Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-14 00:00:00

01.07.2019 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа Миколаївська Універсальна Товарно-сировинна Біржа про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного 17.08.2001 року між [PERSON] та [PERSON] дійсним. Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] . Після її смерті у позивача виникла необхідність оформити спадщини на квартиру, однак нотаріус відмовив у здійсненні нотаріальних дій, посилаючись на те, що договір купівлі-продажу квартини неможливо прийняти для оформлення спадщини відповідно до ст.ст.657,220 ЦК України. Позивачу відомо, що її мати [PERSON] придбала, а відповідач [PERSON] прождала квартиру [ADDRESS] , про що був укладений 17.08.2001 року договір купівлі-продажу та зареєстрований Миколаївською Універсальною Товарно-сировинна Біржею. Договір був повністю виконаний сторонами, але не був нотаріально посвідчений. Зазначені обставини і стали підставою для звернення позивача до суду із зазначеним позовом. До судового засідання позивач не з`явилася, суду надала заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. Відповідачі та представник третьої особи до судового засідання не з`явилися, хоча про час і місце судового засідання були повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили. Суд вважає за можливе ухвалити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 17.08.2001 року на Миколаївській Універсальній Товарно-сировинній Біржі між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони, був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , без подальшого нотаріального посвідчення. В подальшому право власності на зазначену квартиру було зареєстровано за [PERSON] у КП «Миколаївське міжміське Бюро технічної інвентаризації» за реєстровим № 20359 від 20.09.2001 року. [INFO] померла мати позивача [PERSON] . Після її смерті позивач не має можливості оформити спадщину, оскільки нотаріусом відмовлено позивачу у здійсненні нотаріальних дій у зв`язку з тим, що договір купівлі-продажуквартири [ADDRESS] не відповідає вимогам чинного законодавства. При укладанні договору купівлі-продажу сторони керувались ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року № 1956-ХІІ, відповідно до якої, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Саме тому вважали, що договір купівлі-продажу квартири укладено згідно вимог чинного на той час законодавства. Проте, у відповідності зі статтею 227 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року), який діяв на момент виникнення зазначених правовідносин, зазначений вид договору повинен був бути оформлений в нотаріальному порядку. Згідно ст. 47 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. В укладеному договорі купівлі-продажу сторони повністю оговорили усі істотні умови, всі зобов`язання за договором купівлі-продажу сторонами виконані в повному обсязі. Також факт купівлі-продажу квартири і виконання умов укладеного договору ніким не оскаржено і ніким не оспорюється. На сьогоднішній момент позивач не має можливості оформили спадщину після смерті матері [PERSON] в зв`язку з тим, що договір купівлі-продажу від 17.08.2001 року не відповідає вимогам чинного законодавства. Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони у письмовій формі погодили усі істотні умови договору купівлі-продажу та відбулося його повне або часткове виконання сторонами, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Факт здійснення сторонами своїх обов`язків за договором (виконання договору) підтверджується самою письмовою угодою та відповідною реєстрацією. У відповідності до постанови №9 Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Отже, оскільки договір купівлі-продажу від 17.08.2001 року квартири [ADDRESS] було оформлено за існуючим в той час порядком, а також мала місце конкуренція норм права, можна зробити висновок, що сторони добросовісно помилялися щодо відсутності необхідності нотаріального посвідчення договору, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved