслідування хронічного професійного захворювання було складено ще один акт за формою Ф-П4 та встановлено діагноз: хронічна пояснична-хрестова радикулопатія в стадії затухаючого загострення, з помірним больовим синдромом і помірним статико-дінамічним порушеннями - захворювання, пневмоконіоз (t/t, 1/1). Супутнє захворювання: гіпертонічне захворювання 1-П ст. Ст. 2 ІБС: дісфузний кардіосклероз, ризик 3 (високий), СН 0. І25.1.7, пресбіопатія, Н52.4. В результаті чого, він був оглянутий у МСЕК 03.09.2013 року, повторно. За наслідками огляду у МСЕК був визнаний таким, що стійко втратив 65% професійної працездатності, з них: 5% за травмою 1987 року повторно, 25% за профзахворюванням пневмоконіоз (t/t, 1/1), легенева недостатність І ступеню, повторно та 35% за профзахворюванням пневмоконіоз (t/t, 1/1). Супутнє захворювання: гіпертонічне захворювання 1-П ст. Ст. 2 ІБС: дісфузний кардіосклероз, ризик 3 (високий), СН 0. І25.1.7, пресбіопатія, Н52.4, первинно, його визнано інвалідом 3 групи, безстроково. На теперішній час він не може вести звичайний образ життя, було порушено його нормальні життєві зв'язки, він позбавлений можливості реалізувати свої звички та бажання, він постійно відвідує лікарські установи, проходить курси лікування, здійснює обстеження, здійснює додаткові і грошові витрати на придбання лікарських препаратів. Його часто непокоять болі в попереку, тягнучі болі в ногах, заніміння лівої ноги, судоми, болі в руках, виникає слабкість, болі в грудях, підвищується температура та артеріальний тиск, його супроводжує постійна пітливість, він задихається, в результаті чого не може здійснювати жодного навантаження, не може виконувати дрібну роботу по дому. Окрім того, у зв'язку з погіршенням стану здоров'я він обмежений у спілкуванні з оточуючими його людьми. Тим самим йому завдано моральну шкоду, яку і просив відшкодувати, стягнувши з відповідача по справі на його користь одноразову грошову компенсацію в рахунок відшкодування такої моральної шкоди у розмірі 60 000 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] свій позов підтримав у повному обсязі, в його обґрунтування послався на ті ж підстави і просив суд позов задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечував, посилаючись на те, що позивач не довів, що йому спричинена моральна шкода, оскільки відсутній висновок МСЕК щодо наявності такої моральної шкоди. Крім того, на думку представника відповідача, довідка МСЕК щодо визначення відсотку втрати стійкості професійної працездатності є підставою для розрахунку та відшкодування потерпілому установами Фонду державного соціального страхування матеріальної шкоди - частини втраченого заробітку та не не є підтвердженням факту спричинення позивачу моральної шкоди. На думку відповідача, позивач [PERSON] не надав обґрунтування визначеного ним розміру грошової компенсації у відшкодування моральної шкоди. Також , на думку представника відповідача, позивач не довів, що підприємство по відношенню до нього діяло неправомірно. Свої заперечення виклав також і письмово (а.с. 44- 46 , 53-55). На підставі наданих сторонами доказів судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні до них правовідносини по відшкодуванню моральної шкоди у зв'язку з втратою працездатності при виконанні трудових обов'язків. Позивач [PERSON] перебував у трудових правовідносинах з ПАТ «ДТЕК «шахта Комсомолець Донбасу» з 15.02.2005 року по 27.12.2012 року, виконуючи роботу прохідника підземним п'ятого розряду з повним робочим днем під землею (а.с. 6 -9). З акту розслідування хронічного професійного захворювання від 11.02.2013 року вбачається, що професійна хвороба - пневмоконіоз (t/t, 1/1), легенева недостатність І ступеню виникла у [PERSON] з причин недосконалості технологічних процесів видобутку вугілля, тривалої роботи в умовах дій шкідливих факторів виробництва ( а.с. 13). За висновком МСЕК від 19 березня 2013 року (а.с.10, 66) позивачу [PERSON], вперше, встановлена стійка втрата 35% професійної працездатності по причині професійної хвороби - пневмоконіозу (t/t, 1/1), легеневої недостатністі І ступеню та його визнано інвалідом 3 групи, безстроково . З акту розслідування хронічного професійного захворювання від 07.08.2013 року вбачається, що професійна хвороба - хронічна пояснична-хрестова радикулопатія виникла у [PERSON] з причин недосконалості технологічних процесів видобутку вугілля, тривалої роботи в умовах дій шкідливих факторів виробництва. ( а.с. 14 ). За повторним оглядом у МСЕК від 03 вересня 2013 року (а.с. 11-12, 65 - 66) позивачу [PERSON] встановлена стійка втрата 65% професійної працездатності з них: 5% за травмою 1987 року повторно, 25% за профзахворюванням пневмоконіоз (t/t, 1/1), легенева недостатність І ступеню повторно та 35% за профзахворюванням хронічна пояснична-хрестова радикулопатія первинно, його визнано інвалідом 3 групи, безстроково. Згідно виписок з амбулаторної карти, історій хвороби, професійна хвороба у позивача [PERSON] прогресує. (а.с. 18 -26, 63-64). Позивач [PERSON] має загальний стаж роботи в умовах впливу шкідливих факторів 30 років 5 місяців, з них , у відповідача по справі - 7 років 3 місяці (а.с.6-9). Статтею 237-1 КЗпП України, передбачено , що відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами. В п.4.1 рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 р. №1-9/2004 р., зазначено, що ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричиняють йому моральні і фізичні страждання. Факт заподіяння моральної шкоди у зв'язку з втратою працездатності [PERSON] по причині професійного захворювання, на думку суду, доведено дослідженими письмовими доказами по справі: копією трудової книжки, довідками МСЕК (а.с. 6-9, 10-12, 16 -26, 63-64,65-66). Згідно з роз'ясненнями, даними в п.3.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року), відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. ч.3 ст.43 Конституції України, передбачено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Відповідно до ч. 1 ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких ч. 2 указаної статті цього Кодексу , покладено на власника або уповноважений ним орган. Судом установлено, що позивач працював на ПАТ «ДТЕК шахта «Комсомолець Донбасу», яке створене для підземного видобутку вугілля, і умови праці під землею є небезпечними та шкідливими. Втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання при виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах , яке спричинило йому моральні страждання. Тому суд вважає доведеним, що [PERSON] внаслідок втрати працездатності по причині професійного захворювання на виробництві заподіяно моральну шкоду, так як він відчув і відчуває фізичні, моральні страждання: частково втратив працездатність, змінився його звичайний спосіб життя, що навіть дрібна побутова робота стала для нього неможливою і більшу частину свого життя він змушений вживати ліки. Враховуючи викладене, суд не приймає до уваги доводи відповідача. Відповідно до роз'яснень, які викладено у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування зазначеної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру і обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат і з урахуванням інших обставин, при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір заподіяної моральної шкоди [PERSON] суд також керується вимогами ст. 41 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, та враховує характер та обсяг фізичних та душевних страждань, які зазнав та продовжує зазнавати [PERSON] важкість вимушених змін в житті позивача, характеру додаткових зусиль для організації його життя та побуту, а також приймає до уваги і ті обставини, що сам постраждалий допустив порушення вимог інструкції з охорони праці. З урахуванням характеру та обсягу моральних страждань, яких [PERSON] зазнав, приймаючи до уваги його 30- річний стаж роботи на підприємствах вугільної промисловості в підземних умовах, з них на підприємстві ПАТ «ДТЕК шахта «Комсомолець Донбасу» 7 років 3 місяці роботи, на тепер не працюючого, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, розмір моральної шкоди слід визначити в сумі 20000,00 грн., стягнувши з ПАТ «ДТЕК шахта «Комсомолець Донбасу» - 20000,00 грн. (двадцять тисяч гривень). Відповідно до ст. 81 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір у розмірі,встановленому Законом України «Про судовий збір» за №3674-17, який набув чинності з 01.11.2011 року. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Станом на 01 січня 2013 року мінімальна заробітна плата становить 1147 грн. (затверджено Законом України «Про Державний бюджет України на 2013 рік». Отже до стягнення з відповідача підлягає 114,70 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial