Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-06 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] в інтересах [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя після розірвання шлюбу, з тих підстав, що 16.02.1991 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, у якому у них народилося двоє дітей. 02.10.2013 року рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області шлюб між ними розірвано. У вищевказаному рішенні суду зазначено, що сторони подружнім життям більше 10 років не проживали, тобто з 2003 року було фактично припинено шлюбні відносини, сторони не вели спільного господарства, шлюб існував суто формально, оскільки позивачка не хотіла морально травмувати двох неповнолітніх на той час дітей. Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України, викладених у п. 30 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 № 11, якщо за час окремого проживання подружжя після фактичного припинення шлюбних відносин спільне майно його членами не придбавалося, відповідно до ч. 6 ст. 57 СК України, суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте кожним з них за цей період та за вказаних обставин, і провести поділ тільки того майна, що було їхньою спільною власністю до настання таких обставин. Згідно з п.п. 23, 30 вказаної постанови Пленуму ВСУ, при вирішенні питання про визнання майна подружжя їх спільною сумісною чи особистою приватною власністю одного з них, з'ясуванню підлягають як підстави, джерела й час набуття такого майна, так і обставини, що свідчать про окреме проживання подружжя у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин до розірвання шлюбу. Майже через два роки після фактичного припинення шлюбних відносин 29 грудня 2004 року [PERSON], що являється матір'ю позивачки, діючи в якості її представника згідно довіреності, уклала в інтересах своєї дочки договір, зареєстрований за № 3284 купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Відповідно до п.3 даного договору, продаж квартири вчинено сумою за 32 791,00 грн., що була сплачена під час оформлення договору матір'ю позивачки. Отже, оскільки дана квартира була набута після фактичного припинення шлюбних відносин матір'ю позивачки в її інтересах, з урахуванням позиції ВСУ (п.30 Постанови Пленуму від 21.12.2007 № 11), її слід вважати особистою приватною власністю позивачки. При цьому, факт того, що дане майно було набуте під час окремого проживання сторін, що фактично припинили подружні відносини, та без мети спільного використання є те, що в даній квартирі відповідач [PERSON] ніколи зареєстрованим не був. Так, згідно будинкової книги № 266, власник квартири - [PERSON] зареєструвала у своїй квартирі з метою постійного проживання лише себе та двох своїх дітей. В даному випадку слід врахувати позицію Верховного Суду України, відображену на засіданні судової палати у цивільних справах 19.06.2013р. у справі № 6-55 цс 13, предметом якої був спір подружжя про поділ спільного майна. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого договір, укладений одним із подружжя, створює обов'язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім'ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім'ї. Крім вищевказаної квартири, за час шлюбу подружжям було набуто також майно, що фактично використовувалось в інтересах сім'ї та на задоволення її потреб ще з 1991 року -будинковолодіння [ADDRESS]. У відповідності до довідки Івано-Франківського обласного бюро технічної інвентаризації від 25.10.2013р. № 04522, згідно архівних даних, за відповідачем - [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 26.08.2008 року зареєстровано право власності на вказане будинковолодіння в селі Надорожна. У відповідності до наданої Надорожнянською сільською радою виписки із журналу для реєстрації нотаріальних реєстрів виконавчого комітету Надорожнянської сільської ради Тлумацького району № 538 від 07.10.2013 року, вартість будинку становить 49 966,00 грн. Формально право власності на це майно виникло з 26.08.2008 року, проте у фактичному користуванні всієї сім'ї [PERSON] дане домогосподарство перебувало ще станом на 1991 рік. Зокрема, про це свідчить виписка Надорожнянської сільської ради № 525 від 27.09.2013 року, у якій зазначено, що членами господарства є 4 особи - подружжя [PERSON] та їх двоє дітей. Отже, будинок [ADDRESS] є майном, яке було набуте і використовувалося в інтересах сім'ї з 1991р. до фактичного припинення шлюбних відносин у 2003р., тому його слід вважати спільною сімейною власністю подружжя в рівних долях. Квартиру в [ADDRESS] позивачка хоче подарувати своїй дочці, яка рік тому одружилася і не має власного помешкання, проте не має можливості це зробити, оскільки з формальних підстав дана квартира набута в шлюбі. Відповідач подарувати квартиру дітям і надати згоду на це категорично проти. Таким чином, після розлучення подружжя, набутим за час шлюбу майном, що використовувалося в інтересах подружжя є будинок [ADDRESS], вартістю 49 966,00 грн. Як зазначено в Інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цівільних і кримінальних справ № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», згідно з роз'ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку (квартири), судам слід мати на увазі, що це можливо, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним входом (квартиру). Виділ також може мати місце за наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовану квартиру. В даному випадку, як свідчить виписка від 07.10.2013р. №538 з журналу для реєстрації нотаріальних реєстрів виконкому Надорожнянської сільської ради Тлумацького району, загальна площа будинку - 46, 4 кв.м, житлова - 21,6 кв.м. Згідно ст. 47 Житлового кодексу України, норма жилої площі встановлюється в розмірі не менше ніж 13,65 кв.м. на одну особу, крім того, згідно ст.50 даного Кодексу, не допускається заселення будинку, збудованого для однієї сім'ї, двома і більше сім'ями або двома і більше особами, їх спільне проживання в будинку суперечить їх інтересам, а фактичний поділ будинку є неможливим, оскільки кожній зі сторін не може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним входом та достатньою житловою площею. Отже, оскільки між позивачкою та відповідачем не досягнуто згоди щодо належного їм на праві спільної власності майна, то просить суд визнати особистою приватною власністю позивачки [PERSON] квартиру [ADDRESS], яка набута після фактичного припинення шлюбних відносин згідно Договору купівлі-продажу від 29.12.2004р. та визнати право позивачки [PERSON] на 1/2 будинку [ADDRESS], вартістю 49 966,00 грн. та у зв'язку з неможливістю виділення її частки в натурі, стягнути з відповідача [PERSON] на користь Позивачки 1/2 вартості будинку, що становить 24 983,00 грн. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позов підтримав, з підстав наведених в позовній заяві. Додатково пояснив, що саме позивачка 28.12.2004 р. згідно чеку про міжнародний переказ перерахувала матері [PERSON] особисті кошти в сумі 10600 Євро на купівлю спірної квартири. Просить позов задовольнити. 20.02.2014 року відповідач [PERSON] подав заперечення на позов, в якому вказує, що за час їхнього спільного проживання в шлюбі ніякого майна, що підлягає поділу як цього вимагає позивачка не має. Будинок [ADDRESS] придбаний за рахунок його батьків у рідної сестри його мами громадянки [PERSON], яка тоді у 1991 році вже проживала в Росії (Ростовській області Міллеровському районі в селі Туриловка) та була вихідцем із їхного села Надорожна. Вказаний факт підтверджується поштовим переказом на ім'я [PERSON] та квитанцією Минсвязи СССР «А» Тлумач-Рус Ив-Франк. О від 27.06.1991 року на суму 3379, 20 радянських рублів. Адже вони тоді із позивачкою тільки чотири місяці були одружені і не мали де проживати. Його батьки їм зробили такий подарунок та придбали за свої заощадження будинок в його тітки [PERSON] На підтвердження вищевказаного, його мама [PERSON] власноручно відправила своїй рідній сестрі 27 червня 1991 року переказом вищевказану суму 3379, 20 радянських рублів. На даний час вищевказаний будинок ним приватизований, що підтверджується довідкою Івано-Франківського ОБТІ від 25.10.2013 року за № 04522. 10 серпня 2000 року він виїхав до Португалії на роботу, і до 2013 року офіційно працював по контракту та сплачував податки. Після трьох років, тобто літом 2003 році, до нього з дітьми за його зароблені гроші приїхала колишня дружина (позивачка). Із 2003 року він кожний рік робив легалізацію своїй дружині та дітям, для того щоби вона мала право перебувати в Португалії без права на роботу, а діти мали можливість навчатись кожний рік у школі. У 2004 році, коли дружина була в Португалії, особисто він в Україну 31 грудня 2004 року, згідно заяви про видачу готівки № 20 із вкладу №2620712758.21.21010 та згідно квитанції № 015/76-7 від 31.12.2004 року - вислав мамі позивачки, тобто своїй тещі [PERSON] 10580 євро, що в еквіваленті до гривні становить 76360,79 гривень. За вищевказані його зароблені та вислані гроші, теща придбала квартиру [ADDRESS]. Також за вищевказані зароблені та вислані ним гроші в квартирі був зроблений євроремонт на загальну суму 18015,6 гривень, що підтверджується рахунками магазину «Комфорт» ПП [PERSON] Той факт, що позивачка до 2010 року в Португалії не працювала підтверджується дозволом на проживання Серія [NUMBER], а факт, що він мав право до 2013 року в Португалії на працевлаштування підтверджується дозволом на проживання Серія [NUMBER]. Також звертає увагу на те, що у нього є всі підтверджуючі документи про те, що він в Португалії у 2004 році офіційно працював та сплачував там податки за 2004 рік, що підтверджується свідоцтвом управління фінансів м. Авейру (Португалія). За час спільного з позивачкою проживання (1991 - 2012 рр.) ніякого майна, що підлягає поділу, набуто не було. Позивачка не дбала про матеріальне забезпечення сім'ї, свій заробіток не вносила до сімейного бюджету, не тому що не хотіла, а тому, що не мала нічого, а свої маленькі кишенькові заробітки в Португалії просто витрачала у своїх власних інтересах. Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст. 57 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, але на кошти одного з них, належить йому особисто. Згідно Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» п. 24 визначено, що не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто, а тому просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] просили в позові відмовити з підстав, наведених у запереченні на позов. Відповідач додатково пояснив, що в квартирі по [ADDRESS] проживає його дочка із сім'ю, з якою він перебуває в неприязних стосунках. Його не впускають у квартиру. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши дані, що містяться в письмових доказах по справі, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, з таких підстав: Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). У відповідності до ч.ч.1,2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 16.02.1991 року, який 02.10.2013 р. рішенням Тлумацького районного суду розірвано (а.с.8). У шлюбі народилося двоє дітей дочка [PERSON], [INFO] та син [PERSON] [INFO] За час спільного проживання та ведення господарства сторони у 1991 році набули права власності на будинковолодіння по [ADDRESS], що стверджується довідкою - випискою з погосподарської книги №5 за 1991 - 1995 роки по с. Надорожна, згідно якої членами господарства, суспільна група господарства: робітники, були [PERSON] голова сім'ї, [PERSON] дружина, [PERSON] дочка, [PERSON] син. (а.с.20). 26.08.2008 р. відповідач оформив право власності на спірне будинковолодіння, що стверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 26.08.2008 року(а.с.95, 96). З пояснень відповідача та його представника адвоката [PERSON] встановлено, що в по господарських книгах Надорожнянської сільської ради відсутні дані кому належало вищенаведене будинковолодіння до 1991 р. А доводи відповідача, що спірне господарство було придбане за 3379 руб.20 коп. виключно за рахунок його батьків у рідної сестри його матері гр. [PERSON], яка у 1991 р. проживала в Ростовській області, що підтверджується поштовим переказом на ім'я [PERSON] та квитанцією Мінзв'язку СРСР від 27.06.1991 р. (а.с. 60), спростовуються доводами позивачки, а саме що нею були також витрачені кошти на придбання та ремонт будинковолодіння. Зокрема за операціями по ощадній книжці з номером рахунку: [NUMBER], 28.02.1991 р. її батьки в якості подарунку поклали на її рахунок кошти в сумі 2000,00 крб., 13.06.1991р., в період придбання та ремонту вищевказаного будинку з книжки було знято 1000,00 крб. За операціями, відображеними в ощадній книжці з номером рахунку: [NUMBER], 28.02.1991 р., 13.06.1991 р. та 19.06.1991 р. з книжки було знято кошти на загальну суму 1000,00 крб. (а.с. 132-134). Суд також зазначає, що сам по собі факт поштового переказу 27.06.1991 р. коштів в розмірі 3379 руб.20 коп. матір'ю відповідача [PERSON] гр. [PERSON] не може однозначно стверджувати, що вказані кошти були спрямовані на купівлю спірного будинковолодіння. Сторони по суті визнали, що відповідач у 2000 році виїхав на заробітки в Португалію, позивачка також виїжджала в Португалію, а в середині літа 2003 року приїхала до нього в Португалію з двома неповнолітніми дітьми. В Португалії сторони проживали разом, вели спільне господарство. Відповідач працював, а позивачка здійснювала догляд за неповнолітніми дітьми, а також мала самостійний заробіток. 29.12.2004 р. сторони за спільно нажиті кошти придбали у власність квартиру [ADDRESS]. Договір купівлі - продажу, який зареєстрований за № 3284, був укладений [PERSON], яка діяла в якості представника позивачки [PERSON] згідно довіреності. Відповідно до п.3 даного договору, продаж квартири вчинено сумою за 32 791,00 грн., що була сплачена під час оформлення договору представником покупця (а.с.9). Даний об'єкт нерухомого майна зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.10). За встановлених обставин, доводи обох сторін, що саме за їх особисті кошти, які належали кожному із них особисто, матір'ю позивачки, яка діяла за дорученням від останньої, була придбана спірна квартира не заслуговують на увагу. Посилання позивачки, що рішенням Тлумацького районного суду від 02.10.2013 р., яким шлюб між сторонами розірвано, було встановлено, що сторони подружнім життям більше 10 років не проживають, а тому квартира є особистою приватною власністю позивачки є помилковим, оскільки в мотивувальній частині згаданого рішення таких обставин судом встановлено не було (а.с.8). Таким чином, спірне майно сторонами набуто за час шлюбу, і належить їм нарівні кожному з членів подружжя. З висновку судової будівельно-технічної експертизи № 11/07/14 від 03.07.2014 року, проведеної на підставі ухвали суду від 15.04.2014 року випливає, що: 1. Квартира [ADDRESS] відповідає державним будівельним нормам (ДБН В.22-15-2005 "Житлові будинки. Основні положення") згідно п.2.22, 2.23 , п.2.24 ,п.2,27. Її дійсна вартість на даний час становить: 241620,71 грн. 2.Беручи до уваги, що при розподілі квартири [ADDRESS] площею 68,6 м.кв кожному із співвласників немає можливості виділити окремо-ізольовані приміщення із виділеним входом (так як квартира розташована на 4-му поверсі 5-ти поверхового будинку) та здійснити роботи по переплануванню (для виділення кожному із співвласників необхідних приміщень а саме: житлових кімнат площею не менше 15 м.кв, підсобних приміщеннь - кухні, передпокою, санвузла, внутрішньоквартирних коридорів з шириною не менше 1,1м) поділ даної квартири в натурі на дві частини здійснити не надається можливим. 3. Варіантом поділу квартири [ADDRESS] по 1/2 частині може бути поділ у грошовому еквіваленті, що буде становити для кожного із співвласників по 120810,35 коп. 4.Фактичний розподіл квартири [ADDRESS] у співвідношенні 1/2 і 1/2 у м.Тлумачі Івано-Франківської області шляхом проведення переобладнань і перепланувань здійснити не надається можливим. 5. Розподіл квартири [ADDRESS] у співвідношенні 1/2 до 1/2 (з виділенням окремо ізольованих входів) здійснити технічно неможливо. 6. До будинковолодіння, що знаходиться по [ADDRESS] згідно наданого технічного паспорту виданого [PERSON] 20.06.2008р. Івано-Франківським ОБТІ відносяться наступні будівлі та споруди: - житловий будинок (літА); -сарай (літ Б); -сарай (літ В); -сарай (літ Г); -вбиральня (літ Д); -сарай (літ Е); -колодязь (№1) -огорожа (№2); -ворота (№3). Розташування будівель і споруд у вищевказаному будинковолодінні відповідає вимогам ДБН 360-92 «"Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» в частині п.3.19 (огорожа присадибної ділянки не повинна виступати за червону лінію), п.3.24 («в містах і селищах на присадибних ділянках при дотриманні санітарних, протипожежних, і будівельних норм можуть бути розташовані господарські споруди і гаражі») п.3.25 (для догляду за будівлями та здійснення їх поточного ремонту відстань до сусідньої межі ділянки до найбільш виступаючої конструкції стіни слід приймати не менше 1м). Його дійсна вартість на даний час становить: 253014,44 грн. 7. Поділ будинковолодіння, що знаходиться по [ADDRESS] в натурі на дві частини можливо здійснити у тому випадку, коли розподілу підлягає основна споруда-житловий будинок. В даному випадку житловий будинок, який згідно наданого технічного паспорта має житлову площу 46,3 м. кв. не підлягає розподілу на дві частини, так як при розподілі-обидві частини будуть мати площу по 23.15м.кв, що недостатньо для забезпечення рівня комфорту і складу приміщень квартир і одноквартирних будинків, що визначається завданням на проектування. Вказані приміщення не будуть відповідати п.2.22, 2.23 ДБН В22-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення», де вказується, що нижня межа однокімнатної квартири повинна бути не менше 30,0 кв.м, 2-х кімнатної - 48,0 кв.м, 3-х кімнатної - 60,0 кв.м, 4-х кімнатної- 74,0кв.м. 8. Варіант поділу будинковолодіння по [ADDRESS] у співвідношенні 1/2 до 1/2 можливо здійснити тільки у грошовому еквіваленті. Ідеальні частки при розподілу будуть становити по 126507,22 грн. для кожного із співвласників. 9. Здійснити розподіл будинковолодіння шляхом здійснення перепланування чи переобладнання не надається можливим. 10. Фактичний розподіл будинковолодіння по [ADDRESS] здійснити не надається можливим, так як розподілу не підлягає основна споруда - житловий будинок. 11. Порядок користування земельною ділянкою, яка розташована по [ADDRESS] не визначається, так як розподілу не підлягає основна споруда - житловий будинок. Відповідно до ст. 71 СК майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст.70 СК України). Згідно даних будинкової книги № 266 [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON] (дочка) та [PERSON] (син) (а.с.14-17). Відповідач [PERSON] зареєстрований по [ADDRESS], і фактично там проживає та веде господарство (а.с.38, 57). Дочка відповідача [PERSON], яка фактично проживає із своєю сім'єю у спірній квартирі в м. Тлумачі перебуває у неприязних стосунках з батьком. Беручи до уваги все вищенаведене, суд вважає за доцільне виділити позивачці набуту під час шлюбу квартиру в м. Тлумач, а відповідачу - набуте під час шлюбу будинковолодіння в с. Надорожна. Оскільки вартість будинковолодіння становить 253014,44 грн., а вартість квартири 241620,71 грн., а тому з відповідача слід стягнути на користь позивачки 5696,86 грн. Питання судових витрат по справі, суд вирішує відповідно до вимог ч.2 ст. 80, ст.88 ЦПК України. На підставі ст.ст.60, 61, 63, 65, 68, 69, 70, 71 СК України, ст.372 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»,

Outcome: partial