Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-12 00:00:00

02.05.2018 позивач звернулась до суду із позовом до відповідачів, в якому просить визнати недійсними електронні торги, проведені 10.03.2015 Державним підприємством « Інформаційний центр» Міністерства юстиції України з продажу квартири №3, що по вул. Коновальця, 7/10, в м. Дрогобичі Львівської області; визнати недійсним свідоцтво про право власності на вказану квартиру, видане на ім»я [PERSON], посвідченого 30.03.2016 приватним нотаріусом [PERSON] районного нотаріального округу [PERSON] В обґрунтування\~позову позивач\~вказує на\~те,\~що на\~виконанні у [PERSON] міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Міністерства юстиції України перебував виконавчий лист №447/1583/143-ц, виданий 03.07.2013 Миколаївським районним судом Львівської області про стягнення з [PERSON] в користь ТОВ « Біорена» 28987 грн. заборгованості. 10.03.2015 ДП « Інформаційний центр» Міністерства юстиції України проведено електронні торги з реалізації квартири [ADDRESS], яка належала [PERSON], за ціною 422700 грн., переможцем яких стала [PERSON]. На підставі вказаних документів, якими оформлені електронні торги, приватним нотаріусом [PERSON] 30.06.2016 на імя переможця [PERSON] видано свідоцтво про право власності на спірну квартиру. Однак, відповідачами не врахованого того факту, що з 12.11.1987 вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Спірна квартира є спільним сумісним майном подружжя, оскільки була придбана у 2003 році, під час шлюбу з [PERSON] Тому, вважає, що відчуження належної їй частки в квартирі на електронних торгах без її згоди є порушенням її прав як співвласника. Державний виконавець обмежився лише констатацією того факту, що спірна квартира зареєстрована лише на боржника [PERSON] Проте сам по собі факт реєстрації спірного майна на імя одного з подружжя не означає, що воно належить лише тій особі на імя якої вона зареєстровано, оскільки відповідно до ст. 22 КпШС у редакції чинній на час придбання спірної квартири, таке майно є спільною сумісною власністю подружжя. Вважає, що відчуження належної їй частки у квартирі на електронних торгах без її згоди є порушенням її права як співвласника. 03.05.2018 ухвалою суду задоволено заяву про забезпечення позову від 05.05.2018 накладено арешт на спірну квартиру. 09.11.2018 надійшов відзив на позов від відповідача [PERSON] міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Львівській області. Просить у позові відмовити, зокрема з тих підстав, що рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області у позові [PERSON] про визнання вказаних торгів недійсними було відмовлено. Також просить взяти до уваги, що позивачу [PERSON] було відомо про реалізацію майна та примусове виконання рішення Миколаївського районного суду Львівської області. Хоча попри це позивач не звертався жодного разу до державного виконавця, окрім заяви від 22.03.2018 щодо ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження. Тому позивач пропустила строки звернення до суду, так як вперше їй стало відомо про процедуру реалізації майна та примусове виконання рішення 15.11.2014. Окрім цього, 14.04.2017 до відділу [PERSON] міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області надійшла заява представника [PERSON] [PERSON] щодо ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження з дорученням від 09.12.2016, якою [PERSON] уповноважив [PERSON] представляти його інтереси. Отже, представник діє від імені подружжя [PERSON]І та [PERSON] Тому, можна вважати, якщо подружжя надає свої довіреності на представництво інтересів одній і тій самій особі, [PERSON] було відомо про виконавче провадження від моменту його відкриття до останніх судових рішень по судовій справі. У вступному слові представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, дав пояснення та просив їх задоволити. Представник відповідача [PERSON] у позові просила відмовити з підстав, які викладені у відзиві на позов. Просила застосувати строк позовної давності до заявлених вимог. Третя особа - [PERSON] також просила в позові відмовити. Суд, заслухавши вступне слово сторін, зясувавши обставини, безпосередньо дослідивши докази, дійшов висновку, що у позові слід відмовити. Вимогами ст. ст.\~13,\~81 ЦПК України\~визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 10.03.2015 о 09 год. відбулись електронні торги квартири №3, що по вул. Коновальця, 7/10, м. Дрогобич, на яку в межах виконавчого провадження за стартовою ціною 237720 грн., переможцем яких став учасник 2- [PERSON] за найвищою ціновою пропозицією -332\~808 грн. 19.06.2015 рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області у цивільній справі №442/2321/15-ц в позові [PERSON] до відділу державної виконавчої служби [PERSON] міськрайонного управління юстиції, Державного підприємства « Інформаціний центр» Міністерства юстиції України про визнання недійсними прилюдних торгів та протоколу до них відмовлено. Дане рішення залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 24.12.2015, а 21.09.2016 ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказані рішення залишені без змін. Предметом розгляду було те, чи дотримано процедуру проведення публічних торгів з реалізації арештованого майна. Порушення такої судами не встановлено. Згідно з ч.4\~ст. 82 ЦПК України\~обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта номер :119762458, від 05.04.2018 право власності на квартиру №3, що по вул. Є. Коновальця, 7/10 в м. Дрогобичі Львівської області зареєстроване за [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог, позивач вказує на те, що спірна квартира була набута в шлюбі [PERSON] та [PERSON], який було зареєстровано 12.11.1987 у Будинку Урочистих подій м. Львова, тобто є спільною сумісною власністю подружжя. Так, відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 24.02.2003, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] районного нотаріального округу [PERSON] придбав у ЗАТ фірма « НАФТОГАЗБУД» квартиру №3, що знаходиться в будинку №7/10, по вул. Коновальця в м. Дрогобичі. Спірне майно придбане подружжям до 2004 року, тобто до набрання чинності СК України, а тому при вирішенні справи необхідно застосовувати положення КпШС України, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин. Відповідно до частини першої статті 22\~КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий введенням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Презумція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Згідно зі ст. 256 ЦК України, позовна давність, це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з заявою про захист свого цивільного права або інтересу. Вказана норма також закріплена у ст. 257 ЦК України, де загальна позовна давність встановлена у три роки. Згідно ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року\~передбачено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Згідно до ч.4 ст. 267 ЦК України,сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно ч.5 ст. 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Пунктом 1 статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 81 ЦПК України, про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, повинен довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Таким чином, суд дійшов висновку, що звернувшись в суд з даним позовом 02.05.2018 позивач пропустила встановлений законом 3-річний строк позовної давності, оскільки торги були проведені 10.03.2015, про них позивач була обізнана. Про такі обставини свідчить повідомлення про вручення рекомендованого повідомлення в межах виконавчого провадження від 21.05.2014 року, яке отримала « Школик М.». Разом з тим, позивачем не заперечується того факту, що вона з чоловіком [PERSON] користуються послугами одного представника [PERSON], що з поміж іншого доводить той факт, що [PERSON] було відомо про виконавче провадження з приводу реалізації спірної квартири. Разом з тим, позивачем не надано суду належного доказу в обґрунтування того, коли вона дізналась про порушення свого права, того що вона не могла довідатись про порушення свого права. На підставі наведеного, що беручи до уваги заяву відповідача та в силу дії ч. 4 ст. 267 ЦК України,\~якою передбачено,\~що сплив\~позовної давності,\~про застосування\~якої заявлено\~стороною у\~спорі,\~є підставою\~для відмови\~у позові,\~суд дійшов\~висновку,\~що в\~задоволенні позову\~слід відмовити,\~оскільки позивач\~порушила вимоги\~щодо позовної\~давності для\~звернення до\~суду. 03.05.2018 ухвалою суду задоволено заяву про забезпечення позову від 05.05.2018 накладено арешт на спірну квартиру. Враховуючи положень ч.10 ст. 158, п.8 ч.1 ст. 264 ЦПК України заходи забезпечення позову, вжитті ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05.05.2018 зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням суду. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, так як у позові відмовлено, судовий збір позивачу не відшкодовується.

Outcome: dismissed