Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-27 00:00:00

01 квітня 2015 року представник позивач [PERSON] - [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, у якому просила стягнути з відповідача кошти в розмірі 39 836 грн. 92 коп., з яких: сума вкладу в розмірі 32 000 грн. 00 коп., відсотки у розмірі 6 720 грн. 00 коп., інфляційні нарахування у розмірі 1 037 грн. 12 коп., 3% річних у розмірі 79 грн. 80 коп. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що 06 березня 2014 року [PERSON] уклав із відповідачем договір № SAMDNWFD0070087601000 вклад «Депозит плюс», згідно якого на рахунок було вкладено 32 000 грн. 00 коп., строком на 366 днів, до 06 березня 2015 року включно, під 19 % річних, які нараховуються щомісячно та 2 % річних відповідно до додаткової угоди, які зараховуються на бонусний рахунок «Бонус Плюс». 12 лютого 2015 року позивач звернувся до відповідача із вимогою про повернення депозиту та нараховані відсотки 07 березня 2015 року. Однак, відповідач відмовив [PERSON] у поверненні депозиту, оскільки вклад зроблено у відділенні на території Автономної Республіки Крим, яка окупована Російською Федерацією. Станом на дату подання позовної заяви відповідачем кошти не сплачено та заборгованість складає 39 836 грн. 92 коп. З підстав зазначених вище позивач звернувся до суду із даною позовною заявою. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] до судового засідання не з'явились, про час, дату та місце розгляду справи були належним чином повідомлені. Представник позивача надала до суду заяву, у якій просить суд розгляд справи провести без її участі та проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача до судового засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином, про що свідчать поштові повідомлення, які містяться у матеріалах справи. Про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин, на підставі ст. 224 ЦПК України, суд, розглядає справу у відсутність представника відповідача, оскільки наявних в справі доказів достатньо для встановлення прав та взаємовідносин сторін. Відповідно до ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з'явилися у судове засідання. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як було встановлено судом, що 06 березня 2014 року в філії ПАТ КБ «Приватбанк», яка розташована за адресою: Автономна Республіка Крим, Раздольненський район, [ADDRESS] між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір № SAMDNWFD0070087601000 вклад «Депозит плюс», згідно якого на рахунок було вкладено 32 000 грн. 00 коп., строком на 366 днів по 06 березня 2015 року включно, зі сплатою відсотків в розмірі 19 % річних, які нараховуються щомісячно та 2 % річних відповідно до додаткової угоди, які зараховуються на бонусний рахунок «Бонус Плюс» (а.с. 6). Згідно ст. 1058 ЦК України визначено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність», вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору грошові кошти у розмірі 32 000 грн. 00 коп. внесені позивачем на депозитний рахунок № [NUMBER] 06 березня 2014 року (а.с. 14). Частиною 1 ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Так, 12 лютого 2015 року позивач звернувся до Вінницької філії ПАТ КБ «Приватбанк» із вимогою про повернення депозиту та нараховані відсотки 07 березня 2015 року. Однак, відповідач відмовив [PERSON] у поверненні депозиту, оскільки вклад зроблено у відділенні на території Автономної Республіки Крим, яка окупована Російською Федерацією, що обмежує проведення банківських операцій, при цьому відповідач не заперечує факту наявності укладеного між сторонами договору та зобов'язання щодо повернення депозитного вкладу (а.с. 8-9). Відповідно до змісту ч. 2 ст. 1060 ЦК України, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Кошти вносились позивачем, як громадянином України, у відділенні банку на території АР Крим, яка станом на час розгляду справи окупована, договір № SAMDNWFD0070087601000 вклад «Депозит плюс» від 06 березня 2014 року був укладений між позивачем та ПАТ КБ «Приватбанк», як юридичною особою, місцезнаходження якої розташоване у м. Дніпропетровськ, при цьому згідно ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відповідач, як банк, відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства. Статтею 1074 ЦК України передбачено, що обмеження права клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, які перебувають на його рахунку, не допускаються, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Аналогічні зі своїм змістом норми містяться й у Інструкції «Про порядок відкриття, використання й закриття рахунків у національній і іноземній валютах», затвердженої постановою правління Національного Банку України № 492 від 12 листопада 2003 року. Пунктом 10.12 Інструкції передбачено, що після закінчення строку або настання інших певних обставин, визначених законодавством України або договором банківського вкладу, кошти з депозитного рахунку повертаються вкладнику шляхом видачі готівкою або в безготівковій формі на зазначений у договорі рахунок вкладника для повернення коштів чи за заявою вкладника на інший його рахунок. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до вимог ст. 530 ЦК України, якщо в зобов'язанні встановлений строк (дата) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (дату). Зважаючи на вищевикладене, відповідно до умов договору № SAMDNWFD0070087601000 від 06 березня 2014 року Вклад «Депозит Плюс», та в силу ч. 2 ст. 1060 ЦК України, відповідач був зобов'язаний повернути позивачу суму банківського вкладу на вимогу [PERSON] у дату повернення вкладу. Відтак, вимога позивача про повернення суми банківського вкладу є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Що стосується решти позовних вимог, то суд з приводу них зазначає наступне. Оскільки датою повернення вкладу встановлено 07 березня 2015 року, а банк не повернув позивачеві вклад по день розгляду справи судом, належним способом захисту права позивача у вказаній частині буде стягнення суми вкладу на користь позивача та застосування норм ч. 5 ст. 1061 ЦК України, згідно якої проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути примусове виконання обов'язку в натурі. Згідно ч. 1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Відповідно до п. 27 договору № SAMDNWFD0070087601000 від 06 березня 2014 року на суму вкладу нараховуються відсотки у розмірі 19 % річних, а також п. 1.1 додаткової угоди від 06 березня 2014 року передбачено, що банк збільшує процентну ставку за вкладом на 2% річних (а.с. 6-7). Звернення до банку із заявою про повернення банківського вкладу в день закінчення строку дії договору свідчить про намір вкладника припинити дію такого договору та зумовлює обов'язок банку повернути депозитні кошти з процентами. З огляду на зазначене вище з відповідача на користь позивача слід стягнути невчасно виплачені відсотки у розмірі 6 720 грн. 00 коп. Крім того, з банку (боржника) на користь вкладника (кредитора) підлягають стягненню три проценти річних та сума боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 29 травня 2013 року у справі № 6-39цс13). В даному випадку інфляційні нарахування становлять 1 037 грн. 12 коп. та три проценти річних у розмірі 79 грн. 80 коп., які також підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до ч. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу в розмірі 3 000 грн. 00 коп. У відповідності з ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З урахуванням того, що судом було задоволено вимоги позовної заяви на загальну суму 39 836 грн. 92 коп., розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача в дохід держави становить 398 грн. 36 коп. На підставі викладеного і

Outcome: approved