Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-11 00:00:00

Представник Служби у справах дітей Снятинської районної державної адміністрації звернулася в суд із позовом в інтересах дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , до Снятинської міської ради про визнання бездіяльності міської ради протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Позовні вимоги мотивувала тим, що в рамках заходів з реалізації пріоритетних напрямків державної політики у сфері реформування системи інституційного догляду та виховання дітей на 2018-2026 роки, реалізацію яких покладено на місцеві органи виконавчої влади, за кошти державної субвенції в Снятинському районі закуплено житловий будинок по [ADDRESS] з метою створення в районі Дитячого будинку сімейного типу. У травні 2019 року житловий будинок переданий на баланс комунального підприємства Снятинської міської ради. Відповідно до протоколу Комісії з питань захисту прав дитини від 04.10.2019 Снятинська РДА прийняла розпорядження від 02.03.2020 №66 «Про створення дитячого будинку сімейного типу у Снятинському районі», п.5 якого зобов`язано Снятинську міську раду вжити заходів для передачі матері-виховательці [PERSON] житлового будинку по [ADDRESS] , з метою підготовки його до приїзду та вселення дітей. Однак, листом від 02.04.2020 №01-02/46/1 Снятинська міська рада відмовилась виконувати дане розпорядження, посилаючись при цьому на п. 2 Положення про дитячий будинок сімейного типу, затвердженого постановою КМ України від 26.04.2002 №564, у якому зазначено, що «Дитячий будинок сімейного типу - окрема сім`я, що створюється за бажанням подружжя або окремої особи, яка не перебуває у шлюбі, які беруть на виховання та спільне проживання не менш як 5 дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування». При цьому Снятинська РДА, посилаючись на п.13 Положення, де зазначено, що «Дитячий будинок сімейного типу комплектується дітьми протягом 12 місяців з дня створення. Контроль за його комплектуванням здійснює служба у справах дітей районної, районної у містах Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської ради», повторно направили розпорядження в міську раду з вимогою виконання, одночасно роз`яснивши, що акти місцевих державних адміністрації, які суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, актам Президента України та постановам Верховної Ради України, прийнятим відповідно до Конституції та законів України, актам Кабінету Міністрів України або інтересам територіальних громад чи окремих громадян, можуть бути оскаржені до органу виконавчої влади вищого рівня або до суду, як це передбачено ст. 43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації». Однак, Снятинська міська рада повторно відмовилась виконувати розпорядження, мотивуючи, що розпорядження голів місцевих державних адміністрацій не є обов`язковими до виконання для органів місцевого самоврядування. На підставі наведеного позивач вважає бездіяльність відповідача неправомірною та такою, що суперечить вимогам Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», а тому просить суд визнати бездіяльність Снятинської міської ради щодо невиконання розпорядження РДА №66 від 02.03.2020 «Про створення дитячого будинку сімейного типу у Снятинському районі» протиправною та зобов`язати Снятинську міську раду передати у користування матері-виховательці [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] з метою вселення та подальшого проживання і виховання в ньому дітей-сиріт, позбавлених батьківського піклування, у відповідності до п.5 розпорядження РДА від 02.03.2020 №66 «Про створення дитячого будинку сімейного типу у Снятинському районі» в порядку, визначеному чинним законодавством. Представник відповідача подав до суду відзив, в якому зазначив, що викладені позивачем позовні вимоги не визнає повністю, оскільки відповідно до п.2 Положення про дитячий будинок сімейного типу, затвердженого Постановою КМУ №564 від 26.04.2002, дитячий будинок сімейного типу - окрема сім`я, що створюється за бажанням подружжя або окремої особи, яка не перебуває у шлюбі, які беруть на виховання та спільне проживання не менш як 5 дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, тобто, дана норма передбачає те, що моментом створення Дитячого будинку сімейного типу є факт одночасного взяття 5 дітей-сиріт або дітей, позбавлених батьківського піклування, окремою сім`єю або окремою особою, таким чином комплектування Дитячого будинку сімейного типу можливе лише з моменту його створення, проте відповідно до розпорядження Снятинської районної державної адміністрації №66 від 02.03.2020 «Про створення дитячого будинку сімейного типу у Снятинському районі» громадянка [PERSON] взяла на виховання лише двох осіб, а не п`ять, як це вимагає законодавство, тому фактично Дитячий будинок сімейного типу не було створено. Що стосується бездіяльності Снятинської міської ради, то враховуючи Постанову ВСУ, в діях Снятинської міської ради не вбачається ознак протиправної бездіяльності, оскільки міська рада завжди вчасно, у визначені законодавством строки реагувала та надавала відповіді на Розпорядження та листи Служби у справах дітей, пропонуючи свої шляхи для вирішення проблеми, яка склалася. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позові, просила позов задоволити. Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог, з підстав викладених у відзиві. Заслухавши представників позивача та відповідача, дослідивши наявні у справі докази, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено, що Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.08.2020 відмовлено Службі у справах дітей Снятинської РДА в інтересах дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом до Снятинської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій. Роз`яснено Службі у справах дітей, що даний спір підлягає розгляду в поряду цивільного судочинства Снятинським районним судом. З приводу підсудності справи за позовом Служби у справах дітей Снятинської районної державної адміністрації в інтересах дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , до Снятинської міської ради про визнання бездіяльності міської ради протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, суд вважає, що на підставі вимог: ч.1 ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», підписаної 04 лютого 1950 року, ратифікованої в Україні 17 липня 1997 року, де зазначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення; ст.55 Конституції України, із якої вбачається, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб; ч.ч. 1,2 ст.4 ЦПК України, де вказано, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, та у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах; ст.10 ЦПК України, у якій, у ч.1 зазначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, а ч.ч. 9,10 визначено, що якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права), забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини, та відповідно до правової позиції зазначеної у Постанові Великої Палати Верховного суду від 21.11.2018 у справі №243/5078/17, Постанові Великої Палати Верховного суду від 12.12.2018 у справі №761/1212676/17 та Постанові Великої Палати Верховного Суду України від 12.12.2018 у справі №490/9823/16-ц - для забезпечення позивачу права на судовий захист та справедливий судовий розгляд, справа за позовом Служби у справах дітей, яка діє в інтересах дітей, позбавлених батьківського піклування розглядається у порядку цивільного судочинства і підсудна Снятинському районному суду Івано-Франківської області. Щодо суті позову, судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 22.12.2018, Служба у справах дітей Снятинської РДА придбала за кошти державної субвенції з метою створення в районі Дитячого будинку сімейного типу, житловий будинок по [ADDRESS] та на підставі Розпорядження Снятинської РДА №88 від 25.03.2019, згідно рішення Снятинської міської ради №411-20/1-п/2019 від 24.04.2019, Служба у справах дітей Снятинської РДА передала, а Снятинська міська рада прийняла на баланс житловий будинок по [ADDRESS] , з метою облаштування дитячого будинку сімейного типу. Здійснюючи функціональні обов`язки, Служба у справах дітей за місцем обліку осіб ознайомлює їх з інформацією про дітей із урахуванням рекомендацій за результатами навчання або висновку центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді про доцільність влаштування дитини (дітей) на виховання та спільне проживання у сім`ю опікуна, піклувальника, прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу. У разі відсутності таких дітей на місцевому обліку служба у справах дітей направляє таких осіб до регіональної служби у справах дітей. У зв`язку з цим, у лютому 2020 року Службою у справах дітей Івано-Франківської ОДА запропоновано влаштувати до Снятинського дитячого будинку сімейного типу дітей, позбавлених батьківського піклування, з Тлумацького району [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які на той час перебували у Центрі соціально-психологічної реабілітації. Як встановлено в судовому засіданні, розпорядженням Снятинської районної державної адміністрації №66 від 02.03.2020 на базі сім`ї [PERSON] створено дитячий будинок сімейного типу за адресою: [ADDRESS] ; вирішено перевести з 02.03.2020 для спільного проживання та виховання у дитячий будинок сімейного типу на базі сім`ї [PERSON] , осіб з числа дітей, позбавлених батьківського піклування, [PERSON] , [INFO] , яка вже на даний час вибула із прийомної сім`ї, та [PERSON] , [INFO] , яка продовжує навчання, а тому перебуває у прийомній сім`ї (рішення Снятинського районного суду від 25.04.2012, справа №2-о-134/11 про відібрання від матері без позбавлення батьківських прав). 02 квітня 2020 року Снятинською міською радою направлено лист на адресу голови Снятинської РДА, відповідно до якого міською радою відмовлено в передачі житлового будинку з будівлями та спорудами, що в [ADDRESS] , матері-виховательці [PERSON] , оскільки їй передано на виховання двоє дітей: [PERSON] та [PERSON] , а не п`ять, як вимагає Постанова КМУ №564 від 26.04.2002, та враховуючи, що станом на 15.05.2020 діти є повнолітніми, яким 22 та 19 років. 04 червня 2020 року Снятинською міською радою направлено лист на адресу голови Снятинської РДА, відповідно до якого міська рада повідомляє, що розпорядження Снятинської РДА №66 від 02.03.2020 «Про створення дитячого будинку сімейного типу у Снятинському районі» не є обов`язковим до виконання Снятинською міською радою. Створення дитячого будинку сімейного типу на основі особи-вихователя та 2 дітей, позбавлених батьківського піклування, є грубим порушенням законодавства у сфері соціальної політики, оскільки Положення встановлює вичерпний перелік обставин, при яких створюються такі будинки. 26 червня 2020 року мати-вихователька [PERSON] відвідала Центр соціально-психологічної реабілітації в с. Мединя Галицького району, де познайомилася із дітьми, позбавленими батьківського піклування: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та отримала згоду дітей на переїзд у її сім`ю. Згідно Розпорядження Снятинської районної державної адміністрації №152 від 13.07.2020 вирішено влаштувати малолітніх [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в Снятинський ДБСТ (Дитячий будинок сімейного типу) та покласти персональну відповідальність за життя, здоров`я, фізичний та психічний розвиток дітей на [PERSON] 14.07.2020 укладено відповідний договір про організацію діяльності дитячого будинку сімейного типу. Тому 14 липня 2020 року вона забрала їх за своїм місцем проживання (на даний час с. Хутір-Будилів Снятинського району). Однак, дане житлове приміщення в с. Хутір-Будилів не може забезпечити належних побутових умов проживання для такої кількості дітей. Крім того, через малу житлову площу унеможливлюється доукомплектування Снятинського дитячого будинку сімейного типу належною кількістю дітей, про що листом від 17.07.2020 Служба у справах дітей повідомила Снятинську міську раду з проханням виконати розпорядження РДА. Відповідно до листа Служби у справах дітей Снятинської РДА від 21.07.2020, адресованого міському голові Снятинської міської ради [PERSON] , слідує, що служба у справах дітей просить забезпечити виконання п.5 розпорядження Снятинської РДА №66 від 02.03.2020 «Про створення дитячого будинку сімейного типу у Снятинському районі» в порядку, встановленому чинним законодавством, щодо дітей позбавлених батьківського піклування з Тлумацького району [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які перебували на у Центрі психологічної реабвлітації в с. Мединя Галицького р-ну. Однак згідно листа Снятинської міської ради від 23.07.2020, адресованого начальнику служби у справах дітей Снятинської РДА, міська рада надала відповідь про те, що на основі сім`ї [PERSON] було створено прийомну сім`ю, а не дитячий будинок сімейного типу, тому передача будинку, що знаходиться по [ADDRESS] , вбачається неможливим. Рекомендовано службі у справах дітей привести у відповідність до норм чинного законодавства розпорядження Снятинської РДА №66 від 02.03.2020 та повторно звернутись до Снятинської міської ради з проханням передати у користування матері-вихователю [PERSON] вищевказаний будинок. Згідно листа Снятинської міської ради, адресованого 31.07.2020 Івано-Франківській ОДА, вбачається, що міська рада готова та буде рада сприяти передачі будинку [PERSON] для подальшого влаштування у ньому дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського виховання, проте передача даного будинку буде проводитись з дотриманням принципів законності, верховенства права та без порушень Положень, які безпосередньо регулюють порядок його передачі. Крім того у судовому засіданні було розглянуто заяву [PERSON] , яка діє в інтересах дітей позбавлених батьківського піклування [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , у якій вона зазначила, що у неї на вихованні перебуває повнолітня [PERSON] , яка продовжує навчання, у липні 2020 року вона взяла на виховання із числа осіб позбавлених батьківського піклування, ще трьох сестер [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , а також на даний час вирішується питання про влаштування до неї на виховання ще однієї дитини з числа осіб позбавлених батьківського піклування [PERSON] [INFO] , яка перебуває у центрі соціально-психологічної реабілітації дітей, та періодично телефонує із прохатнням забрати її у прийомну сім`ю [PERSON] , однак привезти дитину у будинок за своїм місцем проживання [PERSON] не може, оскільки разом із прийомними дітьми проживає у будинку, який належить її родичам, житлова площа якого не дає моливості влаштувати таку кількість дітей. Діти, які проживають із нею різного віку, живуть і навчаються у одній кімнаті, що негативно впливає на їх розвиток, перебувають на обліку у психіатра, а у однієї із них ( [PERSON] ) ще і проблеми із зором. Таким чином в інтересах дітей позбавлених батьківського піклування [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , прийомна мати [PERSON] просить забезпечити їх житлом, яке Снятинською РДА вже придбано для для цієї мети, і на даний час не використовується за призначенням. Тому [PERSON] просила позов служби у справах дітей Снятинської РДА задоволити. На думку суду такі дії Снятинської міської ради є протиправними, внаслідок яких, для дітей позбавлених батьківського піклування: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] так і не створено до цього часу належних побутових умов, необхідних для фізичного та розумового розвитку дітей, ці діти позбавлені права користування житлом, спеціально закупленим для них. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із ч.2 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Будь-яке насильство над дитиною та її експлуатація переслідуються за законом. При цьому ч.3 ст.52 Конституції України визначено, що утримання та виховання дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, покладається на державу. Держава заохочує і підтримує благодійницьку діяльність щодо дітей. А також відповідно до ст.46 Конституції України Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Згідно із ст.3 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» основними засадами державної політики щодо соціального захисту дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа є: створення умов для реалізації права кожної дитини на виховання в сім`ї; виховання та утримання дітей за принципом родинності; сприяння усиновленню дітей, створення системи заохочення та підтримки усиновлювачів; забезпечення пріоритету форм влаштування; захист майнових, житлових та інших прав та інтересів таких дітей; створення належних умов для їх фізичного, інтелектуального і духовного розвитку, підготовки дітей до самостійного життя; забезпечення права на здоровий розвиток; забезпечення соціально-правових гарантій; створення умов для надання психологічної, медичної та педагогічної допомоги; формування системи соціальної адаптації; забезпечення вільним вибором сфери професійної діяльності, яка б оптимально відповідала потребам та бажанням особистості дитини-сироти, дитини, позбавленої батьківського піклування, а також особи із їх числа та запитам ринку праці; належне матеріально-технічне забезпечення незалежно від форми влаштування та утримання дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа, сприяння в наданні реальної допомоги і підтримки підприємствами, установами та організаціями різних форм власності, банківськими установами, культурно-освітніми, громадськими, спортивними та іншими організаціями; вжиття вичерпних заходів щодо забезпечення доступу до безоплатної правової допомоги на підставах та в порядку, встановлених законом, що регулює надання безоплатної правової допомоги. Відповідно до ст.7 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» органи державної влади та органи місцевого самоврядування відповідно до їх компетенції, визначеної законом, забезпечують вирішення питань щодо встановлення опіки і піклування, створення інших передбачених законодавством умов для виховання дітей, які внаслідок смерті батьків, позбавлення батьків батьківських прав, хвороби батьків чи з інших причин залишилися без батьківського піклування, а також для захисту особистих, житлових і майнових прав та інтересів дітей та осіб із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Кабінет Міністрів України, уповноважені органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування здійснюють у межах бюджетних асигнувань розробку і виконання цільових програм щодо поліпшення соціального захисту дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, та осіб з їх числа. Згідно із ст.10 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики з питань сім`ї та дітей, здійснює координацію та методологічне забезпечення діяльності центральних та місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування стосовно соціального захисту дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, осіб із їх числа, а також забезпечує додержання законодавства щодо встановлення опіки і піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, їх усиновлення, застосування інших передбачених законодавством форм влаштування дітей. Відповідно до ст.11 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» органами опіки та піклування є районні, районні у містах Києві та Севастополі місцеві державні адміністрації, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад. Органи опіки та піклування забезпечують вирішення питань щодо: встановлення статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування; надання опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, та застосування інших форм влаштування дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування; соціального захисту і захисту особистих, майнових, житлових прав та інтересів дітей; забезпечення пріоритетних форм влаштування дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування; притягнення до відповідальності осіб, які порушують права дитини; надання письмової згоди або заперечення на відчуження нерухомого майна (у тому числі житла) та іншого майна, власником якого є дитина; подання заяв, клопотань, позовів про захист прав дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Соціальний захист та захист прав дітей у межах своєї компетенції здійснюють районні, районні у містах Києві та Севастополі місцеві державні адміністрації, виконавчих органів міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Органи опіки та піклування мають право перевіряти умови влаштування, утримання, виховання, навчання дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, можуть переводити дітей, життю та здоров`ю (у тому числі психічному) яких загрожує небезпека, до інших форм влаштування дітей. Присутність представника органів опіки та піклування на судових засіданнях є обов`язковою в разі, якщо розглядається справа стосовно дитини або з питань, що зачіпають права дитини. За приписами ст.30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" №280/97-ВР від 21.05.1997 до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить, зокрема, облік громадян, які відповідно до законодавства погребують поліпшення житлових умов; розподіл та надання відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності; сприяння розширенню житлового будівництва, подання громадянам, які мають потребу в житлі, допомоги в будівництві житла, в отриманні кредитів, у тому числі пільгових, та субсидій для будівництва чи придбання житла; надання відповідно до закону громадянам, які потребують соціального захисту, безоплатного житла або за доступну для них плату; облік нежилих приміщень на відповідній території незалежно від форм власності, внесення пропозицій їх власникам щодо використання таких приміщень для задоволення потреб територіальної громади. Пунктами 1, 9 ч.1 ст.23 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" №586-XIV від 09.04.1999 передбачено, що місцева державна адміністрація в межах повноважень реалізує державну політику в галузі соціального забезпечення та соціального захисту соціально незахищених громадян - пенсіонерів, інвалідів, одиноких непрацездатних, дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, осіб із їх числа, одиноких матерів, багатодітних сімей, інших громадян, які внаслідок недостатньої матеріальної забезпеченості потребують допомоги та соціальної підтримки з боку держави; вирішує питання щодо встановлення опіки і піклування, створення передбачених законодавством умов для виховання та/або влаштування дітей, які внаслідок смерті батьків, позбавлення батьків батьківських прав, хвороби батьків чи з інших причин залишилися без батьківського піклування, щодо захисту особистих і майнових прав та інтересів дітей, а також вживає інших заходів щодо соціального захисту дітей, віднесених до її компетенції законом. Згідно із Розділом 1 (п. 1-2) Положення про дитячий будинок сімейного типу, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України №564 від 26.04.2002, метою створення дитячого будинку сімейного типу є забезпечення належних умов для виховання в сімейному оточенні дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування. Дитячий будинок сімейного типу - окрема сім`я, що створюється за бажанням подружжя або окремої особи, яка не перебуває у шлюбі, які беруть на виховання та спільне проживання не менш як 5 дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування. Батьки-вихователі - особи, які беруть на виховання та спільне проживання дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування (далі - вихованці). Вихованці перебувають у дитячому будинку сімейного типу до досягнення 18-річного віку, а в разі продовження навчання у професійно-технічному, вищому навчальному закладі I-IV рівня акредитації - до 23 років або до закінчення відповідних навчальних закладів. Згідно із п.3 зазначеного Положення рішення про створення дитячого будинку сімейного типу приймається районною, районною у містах Києві та Севастополі держадміністрацією, виконавчим комітетом міської ради (міст республіканського Автономної Республіки Крим і міст обласного значення) на підставі заяви осіб або особи, які виявили бажання створити такий будинок, з урахуванням результатів навчання, подання відповідного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді і висновку служби у справах дітей про наявність умов для його створення. У п.9 цього положення зазначено, що ліквідація дитячого будинку сімейного типу здійснюється за рішенням органу, який створив його, або за рішенням суду Відповідно до п.5 даного Положення орган, що ухвалив рішення про створення дитячого будинку сімейного типу, позачергово надає батькам-вихователям індивідуальний житловий будинок або багатокімнатну квартиру за нормами, встановленими законодавством. При цьому згідно із п.7 цього Положення Контроль за умовами проживання вихованців здійснюють органи опіки та піклування і служби у справах дітей районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих комітетів міських рад міст республіканського Автономної Республіки Крим і міст обласного значення. Згідно із п.13 Положення про дитячий будинок сімейного типу, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України №564 від 26.04.2002, дитячий будинок сімейного типу комплектується дітьми протягом 12 (дванадцяти) місяців з дня створення. Контроль за його комплектуванням здійснює місцева служба у справах дітей. Таким чином, із аналізу положень наведених вище нормативних актів слідує, що діти-сироти, діти позбавлені батьківського піклування мають право на забезпечення впорядкованим житлом, шляхом влаштування в дитячий будинок сімейного типу. Обов`язок взяття на облік таких дітей покладено на органи місцевого самоврядування, а обов`язок розподіляти та надавати відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності; надавати відповідно до закону громадянам, які потребують соціального захисту, безоплатного житла або за доступну для них плату покладено на органи місцевого самоврядування. Відповідачем не надано суду належних доказів того, що ними було вжито всіх передбачених законодавством заходів по забезпеченню матері-виховательки соціальним житлом, придбаним Службою у справах дітей Снятинської РДА за кошти державної субвенції з метою створення в районі Дитячого будинку сімейного типу та переданого на баланс Снятинській міській раді. При цьому відповідач не вживав жодних заходів щодо виконання розпорядження Снятинської РДА. При цьому лексичне тлумачення слова «беруть», вжитого законодавцем у п.2 Положення про дитячий будинок сімейного типу, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України №564 від 26.04.2002, на яке посилається відповідач у своєму відзиві є безпідставним та не може служити підставою для невиконання міською радою Розпорядження Служби у справах дітей, а отже і не може бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки згідно із п.13 зазначеного Положення, дитячий будинок сімейного типу комплектується дітьми протягом 12 (дванадцяти) місяців з дня створення. Контроль за його комплектуванням на території Снятинського району здійснює місцева служба у справах дітей, функції якої покладені на Орган опіки і піклування Снятинської РДА. Таким чином Снятинська міська рада не може контролювати чи впливати на організацію і комплектування на території Снятинського району дитячих будинків сімейного типу та надавати рекомендації по даному питанню. На підставі наведеного суд вважає, що слід задоволити позовну вимогу щодо зобов`язання Снятинської міської ради передати у користування матері-виховательці [PERSON] житловий будинок по [ADDRESS] з метою вселення та подальшого проживання і виховання в ньому дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, зокрема: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з подальшим доукомплектуванням, протягом 12 місяців, у відповідності до п.5 Розпорядження Снятинської районної державної адміністрації №66 від 02.03.2002 «Про створення дитячого будинку сімейного типу у Снятинському районі». Крім цього із заяви [PERSON] встановлено, що на даний час вирішується питання про влаштування у дитячий будинок сімейного типу на базі сім`ї [PERSON] ще однієї дитини [PERSON] [INFO] , яка на даний час перебуває у Міжрегіональному центрі соціально-психологічної дітей. При цьому, судом встановлено, що відповідачем, Снятинською міською радою, бездіяльності, яка полягає у невиконанні розпорядження РДА від 02.03.2002 №66 «Про створення дитячого будинку сімейного типу у Снятинському районі» та непередачі у користування матері-виховательці [PERSON] житлового будинку з метою вселення та подальшого проживання і виховання в ньому дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, як такої не допущено, оскільки у відповідності із своєю позицією, вони надавали відповіді, відмови у виконанні, направлених до них розпоряджень. Таким чином у задоволенні позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності Снятинської міської ради щодо невиконання розпорядження Снятинської районної державної адміністрації від 02.03.2002 №66 «Про створення дитячого будинку сімейного типу у Снятинському районі» - відмовити. Суд на підставі встановленого та

Outcome: dismissed