Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-25 00:00:00

Спрямованим позовом [PERSON] просила суд ухвалити рішення, яким стягувати з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання двох спільних малолітніх дітей у твердій грошовій сумі розміром 3 000 гривень, щомісячно і до досягнення старшою дитиною повноліття, а потім 1 500 гривень до досягнення повноліття меншою дитиною. Крім цього, автор позову просила стягнути з відповідача на її користь понесені нею витрати на правову допомогу у розмірі 300 гривень. Як на підставу для звернення до суду з даним позовом позивач вказує, що відповідач ухиляється від покладеного на нього обов'язку по утриманню їх спільних дітей, хоча спроможний це робити. Відповідач направив відзив, яким позов визнав частково, а саме вказав, що з огляду на його матеріальний стан в змозі сплачувати аліменти в розмірі 700 гривень. Водночас, просив відмовити у задоволенні вимоги позивача про стягнення втрат на правову допомогу. Ураховуючи положення ст. 274 ЦПК України розгляд справи проводився в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності заперечень учасників справи цього. Дослідив матеріали справи судом встановлені наступні її фактичні обставини і відповідно ним правовідносини. Як убачається зі змісту позовної заяви та не заперечувалось відповідачем, з 2011 року по серпень 2017 року сторони підтримували фактичні шлюбні стосунки без реєстрації шлюбу. Під час їх спільного проживання народилось двоє дітей: [PERSON], [INFO] (а.с.3), та [PERSON], [INFO] (а.с.4). Діти, станом на 16 листопада 2017 року, проживають разом з матір'ю та знаходяться на її утриманні (а.с.8-9). Сукупний дохід позивача за місцем роботи за період травень жовтень 2017 року склав 24 217,98 гривень (а.с.10). Правовідносини, що склались між сторонами у даній справі регулюються та відповідають наступним нормам матеріального та процесуального законів. Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України). За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України). Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України). Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 1 ст. 184 СК України). Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 1 - 4 ст. 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Проаналізував пояснення учасників справи, фактичні обставини справи та норми закону, якими врегульовані спірні правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Згідно названих вище норм матеріального права, зокрема, відповідач, як батько дітей, зобов'язаний утримувати їх до досягнення повноліття. Разом з тим, позивачем необґрунтовано наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів саме у заявленому розмірі (3 000 гривень), а відтак судом вирішено стягувати з останнього аліменти в сумі 1500 гривень на обох дітей до досягнення ними повноліття. Водночас, суд відмовляє у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача у майбутньому аліментів у розмірі 1 500 гривень (після досягнення старшою дитиною повноліття на утримання меншої дитини), адже такий порядок присудження стягнення аліментів не передбачений законом. В свою чергу, заявник у подальшому (після досягнення старшою дитиною повноліття) неунеможливлена у зверненні до суду з відповідним позовом про зміну розміру аліментів. Також, не підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення з відповідача на її користь 300 гривень, як вказує, витрат, що були понесені нею на правову допомогу. За змістом ст. 133 ЦПК України склад та розмір витрат, пов'язаних із оплатою правової допомоги, належить до предмета доказування у справі та окремо регулюється відповідним нормативно правовим актом. На підтвердження цих обставин суду слід надавати договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, повязаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам, наприклад особисті розписки адвоката про одержання грошей або бланк квитанції завірений лише печаткою адвоката. Відповідно до абзацу 4 п. 48 Постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Натомість, позивачем, суд вважає, надано документи, яких не достатньо для підтвердження факту понесення нею витрат на правову допомогу, зокрема і у заявленому розмірі. Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, та з огляду на те, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивач у даній категорії справ має пільги щодо сплати судового збору, з відповідача в дохід держави слід стягнути судові витрати, що складаються із судового збору в сумі 640,00 гривень. Також, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial