Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-07 00:00:00

ТОВ «СТЕК» звернулося до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за послуги централізованого опалення в сумі 4088,33 грн., стягнення судових витрат. У позовній заяві зазначено, що позивач надає послуги теплопостачання в квартиру [ADDRESS], де проживає відповідач, який є споживачем даної послуги. Судовий наказ, виданий Івано-Франківським міським судом 02.09.2014 року., був скасований ухвалою від 13.10.2014 року. Заборгованість по даних послугах відповідача станом на 31.10.2014 року становить 4088,33 грн. Представник позивача просив позов задовольнити. Відповідач заперечив проти позову, подавши заяву до суду заперечення. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Станіславська теплоенергетична компанія» з квітня місяця 2012 року проводить господарську діяльність у сфері теплопостачання, гарячої води та експлуатує котельню з прилеглими до неї тепловими мережами по [ADDRESS]. Позивач є виконавцем послуг з централізованого опалення та підігріву води для населення, яке обслуговується від котельні по [ADDRESS]. В квартирі [ADDRESS] проживає відповідач [PERSON]., що підтверджується адресною довідкою (а.с.25) та розрахунком позивача. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначає Закон України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до вказаного закону, термін «житлово-комунальні послуги» визначається як результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування у жилих та нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Згідно зі статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Судом встановлено, що договір між позивачем чи балансоутримувачем і відповідачем не укладався. В поданому до суду запереченні відповідач просив відмовити в задоволенні позову, оскільки позивачем не надано доказів права вимоги, а відповідно і відсутні підстави стягнення заборгованості. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг з конкретним споживачем сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Правовідносини, які виникли у сфері надання комунальних послуг, регулюються спеціальним законодавством, а саме як вже зазначалось Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Разом з тим відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань. За вимогою ч.3 ст.815 ЦК наймач зобов'язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі усного договору про надання послуг з теплопостачання, є зобов'язанням, у якому, серед інших прав і обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Також відповідач звернув увагу суду на те, що рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 21.10.2008 року №482 «Про надання дозволу на відключення квартир від системи централізованого опалення та гарячого водопостачання», йому надано дозвіл на відключення квартири [ADDRESS] від системи централізованого опалення та гарячого водопостачання з подальшим виготовленням проектної документації на влаштування автономної системи опалення. На підтвердження своїх слів відповідач надав копію витягу з рішення (а.с.30). На виконання цього рішення, за словами відповідача, ним було отримано Технічні умови №8646 від 06.04.2009 року, затверджені технічним директором ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» (а.с.31). Відповідачем також до матеріалів справи додано копію акту про відключення квартири від внутрішньо будинкових мереж ЦО і ГВП від 22.06.2009 року (а.с.34). Однак, в даному акті відсутній підпис голови комісії (О.Деревянка). Для з'ясування обставин справи, ухвалою Івано-Франківського міського суду від 27.04.2015 року було витребувано у виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради належним чином засвідченої копії рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міськради від 21.10.2008 року № 482 «Про надання дозволу на відключення квартир від системи централізованого опалення та гарячого водопостачання». Однак, в наданій виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради копії рішення від 21.10.2008 року №482 «Про надання дозволу на відключення квартир від системи централізованого опалення та гарячого водопостачання» в списку мешканців міста, що звертались з питання надання дозволу на відключення квартир від систем централізованого опалення та гарячого водопостачання (Додаток №2) під порядковим номером «670» вказаний не відповідач, а інша особа. (а.с.57,зв). Заборгованість по даних послугах відповідача, за розрахунком позивача, становить 4088,33 грн. за період з черпня 2012 року по жовтень 2014 року (а.с.6). Суд при вирішенні даного спору також зазначає і таке. Питання відключення від мереж централізованого опалення регулюється Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, зі змінами, що внесені постановою Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2007 року №1268, в яких з метою захисту прав усіх мешканців багатоквартирних будинків передбачено відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води не окремих квартир багатоквартирного будинку з ініціативи їх власників або наймачів, а відключення цілих багатоквартирних будинків з ініціативи споживачів. Відповідно до п. 25 зазначених Правил відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 (у редакції зі змінами, внесеними згідно з наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства від 6 листопада 2007 року № 169), установлено, що таке відключення відбувається на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади. Крім того, внесені зміни унеможливлюють відключення від мереж центрального опалення і гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку та дозволяють таке відключення лише будинку в цілому. У зв'язку із цим за змістом зазначених норм під час розгляду справ про зобов'язання привести систему централізованого опалення до попереднього стану судам необхідно з'ясувати та дати оцінку: способу відключення від мереж централізованого опалення (дотримання встановленого порядку); об'єкту відключення (весь багатоквартирний будинок чи квартира). Таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 26 вересня 2012 року у справі №6-96 цс12. Відповідач не надав суду доказів дотримання вказаного порядку відключення. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, хоча і без договору, є зобов'язанням, у якому, серед інших прав і обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора - вимагати сплату грошей за надані послуги. Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до п.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі ст.ст. 509, 526, 815, 901, 903 ЦК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630,

Outcome: approved