Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

01 липня 2014 року позивачка звернулась до суду з вказаним позовом до відповідача, зазначивши що з останнім вона зареєструвала шлюб 21 серпня 2004 року. Від шлюбу вони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає нею та знаходять на її утриманні. В період шлюбу, за спільні кошти подружжям у 2007 році був придбаний за 50000,00 грн. автомобіль «Деу Ланос», 2004 року випуску. Вартість автомобіля на теперішній час складає 53300,00 грн. Зазначений автомобіль відповідачем було відчужено на користь іншої особи. Однак вказані дії відповідачем були здійснені без її згоди та коштів від його продажу вона не отримала. Позивач вважає, що вищевказане майно є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а тому вона просить здійснити поділ спірного автомобіля шляхом стягнення з відповідача на її користь грошової компенсації у розмірі 50% від вартості автомобіля, що складає 26650,00 грн. замість 1/2 її частки у праві спільної сумісної власності на зазначений автомобіль. (а.с.1). Рішенням Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2014 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] - відмовлено (а.с.73-74). В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с. 77-79). Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду скасувати. Судом 1 інстанції встановлено, що 21 серпня 2004 року сторони уклали шлюб, який було розірвано відповідно до рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2011 року. У 2007 році подружжям був придбаний автомобіль марки «DAEWOO LANOS», № кузова [NUMBER], номерний знак [NUMBER], право власності на який зареєстровано на відповідача відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Згідно відповіді Головного управління МВС України в Дніпропетровській області від 12.11.2014 року № 14/7020, станом на 12.11.2014 року транспортний засіб «DAEWOO LANOS», № кузова [NUMBER], номерний знак [NUMBER], 19.06.2010 року знятий відповідачем з реєстраційного обліку для реалізації, а 03.07.2010 року перереєстрований на [PERSON]. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд 1 інстанції виходив із того, що позивач не довела суду належними та допустимими доказами, що вона не давала згоди на продаж спірного автомобіля, що був об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, як і не довела суду той факт, що грошові кошти, одержані за договором купівлі-продажу автомобіля під час шлюбу використані не в інтересах сім'ї. Крім того позивачка не заявляла позовних вимог щодо визнання вказаного правочину з реалізації спірного автомобіля недійсним відповідно до вимог ч.2 ст. 65 СК України. Однак з вказаними висновками суду 1 інстанції, колегія суддів не погоджується виходячи з наступного. Відповідно до положень ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК України передбачено рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності. Як встановлено судом першої інстанції, та підтверджується матеріалами справи, сторони перебували у шлюбі з 21 серпня 2004 року по 03 травня 2011 року. Під час перебування у шлюбі сторонами в липні 2007 року було придбано автомобіль марки «DAEWOO LANOC» № кузова [NUMBER], номерний знак [NUMBER], право власності на який було зареєстровано за відповідачем і який 19.06.2010 року знятий відповідачем з реєстраційного обліку для реалізації, а 03.07.2010 року перереєстрований на [PERSON]. Частиною 3 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається з мотивувальної частини рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2011року, яке набрало чинності 03.05.2011 року, по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, сімейні відносини сторони припинили з січня 2010 року, це рішення суду сторонами не оскаржено (а.с.4). Таким чином, висновок суду щодо продажу спірного автомобілю під час перебування у шлюбі та витрати виручених коштів на потреби сім'ї не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки на час реалізації автомобіля сторони вже більше 6 місяців як припинили шлюбні відносини, а тому колегія суддів вважає, що спірний автомобіль було реалізовано особисто відповідачем без згоди позивача та кошти витрачено не в інтересах сім'ї, а особисто відповідачем. Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного майна подружжя буде встановлено, що один з них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби, таке майно або його вартість враховується при поділі. Відповідно до звіту наданого Приватним підприємством «Компанія Делконс» про оцінку вартості легкового автомобіля «DAEWOO LANOS» номерний знак [NUMBER] від 26.09.2014 року вказано, що ринкова вартість вищезазначеного автомобіля складає 53 326 грн. (а.с. 58-68), відповідач доказів щодо іншої вартості автомобіля суду не надав, тому вирішуючи спір, колегія виходить із суми, визначеній у зазначеному звіті. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне, скасувати рішення Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2014 року, як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки якого не відповідають обставинам справи, та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя шляхом стягнення грошової компенсації вартості ? частини рухомого майна - 26 650 грн.00 коп. При цьому колегія зазначає, що підстав для застосування строку позовної давності, про що було заявлено відповідачем - немає, оскільки, як зазначає сам відповідач, позивачка вказує на те, що про продаж автомобілю їй стало відомо лише в серпні 2011 року, а з позовом до суду вона звернулася в липні 2014 року, тобто в межах строку позовної давності. Крім того, відповідно до вимог ст.. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 266 грн. 50 коп. - сплачений позивачкою судовий збір.

Outcome: approved