Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-11 00:00:00

01.11.2018 року позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача, вказавши, що згідно з рішенням Деражнянського районного суду Хмельницької області від 21.12.2012 року на її користь з відповідача стягуються аліменти на утримання їхнього сина [PERSON] , [INFO] та дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі по 350 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 07.11.2012 року і до досягнення дітьми повноліття. Проте, стверджує позивачка, відповідач аліменти не сплачує, внаслідок чого у нього утворилася прострочена заборгованість по їх сплаті, яка станом на вересень 2018 року склала 49000 грн., а тому, позивачка, у відповідності до ст. 196 СК України, просила стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 14910 грн. Тоді ж позивачка звернулася до суду з позовом до цього ж відповідача про зміну розміру аліментів, посилаючись на те, що у зв`язку зі зміною вікових потреб дітей розмір стягуваних із відповідача аліментів на даний час є дуже незначним, а тому вона, навівши доводи щодо спроможності відповідача виплачувати аліменти на утримання дітей, просила змінити їх розмір по 1000 грн. на кожну дитину. В судове засідання позивачка не з`явилася, проте подала до суду письмове клопотання в якому уточнила позовні вимоги і просить суд змінити розмір аліментів з 350 грн. на кожну дитину на 50 % прожиткового мінімум на дитину відповідного віку, на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття, а також розгляд справи проводити у її відсутності. Відповідач на повторні виклики в судове засідання не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. З огляду на викладене та при відсутності заперечень сторони позивача, суд постановив ухвалу про розгляд справи на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення, оскільки згідно ст. 281 ЦПК України, якщо відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи та письмові клопотання учасників справи відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, суд вважає позов обґрунтованими та таким, що підлягає задоволенню. Судом об`єктивно встановлено, що у сторін народився син [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про їх народження. Згідно з рішенням Деражнняського районного суду Хмельницької області від 21.12.2012 року з відповідача на користь позивачки стягуються аліменти на утримання їхніх дітей сина [PERSON] , [INFO] та дочки [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі по 350 грн. на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 07.11.2012 року і до досягнення дітьми повноліття. Судом встановлено, що шлюб між сторонами [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується рішенням Деражнняського районного суду Хмельницької області від 12.08.2013 року. Крім того, встановлено, що після розірвання шлюбу [PERSON] відновлено дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Згідно із довідкою-розрахунком про стягнення аліментів з [PERSON] станом на 01.09.2018 року нараховано 49 000 грн.. Судом приймається до уваги така довідка про розмір заборгованості, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів на її спростування відповідачем не подано. У відповідності до ч.1 ст. 196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Згідно з п. 22 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена статтею 196 Сімейного кодексу України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Як встановлено судом, відповідач, будучи зобов`язаним судовим рішенням сплачувати аліменти на користь позивачки, такі зобов`язання не виконував належним чином та допустив заборгованість по сплаті аліментів. При цьому, жодних доказів, які б свідчили про те, що така заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками, відповідач не надав. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Беручи до уваги наведене, а також аналізуючи наведені положення законодавства та судової практики, суд приходить до висновку про наявність вини відповідача у допущенні заборгованості по сплаті аліментів. Згідно наданого позивачкою розрахунку, розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з листопада 2012 року по серпень 2018 року становить 14910 грн. Суд приймає до уваги такий розрахунок, оскільки сумнівів у його правильності та достовірності немає, неустойка обрахована позивачкою відповідно до ст. 196 СК України, згідно з якою пеня нараховується не на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. З огляду на наведене, суд вважає позовні вимоги про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів в розмірі 14910 грн. обґрунтованими та підлягаючими задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи позовні вимоги про зміну розміру аліментів, судом враховується наступне. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до положень ст.ст. 183, 184 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, яка визначається судом або суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При цьому, підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові № 6-143цс13 від 05.02.2014 року, право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). В обґрунтування позову позивачка посилається на можливість стягнення з відповідача аліментів у розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на кожну дитину. Судом приймаються до уваги такі її доводи, оскільки відповідачем не надано жодних доказів на його спростування. Разом з тим, досліджені в судовому засіданні докази, на думку суду, свідчать про можливість відповідачем надавати матеріальну допомогу своїм дітям, оскільки з матеріалів справи не вбачається наявності у нього інших утриманців чи даних про його поганий стан здоров`я, який би перешкоджав йому у виконанні батьківських обов`язків щодо його неповнолітніх дітей. Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини, суд приходить до висновку про можливість визначення та стягнення з відповідача аліментів на його дітей в розмірі 50% прожиткового мінімум на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття. При подачі позову позивачка була звільнена від сплати судового збору, а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути належний до сплати судовий збір за ставками, визначеними ст.4 Закону України «Про судовий збір», у розмірі 1409,60 грн. (704,80 грн. - вимога немайнового характеру та 704,80 грн. - вимога майнового характеру). На підставі викладеного,

Outcome: approved