Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-03 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом. В позові вказувала, що [INFO] померла її бабуся [PERSON]. Позивач є спадкоємцем всього майна померлої за заповітом від 11 липня 1992 року. 06 квітня 2005 року Полтавський державний нотаріальний архів видав [PERSON] дублікат цього заповіту замість втраченого. Позивач стверджувала, що після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно: квартира [ADDRESS] вклад у ТВБВ № 10016/0203 філії Полтавського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк» в сумі 2132,85 грн. Зазначала, що вона прийняла спадщину після [PERSON] шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. 19 лютого 2015 року приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Прокоп О.Е. зареєстрував спадкову справу після [PERSON] Зазначала, що 25 березня 2015 року приватний нотаріус Прокоп О.Е. видав їй Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яким посвідчив що спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON], 1914 року народження, яка померла [INFO], є громадянка Російської Федерації [PERSON]. Свідоцтво було видане на частину спадкового майна, а саме: на вклад з відповідними відсотками та нарахованою компенсацію. Позивач вказувала, що квартира [ADDRESS] належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності виданого УЖКГ Кременчуцької міської ради від 10.09.1991 року, яке було втрачене. 25 березня 2015 року приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Прокоп О.Е. виніс постанову № 162/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме в частині видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру [ADDRESS] після померлої [INFO] [PERSON] у зв'язку з тим, що заявником не подане свідоцтво № 2503 про право власності, видане УЖКГ Кременчуцької міської ради від 10.09.1991 року. Посилаючись на обставини і підстави викладені в позовній заяві, в тому числі і на неможливість поновлення втраченого правовстановлюючого документу, позивач просила суд визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після померлої [INFO] [PERSON]. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибула, про день, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином через свого представника [PERSON] Представник позивача [PERSON] позов підтримала, просила його задовольнити. 04.06.2015 року до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутністю позивача. Представник відповідача - Кременчуцької міської ради Полтавської області в судове засідання не прибув, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, надав заяву з проханням слухати справу у відсутність представника відповідача, при вирішенні позову поклався на розсуд суду. Третя особа - приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Прокоп О.Е. в судове засідання 04.06.2015 р. не прибув, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву про слухання справи у його відсутність. В судовому засіданні 02.06.2015 року позов [PERSON] підтримав, просив його задовольнити. Третя особа - Кременчуцьке міське управління юстиції свого представника в судове засідання не направив, про день, час та місце слухання справи повідомлялось належним чином, надало суду клопотання про слухання справи у відсутність їх представника. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, давши аналіз та оцінку наданим доказам приходить до наступних висновків. [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 24 березня 2006 р, виданим Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції. Відповідно до дублікату заповіту, виданого 06 квітня 2005 року Полтавським державним нотаріальним архівом за реєстровим номером № 1-70, [PERSON] 11 липня 1992 року склала заповіт, яким заповідала [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалося, в тому числі належну їй квартиру [ADDRESS]. Даний заповіт було посвідчено державним нотаріусом Першої кременчуцької державної нотаріальної контори 11 липня 1992 року, зареєстровано в реєстрі № 3-2055. Як вбачається з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №39673240 від 19.02.2015 року, наданого суду нотаріусом Прокопом О.Е. у складі засвідченої копії спадкової справи № 3/2015, даний заповіт є чинним. 19 лютого 2015 року за заявою представника [PERSON] приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Прокоп О.Е. відкрив спадкову справу № 3-2015 після спадкодавця [PERSON]. Згідно з витягом № 39673372 від 19.02.2015 року про реєстрацію у Спадковому реєстрі, спадкова справа зареєстрована у Спадковому реєстрі. У заяві від 19 лютого 2015 року про реєстрацію спадкової справи представник [PERSON] вказувала, що остання прийняла спадщину відповідно до ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу УРСР та п. 5 Прикінцевих положень Цивільного кодексу України. Тобто [PERSON] фактично вступила у володіння спадковим майном, що підтверджується наявністю у неї на руках ощадної книжки банку СРСР філії №62/023 Автозаводського відділу №62 Ощадбанку СРСР м. Кременчука щодо рахунку [NUMBER], виданої на ім'я померлої. 25 березня 2015 року представником [PERSON] приватному нотаріусу Кременчуцького міського нотаріального округу Прокопу О.Е. було подано заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину на майно померлої [PERSON] - вклад та квартиру. 25 березня 2015 року приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Прокоп О.Е. видав Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яким посвідчив, що на підставі дублікату заповіту, виданого Полтавським державним нотаріальним архівом 06.04.2005 року за реєстровим № 1-70, замість втраченого, посвідченого Першою Кременчуцькою державною нотаріальною конторою 11.02.1992 рок за реєстровим № 3-2055, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON], 1914 року народження, яка померла [INFO], є громадянка Російської Федерації [PERSON]. Як вбачається зі змісту свідоцтва, воно було видане на вклад з відповідними відсотками та нарахованою компенсацію, що знаходиться у ТВБВ №10016/0203 філії - Полтавського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» на рахунку [NUMBER] - 2132,85 грн. Свідоцтво зареєстроване в реєстрі за № 622. Також, за наслідком розгляду заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Прокоп О.Е.25 березня 2015 року виніс постанову №162/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме в частині видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру [ADDRESS] після померлої [INFO] [PERSON]. Як вбачається із даної постанови, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з тим, що заявником не було подане свідоцтво [NUMBER] про право власності, видане УЖКГ Кременчуцької міської ради від 10.09.1991 року. Згідно з листом КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» від 25 лютого 2015 року № 61/694, квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі свідоцтва [NUMBER] про право власності виданого УЖКГ Кременчуцької міської ради від 10.09.1991 року. Згідно з технічним паспортом на квартиру [ADDRESS], який виготовлено 25 лютого 2015 року на замовлення [PERSON], дана квартира має загальну площу 30,34 кв.м., житлову площу 16,69 кв.м. Як вбачається із довідки Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку №18, від 16 серпня 2014 року № 33, [PERSON] оплачувала всі комунальні послуги по квартирі [ADDRESS], починаючи з дня смерті [INFO] [PERSON]. Згідно з довідкою Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку №18 від 10 грудня 2014 року, в цій квартирі до дня смерті була зареєстрована власниця [PERSON], після її смерті зареєстрованих не було. Оскільки [PERSON] померла [INFO] і строк на прийняття спадщини закінчився через шість місяців (24 жовтня 1993 року), то з урахуванням п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, до спадкування після неї застосовуються норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу Української РСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. З наведеного вбачається, що прийняття спадщини у 1993 році могло відбуватися одним із передбачених вище способів. Відповідно до ст. 548 Цивільного кодексу Української РСР (1963 р.), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Оскільки [PERSON] одразу після смерті [PERSON] почала нести витрати по оплаті за комунальні послуги за квартиру померлої, а також отримала у володіння ощадну книжку [PERSON], тобто вчинила дії, що свідчать про прийняття нею спадщини, то в розумінні п. 1 ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР, вважається, що вона прийняла спадщину. Даний факт був визнаний нотаріусом, який відкрив спадкову справу та видав свідоцтво про право на спадщину на частину спадкового майна. Як вбачається із Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 19.02.2015 року №39673219, отриманої нотаріусом перед реєстрацією спадкової справи, до цього часу не було заведено спадкових справ після [PERSON], що свідчить про відсутність інших спадкоємців, які б прийняли спадщину за законом. Враховуючи наведене, а також факт видачі приватним нотаріусом Прокопом О.Е. свідоцтва про право на спадщину на вклад, суд приходить до висновку, що [PERSON] своєчасно прийняла спадщину після померлої [PERSON] шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном у відповідності до пункту 1 статті 549 Цивільного кодексу Української РСР (1963 року). Згідно зі ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, що засвідчує його право власності. В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності» (пункт 3.3 листа ВССУ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»). Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР, ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та, згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 534 ЦК УРСР, кожний громадянин може залишити по заповіту все своє майно або його частину (не виключаючи предметів звичної домашньої обстановки і побуту) одній або декільком особам. Також, відповідно до абз. 25 п. 3.1 роз'яснення Вищого спеціалізованого суду з цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» за відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав», незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). У зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на квартиру та неможливістю його поновлення через смерть власниці квартири [PERSON], на даний час існують об'єктивні перешкоди для оформлення спадкових прав [PERSON] в нотаріальному порядку. Ураховуючи вищевикладене, а також встановлені в судовому засіданні фактичні обставини, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved