Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-14 00:00:00

01 квітня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу та стягнення безпідставно набутих грошових коштів, мотивуючи свої вимоги тим, що 20.02.2009 року між ним та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] та земельної ділянки за цією ж адресою. Ціна договору - 345 000 грн., проте позивачем відповідачу згідно розписки від 20.02.2009 року було передано 118 000 доларів США. Позивач після укладання договору не проживав у придбаному будинку, а через деякий час будинок прийшов у непридатний для проживання стан, що свідчить про те, що на час укладання договору купівлі-продажу будинок вже мав значні недоліки. Тобто, позивач вказує на те, що відповідач навмисно приховав від нього недоліки будинку під час укладення оскаржуваного договору, що є підставою його недійсності. У зв'язку з наведеним позивач просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 20.02.2009 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно набуті кошти у сумі 1 292 100 грн. (що є еквівалентом 118 000 доларів США) та судові витрати по справі. 23.12.2014 року позивач збільшив розмір позовних вимог, а саме у зв'язку зі зміною курсу долара США по відношенню до гривні, просить суд стягнути з відповідача 1 847 880 грн. (з яких 345 000 грн. отриманих за договором від 20.02.2009 року та 1 502 880 грн. безпідставно набутих коштів). В судовому засіданні позивач та його представник підтримали збільшенні вимоги позову в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (через представника). Представник відповідача [PERSON] подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з його хворобою, однак жодних доказів поважності причини неявки в судове засідання суду не надав; разом з тим, згідно довіреності, наявної в матеріалах справи, у відповідача окрім [PERSON] є представники: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] У зв'язку з наведеним, суд не вбачає поважних причин неявки відповідача [PERSON] у судове засідання, а тому відповідно до ст. 169 ч. 4, 224 ЦПК України за згодою позивача та його представника ухвалює заочне рішення. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши докази у справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що між позивачем [PERSON] та [PERSON] 20.02.2009 року було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] та земельної ділянки за цією ж адресою. Відповідно до п. 2 цього Договору продаж зазначеного житлового будинку та земельної ділянки вчинено за 345 000 грн. Згідно розписки від 20.02.2009 року позивач передав [PERSON] за договором купівлі-продажу грошові кошти еквівалентно 118 000 доларів США. Згідно ч. 2 п. 5 Договору купівлі-продажу Продавець (Відповідач) свідчить, що не застережених недоліків, які значно знижують цінність або можливість використання за цільовим призначенням зазначеного в договорі житлового будинку з надвірними будівлями немає, від Покупця (Позивача) не приховано обставин, які мають істотне значення, усі інженерні комунікації знаходяться в робочому стані і функціонують за призначенням, самовільних переобладнань в будинку немає, будинок не є аварійним та не підлягає зносу. Висновком будівельно-технічного дослідження № 1608/12-21 від 30.10.2012р. Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] не відповідає вимогам державних будівельних норм і правил. Будинок на момент підписання договору купівлі продажу, а саме станом на 20.02.2009 року, перебував в незадовільному стані, як і на час проведення дослідження. Згідно висновку експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 910/14-22 від 17.11.2014 року, наданого на виконання ухвали суду про призначення по справі будівельно-технічної експертизи, будинок [ADDRESS] не відповідає вимогам державних будівельних норм і правил, не може бути житловим будинком придатним для проживання та не підлягає експлуатації. Станом на момент підписання договору купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON], а саме 20.02.2009 року експертом будівля не досліджувалась, але при виконанні будівельних робіт при спорудженні вищевказаного будинку недотриманні Державні будівельні норми та пожежні норми по всіх конструктивах, а тому дана будівля перебувала і перебуває в незадовільному стані та непридатна для проживання. Статтею 380 ЦК України визначено, - житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч. 1 ст. 673 ЦК України, продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. Згідно з ч. 1 ст. 679 ЦК України, продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту. Відповідно до ч.ч. 3, 5 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі та спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу Частиною 1 ст. 216 ЦК України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Тобто, помилка - це спотворене уявлення особи про обставини, що дійсно мають місце. Під помилкою треба розуміти таке неправильне сприйняття стороною суб'єкта, предмета або інших істотних умов правочину, яке вплинуло на її волевиявлення і за відсутності якої за обставинами справи можна вважати, що правочин не був би укладеним. Як роз'ясняв Пленум Верховного Суду України у п. 19 Постанови № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Для визнання правочину недійсним необхідно, щоб помилка мала істотне значення для сторін правочину. Вданому випадку позивач [PERSON] під час укладення договору купівлі-продажу 20.02.2009 року помилявся щодо якості житлового будинку [ADDRESS], тобто маючи намір придбати житловий будинок він фактично отримав будинок, який згідно висновків експертів, не відповідає вимогам державних будівельних норм і правил, не може бути житловим будинком придатним для проживання та не підлягає експлуатації, при спорудженні даного будинку недотриманні Державні будівельні норми та пожежні норми по всіх конструктивах, а тому дана будівля перебувала і перебуває в незадовільному стані та непридатна для проживання. Тобто, вже після укладення договору купівлі-продажу 20.02.2009 року позивач дізнався про існування таких недоліків придбаного ним будинку, які значно знижують його цінність та призводять до неможливості його використання за цільовим призначенням (проживання у ньому). Дані недоліки об'єктивно існували на момент укладання договору купівлі-продажу, однак не були відомі позивачу. Тому, за відсутності помилки [PERSON] щодо якості житлового будинку [ADDRESS] (тобто, якщо б позивач був обізнаний щодо реальної якості будинку), за обставинами справи можна вважати, що правочин не був би укладеним. Слід також враховувати, що помилка не є результатом навмисних дій іншого учасника правочину, хоча, і зумовлює спотворене формування волі учасника правочину. Отже, з урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що договір купівлі-продажу від 20.02.2009 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], є недійсним. Основним наслідком визнання недійсним правочину, укладеного внаслідок помилки, є реституція (ст. 216 ЦК України). Згідно з п. 7 Постанови пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» За змістом статті 216 ЦК та виходячи із загальних засад цивільного законодавства суд може застосувати з власної ініціативи реституцію як наслідок недійсності оспорюваного правочину. Інші наслідки недійсності оспорюваного правочину (відшкодування збитків, моральної шкоди тощо) суд застосовує відповідно до статті 11 ЦПК. Відповідно до п. 10 цієї ж постанови пленуму Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Як встановлено в судовому засіданні, в якості оплати за придбаний будинок та земельну ділянку по договору купівлі-продажу від 20.02.2009 року позивачем відповідачу було передано 118 000 доларів США, що підтверджується розпискою, написаною власноруч відповідачем [PERSON] (а.с. 138), яка ніким не оспорена та не визнана недійсною, а отже, дана розписка породжує відповідні правові наслідки. Також сторонами не було заперечно того факту, що саме 118 000 доларів США - ціна договору купівлі-продажу від 20.02.2009 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] У зв'язку з наведеним, суд, застосовуючи реституцію, стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] передані за цим договором купівлі-продажу від 20.02.2009 року кошти у сумі 118 000 доларів США, що відповідає суті реституції, яка полягає у поверненні стороною всього отриманого за недійсним договором, тобто в даному випадку це кошти в іноземній валюті. Судові витрати по справі (судовий збір в сумі 3 897 грн. 60 коп.) стягуються з відповідача на користь позивача згідно вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial