Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 27 листопада 2013 року позови [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином внаслідок ДТП були задоволені частково. А саме: з [PERSON] стягнуто: - на користь [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди: вартість автомобіля у розмірі 35589,00 гривень, витрати за експертне дослідження в розмірі 870 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 1500 грн., а також моральну шкоду в розмірі 5000 грн.; - на користь [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди: витрати на лікування суму в розмірі 1882,32грн., витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн., а також моральну шкоду в розмірі 15000 гривень.; - на користь [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди: витрати на лікування суму в розмірі 1271,86грн., витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн., а також моральну шкоду в розмірі 10000 гривень.; - судовий збір в дохід держави в розмірі 771,13 грн. В задоволенні інших позовних вимог - відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 20 грудня 2013 року цивільну справу було повернуто до суду для ухвалення додаткового рішення стосовно заявлених позовних вимог щодо [PERSON]. У судове засідання сторони не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомили. Відповідно до ч. 3 ст. 220 ЦПК України присутність сторін при вирішенні питання про ухвалення додаткового рішення не є обов'язковою. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. При вивчені матеріалів справи встановлено, що в мотивувальній частині рішення суду від 27 листопада 2013 року вказано: "Вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 22 квітня 2013 року, який набрав законної сили 06 серпня 2013 року, [PERSON] визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України. Зазначеним вироком [PERSON] був визнаний винним у тому, що 01 липня 2008 року приблизно о 21.00 годині керуючи технічно справним автомобілем марки “Рено-Кенго” д/н [NUMBER], який належав [PERSON], не маючи документів на право користування вказаним автомобілем, здійснював рух по автодорозі Олександрівка-Красноармійськ. Проїжджаючи 40 км+300 м, [PERSON] діючи з необережності, об'єктивно спостерігаючи зустрічний автомобіль ВАЗ-2107 д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON], виявивши злочинну самовпевненість: не врахував дорожню обстановку, стан керованого ним транспортного засобу, змінив напрям руху автомобіля вліво, не впевнившись, що такий маневр буде безпечним і не створить перешкод іншим учасникам руху, виїхав на зустрічну полосу руху, де скоїв зіткнення з вищезазначеним автомобілем ВАЗ-2107. Таким чином, [PERSON] порушив вимоги п. 2.1 "б", п.10.1 і п. 12.1 Правил дорожнього руху України, та своїми діями спричинив дорожньо-транспортну подію. В результаті чого був травмований водій автомобіля ВАЗ-2107 [PERSON], якому були спричинені тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, а також був травмований пасажир цього автомобіля [PERSON], якому були спричинені тяжкі тілесні ушкодження. Автомобіль ВАЗ-2107 д/н [NUMBER], який належав на момент події [PERSON], отримав значні ушкодження. Положеннями ч. 4 ст. 61 ЦПК України встановлено, що вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Свідоцтвом про реєстрацію [NUMBER] підтверджено, що автомобіль ВАЗ 21070 належить [PERSON] (а.с.3). Статтею 1166 ЦК України вказано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Суду не надано доказів, що [PERSON] неправомірно заволодів транспортним засобом. Таким чином, [PERSON] є належним відповідачем по справі". Відповідно до ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Під час розгляду справи судом досліджувалися доводи сторін стосовно вимог позивачів до співвідповідачів по справі - [PERSON], [PERSON]. Судом було з'ясовано, що саме діями [PERSON] було спричинено шкоду позивачам, що встановлено вироком суду від 22 квітня 2013 року (який набрав законної сили 06 серпня 2013 року). [PERSON] є власником транспортного засобу, на якому скоєно ДТП, і ним підтверджено, що управління автомобілем він добровільно передав [PERSON] Суду не надано доказів, що [PERSON] неправомірно заволодів транспортним засобом. Таким чином, [PERSON] є належним відповідачем по справі, а тому у позовних вимогах до [PERSON], слід відмовити, як до неналежного відповідача.

Outcome: dismissed