Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-13 00:00:00

У квітні 2019 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом до [PERSON], мотивуючи його тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 05.04.2019 року, виданого державним нотаріусом Червоноармійської державної нотаріальної контори, вона в порядку спадкування за законом, набула у власність житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами за адресою: [ADDRESS], після смерті свого чоловіка [PERSON], який помер [INFO] року. В зазначеному будинку також зареєстрована і відповідач, її дочка - [PERSON] Проте, у 2008 році відповідач виїхала в м. Київ і за місцем реєстрації більше не проживала і не проживає, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, її особистих речей в будинку не має і станом будинку не цікавиться. З відповідачем стосунки підтримує періодично, як їй відомо вона має своє житло, проте на її прохання добровільно знятися з реєстрації вона посилається на зайнятість, неможливість приїхати та не бажання вирішувати це питання. Фактична адреса її проживання їй не відома. Зазначені обставини підтверджуються довідкою Пулинської селищної ради від 09.04.2019 року № 1188. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні вона, ні інші члени сім"ї, відповідачу не чинили. Так як відповідно до чинного законодавства для отримання субсидії враховуються всі особи, що зареєстровані в будинку, вона не має можливості оформити субсидію з підстав, що зазначені вище. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є належним способом захисту її порушених прав. Вважає, що відповідач втратила право користування житловим приміщенням в будинку за адресою: [ADDRESS], у зв"язку з тривалою, понад один рік без поважної причини, відсутністю за місцем реєстрації, крім того не сплачує за комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житлового приміщення, а тому вона, як власник житла, вимушена звернутися до суду з даною позовною заявою, оскільки відповідач створює їй перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном та отримання соціальних державних гарантій. Враховуючи вищевикладене, просить суд визнати [PERSON], [INFO] такою, що втратила право користування житловим приміщенням в будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою судді від 23.04.2019 р. відкрито провадження у справі, розгляд її призначений у порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін на 14.05.2019 року о 12 годині 00 хвилин. Відповідно до ст.279 ЦПК України, розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами та письмовими поясненнями. В судовому засіданні позивач доводи позовної заяви підтримала з вищезазначених підстав та просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з"явилася, про місце та час розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду письмову заяву, в якій просить розглядати справу без її участі, позовні вимоги визнає повністю. Вислухавши пояснення позивача та свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 15 та ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). При вирішенні спорів, пов'язаних з користуванням жилими приміщеннями в будинках і квартирах, належних громадянам на праві приватної власності (про виселення, право користування тощо), слід виходити з норм глави 6 розділу III Житлового кодексу України про користування жилими приміщеннями в будинках (квартирах) приватного житлового фонду (п. 53 Листа судової колегії в цивільних справах Верховного Суду України Правові позиції, висловлені судовою колегією в цивільних справах Верховного Суду України в зв'язку з аналізом причин перегляду судових рішень у цивільних справах у 1996 році від 1 грудня 1997 року). Згідно ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном Відповідно до ст. 71 ЖК Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено та вбачається із Свідоцтва про право на спадщину за законом, та з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № [NUMBER] від 05.04.2019 року, що житловий будинок, який знаходиться по [ADDRESS], на праві приватної власності належить [PERSON] (а.с.6-7). З довідок № 1170 від 05.04.2019 року та № 1188 від 09.04.2019 року, виданих виконкомом Пулинської селищної ради Пулинського району Житомирської області вбачається, що до складу сім"ї [PERSON], що проживає за адресою: [ADDRESS], входить дочка - [PERSON], яка зареєстрована за вказаною адресою, але фактично не проживає (а.с.8-9). Згідно акта про не проживання особи за місцем реєстрації від 07.04.2019 року, за адресою: [ADDRESS], починаючи з 20.08.2008 року [PERSON], фактично не проживає (а.с.10). Свідки: [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні дали показання про те, що вони є сусідами позивача і їм достовірно відомо, що [PERSON] в будинку, який належить [PERSON], по [ADDRESS], фактично не проживає з 2008 року, вийшла заміж та змінила місце проживання. За правилами ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно вимог ст. 76 цього Кодексу, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Як вбачається зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Таким чином в суді доведено, що відповідач понад 6 місяців без поважних причин не проживає в будинку № 8, по провул. М.Грушевського, смт. Пулини, Пулинського району, Житомирської області, який належить позивачу на праві приватної власності, участі у сплаті комунальних платежів та обслуговуванні житла не приймає, тому втратила право на його користування.

Outcome: approved