Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-17 00:00:00

Публічне акціонерне товариство "Закарпатгаз" звернувлося з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Свій позов позивач мотивував тим, що [PERSON] з 06 листопада 2015 р. займав посаду завідувача складу ПАТ «Закарпатгаз» - наказ про прийняття на роботу №ЗК000000140-УЖГ2377 від 05.11.2015. Між [PERSON] та ПАТ «Закарпатгаз» 06.11.2015 р. було укладено Договір про повну матеріальну відповідальність , з метою забезпечення збереження матеріальних цінностей та врегулювання відносин між Товариством та працівником, що займає посаду, безпосередньо пов'язану з збереженням ввірених йому матеріальних цінностей. Відповідно до наказу №179/ОС від 14.07.2016р. [PERSON] завідувача складом за власним бажанням, згідно зі ст. 38 КЗпП України. На підставі наказу Голови правління ПАТ «Закарпатгаз» від 13.06.2016 №13.2-174-0616 проведено інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей у підзвіті в завідувача складу [PERSON] газових лічильників, які обліковуються на центральному складі та у підзвіті в матеріальних осіб підприємства. За результатами інвентаризації встановлено нестачу по 976,355 найменуваннях на загальну суму 70360,78 грн. та лишків по 3540,64 найменуваннях на загальну суму 83485,62 грн. Проаналізувавши розбіжності по кожному найменуванню, комісією здійснено зарахування однорідних товарно-матеріальних цінностей (пересортиця) по 222,20 найменуваннях на загальну суму 21 524,18 грн. Кінцевий результат лишків в кількості 3322,44 найменувань, з урахуванням різниці в ціні, на загальну суму 63961,44 грн. оприбутковано, а нестачу в кількості 754,155 найменувань, з урахуванням різниці в ціні, на загальну суму 48 836,60 грн. разом з ПДВ, віднесено за рахунок Відповідача. В процесі розгляду справи позивач подав заяву до суду про збільшення позову, згідно якої просить суд стягнути із [PERSON] на користь ПАТ «Закарпатгаз» матеріальну шкоду, завдану ним під час неналежного виконання трудових обов'язків в сумі 58603,92 грн., в т.ч. ПДВ у сумі 9767,32 грн.,та оплачений судовий збір в сумі 1378,00 грн. В судовому засіданні представник позивача збільшені позовні вимоги підтримала та просила суд такі задовільнити. Відповідач та представник відповідача проти позову заперечили, просили суд відмовити в задоволенні позову з підстав його необгрунтованості та безпідставності. Заслухавши учасників судового розгляду та дослідивши докази в справі, суд приходить до висновку, що позовну заяву слід задоволити з наступних підстав. Згідно з вимогами ст.55 Конституції України та ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини встановлено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його цивільних прав і обов»язків. Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При здійсненні правосуддя (ст.5 ЦПК) суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Завданнями цивільного судочинства (ст.2 ЦПК) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Так, оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.89 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.76-88 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.ст.12, 13, 78, 81, 82 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. В судовому засіданні встановлено , що [PERSON] з 06 листопада 2015 р. займав посаду завідувача складу ПАТ «Закарпатгаз» - наказ про прийняття на роботу №ЗК000000140-УЖГ2377 від 05.11.2015. Між [PERSON] та ПАТ «Закарпатгаз» 06.11.2015 р. було укладено Договір про повну матеріальну відповідальність , з метою забезпечення збереження матеріальних цінностей та врегулювання відносин між Товариством та працівником, що займає посаду, безпосередньо пов'язану з збереженням ввірених йому матеріальних цінностей. Ст. 135-1 КЗпП України встановлює, що письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками, які займають посади або виконують роботи, безпосередньо пов'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Згідно укладеного Договору Відповідач прийняв на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення збереження ввірених йому матеріальних цінностей, у зв'язку з чим зобов'язався: -дбайливо ставитись до переданих йому на зберігання чи з іншою метою матеріальних цінностей ПАТ «Закарпатгаз» і вжити заходів для попередження шкоди; -своєчасно повідомляти адміністрацію ПАТ «Закарпатгаз» про всі обставини, які загрожують забезпеченню збереження ввірених йому матеріальних цінностей; - вести облік, складати і подавати у встановленому порядку товарно-грошові та інші звіти про рух і залишки ввірених йому матеріальних цінностей; -брати участь в інвентаризації ввірених йому матеріальних цінностей. Відповідно до наказу №179/ОС від 14.07.2016р. [PERSON] завідувача складом за власним бажанням, згідно зі ст. 38 КЗпП України. На підставі наказу Голови правління ПАТ «Закарпатгаз» від 13.06.2016 №13.2-174-0616 проведено інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей у підзвіті в завідувача складу [PERSON] газових лічильників, які обліковуються на центральному складі та у підзвіті в матеріальних осіб підприємства. За результатами інвентаризації встановлено нестачу по 976,355 найменуваннях на загальну суму 70360,78 грн. та лишків по 3540,64 найменуваннях на загальну суму 83485,62 грн. Проаналізувавши розбіжності по кожному найменуванню, комісією здійснено зарахування однорідних товарно-матеріальних цінностей (пересортиця) по 222,20 найменуваннях на загальну суму 21 524,18 грн. Кінцевий результат лишків в кількості 3322,44 найменувань, з урахуванням різниці в ціні, на загальну суму 63961,44 грн. оприбутковано, а нестачу в кількості 754,155 найменувань, з урахуванням різниці в ціні, на загальну суму 48 836,60 грн. разом з ПДВ, віднесено за рахунок Відповідача. Таким чином, Відповідач, перебуваючи у трудових відносинах із ПАТ «Закарпатгаз», працюючи на посаді завідувача центральним складом Товариства та будучи матеріально- відповідальною особою відповідно до договору про повну матеріальну відповідальність від 06.11.2015, маючи у підзвітності товарно-матеріальні цінності, зазначені в інвентаризаційному описі (додається), порушив покладені на нього трудові обов'язки по збереженню ввірених йому матеріальних цінностей, внаслідок чого заподіяв Товариству збитки на загальну суму 48 836,60 грн. Вина Відповідача у нестачі товарно-матеріальних цінностей та розмір заподіяних збитків підтверджується інвентаризаційними описами, складеними по результатах інвентаризації та розрахунками, наведеними у протоколі інвентаризаційної комісії . По результатах інвентаризації, комісією складено Акт від 18.07.2016 . Разом з тим, у відповідності до абз. 2 п. 4 Постанови Пленум Верховного Суду України N 14 від 29.12.92 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов'язків, грошові виплати. Згідно з п.15 вищевказаної Постанови Пленуму ВСУ, визначаючи розмір шкоди, суд має виходити з цін на матеріальні цінності, що діють у даній місцевості на час вирішення справи, і застосовувати встановлені нормативно-правовими актами для даних випадків кратність, коефіцієнти, індекси, податок на добавлену вартість, акцизний збір тощо. У зв'язку із неправомірними діями [PERSON] у Товариства виникло зобов'язання із сплати ПДВ у розмірі 20% від суми збитків, що становить 9767,32 грн., які підлягають стягненню з Відповідача на користь Позивача. Таким чином, загальний розмір збитків, що підлягають відшкодуванню Відповідачем [PERSON] на користь ПАТ «Закарпатгаз» становить 58603,92 грн, в т.ч. ПДВ у сумі 9767,32 грн. Згідно п.З. Договору про повну матеріальну відповідальність від 06.11.2015, укладеного між ПАТ «Закарпатгаз» та Відповідачем, у випадку незабезпечення з вини працівника збереження ввірених йому матеріальних цінностей, визначення розміру шкоди, заподіяної ПАТ «Закарпатгаз» та її відшкодування, проводиться відповідно до чинного законодавства. Згідно посадової інструкції завідувача центральним складом ПАТ «Закарпатгаз», до оснозних обов'язків завідувача складом належать, зокрема, забезпечення зберігання складованих товарно-матеріальних цінностей, додержання режимів їх зберігання, ведення обліку складських операцій, забезпечення додержання правил оформлення та здавання прибутково-видаткових документів, складення встановленої звітності, участь у проведенні інвентаризацій товарно-матеріальних цінностей. Посадовою інструкцією завідувача центральним складом ПАТ «Закарпатгаз» передбачено відповідальність завідувача складом за неналежне виконання своїх посадових обов'язків в межах, визначених законодавством про працю, та за завдання матеріальної шкоди - в межах, визначених чинним цивільним законодавством та законодавством про працю. Статтею 130 Кодексу законів про працю України (далі - «КЗпП України») передбачено, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. Стаття 131 КЗпП України встановлює положення, згідно з яким працівники зобов'язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді. Згідно з ст. 134 КЗпП України, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли, зокрема, працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Відповідно до ст. 135-3 КЗпП України, розмір заподіяної підприємству, установі, організації ніколи визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, згідно з установленими нормами. Відповідно до роз'яснень п. З постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року N 14 "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації їх працівниками", у відповідності зі ст.130 КЗпП відшкодування шкоди провадиться незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності за дії (бездіяльність), якими заподіяна шкода підприємству, установі, організації. За шкоду, заподіяну внаслідок порушення трудових обов'язків, працівник несе відповідальність перед підприємством (установою, організацією), з яким перебуває в трудових відносинах. Відповідно до положень ст.136 КЗпП України, покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, а керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника. У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду. Стаття 233 КЗпП України передбачає, що для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Outcome: approved