Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 17.03.2006 року, [PERSON], отримала кредит у сумі 4000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитному розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, підтверджується підписом у заяві. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісія за користування кредитом та інших витрат. У порушення умов договору відповідачка зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв'язку з чим відповідачка станом на 28.11.2013 року має заборгованість в сумі 17234,14 гривень, що складається з наступного: 15937,28 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 500 гривень - штраф (фіксована частина); 796,86 гривень - штраф (процентна складова). Крім того, 16 грудня 2008 року винесено рішення Рахівським районним судом про стягнення заборгованості в сумі 7888,30 грн. з відповідачки [PERSON] за договором № б/н від 17.03.2006 року. Тому в новому розрахунку заборгованості від 28.11.2013 року вже врахована сума стягнення по даному рішенню. На підставі наведеного просили стягнути з відповідачки, в їхню користь заборгованість за кредитним договором б/н від 17.03.2006 року в сумі 17234,14 гривень та судові витрати понесені банком при подачі даної позовної заяви до суду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просить дану справу розглянути у відсутності їх представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечують. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Пояснила, що ніяких договорів із банком не оформляла та кредитних коштів не отримувала. При цьому просить застосувати наслідки строку позовної давності. В результаті чого просить відмовити в задоволенні позову. Суд, заслухавши відповідача, вивчивши обставини справи, дослідивши їх докази, прийшов до наступного висновку. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До кредитних відносин застосовуються положення, що регулюють відносини позики. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н від 17 березня 2006 року, виражений, за згодою останньої, у формі заяви, умов і правил надання банківських послуг, за якими банк надав останній кредит в сумі 4000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 48 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, та відповідно до умов яких [PERSON] зобов'язалася здійснювати погашення заборгованості. Згідно розрахунку заборгованості за договором №б/н від 17.03.2006 року, укладеного між Приватбанком та [PERSON] станом на 28.11.2013 року, позивачем до стягнення вимагається сума заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 15937,28 гривень та сума відсотків, які нараховані як штраф в загальному розмірі 1296,86 гривень. Разом з цим, судом встановлено, що рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 16 грудня 2008 року, яке набуло законної сили 26 грудня 2008 року, та яке в силу. ч.4 ст. 61 ЦПК України має преюдиційне значення для вирішення даних правовідносин, з [PERSON] стягнуто заборгованість за цією ж Заявою, Умовами надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою, в сумі 7888 гривень 30 копійок, з яких 3227,40 гривень - заборгованість за кредитом, 4660,90 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грішми встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Отже, проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу, що і було вирішено рішенням суду від 16 грудня 2008 року, де стягнуто суму кредиту і проценти за його користування, відповідно до умов договору, та в свою чергу вичерпало свою дію для повторного стягнення процентів. У зв'язку з чим позовні вимоги в частині стягнення 15937,28 грн. як заборгованості по процентам за користування кредитом не підлягають до задоволення. При цьому, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктом 8.6. Умов передбачено, що за порушення клієнтом строків платежів за будь-яким грошовим зобов'язанням, передбаченим договором, більш ніж на 120 днів, клієнт зобов'язаний сплати банку штраф у розмірі 500,00 грн. + 5% від суми позову. На підставі цього позивачем правомірно нараховано вказані штрафи в сумі 500 гривень як штраф (фіксована частина) та 796,87 грн. як штраф (процентна складова). Між тим, відповідно до Конституції України та ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 256 ЦК України встановлено строк, який є позовною давністю, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.ст. 257, 258 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог, в тому числі, про стягнення неустойки ( штрафу, пені). Як вбачається з розрахунку заборгованості штрафні санкції нараховані позивачем, починаючи з 15 вересня 2008 року, що є поза строком спеціальної позовної давності. Відповідачкою в ході розгляду справи зроблено заяву про застосування наслідків спливу строків позовної давності. За змістом ст. 267 ЦК України у випадку, коли особа зробила заяву про застосування позовної давності, яка вже минула, суд має підстави для відмови в позові. За таких обставин, враховуючи, що відповідачкою в судовому засідання заявлено про застосування наслідків спливу позовної давності, де особа втрачає право на позов саме в матеріальному розумінні, суд відмовляє в задоволенні позову в частині стягнення штрафів за прострочення виконання зобов'язання.

Outcome: dismissed