Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

01 вересня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], посилаючись на те, що сторони у справі з 23 вересня 2014р. перебувають у шлюбі, в якому [INFO] народилася донька, проживає при матері і знаходиться на її утриманні. Починаючи з січня 2015 р. подружжя проживає окремо. Відповідач є батьком дитини, особою працездатного віку, інвалідом не являється, але матеріальної допомоги в добровільному порядку в належній кількості на утримання доньки не надає. Позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, отримує державну допомогу і має право на утримання як дружина. Сторони на судове засідання не прибули, згідно поданих заяв просили справу розглянути за їх відсутності, при цьому позивач підтримала позовну заяву, відповідач не заперечує проти задоволення позову /ас.19-20/. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 23 вересня 2014 року Виконавчим комітетом Запсільської сільської ради Краснопільского району Сумської області, актовий запис за № 07; в сім'ї [INFO] народилася донька [PERSON], проживає при матері [PERSON], остання перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Краснопільської районної державної адміністрації Сумської області і отримує на дитину допомогу /копії ас.5-8/. Відповідно до ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Правовідносини що склалися між сторонами, виникли із сімейних правовідносин, врегульовані нормами статей 84,141, 180-183, 191 Сімейного Кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Визнані сторонами обставини суд вважає доведеними та такими, що не підлягають доказуванню на підставі ч. 1 ст. 61 ЦПК України, тому визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно із ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», з 01 вересня 2015 р. прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком до шести років становить - 1167 грн. Оскільки дитина сторін проживає разом з позивачем і потребує коштів на утримання, відповідач записаний її батьком, суд знаходить, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частин від його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення нею повноліття, щомісяця. При цьому, відповідач не надав суду доказів щодо його стану здоров'я, наявності інших утриманців, які враховуються при визначенні розміру аліментів, чим не виконав вимоги ст.ст.10,58,59 ЦПК України, і судом таких доказів не встановлено при розгляді справи. Крім того, за змістом ч. 6 ст.84 СК України право на утримання у позивача виникло у зв'язку з тим, що вона є матір'ю їх спільної з відповідачем дитини, незалежно від обставин перебування сторін в зареєстрованому шлюбі. Суд вважає доведеними вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь коштів, як дружини, на підставі наданих доказів, вимог закону, принципу співмірності та потреб, й вважає їх такими, що підлягають задоволенню у розмірі 500,00 грн. щомісячно до досягнення донькою [PERSON] трирічного віку до [INFO] Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто з 01 вересня 2015 року. Враховуючи наведене, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення у повному обсязі. Відповідно до ст. 367 ЦПК допустити негайне виконання рішення у межах платежу за один місяць. Питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити в порядку передбаченому ст. 88 ЦПК України відповідно до Закону України «Про судовий збір». При цьому, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, зокрема, пунктом 3 ст. 5 Закону від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, суд стягує з відповідача 974 грн. 40 коп. в доход Державного бюджету України.

Outcome: approved