Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

01 липня 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро), третя особа - Акціонерне товариство «ОТП Банк» про зняття арешту з майна,в обґрунтування якого посилається на те, що під час оформлення спадщини вона дізналась про існування накладеного арешту на все її майно. З метою отримання такої інформації 09 березня 2021 року вона звернулась до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро). 18 березня 2021 року Шевченківським відділом державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) її було повідомлено про те, що 02 листопада 2016 року до Відділу від стягувача на примусове виконання надійшов виконавчий лист № 0827/2-649/2011, виданий 26 червня 2012 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з [PERSON] солідарно на користь ПАТ «ОТП Банк» в рахунок відшкодування заборгованості за кредитним договором суму у розмірі 483 274 грн. 25 коп., судовий збір в сумі 1 700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн. 03 жовтня 2016 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 52440947, 10 лютого 2017 року винесено постанову про арешт майна боржника та 23 жовтня 2017 року - постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 5 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Станом на 18 березня 2021 року зазначений виконавчий документ у Відділі не перебуває та в останнє перебував у жовтні 2017 року. Надати більш детальну інформацію не вбачається за можливе у зв`язку із закінченням термінів зберігання виконавчого провадження та їй рекомендовано звернутись до суду для вирішення питання щодо скасування арешту. Позивач вважає, що оскільки виконавчий документ після його повернення стягувачу повторно не пред`являвся до виконання, наразі сплинули строки для його пред`явлення, то й необхідність арешту її майна наразі відпала, однак його наявність порушує її права. У зв`язку з чим, позивач, посилаючись на вимоги Закону України «Про виконавче провадження», просила суд зняти арешт з майна, що належить їй, а саме обтяження №22008505 від 22 серпня 2017 року, зареєстроване на підставі постанови про арешт майна боржника, серія та номер ВП № 52440947, виданий 10 лютого 2017 року, видавник: головний державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Коцинян М. О., з примусового виконання виконавчого листа № 0827/2-649/2011, виданого 26 червня 2012 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя, особа майно/права якої обтяжуються: [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] . Ухвалою суду від 05 липня 2021 року було відкрито провадження у справі з її розглядом за правилами загального позовного провадження і призначено підготовче засідання (а.с. 28-29). Ухвалою суду від 04 листопада 2021 року постановлено про закриття підготовчого провадження у справі, останню призначено до судового розгляду по суті (а.с. 44). Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги остання підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити (а.с. 43). Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву та клопотань про відкладення розгляду справи не подавав. Представник третьої особи - АТ «ОТП Банк» у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, тому суд вважає можливим провести розгляд справи за його відсутності. Враховуючи вищевказані обставини, суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши письмові докази та оцінивши досліджені докази в сукупності, вважає, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. Судом установлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 січня 2011 року, ухваленим у справі № 0827/2-649/11, позов ПАТ «ОТП Банк» було задоволено. Стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «ОТП Банк» в рахунок відшкодування заборгованості за кредитним договором суму у розмірі 483 274 грн. 25 коп., судовий збір в сумі 1 700 (грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн. На виконання цього рішення суду 26 червня 2012 року були видані виконавчі листи, які стягувач пред`явив до виконання до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро). У відповідності до повідомлення Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) № 13550/11 від 18 березня 2021 року, наданого у відповідь на заяву [PERSON] , 02 листопада 2016 року до Відділу від стягувача на примусове виконання надійшов виконавчий лист № 0827/2-649/2011, виданий 26 червня 2012 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з [PERSON] солідарно на користь ПАТ «ОТП Банк» в рахунок відшкодування заборгованості за кредитним договором суму у розмірі 483 274 грн. 25 коп., судовий збір в сумі 1 700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн. 03 жовтня 2016 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 52440947, 10 лютого 2017 року винесено постанову про арешт майна боржника та 23 жовтня 2017 року - постанову про повернення виконавчого документа стягувану на підставі п. 5 ч. 1 ст.7 3акону України 7 «Про виконавче провадження». Станом на 18 березня 2021 року зазначений виконавчий документ у Відділі не перебуває та в останнє перебував у жовтні 2017 року. Надати більш детальну інформацію не вбачається за можливе у зв`язку із закінченням термінів зберігання виконавчого провадження (а.с. 10-12). Так, у відповідності до постанови головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (правонаступник - Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) Харченко О. Г. постановлено про відкриття виконавчого провадження № 52440947 з примусового виконання виконавчого листа № 0827/2-649/2011 від 26 червня 2012 року, виданого Шевченківським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «ОТП Банк» 485 094,25 грн. (а.с. 13). Постановою державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Коциняна М. О. від 10 лютого 2017 року було накладено арешт на все майно, що належить боржнику [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , в межах суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів (533 603,67 грн.) (а.с. 14). 23 жовтня 2017 року головним державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Коциняном М. О. на підставі п. 5 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» було повернуто виконавчий документ, а саме виконавчий лист № 0827/2-649/2011 від 26 червня 2012 року на адресу стягувача, про що видано відповідну постанову (а.с. 15). Відповідно до ст.ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Першим реченням пункту 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2015 року № 5 роз`яснено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Відповідно до вимог ч.1, 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Відповідно ч. 4 ст. 59 Закону передбачено виключний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, а саме: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. При цьому суд враховує, що згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «East/West Alliance Limited» проти України», яке набрало статусу остаточного 02 червня 2014 року, в п. 167 рішення Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Відповідно до статті 56 ЗУ «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Статтею 37 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено випадки, на підставі яких виконавчий документ повертається стягувачу. Повернення виконавчого документа стягувачу не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання (ч. 5 ст. 47 вказаного Закону у попередній редакції). Частиною 1 статті 40 вказаного вище закону вказано, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що в разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом. Отже, зняття арешту з майна боржника пов`язується із закінченням виконавчого провадження. У разі повернення виконавчого документа стягувачу виконавче провадження не є закінченим. Із аналізу вказаних норм можна знобити висновок, що відсутність діючих виконавчих проваджень щодо боржника, не свідчить про безпідставність накладеного арешту на його майно. Позивачем не надано суду будь-яких доказів, що виконавче провадження закінчене з тих підстав, які тягнуть за собою зняття арешту з майна боржника. Як вбачається з реєстру відритих виконавчих проваджень виконавчий лист повернуто стягувачеві на п. 5 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження, а не закінчення. У своєму рішенні від 17 січня 2018 року по справі № 910/8019/15-г Верховний Суд вказав що у разі повернення виконавчого документа стягувачу виконавче провадження не є закінченим. При цьому, державному виконавцю не надано право на зняття арешту з майна боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення. Аналогічної думки дотримується і Верховний Суд у постанові від 05 грудня 2018 року у справі 425/1341/17, постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 522/15772/16-ц. В даних постановах судом вказано, що державний виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна боржника тільки в разі закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі). Як вбачається із матеріалів справи, виконавчий документ був повернутий стягувачу, а тому існує невиконане рішення суду про заборгованість у тому числі і позивача перед АТ «ОТП Банк», що набрало законної сили. Так, АТ «ОТП Банк» має право на задоволення своїх вимог у томі числі і до [PERSON] , разом з тим позивачем не надано суду доказів виконання свого зобов`язання перед стягувачем. За таких обставин, із врахуванням того, що [PERSON] має невиконані солідарні зобов`язання перед кредитором, за яким виконавче провадження не закрито у зв`язку із повним виконанням рішення суду, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими що не підлягають до задоволення. Окрім того, суд звертає увагу, що згідно п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016 року № 5 позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Позови на захист майнових прав малолітніх та неповнолітніх дітей боржника (засудженого) можуть бути пред`явлені їхніми законними представниками, а у випадках, встановлених законом, органами та особами, яким надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб (статті 3, 45 ЦПК). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження». Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. При зверненні з позовом [PERSON] вказала відповідачем Шевченківський ВДВС у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління (м. Дніпро), клопотань про заміну відповідача чи залучення співвідповідачів позивач не заявляла. Враховуючи вищевикладене, в прозові слід відмовити й з тих підстав, що його пред`явлено до неналежного відповідача, оскільки арешт накладено в інтересах АТ «ОТП Банк», і саме ця особа є належним відповідачем по справі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed