Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

У жовтні 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання права власності на майно, що набуто за час проживання однією сім'єю. Позивач свої вимоги обґрунтував тим, що у 1997 році познайомився з [PERSON], а з серпня 2003 року вони почали спільно проживати та вести спільне господарство, як сім'я, спочатку у квартирі у будинку [ADDRESS] де пара мешкала півроку, потім разом вони переїхали в квартиру по [ADDRESS] де проживали протягом 6 місяців. У подальшому [PERSON] та [PERSON] спільно проживали протягом двох років у квартирі по [ADDRESS]. Під час спільного проживання, відповідачем [PERSON] 03.08.2006 року укладено кредитний договір №5/П/56/2006-840 з ПАТ «КБ «Надра» з метою купівлі-продажу для спільного проживання квартири [ADDRESS] У свою чергу позивач [PERSON] за згаданим кредитним договором виступив поручителем, про що уклав з ПАТ «КБ «Надра» 03.08.2006 року договір поруки, а також постійно брав та бере участь у погашенні перед банком зазначеного кредиту, здійснював у квартирі ремонт. У сторін 22.10.2007 року народилась дитина, а 21.12.2007 року сторони уклали шлюб та проживають у спільній квартирі однією сім'єю разом зі спільною дитиною. Враховуючи ту обставину, що купівля квартири була здійснена ще до офіційного укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON], однак у період їх спільного проживання та спільного прийняття рішень з питань формування сімейного бюджету та питань житлового забезпечення сім»ї, наразі у позивача виникла необхідність визнання вказаної квартири спільною сумісною власністю сторін та встановлення факту спільного проживання сторін без реєстрації шлюбу У судове засідання позивач не з'явився, однак представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без особистої участі позивача та його представника, позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання також не з'явилась, однак представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи без особистої участі відповідача та її представника, позовні вимоги визнав та просив суд його задовольнити. Суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у ній даних та доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] 03.08.2006 року було укладено кредитний договір №5/П/56/2006-840, згідно умов якого відповідач отримала від банку кредит у сумі 134 000,00 дол. США з метою проведення розрахунків по договору купівлі-продажу №2789 від 03.08.2006 року, що укладений між [PERSON] та [PERSON], згідно якого відповідач придбала у власність нерухоме майно: квартиру [ADDRESS] (а.с.7-10). Також, 03.08.2006 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] з метою забезпечення згаданого договору кредиту укладено договір іпотеки, відповідно до якого відповідач передала в іпотеку банку вказану квартиру (а.с. 11-14). Крім того, в якості забезпечення виконання відповідачем своїх зобов'язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків між ВАТ КБ «Надра» та позивачем [PERSON] було укладено договір поруки від 03.08.2006 року. Відповідно до зазначеного договору поруки [PERSON] зобов'язувався солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання відповідачем зобов'язань, передбачених кредитним договором від 03.08.2006 року. 03.08.2006 року [PERSON] згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири придбала у [PERSON] квартиру [ADDRESS], загальною площею 88,30 кв. м., житловою площею 45,10 кв.м. Згідно з положеннями частин 1, 2 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя. Згідно свідоцтва про шлюб від 21.12.2007 року між сторонами у справі укладено шлюб, який зареєстровано у ВРАЦС Дарницького районного управління юстиції м.Києва (актовий запис №1506). Відповідно до вказаного свідоцтва відповідач змінила дошлюбне прізвище «[PERSON]» на «[PERSON]» (а.с.6). Разом із тим згідно зі ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл.8 цього Кодексу. Тобто, при застосуванні ст.74 СК України слід виходити з того, що ця норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст.74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, упродовж якого було придбане спірне майно. За приписами ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Законодавцем встановлено, що "сім'я" на відміну від "шлюбу" є проживання осіб, пов'язаних спільним побутом та у яких є взаємні права та обов'язки один до одного. При цьому, необхідно звернути увагу, що для існування сім'ї не існує спеціального порядку реєстрації. Згідно ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено законом. Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку, доходу. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч.1 ст.61 СК України). Згідно ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посилання на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Водночас, суд вважає за необхідне зазначити, що Сімейний кодекс України набрав чинності 01.01.2004 року та не має зворотної сили у часі, тому стаття 74 СК України щодо права спільної сумісної на майно чоловіка та жінки набуте протягом спільного проживання без реєстрації шлюбу, може застосуватись лише на майбутнє, тобто після 01.01.2004 року. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] визнала повністю позовні вимоги, як щодо встановлення факту спільного проживання однією сім'єю без шлюбу, так і стосовно визнання права власності на частину квартири, набутої за час проживання однією сім'єю, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у зв'язку з чим поданий позов підлягає частковому задоволенню та встановленню факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу починаючи 01.01.2004 року по 20.12.2007 року, у іншій частині позовних вимог позов підлягає повному задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: partial