Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-08 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із вищевказаним позовом до відповідача, обґрунтовуючи підставність позову тим, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина за заповітом вчиненим 02.01.2007, відповідно до якого вона заповіла усе належне їй майно позивачеві. До складу спадщини увійшов житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] . Позивач спадщину прийняла шляхом звернення до нотаріуса із заявою відповідного змісту за місцем відкриття спадщини, утім у видачі нотаріального акту на її ім`я на вищевказаний об`єкт нерухомості нотаріусом відмовлено, оскільки не було надано правовстановлюючого документа про належність цього майна спадкодавцеві, що стало підставою для звернення до суду із даним позовом. У визначений судом строк відповідач відзиву до суду не направив, однак сільський голова надав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав, не заперечував щодо задоволення позову, а розгляд справи просив проводити за відсутності представника сільської ради. Ухвалою суду від 22.05.2019 було витребувано за клопотанням представника позивача матеріали спадкової справи до майна померлої [INFO] [PERSON] . У судове засідання позивач та його представник не з`явились, утім у заяві останній просив про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримав у заявленому обсязі. З огляду на викладене, суд вважає, що за результатами підготовчого провадження можливо ухвалити рішення, тому розгляд справи суд проводить в даному судовому засіданні, на підставі наявних у справі доказів, за відсутності сторін, не здійснюючи при цьому фіксування судового засідання технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраним у справі доказами, встановив, що [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина. Із матеріалів спадкової справи до майна померлої, які були витребувані судом встановлено, що спадщина відкрилась за заповітом вчиненим спадкодавцем [INFO] , відповідно до якого спадкодавець заповіла усе належне їй майно своїй дочці - позивачеві у справі [PERSON] . Як убачається із довідки виданої виконавчим комітатом Нападівської сільської ради Липовецького району від 26.01.2017 за №35, [PERSON] постійно проживала разом із [PERSON] по [ADDRESS] . Встановлені судом обставини та перевірені зібраними у справі доказами свідчать про те, що позивач спадщину прийняла, отож вона їй належить з моменту відкриття спадщини, утім постановою приватного нотаріуса Липовецького районного нотаріального округу позивачеві було відмовлено у видачі на її ім`я нотаріального акту на житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] . Така відмова мотивована тим, що заявником не було надано правовстановлюючого документа на підтвердження належності майна спадкодавцеві. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справі про спадкування" роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно довідки виданої виконавчим комітетом Нападівської сільської ради 20.02.2019 за №91, власником житлового будинку по [ADDRESS] , згідно записів по господарських книг за 1986 - 1990, особовий рахунок № 78 являється [PERSON] . За відомостями КП «ВОО БТІ» від 02.04.2019, зазначено, що користувачем житлового будинку по [ADDRESS] , згідно матеріалів інвентаризаційної справи є [PERSON] , рік побудови житлового будинку 1972. Згідно з абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на новостворене нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками N 32 та N 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року N 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року N 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності (Лист, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 16.05.2013, № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування"). Зібрані у справі докази підтверджують належність майна спадкодавцеві як власнику, позивач спадщину після смерті спадкодавця прийняла, у тому числі у вигляді житлового будинку, що є предметом спору, отож вона їй належить, іншого майна на території сільської ради яке б належало спадкодавцеві не встановлено, отож об`єкт нерухомості конкретизовано, підтвердженням чого є довідки видані органом місцевого самоврядування, однак реалізувати свої спадкові права в нотаріальному порядку позивач позбавлена можливості за встановлених обставин. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність порушених прав позивача, що є очевидним, а обраний нею спосіб захисту порушених прав є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, що було встановлено в ході судового розгляду, отож суд дійшов висновку, що позов обґрунтований. Крім цього, відповідач надала суду заяву про визнання позову. Ураховуючи те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та виносить рішення про його задоволення. Відповідно доч.1ст.142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову. Зважаючи на викладене, суд вважає за доцільне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved