Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

01 червня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування позовної заяви позивачка зазначає, що вона з 2004 року відкрито проживає в [INFO], а з 04.02.2006 року з реєстрацією місця проживання на підставі ордеру на жилу площу в гуртожитку № 135 від 02.02.2006 року. У звязку з вказаними вище обставинами, [PERSON] просить суд визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку набувальної давності. В судове засідання позивачка не зявилася, її представник, [PERSON], який здійснює свої повноваження на підставі довіреності (а.с.17), позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Представник Миргородської міської ради Полтавської області, в судовому засіданні позов визнала та не заперечувала проти його задоволення. Представник Міністерства освіти і науки України в судове засідання не зявився. Установа належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. Причини неявки суду невідомі. Представник Миргородського комунального житлово-експлуатаційного управління Миргородської міської ради в судове засідання не зявився. Установа направила на адресу суду лист в якому просила розгляд справи провести без участі свого представника. Управління при вирішенні спору покладається на розсуд суду (а.с.112). Представник Професійно-технічного училища № 44 м. Миргорода в судовому засіданні не висловила заперечень проти заявленого позову. При вирішенні спору, покладається на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача, третьої особи, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Рішенням виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області № 712 від 30 листопада 2005 року було дозволено Миргородському ПТУ-44 переобладнати частину будівлі, яка знаходиться за адресою вул. Козацька, 5/32 під житлові квартири для громадян [PERSON] ([PERSON]В.), [PERSON], [PERSON] (а.с.6). Згідно ордеру на жилу площу в гуртожитку № 135 від 02 лютого 2006 року виданого [PERSON] на право заняття жилої площі гуртожитку по вул. Козацька буд. 5/32 кімната №1 розміром 35,9 кв. метрів позивачка вселилася у вказану кімнату (а.с.13). 04.02.2006 року позивачка зареєструвала своє постійне місце проживання у даній квартирі, що підтверджується копією паспорта (а.с.15). Рішенням від 11 жовтня 2013 року №12 про прийняття з державної в комунальну власність територіальної громади міста Миргорода квартири [ADDRESS] було прийнято з державної до комунальної власності територіальної громади міста Миргорода квартиру [ADDRESS] (а.с.11). Згідно звіту про незалежну оцінку обєкту нерухомого майна, вартість квартири [ADDRESS] становить 328\~775 грн., що і визначає ціну позову (а.с.12) Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Таким чином, умовами виникнення права власності за давністю володіння є: добросовісність, відкритість, безперервність, тривалість володіння. При цьому добросовісність володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно, отже встановлення добросовісності залежить від підстав набуття майна. Відкритість володіння означає, що особа не приховує свого статусу від інших осіб, не приховує факту, що вона не є власником майна, але володіє і користується таким майном як власник. Тривалість володіння означає, що для виникнення права власності на нерухоме майно особа повинна ним проволодіти протягом 10 років. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ своїм інформаційним листом від 28.01.2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» вказує на те, що при вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. За нормами ст. 41 Конституції України, ст.ст.321, 328 ЦК України, право власності є непорушним та набувається на підставах, що не заборонені законом. Набувальна давність визначається, як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також, в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим, як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Без відповідного правовстановлюючого документу позивач не може провести державну реєстрацію права власності на обєкт нерухомості, яким він користується більше 10 років. Відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підставою для державної реєстрації прав є рішення суду. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що обставинами, які мають значення для справи, і які у відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України повинен довести саме позивач, що володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю є: законний об'єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння). Суд вважає, що позивачка, яка користується обєктом нерухомості з 2006 року, стала добросовісним набувачем, оскільки володіла ним добросовісно, відкрито та безперервно більше 10 років. За таких обставин суд приходить до переконання, що заявлені позовні вимоги є такими, що підлягають до задоволення. Оскільки позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на її користь судових витрат, суд,

Outcome: approved