Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-04 00:00:00

01 червня 2018 року до суду надійшов позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 08.04.2011 року у розмірі 85557,47 грн., посилаючись на неналежне виконання умов договору, що призвело до виникнення заборгованості. 31.10.2018 року Заводським районним судом м. Миколаєва ухвалено заочне рішення у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, яким вирішено стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 80870,59 грн. та судові витрати 1665,61 грн. Ухвалою суду від 07.11.2019 року скасовано заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 31.10.2018 року № 2/487/1792/18 по цивільній справи за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. \~ \~ \~ \~Призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 27 грудня 2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що Умови та правила надання банківських послуг, не є складовою договору про кредитування рахунку як зазначено у Анкеті-заяві від 08.04.2011 р., оскільки не містить підпису відповідача про ознайомлення з ними, що узгоджується з правовою позицією Великої палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 03.07.2019 р. по справі № 342/180/17. Також вважає, що позивачем не правильно розраховано розмір заборгованості оскільки позивачем двічі було змінено процентну ставку в односторонньому порядку, що свідчить про порушення з боку позивача вимог ст. 1056-1 ЦК України. Більш того, суми процентів є арифметично не правильними, оскільки нараховувались у пільговий період. Спираючись на виписку по рахунку, відповідачем здійснено розрахунок боргу відповідача станом на 30.04.2018 р., який склав 4897,00 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 2169,80 грн., заборгованість за процентами 2727,20 грн. Щодо неустойки, вважає, що вона не підлягає стягненню, оскільки правова природа комісії та пені є відмінними, але банк не надає їх окремого розрахунку. Окрім цього, відповідач просить застосувати строки позовної давності, посилаючись на те, що останній платіж відповідачем було здійснено 25.02.2014 р., а тому право вимоги щодо стягнення заборгованості за процентами виникло після невнесення чергового платежу, тобто 26.03.2014, а право вимоги за кредитом виникло 30.04.2014 р.(дата виникнення прострочення за тілом кредиту). Однак позивач звернувся до суду із позовом у червні 2018 р., тобто пропустив трирічний строк позовної давності до основної вимоги, а тому пропущено строки позовної давності і щодо додаткових вимог. При цьому, враховуючи, що відповідачем понесено витрати на професійну правничу допомогу, детальний опис робіт виконаних адвокатом та докази їх оплати будуть надані в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Просила стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 5282,75 грн. 30 січня 2020 року до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якого відповідач підписом у заяві підтвердила, що згодна що ця заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить Договір про надання банківських послуг. Клієнт не звертався до банку з повідомленням про незгоду з внесеними змінами та не ініціював розірвання договору, більш того активно користувався картою, що говорить про прийняття Клієнтом діючих умов банківського обслуговування, а тому заперечення відповідача є необґрунтованими. Процентра ставка змінена відповідно до умов кредитного договору. Розрахунок наданий відповідачем є неналежним доказом, оскільки відповідач не має спеціальних знань. Сума судових витрат заявлених до відшкодування значно перевищує встановлені діючим законодавством та нормативно-правовими актами граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу, є неспівмірною зі складністю справи. Щодо строку позовної давності, то строк перевипущеної картки до останнього дня 03.2016, а позивач звернувся до суду 06.05.2018 року до спливу строку позовної давності. Представник позивача до судового засідання не з`явився, в позовній заяві зазначив про розгляд справи без його участі. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, її представником подано заяву про розгляд справи без їх участі, позов не визнає з підстав викладених у відзиві і просить відмовити у задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Відповідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що між Публічним акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк», яке згідно Наказу Міністерства фінансів України № 519 від 21.05.2018 року змінило зазву на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] укладений кредитний договір без номера від 08.04.2011 року, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у сумі 2400 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, відповідає строку дії картки. Підписана заява позичальника разом з Пам`яткою, Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами складає між позичальником та банком договір про надання банківських послуг. В Умовах та правилах надання банківських послуг зазначені основні терміни і поняття, умови обслуговування, обов`язки та права Банку і клієнта, правила користування платіжною карткою. Як вбачається з Анкети-заяви, та виписки по рахунку відповідачка отримала платіжну карту [NUMBER] , [NUMBER] з кредитним лімітом у розмірі 2400,00 грн. Строк дії картки не зазначений у анкеті-заяві. З розрахунку заборгованості, виписки по особовому рахунку вбачається, останній платіж, на виконання умов договору, відповідачкою було здійснено 26.03.2014 року. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. [PERSON] взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 30.04.2018 року утворилась заборгованість в сумі 85557,47 грн., яка складається із: 2285,37 грн. заборгованості за кредитом, 74034,086 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 4686,88 заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. штраф (фіксована частина0, 4050,36 грн. штраф (процентна складова). Таким чином, вимоги АТ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими. Разом з тим, оскільки в судовому засіданні відповідачем заявлено про застосування позовної давності, тому вирішуючи питання про дотримання позивачем строку позовної давності суд виходить з наступного. Відповідно до п. 2.1.1.2.1 Умов і правил надання банківських послуг (а.с. 24 зворот) для надання послуг Банк видає Клієнту картку, її вид визначено в пам`яткі клієнта/Довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якої Клієнт і банк укладають Договір про надання банківських послуг. Відповідно до п. 2.1.1.2.12., 2.1.2.13. Умов, по закінченню строку дії відповідна карта продовжується на новий строк (шляхом надання Клієнту карти з новим строком дії), по зверненню Клієнта в банк, згідно діючих тарифів. Для перевипуску Карти до спливу строку її дії Клієнт повинен звернутись у відділення Банку. Позивачем до відповіді на відзив додано довідку, відповідно до якої строк дії перевипущеної картки складає до останнього дня 03.2016 року. Однак, до таких відомостей суд відноситься критично, оскільки позивачем на надано доказів перевипуску такої карти за зверненням [PERSON] , тоді як з виписки по рахунку наданої сторонами встановлено, що останній платіж за карткою було здійснено 26.03.2014 року, а в подальшому [PERSON] не користувалась карткою. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Проаналізувавши умови кредитного договору сторін у цій справі та зміст зазначених правових норм, необхідно дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України). Вказана правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року (справа 6-95цс14). За висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 19 березня 2014 року у справі №6-14цс14, за таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Умовами договору передбачено погашення заборгованості до 25 часта кожного місяця. Оскільки, з руху коштів по рахунку наданого як позивачем так і відповідачем встановлено, що останній платіж за карткою було здійснено відповідачем 26 березня 2014 року, про порушення свого права банк дізнався після невнесення чергового платежу, тобто 26 квітня 2014 року. Саме з цього часу почався перебіг строку позовної давності. Банк звернувся до суду із даним позовом лише 01 червня 2018 року, тобто після спливу передбаченого ст. 257 ЦК України строку позовної давності. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, тощо). Оскільки позовна давність до основної вимоги спливла до звернення позивача до суду, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової його вимоги. Відтак, не може бути стягнуто процентів, штраф, пеня та комісія, нараховані на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 14-10цс18. До того ж Банком не надано підтвердження щодо здійснення боржником, або іншою уповноваженою на це особою, платежів на погашення заборгованості за кредитним договором після 26 квітня 2014 року, отримання відповідачем перевипущеної карти, відповідачка заперечує вчинення нею дій з виконання зобов`язання, які б свідчили про переривання позовної давності, що підтверджено випискою по рахунку. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Тому, за наявності відповідної заяви відповідача про застосування строку позовної давності, слід відмовити банку в задоволенні позову в повному обсязі. Розглядаючи розподіл судових витрат, суд вважає вимоги відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5282,75 грн. такими, що відповідають положенням ст. 134, 137 ЦПК України, обґрунтованими, підтвердженими належними та допустимими доказами, співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для сторони. Відтак, суд вважає можливим стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5282,75 грн.

Outcome: approved