Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-14 00:00:00

01 квітня 2021 року Акціонерне товариство «Облтеплокомуненерго» звернулося до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за послуги з централізованого теплопостачання за період з 01 травня 2015 року до 28 лютого 2021 року в сумі 13423 грн. 02 коп.; заборгованості за послуги з централізованого постачання гарячої води за період з 01 жовтня 2017 року до 28 лютого 2021 року в сумі 11166 грн. 57 коп. та судові витрати. Обгрунтовано позов тим, що Акціонерне товариство «Облтеплокомуненерго» є виконавцем послуг з централізованого теплопостачання та централізованого постачання гарячої води для суб`єктів усіх форм власності. Відповідачі є споживачами послуг, які надавалися позивачем за адресою: [ADDRESS] . Однак, у порушення вимог чинного законодавства відповідачі не здійснювали оплату за надані послуги в установлений строк, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка ними в добровільному порядку не погашена. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 квітня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. В установлений судом строк відповідачі відзив не подали. Проте, відповідач [PERSON] надіслала до суду заяву, в якій просила при винесенні рішення врахувати суми, сплачені на погашення заборгованості АТ «Облтеплокомуненерго» та просила суд застосувати строки позовної давності. Представник позивача у судове засідання подав заяву про розгляд справи без його участі, зазначивши, що при нарахуванні заборгованості за централізоване постачання гарячої води за лютий 2021 року була врахована інформація щодо кількості зареєстрованих осіб, що відображено у розрахунку заборгованості. Відповідачі у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи по суті повідомлялись у встановленому законом порядку. Судове засідання, яке відбулося 06 травня 2021 року було відкладено за клопотанням відповідача [PERSON] . Згідно із частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Акціонерне товариство «Облтеплокомуненерго» є виконавцем послуг з централізованого теплопостачання та централізованого постачання гарячої води для суб`єктів усіх форм власності, в тому числі і за адресою: [ADDRESS] . Відповідачі є споживачами послуг з централізованого теплопостачання та постачання гарячої води, які надавалися позивачем за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору, який оформлюється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року. На підставі частини сьомої статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV (який діяв на момент виникнення спірних відносин) такий договір є договором приєднання. При цьому, згідно наданих суду Відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Чернігівській області відомостей про зареєстроване місце проживання, встановлено, що [PERSON] з 05.02.2021 зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13). 02.07.2020 Деснянським районним судом м. Чернігова було винесено судовий наказ у справі № 750/5178/20 про солідарне стягнення з [PERSON] , [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» заборгованості за послуги з централізованого теплопостачання за період з 01.08.2017 по 31.01.2020 у сумі 9160 грн. 20 коп. та заборгованості за послуги з централізованого постачання гарячої води за період з 01.10.2017 по 31.01.2020 у сумі 8087 грн. 51 коп. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 04.02.2020 за заявою боржника [PERSON] вказаний судовий наказ скасовано. Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VІІІ. Зокрема, цей Закон регулює відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води. Так, згідно зі статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 зазначеного Закону, до комунальних послуг належать, зокрема, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води. Згідно із пунктом 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Також, пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV (який регулював спірні відносини до вступу в силу Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VІІІ) було передбачено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Частиною першою статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 21 та частин п`ятої, шостої статті 22 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. Послуга з постачання гарячої води надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання гарячої води, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. Тарифи на комунальну послугу з постачання гарячої води, що виробляється за допомогою систем автономного опалення та/або індивідуального теплового пункту, формуються та встановлюються окремо для кожного багатоквартирного будинку з урахуванням собівартості виробництва надання такої послуги, а також рентабельності суб`єкта господарювання, що провадить таку діяльність. Статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» також передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, визначено, що розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Згідно із пунктом 20 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Відповідно до частини першої статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на споживачів покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг. Частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. В судовому засіданні встановлено, що відповідачі свої зобов`язання щодо оплати наданих комунальних послуг належним чином не виконували, у зв`язку з чим виникла заборгованість, а саме: за послуги з централізованого теплопостачання за період з 01 травня 2015 року до 28 лютого 2021 року в сумі 13423 грн. 02 коп.; за послуги з централізованого постачання гарячої води за період з 01 жовтня 2017 року до 28 лютого 2021 року в сумі 11166 грн. 57 коп., що підтверджується розрахунками (а.с 6, 7). Відповідач [PERSON] у своїй заяві від 04 червня 2021 при визначенні розміру заборгованості просила врахувати суми, сплачені [PERSON] по виконавчому провадженню № 61767954 в сумі 5072 грн. 33 коп. на погашення заборгованості перед АТ «Облтеплокомуненерго» та за лютий 2021 року в сумі 4485 грн. З даного приводу представник позивача в судовому засіданні від 06.05.2021 повідомив, що кошти, які надійшли від державної виконавчої служби у порядку виконання судового наказу були враховані на погашення боргу в сумі 4485 грн. 76 коп., а решта коштів зарахована на погашення судових витрат та витрат виконавчого провадження. Інших оплат від відповідачів не надходило. Відповідачами не надано суду доказів про сплату інших сум, крім оплати згідно квитанції від 29.12.2020 в сумі 5072 грн. 33 коп., які були зараховані на рахунок Центрального відділу ДВС у м. Чернігові. З розрахунку боргу, наданого позивачем до позовної заяви, вбачається, що кошти в сумі 4485 грн. 76 коп., після відрахування з 5072 грн. 33 коп. витрат виконавчого провадження та судового збору, зараховані на погашення заборгованості за послуги з централізованого теплопостачання у січні 2021 року (а.с. 6). Крім того, суд зазначає, що питання повороту виконання врегульовано ст. 444 ЦПК України. Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із частиною першою статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом . Згідно із частиною другою статті 615 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. В своїй заяві від 04 червня 2021 відповідач [PERSON] заявила клопотання про застосування строків позовної давності в межах трьох років. Відносно даного клопотання представником позивача заперечень не надано, причин поважності пропущення строків позовної давності суду не зазначено. Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК встановлено загальну позовну давність у три роки. Згідно з положеннями частин четвертої, п`ятої статті 267 ЦК сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові; якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. За таких обставин, оскільки відповідачами порушено зобов`язання щодо обов`язкової оплати в установлені строки наданих позивачем послуг, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідачів заборгованості за надані послуги з централізованого теплопостачання та централізованого постачання гарячої води підлягають задоволенню з урахуванням строків позовної давності, у зв`язку із чим позов підлягає частковому задоволеню. Також, враховуючи, що [PERSON] з лютого 2021 року зареєстрований за іншою адресою, заборгованість за період після звільнення ним житлового приміщення, підлягає стягненню лише з [PERSON] . Крім того, відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене,

Outcome: partial