Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

У липні 2013 р. позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 03.07.2013 р. державним виконавцем ВДВС Куйбишевського РУЮ м. Донецька Зайцевим О.С. в рамках виконавчого провадження, згідно постанови №ВП 11417812 від 24.02.2009 р. про стягнення з [PERSON] виконавчого збору в розмірі 188809,99 грн., складено акт опису і арешту майна. Актом державного виконавця описано і накладено арешт на нерухоме майно у вигляді нежитлової будівлі, розташованої за адресою: [ADDRESS], загальною площею 483,10 кв.м., що на праві власності належить [PERSON] Означений майновий комплекс є предметом забезпечення кредитного зобов'язання [PERSON] перед ПАТ КБ «НАДРА» відповідно договору кредитної лінії №660610/МБ від 24.09.2007 р. (укладеним [PERSON] та ВАТ «КБ «Надра»). З метою захисту інтересів заставодержателя в Законі України «Про виконавче провадження» передбачено особливий порядок звернення стягнення на заставлене майно. Вартість описаного та арештованого майна [PERSON], яке є предметом іпотеки, згідно із договором іпотеки №660610/1 від 24.09.2007 р. становить 350 100,00 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ станом на 24.09.2007 р. 1 768 005,00 грн., оціночна вартість вказаного майна є значно меншою і не покриває розмір фактичної заборгованості заставодержателю [PERSON]. Майно [PERSON], що передано в іпотеку ПАТ КБ «Надра», включено до акта опису та арешту майна від 03.07.2013 р. в порушення вимог ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження". Тому просить виключити об'єкт, що обтяжений зобов'язаннями за договором іпотеки №660610/1 від 24.09.2007 р., з акту опису і арешту майна від 03.07.2013 року, складеного державним виконавцем ВДВС Куйбишевського РУЮ м. Донецька Зайцевим О.С. Рішенням Куйбишевського районного суду м. Донецька від 08 листопада 2013 року у задоволені позову Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до [PERSON], відділу державної виконавчої служби Куйбишевського районного управління юстиції у м. Донецьку про зняття арешту з майна - відмовлено. З рішенням суду першої інстанції не погодилося Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» та подало апеляційну скаргу, в якій просило рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повно- му обсязі. Доводами апеляційної скарги наведено, що судом було невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, судом невірно визначено об'єкт іпотечного зобов'язання, державним виконавцем Зайцевим О.С. було складено акт опису та арешту майна, що належить на праві власності [PERSON], у вигляді будівель, розташованих за адресою: [ADDRESS], загальною площею 483,10 кв.м. Але наведене не ґрунтується на матеріалах справи, так як з акту опису і арешту майна вбачається, що актом державного виконавця від 03.07.2013 року описано і накладено арешт на нерухоме майно у вигляді нежитлової будівлі, розташованої за адресою: [ADDRESS], загальною площею 483,10 кв.м, що на праві власності належить [PERSON], а не на майновий комплекс, як вказано у судовому рішенні. Тобто, наведене є процесуальним порушенням і свідчить про порушення судом ст.ст. 62, 212, 213 ЦПК України. Також судом порушено норми ЗУ «Про виконавче провадження», ЗУ «Про іпотеку», у зв'язку з цим зроблені помилкові висновки при винесенні рішення. В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити. Представник відповідача -ВДВС Куйбишевського районного управління юстиції в м. Донецьку з доводами апеляційної скарги не погодився та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін. Відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи і доводи скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п. 2 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом першої інстанції встановлено та це вбачається з матеріалів справи, що 24.09.2007 р. між ВАТ «КБ Надра» та [PERSON] укладено договір кредитної лінії №660610/МБ від 24.09.2007 р., за яким банк відкриває кредитну лінію відповідачу [PERSON] у розмірі 200 000,0 дол. США строком до 23 вересня 2014 р., зі сплатою 14,4% річних. Видача кредиту за даним договором буде здійснюватися окремими траншами (а.с. 15). В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між відповідачем [PERSON] та банком укладено договір іпотеки №660610/1 від 24.09.2007 р., згідно якого, іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання іпотекодавцем зобов'язань за договором кредиту №660610 МБ від 24.09.2007 року, укладеним між іпотекодержателем та іпотекодавцем, будівлі загальною площею 483,10 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом міського нотаріального округу 05.03.2005 р., за реєстр. № 1134 (а.с. 11). З додаткової угоди №1 до договору кредитної лінії №660610 МБ від 24.09.2007 р. вбачається, що банк надає відповідачу [PERSON] транш у розмірі 170 950,0 дол. США, шляхом видачі готівки з каси банку, термін користування траншем з 24.09.2007 р. по 21.09.2012 р., зі сплатою 14,4% річних по терміновому кредиту, і 28,8% річних по простроченому кредиту (а.с. 17). З додаткової угоди №2 до договору кредитної лінії №660610 МБ від 24.09.2007 р. вбачається, що банк надає відповідачу [PERSON] транш у розмірі 29 050,0 дол. США, шляхом видачі готівки з каси банку, термін користування траншем з 24.09.2007 р. по 23.09.2009 р., зі сплатою 14,4% річних по терміновому кредиту, і 28,8% річних по простроченому кредиту (а.с. 18). З довідки №1706 від 16.07.2013 р. вбачається, що станом на 16.07.2013 р. заборгованість [PERSON] перед ПАТ «КБ Надра» за договором кредитної лінії №660610/МБ від 24.09.2007 р., становить 415437,16 доларів США, що еквівалентно 3320589,22 грн., яке складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 167 994,11 дол. США, що еквівалентно 1582566,92 грн.; заборгованість за відсотками - 168128,12 дол. США, що еквівалентно 1343 848, 06 грн.; пеня - 49314,93 дол. США, що еквівалентно 394174,24 грн. (а.с. 8). Згідно виконавчого напису нотаріуса Донецького міського нотаріального округу, зареєстрованого у реєстрі №225 від 05.02.2009 р., звернуто стягнення на будівлі, загальною площею 483,10 кв.м, які розташовані за адресою: [ADDRESS], що належать на праві приватної власності [PERSON] За рахунок коштів, отриманих від реалізації зазначених будівель задовольнити вимоги філії ВАТ КБ Надра Донецького РУ у розмірі 1888 099,93 грн. (а.с. 48). Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішення управління державної виконавчої служби ГУЮ у Донецькій області ВП №11417812 від 17.01.2013 р. про закінчення виконавчого провадження ВДВС Куйбишевського РУЮ м. Донецька виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису №225 виданого 05.02.2009 р. нотаріусом Донецького міського нотаріального округу направлено до Куйбишевського ДВС (а.с. 47). Постановою ДВС Куйбишевського РУЮ м. Донецька від 21.01.2013 р. ВП №36098554 відкрито провадження з виконання виконавчого напису №225, виданого нотаріусом Донецького міського нотаріального округу про звернення стягнення на майно, що належить [PERSON] (а.с. 51). Постановою ДВС Куйбишевського РУЮ м. Донецька від 24.02.2013 р. ВП №11417812 при примусовому виконанні виконавчого напису №225, виданого нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON], про звернення стягнення на майно, з [PERSON] стягнуто виконавчий збір у розмірі 188809,99 грн. (а.с. 53). Відповідно акту опису й арешту майна від 03.07.2013 р. державним виконавцем Зайцевим О.С. описано і накладе арешт на нежитлову будівлю, розташовану за адресою: [ADDRESS], загальною площею 483,10 кв.м, що належить на праві власності [PERSON] (а.с. 6). Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що підстав для виключення майна з акту опису й арешту та зняття з нього арешту немає. Проте, з такими висновками суду першої інстанції погодитися неможливо. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Разом з тим, ч.1 ст. 54 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Згідно п.п. 5 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем (ч. 5 ст. 52 ЗУ «Про виконавче провадження»). Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця (ч. 6 ст. 52 ЗУ «Про виконавче провадження»). Відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» 4 про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Виходячи з цих норм законів позивач має пріоритетне право на арештоване майно, оскільки є іпотекодержателем арештованого майна, так як відповідно до ст. 3 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Відповідно до ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Таким чином, доводи апеляційної скарги обґрунтовані, оскільки наведене свідчить про першочергове право іпотекодержателя на задоволення своїх кредиторських вимог за рахунок іпотечного майна, а акт опису й арешту спірного майна є безпідставним. Також, з договору іпотеки, а саме з ст. 7 п. 7.1., вбачається, що сторони досягли згоди про погашення заборгованості за кредитним договором за рахунок об'єкту іпотеки. Що відповідає вимогам закону (а.с. 13). Враховуючи вищенаведене, обговоривши доводи апеляційної скарги, з'ясувавши обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з врахуванням наданих сторонами у справі доказів, апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову. Крім того, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За таких обставин, з відділу державної виконавчої служби Куйбишевського районного управління юстиції у м. Донецьку на користь позивача потрібно стягнути судовий збір в сумі 114,70 грн.

Outcome: approved