Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-15 00:00:00

У лютому 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 2000 грн. та моральної шкоди в розмірі 4000 гр., завданої злочином. Свої вимоги мотивував тим, що неповнолітні [PERSON] та [PERSON] вчинили злочин відносно нього, а саме: 03.11.2016 року таємно викрали мопед «Хонда такт», що належить йому, спричинивши шкоду на суму 6000 гривень. Вироком Роздільнянського районного суду Одеської області від 20.10.2017 року вказані особи визнані винуватими у вчиненні злочину по даному епізоду за ч.2 ст.289 КК України та їм призначено покарання за сукупністю злочинів у вигляді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна із застосуванням ст.75, ч.1 ст.76 ст.104 КК України з іспитовим строком 2 роки. Вирок набрав законної сили 21.11.2017 року та звернутий до виконання. Позивач, як потерпілий, у кримінальному провадженні позов не заявляв. На теперішній час відповідачами шкода, завдана злочином, позивачу не відшкодована, тому він змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягали на їх задоволенні, суду пояснив, що 03.11.2016 року в нічний час, [PERSON], [INFO] за попередньою змовою з неповнолітнім [PERSON], [INFO] з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, прибули до будинку [ADDRESS], де біля воріт побачили мопед марки «Хонда такт», належний йому. Скориставшись відсутністю сторонніх осіб, реалізуючи свій злочинний намір, через відсутність ключів запалення, зняли захисну обшивку мопеду та шляхом з'єднання декількох проводів, завели двигун мопеду, та таким чином незаконно заволоділи мопедом марки «Хонда такт» чорного кольору, належного йому. З викраденим мопедом з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись ним на власний розсуд. Він 16.11.2016 року звернувся до Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області із заявою про вчинення у нього крадіжки мопеду марки «Хонда такт», дані були внесені до ЄРДР та порушено кримінальне провадження. Вироком Роздільнянського районного суду Одеської області від 20.10.2017 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч.1ст.70, ч.4 ст.70 КК України і призначено йому покарання у виді 5 (п'яти) років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ст.ст.75, 104 КК України звільнено [PERSON] від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 2 ( двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов'язки, передбачені п.1,2 ч.1 ст.76 КК України, періодично з'являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, або навчання. [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч.1 ст.70 КК України і призначено йому покарання у виді 5 (п'яти) років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ст.ст.75, 104 КК України звільнено [PERSON] від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов'язки, передбачені п.1,2 ч.1 ст.76 КК України, періодично з'являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Йому повернуто мопед «Хонда такт», але в несправному та пошкодженому стані (виламані крила, зламаний замок запалення). Він придбав необхідні запчастини, та витратив 1990грн. Крім того, внаслідок викрадення мопеду йому було завдано моральної шкоди, яка виразилась у душевних стражданнях. Тому він вважав, що йому завдано моральної шкоди в розмірі 4000 грн. Неповнолітній відповідач [PERSON] в судовому засіданні погодився, що він з [PERSON] 03.11.2016 року вкрали у [PERSON] мопед марки «Хонда такт» та через відсутність ключів запалення зняли обшивку та шляхом з'єднання дротів запалення завели мопед, тим самим його пошкодили та згоден відшкодовувати причинену майнову шкоду повністю, але в частині моральної шкоди просив задовольнити позов частково, врахувати, що заявлена позивачем сума є завищеною. Відповідач [PERSON] в інтересах неповнолітнього [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що його син дійсно вчинив вказаний злочин та заволодів мопедом потерпілого, за що був засуджений вироком суду від 20.10.2017 року. У кримінальному провадженні позов [PERSON] не заявляв. Оскільки у сина немає свого заробітку та майна, він як його батько, погоджується на відшкодування завданої сином майнової шкоди. Щодо позову у частині стягнення моральної шкоди зазначив, що позивач не надав суду жодного доказу спричинення йому моральних страждань, а тому суму стягнення просить визначити на розсуд суду з дотриманням принципу справедливості. Неповнолітній [PERSON] позов визнав частково, підтвердив суду, що він разом з [PERSON] 03.11.2016 року викрали мопед [PERSON] та спричинили йому майнову шкоду, яку потрібно відшкодувати. Щодо стягнення моральної шкоди, вважає, що сума заявлена позивачем завищена. Відповідач [PERSON] в інтересах неповнолітнього [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що її син дійсно вчинив злочин відносно [PERSON], заволодівши його мопедом, за що також був засуджений вироком суду від 20.10.2017 року. Вона, як мати [PERSON], майнову шкоду спричинену його злочином не відшкодовувала та розуміє, що повинна її відшкодувати. Щодо моральної шкоди, також вважає, що її розмір позивачем дещо завищений. Підтвердила суду, що її син не має свого заробітку та майна, на яке суд може звернути стягнення. Просила позов задовольнити частково. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши представлені документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 03.11.2016 року в нічний час, [PERSON], [INFO] за попередньою змовою з неповнолітнім [PERSON], [INFO] з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, прибули до будинку [ADDRESS], де біля воріт побачили мопед марки «Хонда такт», належний йому. Де скориставшись відсутністю сторонніх осіб, реалізуючи свій злочинний намір, через відсутність ключів запалення, зняли захисну обшивку мопеду та шляхом з'єднання декількох проводів, завели двигун мопеду, та таким чином незаконно заволоділи мопедом марки «Хонда такт» чорного кольору, належного йому. З викраденим мопедом з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись ним на власний розсуд. Вироком Роздільнянського районного суду Одеської області від 20.10.2017 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч.1ст.70, ч.4 ст.70 КК України і призначено йому покарання у виді 5 (п'яти) років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ст.ст.75, 104 КК України звільнено [PERSON] від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 2 ( двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов'язки, передбачені п.1,2 ч.1 ст.76 КК України, періодично з'являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, або навчання. [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч.1 ст.70 КК України і призначено йому покарання у виді 5 (п'яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.На підставі ст.ст.75, 104 КК України звільнено [PERSON] від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов'язки, передбачені п.1,2 ч.1 ст.76 КК України, періодично з'являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Вирок набрав законної сили 21.11.2017 року ( а.с. 13-22). Також судом встановлено, що, відповідно до товарних чеків від 15.07.2017 року та від 23.07.2017 року [PERSON] придбав запчастин на суму 1990 грн. (а.с.47-48). Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. За таких обставин суд дійшов до висновку, що заподіяна позивачеві матеріальна шкода в розмірі 1990 грн. підлягає відшкодуванню відповідачами, які її заподіяли, оскільки їх дії були неправомірними, між ними і заподіяною шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] Крім того, за приписами статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, у тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом відповідно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року № 5) «Про практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягає обов'язковому з'ясуванню наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Обґрунтовуючи вимоги про відшкодування моральної шкоди, позивач посилався на його переживання та переживання членів його сім'ї з приводу пошкодження належного йому майна і неможливості використання його за призначенням, неправомірну поведінку відповідачів. Зважаючи на такі обставини та вимоги закону, відповідальним за моральну шкоду, пов'язану із пошкодженням майна, є неповнолітні відповідачі [PERSON] та [PERSON], які засуджені вироком Роздільнянського районного суду Одеської області зокрема за скоєння злочину щодо майна потерпілого [PERSON] При встановленні розміру відшкодування моральної шкоди суд, відповідно до положень п.9 постанови №4 Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової шкоди/ " від 31.03.1995 року / із змінами, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України №5 від 25.05.2001 року/ враховує характер та обсяг душевних страждань, яких зазнав позивач; при цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При цьому судом враховуються неправомірність поведінки відповідача, яка встановлена вироком суду, вимушеність змін у житті позивача через неможливість користування власним транспортним засобом. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Однак, розмір моральної шкоди, про який просить потерпілий - 4000 грн., на думку суду є завищеним, не відповідає реально спричиненій шкоді та наслідкам, що настали. Тому в цій частині позов підлягає частковому задоволенню і з відповідачів слід стягнути 1000 грн., при цьому суд виходить з наступних критеріїв: тягаря скоєного, об'єму душевних страждань, понесених потерпілим, і вважає, що дана сума відшкодування моральної шкоди відповідає принципам розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів також підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1409,6 грн. ( по 704,8 грн за кожну позовну вимогу) на користь держави, від сплати якого позивач був звільнений при пред'явленні позову відповідно до п.6 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON], як на день вчинення злочину, так і на день розгляду цивільної справи судом є неповнолітніми особами, які відповідно до ч.3 ст.33 ЦК України несуть відповідальність за шкоду, завдану ними іншій особі, відповідно до ст. 1179 ЦК України, якою встановлено, що неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах, а у разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками, якщо вони не доведуть, що шкоду було завдано не з їхньої вини. Обов'язок батьків відшкодовувати шкоду припиняється після досягнення особою, яка завдала шкоди, повноліття або коли вона до досягнення повноліття стане власником майна, достатнього для відшкодування шкоди. В пункті 6 постанови Пленуму ВСУ від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" також зазначено, що шкода, заподіяна неповнолітнім віком від 15 до 18 років, відшкодовується самим заподіювачем. Якщо в останнього немає майна або заробітку, достатнього для відшкодування заподіяної ним шкоди, відповідний обов'язок покладається на його батьків (усиновителів) або піклувальників за умови їх винної поведінки, що сприяла виникненню шкоди. Цей їх обов'язок припиняється при досягненні заподіювачем повноліття або появи в нього майна чи заробітку, достатніх для відшкодування шкоди. Оскільки судом встановлено, що неповнолітній [PERSON] не має самостійного заробітку чи іншого прибутку, не є власником будь-якого майна, достатнього для відшкодування шкоди, а його батьком є [PERSON], то ця шкода підлягає відшкодовуванню його батьком. Оскільки судом встановлено, що неповнолітній [PERSON] не має самостійного заробітку чи іншого прибутку, не є власником будь-якого майна, достатнього для відшкодування шкоди, а його матір'ю є [PERSON] , то ця шкода підлягає відшкодовуванню його матір'ю.

Outcome: partial