overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-01 00:00:00

01.08.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зазначивши в позовній заяві, що 01.07.2015 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кобеляцького районного управління юстиції у Полтавській області, актовий запис 64, зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спільне проживання сторони припинили 19.03.2017 року по причині різних поглядів на подружнє життя, на підґрунті яких виникали постійні сварки, що призвели до втрати почуття любові та поваги один до одного, тому позивач прохала шлюб розірвати та присвоїти їй після розлучення дошлюбне прізвище «Григорьєва». Сторони в судове засідання не зявилися. Позивач [PERSON] надала суду письмову заяву про розгляд справи в її відсутності, позовні вимоги підтримала та прохала їх задовольнити. Відповідач [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи в його відсутності, позов визнав повністю, не заперечував проти його задоволення. Суд, перевіривши та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено обставини, що сторони припинили спільне проживання 19.03.2017 року по причині різних поглядів на подружнє життя, на підґрунті яких виникали постійні сварки, що призвели до втрати почуття любові та поваги один до одного, майновий спір відсутній, тому подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-20 00:00:00

01.08.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 14.02.2015 року у ВДРАЦС РС Нововодолазького РУЮ Харківської області, актовий запис №9. Мотивуючи позовну заяву вказала, що від шлюбу з відповідачем мають малолітню доньку [PERSON], [INFO] Спільне життя не склалось через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки. Шлюбні відносини фактично припинені. Кожен з них живе своїм життям та своїми інтересами. Просить розірвати шлюб та зазначає, що примирення з відповідачем не можливе. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала заяву, у якій наполягає на розірванні шлюбу, просить розглянути справу за її відсутності. В судове засідання відповідач не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно свідоцтва про шлюб [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 14.02.2015року (а.с.6). Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO] /а.с.7/. Як вбачається з позову, за час подружнього життя сторонами не створено дружньої родини. Спільне життя не склалось через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства. Шлюбні відносини фактично припинені. Враховуючи зазначені обставини, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Згідно ст.51 Конституції України, ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. За ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них або інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі ст.ст.10,11,60,88,212-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст.110-112 Сімейного кодексу України, суд -

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-03 00:00:00

01.08.2017 року до Вінницького районного суду з позовом звернулась [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов позивачем обґрунтовано тим, що 17.01.2015 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис №65 . Вказує, що в період шлюбу в сторін народилась донька [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем. Зазначає, що їх спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини й сімейні обов'язки з ведення спільного господарства та сумісного проживання, а також через різні погляди щодо виховання дитини. Просить суд розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] В підготовче засідання позивач [PERSON] не зявилася, проте надала до суду заяву в якій зазначила, що позов підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити та розглядати справу у її відсутність. Відповідач [PERSON] також до підготовчого засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява обґрунтована та така, що підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 17.01.2015 року сторони зареєстрували шлюб Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис №65, про що свідчить свідоцтво про шлюб (а.с.6). В період шлюбу в сторін народилась донька [PERSON], [INFO], про що свідчить копія свідоцтва про народження дитини (а.с.7). Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. З'ясувавши фактичні взаємовідносини подружжя, обставини, викладені у позові, те, що позивач не бажає підтримувати подружні стосунки з відповідачем, їх взаємовідносини, суд вважає, що немає підстав для вжиття заходів для примирення подружжя, спільне життя подружжя та подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, що мають істотне значення, тому шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач бажає після розірвання шлюбу надалі іменуватися прізвищем «Бойко», що відповідає вимогам закону.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-05 00:00:00

01.08.2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Металургійним районним у м. Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №352, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-КИ № 380246 від 01.08.2017 року (а.с.8). Спільних дітей від шлюбних стосунків сторони не мають. Судовим розглядом встановлено, щошлюбні стосунки між сторонами припинено у звязку з різними поглядами на життя, виникненням постійних конфліктів. Сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, єдиного бюджету не мають. Відповідно до ч.2 ст.104, ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду згідно ст.110 СК України. Згідно з ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам хоча б одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.114, ч.3 ст.115 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється в день набрання чинності рішенням суду про його розірвання. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитись від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження по справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У раз визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд не застосовує положення ст.111 СК України, оскільки в судовому засіданні зібрано достатньо доказів, які підтверджують, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими, а збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, адже позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти його розірвання, визнавши позовні вимоги. Аналізуючи викладене, приймаючи до уваги, що шлюб між подружжям існує лише формально, зберегти їх сім'ю на майбутнє неможливо, оскільки це суперечитиме їх інтересам, з урахуванням обопільної згоди сторін на розірвання шлюбу, суд вважає за необхідне ухвалити рішення про задоволенням позовних вимог [PERSON] та розірвання шлюбу, зареєстрованого між ним та [PERSON] 01.08.2017 року Металургійним районним у м. Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №352. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат в порядку ст.142 ЦПК України суд враховує ухвалення рішення на користь позивача у звязку з визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, а тому вважає за необхідне стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] 50% судового збору, сплаченого ним при поданні позову, що становить 320 грн., а інші 50% (320 грн. відповідно) повернути позивачеві з державного бюджету.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-09 00:00:00

01.08.2017 року позивач звернувся в суд з позовом, в якому просив визнати за ним право власності на нежитлове приміщення (бокс) площею 270 м.кв. розташоване на земельній ділянці площею 480 м.кв. в селищі Бандурка Первомайського району Миколаївської області за набувальною давністю. Позовні вимоги мотивовані тим, що 02.03.2005 року позивач придбав у власність в АТВТ «Гілея» вказану нерухомість. Приміщення йому було передано згідно акту прийому-передачі від 02.03.2005 року, але договір купівлі-продажу укладений не був. З тих пір до теперішнього часу він користується вказаним майном, а АТВТ «Гілея» припинило свою діяльність у звязку з визнанням банкрутом. В судове засідання позивач не зявився, а його представник [PERSON] надала заяву в якій підтримала позов і просила його задовольнити, а справу розглядати у відсутність її та позивача. Софіївська сільська рада Первомайського району Миколаївської області надала листа в якому вказала, що проти задоволення позову не заперечує, а справу просить слухати у відсутність представника. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Із копії акту прийому-передачі по купівлі-продажу нерухомого майна АТВТ «Гілея» від 02.03.2005 року видно, що АТВТ «Гілея», як продавець, передало у власність [PERSON], як покупцю, бокс площею 270 м.кв. розташований на земельній ділянці площею 480 м.кв. на станції Бандурка Первомайського району Миколаївської області ( а.с.8). Із копії квитанції до прибуткового касового ордеру № 83 від 02.03.2005 року видно, що [PERSON] вніс в касу АТВТ «Гілея» 7000 грн. Із копії довідки Софіївської сільської ради Первомайського району Миколаївської області від 21.06.2017 року ( а.с.7) видно, що [PERSON] володіє нежитловим майном боксом загальною площею 270 м.кв. в селищі Бандурка по вул.. Миру згідно акту приймання-передачі АТВТ «Гілея» від 02.03.2005 року. Із копії витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань від 30.05.2017 року ( а.с.4-6) видно, що з 28.10.2014 року відсутні відомості про юридичну особу АТВТ «Гілея». Згідно висновку оцінювача про вартість вищевказаної нерухомості на 06.06.2017 року її вартість складає 58910 грн. ( а.с.11). Ст. 344 ч.1 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито і безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Пунктом 8 прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що правила статті 344 про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Згідно із ст.344 ч.4 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. На підставі викладеного, враховуючи відсутність заперечень відповідача, суд знаходить, що позовні вимоги доведені відповідно до вимог ст.. 60 ч.1 ЦПК України і підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-03 00:00:00

01.08.2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про зняття арешту з майна, накладеного постановою державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області від 19.06.2017 року. В обґрунтування позову зазначив, що натепер відсутні правові підстави для збереження арешту майна, через погашення заборгованості по аліментах, які стягнуто рішенням суду. У судовому засіданні позивач пред'явлений позов підтримав і наполягав на задоволенні; представник відповідача і третя особа не з'явилися, про час і місце розгляду справи сповіщалися належним чином. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Як випливає з матеріалів справи (а. с. 7-9), на виконанні Центрального відділу державної виконавчої служби міста Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області знаходиться виконавче провадження № 31255807 про стягнення з позивача на користь третьої особи аліментів на утримання дочки [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 700 грн щомісячно, починаючи з 02.09.2011 року і до досягнення дитиною повноліття. За заявою третьої особи від 19.06.2017 року як стягувача у виконавчому провадженні № 31255807 постановою відповідача від 19.06.2017 року накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно позивача. Як випливає з довідки відповідача від 04.09.2017 року, станом на 01.09.2017 року позивач не має заборгованості по сплаті аліментів перед третьою особою. Втім, подальше збереження арешту обмежує майнові права позивача як власника на вільне розпорядження рухомим і нерухомим майном, що в силу положень частини п'ятої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VІІІ є підставою для зняття арешту з майна в судовому порядку. За таких обставин, пред'явлений позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

01.08.2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову послався на фактичне припинення шлюбних відносин та неможливість спільного проживання з відповідачем однією сімєю. Позивач просив розглянути справу за його відсутності. Сторони в судове засідання не зявилися, при цьому відповідач надіслала суду заяву про розгляд справи за її відсутності та згоду з позовом. Згідно положень частини другої статті 197 ЦПК України справу розглянуто без фіксації судового засідання технічним засобом. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі з 06.06.2014 року, при цьому спільних неповнолітніх дітей не мають. Як випливає з позовної заяви, внаслідок психологічної несумісності між сторонами виникли неприязні стосунки, що призвело до фактичного розпаду сімї. З квітня 2016 року сторони проживають окремо, вони припинили сімейні відносини і не ведуть спільне господарство, подальше збереження шлюбу не відповідає інтересам позивача. Відповідно до частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Оскільки сторони не бажають подальшого збереження шлюбу та спільного проживання однією сімєю, предявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-30 00:00:00

01.08.2017 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договором кредиту від 23.11.2009 року в сумі 24237 грн 16 коп. та понесених судових витрат у сумі 1600 грн; в обґрунтування позову послався на невиконання відповідачем умов договору кредиту в частині дотримання строків сплати чергових платежів. Позивач просив суд розглянути справу за відсутності його представника. У судовому засіданні відповідач позов не визнала, при цьому просила відмовити в його задоволенні в звязку з пропуском позивачем строку позовної давності. Заслухавши пояснення відповідача та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заявлений позов не підлягає задоволенню з таких підстав. 23.11.2009 року сторони уклали договір кредиту (б/н) відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 4400 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом у 30% річних на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (далі Договір, а. с. 7-14). Згідно із статтею 526 Цивільного кодексу України (далі Кодекс) зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Як убачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості (а. с. 4-6), відповідач умови Договору не виконує, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 31.05.2017 року становить 24237 грн 16 коп., зокрема: заборгованість по тілу кредиту 4361 грн 05 коп., заборгованість по сплаті відсотків 15438 грн 05 коп., комісія 2807 грн 72 коп., штраф 1630 грн 34 коп. За статтею 257 Кодексу позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 Кодексу); до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 Кодексу). В силу положень частини четвертої статті 267 Кодексу сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позивач не виконав вимогу суду (а. с. 35 зв., 37) і не надав копію платіжної картки або іншого документа, що підтверджує факт дійсності платіжної картки натепер. Утім, загальновідомою є та обставина, що строк дії платіжної картки зазвичай не перевищує один рік. Тому, за відсутності документального підтвердження дійсності виданої відповідачу платіжної картки, суд доходить висновку, що строк повернення кредиту відповідачем закінчився 23.11.2010 року. За таких обставин вважається, що позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду з цим позовом, при цьому він не надав доказів на підтвердження наявності поважних причин для його пропуску, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-30 00:00:00

01.08.2017 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договором кредиту від 28.07.2011 року в сумі 81550 грн 40 коп., а також понесених судових витрат у сумі 1600 грн. Просив розглянути справу за відсутності представника позивача, при цьому повідомив про свою згоду на заочний розгляд справи. Сторони в судове засідання не зявилися, про час і місце розгляду справи сповіщалися належним чином; відповідач про причини неявки не повідомила, у звязку з чим судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. 28.07.2011 року сторони уклали договір (б/н) відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 3300 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою за користування кредитними коштами 20.4% річних (далі по тексту Договір, а. с. 6-31). Згідно зі статтями 526, 530 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений ним строк. Відповідач умови Договору не виконує, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 30.06.2017 року становить 81550 грн 40 коп., зокрема: заборгованість по тілу кредиту 3402 грн 71 коп., заборгованість по сплаті відсотків 69323 грн 21 коп., комісія 4464 грн 94 коп., штраф 4359 грн 54 коп. Розмір заборгованості підтверджується розрахунком позивача (а. с. 4, 5), правильність якого відповідачем не спростовано, що є підставою для її стягнення. Таким чином, даний позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-27 00:00:00

01.08.2017 року позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 2389,81 грн. та судових витрат. Позовні вимоги мотивовані тим, що між банком та відповідачем було укладено додатковий договір № G15-0003009-Ф/11-КRD про встановлення ліміту дозволеного овердрафту до договору № 571-0001384-Ф/10-КRD від 27.12.2010 року на відкриття карткового рахунку та обслуговування банківської платіжної картки. На підставі вказаного договору банк встановлює на додатковому картковому рахунку № [NUMBER] ліміт дозволеного овердрафту в сумі 8000 грн. та встановлюється процентна ставка в розмірі 30% річних. Згідно п.2.4. договору на суму простроченої заборгованості за дозволеним овердрафтом нараховуються проценти в розмірі 36% річних. Відповідно до п.2.5 договору ліміт дозволеного овердрафту встановлюється на строк з 12.10.2012 року по 11.11.2013 року. Згідно п.7.3 цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до закриття карткового рахунку та повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором. Банк виконав взяті на себе зобов'язання, відкрив клієнту картковий рахунок та надав йому кредитні кошти, але останній порушив умови договору, в зв'язку з чим на 24.10.2016 року має заборгованість у сумі 2389,81 грн., яка складається: 1105,26 грн. - заборгованість овердрафтом, 1284,55 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками за користування овердрафтом та прострочені відсотки за користування дозволеним овердрафтом. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав заяву в якій позов підтримав повністю і просив його задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення по справі, а справу просить слухати у його відсутність. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, заперечень по суті позову не надав, хоча про розгляд справи був повідомлений належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Ст. 60 ч.1 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст. 60 ч. 1 ЦПК України суд з урахуванням відсутності заперечень та відповідних доказів відповідача знаходить, що копіями додаткового договору з додатком №1, заяви-анкети фізичної особи на встановлення ліміту овердрафту на картковий рахунок, виписки за договором та розрахунком заборгованості підтверджено наявність та розмір заборгованості, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в силу ст. ст. 526, 589, 610, 625, 1050, 1054 ЦК України. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені останнім судові витрати по сплаті судового збору 1600 грн. та по сплаті оголошення в пресі 420 грн.

Outcome: approved