Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-24 00:00:00

01.10.2019 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до укладеного Договору № б/н від 28.09.2011 року банк надав [PERSON] кредит у сумі 5000 гривень 00 копійок у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Свої зобов`язання за договором позивач виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит. Відповідач взяла на себе зобов`язання на умовах договору та у визначені договором строки повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші платежі в сумі, строки та на умовах передбачених Договором, та Умовами та правилами надання банківських послуг. У порушення умов кредитного договору, відповідач не виконала свої зобов`язання, внаслідок чого станом на 31.08.2019 року утворилась заборгованість в розмірі 202733,46 грн. з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 4415,18 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом у розмірі 195718,28 грн.; заборгованість за пенею та комісією у розмірі 2600,00 грн. Однак, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 122193,67 грн., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 4415,18 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом у розмірі 117778,49 грн. та судовий збір у розмірі 1921 грн. 00 коп. 20.11.2019 року Волноваським районним судом Донецької області постановлена ухвала про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. 03.02.2020 року позивачем подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовної заяви з наступних підстав. Зокрема зазначила, що строк дії картки закінчився у вересні 2016 року, у зв`язку з чим позивач пропустив строк позовної давності. Не доведено позивачем того, що саме ті Умови та Правила були чинними на момент підписання спірного договору. Зміна відсоткової ставки відбулася в односторонньому порядку без передчасного повідомлення відповідача. 21.04.2020 року представником позивача подано відповідь на відзив. Зокрема зазначає, що відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контр розрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Вказаний кредитний договір не оскаржений. Виписка по рахунку свідчить про те, що відповідач користувалася кредитною карткою «Універсальна», знімала грошові кошти з неї та розплачувалася у магазинах. [PERSON] не зверталася до банку із повідомленням про незгоду із зміною процентної ставки. Вважає, що строк позовної давності не пройшов, оскільки відповідачем 23.06.2017 року на картковий рахунок внесено 500,00 грн., чим було перервано строк позовної давності. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила такі задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, просив у такому відмовити з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Суд, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінивши докази, заслухавши пояснення учасників справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлені такі обставини справи та відповідні їм правовідносини. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено, зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом ст.1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що 28.09.2011 року між АТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір з [PERSON] , згідно з умовами якого остання отримала кредит у розмірі 5000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. У заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Також, [PERSON] було підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна 55 днів пільгового періоду». Підписана відповідачкою довідка містить пільговий період, базову процентну ставку в розмірі 2,5% на місяць, обов`язковий щомісячний платіж, пеню за несвоєчасне погашення заборгованості, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань. Таким чином, суд вважає, що підписані відповідачкою заява та довідка свідчать про її обізнаність щодо умов кредитування та узгодження з нею саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, а відтак становлять у своїй сукупності кредитний договір. Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк», на підставі укладеного договору [PERSON] була видана картка 28 вересня 2011 року № [NUMBER] зі строком дії до травня 2015 року. Згідно виписки про рух коштів по рахунку відповідач [PERSON] активно користувалася кредитною карткою № [NUMBER] за період з вересня 2011 року по квітень 2015 року, здійснювала зняття кредитних коштів через банкомат, оплата товарів, комунальних послуг, мобільного зв`язку та поповнення рахунку. Відповідач із позовними вимогами про визнання кредитного договору недійсним з тих підстав, що його не підписувала, до суду не зверталася. Тому ненадання позивачем на вимогу суду оригіналу заяви не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки факт отримання кредитної картки підтверджується світлиною зробленою у відділенні банку, на якій зображена відповідачка із карткою в руках. Відповідно до умов укладеного між сторонами кредитного договору, кінцевий термін виконання кредитного зобов`язання відповідає строку дії картки. Як було встановлено вище, відповідач активно користувалася кредитною карткою. Враховуючи, що матеріали справи не містять даних про отримання та використання відповідачем інших кредитних карт, погоджений сторонами строк виконання кредитного зобов`язання, у тому числі щомісячної сплати процентів за користування коштами, становить до 31 травня 2015 року, що відповідає строку дії кредитної картки № [NUMBER] . Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18 та від 04 липня 2018 року у справі № 14-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 14-318цс18. Тобто, право позивача нараховувати проценти за користування кредитом припинилося зі спливом строку кредитування, тобто 31 травня 2015 року, а тому починаючи з 01 червня 2015 року позивач не мав права здійснювати зазначені нарахування, а позовні вимоги в цій частині є безпідставними. Таким чином, згідно наданого позивачем розрахунку, внаслідок неналежного виконання [PERSON] кредитних зобов`язань утворилась заборгованість за тілом кредиту у розмірі 4415 грн. 18 коп., процентів за користування кредитними коштами в межах строку дії договору, а саме за період з 28 вересня 2011 року по 31 травня 2015 року, а саме 2545,11 грн., а всього 6960,29 грн., яку суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача. Що ж стосується строків позовної давності, суд зазначає наступне. Згідно ст.260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Частиною першою ст.261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч.1 та ч.3 ст.264 ЦК України). Однак, з наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором від 28.09.2011 року вбачається, що [PERSON] востаннє здійснено погашення заборгованості 23.06.2017 року в сумі 500,00 грн. Суд вважає, що позивачем не пропущено трирічний строк позовної давності звернення до суду із відповідним позовом, тому твердження представника відповідача про пропуску такого строку є необґрунтованим та безпідставним. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, суд, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 109,42 грн. (з розрахунку 6960,29 / 122193,67 х 1921 = 109,42). На підставі викладеного і

Outcome: approved