Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-20 00:00:00

представник позивача просить суд стягнути з відповідача - [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»: заборгованість у розмірі 70233,30 Долар США, що за курсом 25,55 відповідно до службового розпорядження НБУ від 11.02.2015 року складає 1 794 460,86 грн. за кредитним договором № KIQ0GA00000037 від 10.04.2007 року та судові витрати, посилаючись на те, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] 10.04.2007 року уклали кредитний договір № KIQ0GA00000037. Згідно договору ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 30000,00 Долар США на термін до 10.04.2017 р., а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється у наступному порядку: щомісяця в період сплати. Відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору, у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлений договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Позивач зобов'язання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором № KIQ0GA00000037. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України. Відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 України наслідками порушення відповідачем зобов'язань щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У зв'язку із зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 11.02.2015 року має заборгованість - 70233,30 Долар США, яка складається з наступного: 21485,12 Долар США - заборгованість за кредитом; 19433,95 Долар США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3188,70 Долар США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 22771,77 Долар США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафи відповідно до договору: 9,78 Долар США - штраф (фіксована частина), 3343,98 Долар США - штраф (процентна складова). Згідно ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання. Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності представник позивача просить суд відмовити в задоволенні клопотання про застосування строків позовної давності та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі мотивуючи на наступним. Відповідно до ст. 69 ЩІК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано її початок. У зв'язку з порушенням умов кредитного договору ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду за захистом свого порушеного права у вересні 2013 р. 09.09.2013 р. суддею Кагарлицького районного суду було відкрите провадження по справі № 368/1730/13 за позовом ПАТ КБ "ПриватБанк" до [PERSON] про звернення стягнення. 25.03.2014 р. по даній справі було винесене заочне рішення, яким позовні вимоги банку задоволено частково. 09.05.2014 р. відповідачем було подано заяву про перегляд заочного рішення, після чого рішення від 09.09.2013 р. було скасовано та призначено до нового розгляду. 23.07.2014 р. позовну заяву було залишено без розгляду згідно п. 2 ст. 207 ЦПК України особа, заяву якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду має право звернутися до суду повторно. Згідно п. 2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги , право на яку має позивач. Відповідно до п. 3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Згідно ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання свого боргу або іншого обов'язку, відповідно до розрахунку заборгованості останнє погашення відповідачем було здійснено 18.11.2013 р., отже відповідач визнає свій борг, що не надає можливості застосування строків позовної давності. Відповідно до ст. 252 ЦК України термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. П. 5.1 кредитного договору наголошує, що даний договір діє до повного виконання сторонами зобов'язань за даним договором. В даному випадку подія, яка має не минуче настати і є повне виконання зобов'язань за кредитним договором, так як умови договору на сьогоднішній день належним чином невиконанні, застосувати строки позовної давності не є можливим. Крім того, термін договору відповідно п 7.1. до 10 квітни 2017 р. Крім того, звертають увагу суду, що відповідач не заперечує факт наявної заборгованості за кредитним договором. Положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через не співрозмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основною грошового боргу. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подавши до суду заяву, в якій просить судові засідання проводити без представника банку та позовні вимоги позивача підтримує. Відповідач просить суд застосувати наслідки спливу строку позовної давності щодо позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором та в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» відмовити з наступних підстав. Відповідно до розрахунків заборгованості за кредитним договором наданих позивачем заборгованість у нього виникла: за кредитом - у період з 10.04.2007 р. по 11.02.2015 р.; за відсотками - у період з 10.04.2007 р. по 11.02.2015 р.; по комісії за користування кредитом у період з 10.04.2007 р. по 11.02.2015 р., по пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором у період з 10.04.2007 р. по 11.02.2015 р.; по штрафу (фіксована частина) у період з 10.04.2007 р. по 11.02.2015 р.; по штрафу (процентна складова) у період з 10.04.2007 р. по 11.02.2015 р. Згідно ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Виходячи зі ст. 257 Цивільного кодексу України строк позовної давності щодо частини позовних вимог позивача про стягнення заборгованості за кредитом, відсотками та комісії по кредиту закінчився, оскільки як було зазначено заборгованість за вказаними сумами виникла у період з 10.04.2007 р. по 11.02.2015 р. Тобто, за позовними вимогами щодо стягнення заборгованості нарахованої за період з 10.04.2007 р. по 16.02.2012 р. закінчився строк позовної давності. Тому, позовні вимоги позивача щодо стягнення заборгованості нарахована за період з 10.04.2007 р. по 16.02.2013 р. заявлені з пропуском трирічного строку позовної давності. Позивач звернувся до Кагарлицького районного суду з позовом до нього 16.02.2015 р.. тобто після закінчення трирічного строку позовної давності. Позивачем не наведено жодних доказів поважності причин пропуску трирічного строку позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості за кредитом, відсотками та комісії за період з 10.04.2007 р. по 16.02.2012 р. Згідно ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, з підстав визначених ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитом, відсотками та комісії за період з 10.04.2007 р. по 16.02.2012 р. задоволенню не підлягають. Згідно ст. 266 Цивільного кодексу України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Виходячи з положень ст. 266 Цивільного кодексу України, у разі спливу позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і щодо стягнення неустойки (пені). Оскільки сплив строк позовної давності щодо основної вимоги щодо стягнення заборгованості за кредитом, відсотками та комісії за період з 10.04.2007 р. по 16.02.2012 р., відповідно до ст. 266 Цивільного кодексу України, також сплив строку позовної давності щодо додаткових вимог позивача про стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, штрафу (фіксована частина), штрафу (процентна складова), що нараховані за період з 10.04.2007 р. по 16.02.2012 р. Крім цього, згідно п. 1 ч. 1 ст. 258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Позивачем не наведено жодних доказів поважності причин пропуску річного строку позовної давності щодо вимог про стягнення пені. Таким чином, з підстав визначених ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України позовні вимоги позивача про стягнення нарахованої пені за період з 10.04.2007 р. по 16.02.2014 р. задоволенню не підлягають. Суд, вислухавши відповідача та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до частково задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 2 ст. 11 ЦПК України) Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] 10.04.2007 року уклали кредитний договір № KIQ0GA00000037. Згідно договору ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов'язався надати відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 30000,00 Долар США на термін до 10.04.2017 р., а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється у наступному порядку: щомісяця в період сплати. Відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору, у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Позивач зобов'язання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такий самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання, виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості по відсотках та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. При цьому кожен щомісячний платіж є окремим зобов'язанням. Розрахунком заборгованості стверджується, що станом на 11.02.2015 року відповідач не повернув позивачу 21 485,12 доларів США грн. заборгованості по тілу кредиту та 19 433,95 доларів США заборгованість по процентам за користуванням кредиту та 3 188,70 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом. Відповідачем подано заяву про застосування строків позовної давності згідно ст.. 257 ЦК України до стягнення заборгованості, відсотках та комісії, то суд вважає відмовити позивачу у задоволенні позову за спливом строків позовної давності, з наступних підстав. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Між сторонами ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № KIQ0GA00000037, згідно якого ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов'язався надати відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 30000,00 Долар США на термін до 10.04.2017 р., а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). Оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а, відтак, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, оскільки умовами кредитного договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України № 6-116цс 13 від 6 листопада 2013 року у справі за позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка, відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України. Тобто, суд вважає, що підстав для застосування строків давності щодо вимог позивача про стягнення заборгованості, процентів та комісії не має. Вказане підтверджується і у висновку Верховного Суду України у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором від 19.09.2014 року, а саме: згідно з яким початок перебігу строку позовної давності відповідно до ст. 261 ЦК України співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. У разі встановлення у договорі різних видів цивільно-правової відповідальності за різні порушення його умов, одночасне застосування таких заходів відповідальності не свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, тому суд вважає, що підстав для застосування строків позовної давності до вищевказаних вимог позивача не має і суд вимоги позивача в цій частині вимог задовольняє в повному обсязі. Стосовно вимог позивача по стягненню пені та штрафів із відповідачів, то вказані вимоги позивача підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконання або неналежного виконаного зобов'язання Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Частиною 3 статті 551 ЦК передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже ч. 3 ст. 551 ЦК з урахуванням положень ст.3 ЦК, щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Відповідно до вимог ст. ст. 256, 258 ЦК України - позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно наданих позивачем розрахунків, заборгованість за кредитним договором з пені за період з 14.07.2008 року по 11.02.2015 року складає 22 771,77 доларів США. Статтею 549 ЦК визначено поняття неустойки, а саме неустойкою (штрафом,пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до вимог ст. ст. 266, 267 ЦК України - сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Приймаючи до уваги, що позивач подав заяву про застосування строку позовної давності, суд вважає за необхідне застосувати строк позовної давності щодо пені нарахованої за межами річного строку позовної давності. Вказане підтверджується і у висновку Верховного Суду України у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором від 04.09.2014 року, а саме: за правилами п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання не може перевищувати одного року. Виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Частиною третьою статті 551 ЦК України, зокрема, передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 551 ЦК України - розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. З розрахунку наданого суду вбачається, що заборгованість відповідача за тілом кредиту складає 21 485,12 доларів США, в той час як нарахована пеня складає 22 771,77 доларів США, що значно перевищує розмір боргу. Крім того, відповідач кредит він отримав в доларах США курс якого на момент отримання кредиту становив 505 грн. за 100 доларів США. На даний момент курс долара США зріс більш ніж в 3 рази і на день постановлення рішення складав 22,25 грн. за 100 доларів США. За таких обставин суд приходить до висновку про можливість застосування до нарахованої відповідачу пені положення ст. 551 ЦК України, та зменшення розміру нарахованої пені (0,15 % від простроченого платежу - (10932,54+19323,74+3188,70) х 0,15% ), яка становить 5 016,75 доларів США. Стосовно питання штрафу - фіксована частина, то суд вважає, що позивачем вказана сума зазначена в доларах, а згідно п. 5.4 кредитного договору № KIQ0GA00000037 від 10.04.2007 року становить в гривнах, а саме: 250 грн., тому суд вважає, що саме штраф (фіксована частина) повинна бути зазначена лише в грн.., що відповідатиме договору підписаного сторонами, тому суд стягує з відповідача на користь позивача штраф (фіксована частина) в розмірі 250 грн. Стосовно питання штрафу - процентна складова, то суд вважає, що позивачем не правильно було зроблено розрахунок, оскільки заборгованість відповідача станом на 12.02.2015 року становить: заборгованість по тілу - 10 932,54 доларів США, заборгованість за відсотками 19 323,74 доларів США, заборгованість з комісії 3 188,70 доларів США, а всього 33 444,98 доларів США. Саме на цю суму судом зроблено розрахунок пені, що відповідає п. 4.1 кредитного договору. Проте, позивач просить суд стягнути з відповідача всю суму по кредиту, оскільки дія кредитного договору закінчується 10.04.2017 р., тому суд вважає, що сума штрафу (процентна складова) повинна бути взята із суми 38 461,73 доларів США, що становитиме - 1 923,09 долів США. Беручи до уваги всі встановлені судом факти, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про необґрунтованість частково задоволення позовних вимог позивача в цій частині позовних вимогах. Окрім того, ст.. 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом, тому суд вважає за необхідне визначити заборгованість у еквіваленті на гривню станом на день винесення рішення, що згідно офіційного курсу становить 2225,4387 грн. за 100 доларів США. Відповідно до ст. 88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд прису\-джує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві про\-порційно до розміру задоволених позовних вимог. Оскільки судом задоволено позовні вимоги позивача ПАТ КБ «Приватбанк» на загальну суму 51 047,61 доларів США, що становить 73 % від задоволеної частини, тому з позивача на користь відповідача слід стягнути судові витрати в сумі = 2667,42 грн. (3654 / 100 х 73) На підставі викладеного та

Outcome: partial