Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

Представник Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 13.10.2007 в сумі 85 742 грн. 60 коп. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 13.10.2007 між ЗАТ КБ „ПриватБанк", правонаступником якого є ПАТ КБ „ПриваБанк", та [PERSON] укладено кредитний договір № б/н, відповідно якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 5000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну відповідно до п.п.3.2, 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Оскільки відповідачем належним чином не виконувалися грошові зобов'язання, передбачені кредитним договором, утворилася заборгованість, яка станом на 30.06.2017 складає 85\~742,60 грн., що складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 4824,05 гривень; заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 72\~359,38 гривень; заборгованості за пенею та комісією в розмірі 4000,00 гривень, а також штрафів відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 гривень - штраф (фіксована частина); 4059,17 гривень - штраф (процентна складова). Посилаючись на викладене, представник ПАТ КБ „ПриваБанк" просив суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №б/н від 13.10.2007 в сумі 85 742 грн. 60 коп. та судові витрати у розмірі 1\~600,00 грн. В судове засідання представник позивача не зявився, в своїй письмовій заяві просив проводити судове засідання без його участі. Надав суду письмові пояснення, в яких зазначено що відповідно до п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг підписання договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну. Та те, що позивачем дотримано строк позовної давності при зверненні до суду. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не зявилися, представник [PERSON] надала заяву про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позову заперечує. В письмових заперечення представник відповідача [PERSON] просила суд застосувати строки позовної давності до позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не зявились, відповідно до вимог ч.2 ст.197\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом було встановлено наступне. Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» є правонаступником прав та обовязків Закритого акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», у звязку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року змінено найменування позивача з ЗАТ КБ «Приватбанк» на ПАТ КБ «Приватбанк», про що зазначено у п1.1. Статуту ПАТ КБ «Приватбанк». 17.07.2009 року проведено державну реєстрацію вказаних змін. Відповідно до підписаної заяви № ZPXRRX03150061 від 13.10.2007 [PERSON] отримав кредит в розмірі 1334,40 грн. на строк 12 місяців з 13.10.2007 по 10.10.2008 включно, з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 3,34 грн. та єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 222,4 грн. в обмін на зобовязання відповідача з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені договорі строки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам(«Розстрочка») (Стандарт) та Тарифами, складає між [PERSON] та банком договір, що підтверджується підписом у заяві позичальника № ZPXRRX03150061 від 13.10.2007. Відповідач при укладенні договору надав свою згоду, щодо прийняття будь якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку, відповідно до п.п.3.2, 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг. Пунктом 5.3 «Умов та правил надання банківських послуг» (далі - Умови) передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невідємних частин Договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись Банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п.4.9 Умов. Відповідно до п.6.3 Умов до обовязків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам Відповідач отримав грошові кошти за кредитним договором, однак відповідачем було порушено умови кредитного договору у зв'язку з неналежним виконанням грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 30.06.2017 складає 85\~742,60 грн., що складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 4824,05 гривень; заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 72\~359,38 гривень; заборгованості за пенею та комісією в розмірі 4000,00 гривень, а також штрафів відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 гривень - штраф (фіксована частина); 4059,17 гривень - штраф (процентна складова). Представник відповідача подала клопотання про застосування наслідків пропуску позивачем позовної давності, що є підставою для відмови в позові. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст.29 ЦК України). Згідно з нормою ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України). Судом встановлено, що 13.10.2007 між ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] був укладений договір шляхом підписання заяви № ZPXRRX03150061. На підставі зазначеного договору [PERSON] отримав кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом 36,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Кредитний ліміт [PERSON] неодноразово змінювався, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором від 13.10.2007. [PERSON] не виконує зобовязання за договором, внаслідок чого утворилась заборгованість, за розрахунком банку, у розмірі 85\~742 грн. 60 коп. У заяві № ZPXRRX03150061 від 13.10.2007 сторони узгодили, що заборгованість за договором здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з «20» по «25» число кожного місця, позичальник повинен надавати банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом. Отже, сторони кредитного договору встановили строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі цього договору. За змістом ч.3 ст.254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно зі ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах №6-14цс14 від 19 березня 2014 року, №6-31цс15 від 3 червня 2015 року, які згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обовязковими для судів. Переглядаючи аналогічну справу Верховний Суд України прийшов до аналогічного висновку в постанові №6-2462цс16 від 14 грудня 2016 року. Судом встановлено, що відповідач у 2013 та 2014 роках не належно виконував умови кредитного договору, що було підставою для звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів, а в подальшому взагалі припинив оплату чергових платежів і що кредитор звернувся до суду з вимогами надавши розрахунок заборгованості станом на 13 червня 2017 року. Останній платіж відповідачем здійснено 13.02.2014. Таким чином, перебіг строку позовної давності почався з моменту настання строку погашення чергового платежу за договором, за який приймається період з «20» по «25» число кожного місця, тобто 26.02.2014. Строк позовної давності щодо звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості закінчився 26 лютого 2017 року. Позов ПАТ КБ „ПриваБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості, згідно з накладною №0486300122750164, відправлено на адресу Токмацького районного суду Запорізької області 29.07.2017, тобто Банк звернувся до суду з позовом про захист свого порушеного права поза межами встановленого статтею 257 ЦК України трирічного строку позовної давності. Спеціальних строків у кредитному договорі сторони не обговорювали. Кожна сторона зобовязана довести\~ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч.1 ст.60 ЦПК України). Суд вважає, що позивачем не доведено, що не пропущено строк позовної давності. Таким чином, враховуючи клопотання представника відповідача та обставини, викладені вище, суд приходить до висновку про пропуск позивачем строку позовної давності. Згідно з ч.4 ст.267 ЦПК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed