Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-22 00:00:00

У січні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про розірвання договору купівлі-продажу та відшкодування моральної шкоди, в обґрунтування якого зазначила, [INFO] о 18:56 в інтернет-магазині (на сторінці в соціальній мережі Інстаграм) « [INFO] » замовила жіночу сукню, зразок якої був виставлений на сторінці та доданий до нього опис, зокрема було вказано, що сукня виконана з костюмної тканини. Продавець мав надіслати сукню за встановленим на сторінці « [INFO] » зразком. Позивач оплатила замовлення продавцю у розмірі 2700 гривень, переказавши кошти на банківські карти, реквізити яких надав продавець - на рахунок [PERSON] переказала кошти у розмірі 1700 гривень 22 грудня 2019 року та 1000 гривень на рахунок [PERSON] [INFO] . Отримавши товар від ФОП [PERSON] , виявилось, що товар є неналежної якості. Щільність та тип тканини, розміщення змійок та форма горлового вирізу та інші ознаки дали позивачу підстави вважати, що переданий товар не відповідає тим зразкам, що виставлені на сторінці (невідповідність тканини - легка, напівпрозора, змійка позаду на спині є більш широкою, ніж на сукні, яка надійшла, крім того, змійка є довшою на декілька сантиметрів та закінчується нижче на 10 см від куприка, проте на зразку зі сторінки вона закінчується на куприку; горловий виріз на сукні, має іншу форму, є вужчим та прикриває ключиці, на відміну від зразка; на сукні відсутні декоративні елементи у вигляді складок з тканини на спині на відстані, починаючи з кінця лопаток, закінчуючи зоною куприка на відміну від зразка на сторінці продавця; довжина рукава на зразку є коротшою та закінчується на передпліччі). Позивач зазначає, що велика кількість недоліків, які наявні у наданому товарі роблять неможливе його використання, оскільки воно не виглядає так, як на зразку, тканина просвічується, сукня виглядає неякісною. Наведені недоліки виникли з вини продавця, який не повідомив, що фінальний вигляд сукні може відрізнятись від зразка на сторінці в соціальній мережі, що робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором. Крім того, недоліки не можуть бути усунені, оскільки продавець не відповідав на повідомлення після придбання сукні та заблокував позивача. Такі дії продавців [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які на момент продажу товару були зареєстровані як фізичні особи-підприємці, на думку позивачки, є протиправними та порушили її права як споживача, оскільки на виконання умов договору не було надано товар належної якості. Відповідачі також відмовили у належному обслуговувані на звернення з проханням усунути недоліки. Відповідачі відмовились приймати товар неналежної якості, хоча позивачка писала про зазначені недоліки у соціальній мережі Позивачка зазначає, що наведені порушення спричинили їй матеріальні збитки на суму 2700 грн, які позивач витратила на придбання сукні. Вона зазначає, що довгий час збирала кошти для придбання сукні, обмежувала себе у дозвіллі та купівлі інших речей аби назбирати потрібну суму коштів. Це призвело до душевних страждань, підвищеного почуття тривоги. На підставі викладеного позивач оцінила розмір відшкодування моральної шкоди у 10000 грн. Позивачка просила суд розірвати договір купівлі-продажу сукні та зобов`язати [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] солідарно у розмірі 2700 грн повернути сплачену за товар грошову суму; стягнути з відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] 10000 грн у якості відшкодування моральної шкоди. Відповідачі відзиву на позовну заяву не надали. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Також зазначив, у разі неявки в судове засідання відповідачів на підставі ст. 224 ЦПК України не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явились в судове засідання без поважних причин. Таким чином, суд вважає, що відповідачі не з`явилися в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомили, про час і місце судового засідання були повідомлені належним чином відповідно до положень п. 4 ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідачі належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідачів та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог з огляду на наступне. У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 4 ст.42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно до ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільному волевиявленні та майновій самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у ст.3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (п.3 ч.1 ст.3 ЦК України). Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч.1 ст.3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору За змістом положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відновлення становища, яке існувало до порушення і припинення правопорушення. Судом встановлено, що 22 грудня 2019 року [PERSON] здійснила замовлення сукні через соціальну мережу Instagram на сторінці self_atelier та перерахувала 1700 грн на рахунок одержувача [PERSON] ( [NUMBER] ), призначення платежу переказ особистих коштів, що підтверджується квитанцією № P24A688860629700495755806 від 22 грудня 2019 року (а.с. 9). В подальшому 25 грудня 2019 року [PERSON] перерахувала 1700 грн на рахунок одержувача [PERSON] ( [NUMBER] ), призначення платежу переказ особистих коштів, що підтверджується квитанцією № P24A68886062972929831090 від 25 грудня 2019 року (а.с. 10). 28 грудня 2021 року згідно експрес накладної № **45019327581 у відділенні ТОВ «Нова Пошта» №51 [PERSON] отримала від відправника ФОП [PERSON] посилку, з описом одяг, оголошеною вартістю 200 грн (а.с. 6). Фотографіями, долученими до позовної заяви, підтверджується наявність невідповідностей характеристик отриманого товару, зокрема якість та тип тканини, довжина рукавів, форма горлового вирізу, декоративні елементи у вигляді складок, від тієї сукні, як розміщена на сторінці self_atelier в соціальній мережі Інстаграм як зразок. Водночас в публічній оферті продавця не зазначено, що вигляд сукні може відрізнятись від зразка на сторінці в соціальній мережі Інстаграм. У зв`язку з наявними недоліками товару, сукня позивачем не використовувалась. Позивач зазначає, що намагалася звернутися до відповідача з претензією в той самий спосіб як і було замовлено товар, тобто за допомогою мережі Інстаграм, однак продавець уникає спілкування з нею. На час розгляду справи права позивача, як споживача послуг, відновлені не були. Договір роздрібної купівлі-продажу є публічним. До відносин за договором роздрібної купівлі-продажу з участю покупця-фізичної особи, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів(ч. 2, ч. 3 ст. 698 ЦК України). Відповідно до ст. 707 ЦК України покупець має право протягом чотирнадцяти днів не рахуючи дня купівлі непродовольчого товару належної якості, якщо триваліший строк не оголошений продавцем, обміняти його у місці купівлі або інших місцях, оголошених продавцем, на аналогічний товар інших розміру, форми, габариту, фасону, комплектації тощо. У разі виявлення різниці в ціні покупець проводить необхідний перерахунок з продавцем. Якщо у продавця немає необхідного для обміну товару, покупець має право повернути придбаний товар продавцеві та одержати сплачену за нього грошову суму. Вимога покупця про обмін або повернення товару підлягає задоволенню, якщо товар не був у споживанні, збережено його товарний вид, споживчі властивості та за наявності доказів придбання товару у цього продавця. Перелік товарів, які не підлягають обміну або поверненню на підставах, передбачених цією статтею, встановлюється нормативно-правовими актами. Згідно зі статтею 9 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право обміняти непродовольчий товар належної якості на аналогічний у продавця, в якого він був придбаний, якщо товар не задовольнив його за формою, габаритами, фасоном, кольором, розміром або з інших причин не може бути ним використаний за призначенням. Споживач має право на обмін товару належної якості протягом чотирнадцяти днів, не рахуючи дня купівлі, якщо триваліший строк не оголошений продавцем. Обмін товару належної якості провадиться, якщо він не використовувався і якщо збережено його товарний вигляд, споживчі властивості, пломби, ярлики, а також розрахунковий документ, виданий споживачеві разом з проданим товаром. Якщо на момент обміну аналогічного товару немає у продажу, споживач має право або придбати будь-які інші товари з наявного асортименту з відповідним перерахуванням вартості, або розірвати договір та одержати назад гроші у розмірі вартості повернутого товару, або здійснити обмін товару на аналогічний при першому ж надходженні відповідного товару в продаж. Продавець зобов`язаний у день надходження товару в продаж повідомити про це споживача, який вимагає обміну товару. Перелік товарів, що не підлягають обміну (поверненню) з підстав, зазначених у цій статті, затверджується Кабінетом Міністрів України. При розірванні договору купівлі-продажу розрахунки із споживачем провадяться виходячи з вартості товару на час його купівлі. Гроші, сплачені за товар, повертаються споживачеві у день розірвання договору, а в разі неможливості повернути гроші у день розірвання договору - в інший строк за домовленістю сторін, але не пізніше ніж протягом семи днів. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19 березня 1994 р. N 172 « Про реалізацію окремих положень Закону України «Про захист прав споживачів» (зі послідуючими змінами) придбаний [PERSON] товар не входить до переліку товарів, що не підлягають обміну (поверненню), додаток №3. Системний аналіз наведених норм права, дає підстави стверджувати, що споживач має право протягом 14-днів після його придбання повернути товар, який йому не підійшов і не може бути ним використаний за призначенням та отримати сплачені за нього кошти. Частиною третьою статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказів повернення [PERSON] придбаного товару у стані, який не підлягає поверненню, відповідачем не надано. Враховуючи, що факт придбання позивачем товару в інтернет-магазині self_atelier в соціальній мережі Інстаграм товару неналежної якості та бездіяльність продавця товару, яка виявилась у тому, що продавець ФОП [PERSON] не прийняла товар і не повернула сплачені за товар грошові кошти в сумі 2700 грн, та не надала доказів на спростування заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення грошових коштів у розмірі 2700 грн з [PERSON] . Разом з тим, суд не вбачає підстав для солідарного стягнення з відповідачів [PERSON] та [PERSON] вартості товару, з огляду на таке. Згідно зі\~ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У статті 15\~ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до статей\~76,\~81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Всупереч викладеним вище положенням закону позивачем не надано доказів, з яких вбачається наявність взаємовідносин з відповідачами по справі - [PERSON] та [PERSON] , а саме, що між позивачем та відповідачами укладено договір-купівлі продажу, що останні здійснили передачу товару (сукні) у власність позивача. Долучені до позовної заяви квитанції № P24A688860629700495755806 від 22 грудня 2019 року та № P24A68886062972929831090 від 25 грудня 2019 року не є такими доказами, оскільки відповідно до зазначених квитанції грошові кошти на користь [PERSON] та [PERSON] буле перераховані не у зв`язку з оплатою товару (сукні), а як переказ особистих коштів. За таких обставин, [PERSON] та [PERSON] є неналежними відповідачами у справі. Пленум Верховного Суду України у п.8\~Постанови від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"\~роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному\~статтею 33 ЦПК. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача. Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) у якій зроблено висновок, що "пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному\~ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження". Враховуючи викладені обставини, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог до [PERSON] та [PERSON] , оскільки вони є неналежними відповідачами. При вирішенні питання про стягнення з відповідача 10000 грн моральної шкоди, суд виходить з наступного. Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 року № 1023-ХІІ, споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Ст. 23 Цивільного кодексу України обумовлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер та ступінь моральних страждань позивача. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за №4 від 31.03.1995 (далі Постанова) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Враховуючи фактичні обставини справи, суд вважає, що дійсно, дії відповідача, які полягали у наданні товару неналежної якості та подальша бездіяльність відповідача, яка виразилась в ігнорування законних вимог позивача щодо розірвання договору та повернення грошових коштів та товар, позивачу спричинена моральна шкода, яка полягає в порушенні її законних прав, що призвело до хвилювань, переживань, стресового та емоційного стану, враховуючи вагітність позивача. Враховуючи характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню частково в сумі 500 грн. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання позовної вимоги майнового характеру, тому у порядку ст. 141 ЦПК України суму судового збору необхідно стягнути із відповідача у дохід держави у розмірі 908 грн.

Outcome: partial