Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-09 00:00:00

У червні 2020 року [PERSON] , звернувся до суду із зазначеним вище позовом, згідно якого, просить суд розірвати шлюб між ним та [PERSON] , який зареєстровано 20.12.2003 року відділом реєстрації актів цивільного стану Бердичівського міського управління юстиції Житомирської області, судові витрати просить покласти на нього. В обґрунтування пред`явлених вимог посилається на припинення шлюбних відносин між ними. Різні погляди на шлюб та сім`ю призводили до сварок. Відповідачка вже чотири роки проживає з іншим чоловіком. Примирення не можливе. Вказав, що дітей від шлюбу вони не мають, однак відповідачка не бажає розірвати шлюб в органах РАЦС, тому він змушений звернутись до суду. В судове засідання сторони не з`явилися. Позивач надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, вказав, що позовні вимоги підтримує, та просить їх задовольнити. Відповідачка у наданій суду заяві позовні вимоги визнала, просила розглянути справу в її відсутності. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про одруження, сторони зареєстрували шлюб 20 грудня 2003 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Бердичівського міського управління юстиції Житомирської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 820. (а.с. 4) Сторони неповнолітніх дітей не мають, такий факт ними не оспорюється. Зі змісту позову вбачається, що сторони спільного господарства не ведуть, подружніх відносин не підтримують, шлюб існує формально. Відповідно до ст.ст. 110-112 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Згідно зі ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 р., згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить із того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Таким чином, зважаючи на те, що сторони сімейних стосунків не підтримують, разом не проживають, спільного господарства не ведуть, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому суд вважає, що шлюб підлягає розірванню.

Outcome: approved