Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-26 00:00:00

01 липня 2019 року [PERSON] звернулась до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про виділ частки в будинковолодінні, в якому просить суд:провести поділ будинковолодіння, що розташоване на [ADDRESS] на 1/8 та 7/8 частин, відповідно до Рішення Рівненського міського суду по справі №569/12685/14-ц від 14 червня 2017 року та висновку експерта №Е-01/10 судової будівельно-технічної експертизи по цивільній справі №2-1191/09 р. по одному з варіантів розподілу (2 або 4 a6o 5). В обґрунтування позову вказує, що рішенням Рівненського міського суду по справі №569/12685/14-ц від 14 червня 2017 року первісний позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності па частку в спадковому майні задоволено. Визнано за [PERSON] право власності на 1/8 частку будинковолодіння [ADDRESS] , як на спадкове майно після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Вказує, що рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 14 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 30 серпня 2017 року залишено без змін. Зазначає, що учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, тому суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає міру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі.Вказує, що на даний час, є в наявності висновок експерта №Е-01/10 судової будівельно-технічної експертизи по цивільній справі №2-1191/09 р. за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , який виконаний експертом Водько Юлією Володимирівною , свідоцтво №983 від 09.06.2006 року. У зв`язку з цим звертається до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав вказаних у позовній заяві. Представник відповідачів в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, вказала, що висновок експерта на який посилається представник позивача судом не має бути прийнятий до уваги, оскільки він зроблений в іншій справі та в 2010 році. З`ясуваши думку учасників справи, дослідивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до частковового задоволення з наступних підстав. Суд встановив, що рішенням Рівненського міського суду по справі №569/12685/14-ц від 14 червня 2017 року первісний позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності па частку в спадковому майні задоволено. Визнано за [PERSON] право власності на 1/8 частку будинковолодіння [ADDRESS] , як на спадкове майно після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 14 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 30 серпня 201 7 року залишено без змін. Відповідно до ч.ч. 4 ст.82ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній власності. Згідно із ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності може бути поділене в натурі між співвласниками, при цьому право спільної часткової власності на нього припиняється. Згідно із ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В постанові Верховного Суду України від 03.04.2013 р. у справі № 6-12цс13 зазначається, що установлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень у натурі не припиняє право спільної часткової власності, тому такі частини не перетворюються в об`єкт самостійної власності кожного з них. Виходячи з аналізу норм ст.ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійними виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Згідно ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Статтею 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ч.1 та ч.3 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Згідно п.п. 1.2, 2.1, 2.2, 2.4 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55, поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси. Відповідно до роз`яснень, даних у п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Згідно висновку № Е-01/10 за результатами проведення судово будівельно - технічної експертизи від 26.10.2010 року, згідно варіанту розподілу №5 вбачається, що передбачено одному співвласнику виділити частину І, до якої входять 1-4 площею 19,7 кв.м; 1-1-а площею 3,8 кв.м.;1-3-а площею 9,0 кв.м, а також 1/8 огорожі №1. Решта приміщень будинку і 7/8 огорожі №1 відноситься до ІІ-ї частини і виділяються другому співвласнику. Оскільки виділ належної позивачу частки із спільної сумісної власності в окремий об`єкт нерухомого майна є технічно можливим, тому його позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до положень ч. 3 ст.12, ч. ч. 1, 6 ст.81ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стороною відповідача суду не надано інший висновок експерта з приводу поділу будинковолодіння, тому суд приймає до уваги висновок наданий стороною позивача. Щодо позовної вимоги про виділ 7/8 частини, в установленому порядку не заявлялися, тому не підлягають вирішенню судом, оскільки відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оскільки відповідача не звертались до суду із даною позовною вимогою, тому і позов в цій частині задоволенню не підлягає. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved