Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

У лютому 2013 року позивач [PERSON] звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з зазначеним позовом до [PERSON], Головного управління житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради, Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві, треті особи: інспекція державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва, садове товариство «Зелений бір» у якому просила визнати незаконним наказ Головного управління житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради №490-С/СТ від 18.03.2008 року та скасувати оформлене на підставі нього свідоцтво про право власності від 31.03.2008 року, серії САВ №857996 видане Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради. Також, просила визнати незаконним рішення комунального підприємства Київського міського бюро технічної інвентаризації про внесення запису до Реєстрової книги №43-82 за реєстровим номером 9452 від 10.04.2008 року про реєстрацію права власності на підставі Свідоцтва про право власності від 31.03.2008 року серії САВ №857996 виданого Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради та скасувати реєстрацію цього права. Крім того, просила визнати недійсним договір купівлі-продажу садового будинку від 30.05.2008 року укладений із [PERSON] та стягнути із останнього 240 645 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 30.05.2008 року між нею та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу садового будинку в СТ «Зелений бір» з будівлями і спорудами, які знаходяться із ним на одній земельній ділянці, а саме сарай літ. Б, спорудження №1-4,1, що знаходяться [ADDRESS]. Вказаний будинок належав продавцю на праві власності на підставі свідоцтва про право власності від 31.03.2008 року серії САВ №857996 видане Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради. Після експлуатації даного будинку позивач стала помічати дефекти у його конструкції, а тому звернулась до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, яка за результатами перевірки склала Акт про те, що садовий будинок збудований у 1991 році не експлуатується. У 2008 році була проведена реконструкція садового будинку з надбудовою мансарди, при цьому станом на 30.10.2012 року інспекція не видавала дозволу та не реєструвала інших документів дозвільного характеру, які б давали право на виконання підготовчих та будівельних робіт та не приймала об'єкт в експлуатацію. З огляду на висновок ДАБІ позивач вважає, що продавцем [PERSON] за договором купівлі-продажу від 30.05.2008 року був проданий садовий будинок, який не був введений в експлуатацію, а був побудований самочинно, з відхиленням від будівельних норм і правил, при цьому БТІ не мало права реєструвати право власності на такий об'єкт. В свою чергу, за твердженням позивача, Головне управління житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради, яке згідно з розпорядженням Київської міської державної адміністрації №1820 від 31.01.2001 року Про затвердження Положення про порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна безпідставно оформило свідоцтво про право власності на садовий будинок. Таким чином, за твердженням позивача, договір купівлі-продажу садового будинку укладений під впливом обману, оскільки продавцем був прихований факт самочинного будівництва, а дії БТІ стосовно першої інвентаризації садового будинку та першої реєстрації права власності на нього, так само як і дії Головного управління житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради щодо оформлення свідоцтва про право власності на садовий будинок, являються неправомірними. Вказуючи про недійсність договору купівлі-продажу садового будинку з підстав введення продавцем покупця в оману остання просить застосувати реституцію в частині відновлення лише її права на отримання сплачених за договором коштів у розмірі 240 645 грн. при цьому, позивач вважає, що право [PERSON] як продавця, яке існувало до укладення договору не може бути відновлене, оскільки буде неправомірним відновити продавцю право власності на садовий будинок, яке було закріплене за ним незаконно. У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали з підстав зазначених у позові, просили суд позов задовольнити. Представник [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив вказуючи на необґрунтованість та безпідставність позовних вимог. Представник ПАТ «Фідобанк» в судовому засіданні заперечив проти позову, при цьому зазначив, що садовий будинок який фігурує у даній справі є забезпеченням за кредитним договором від 30.05.2008 року укладеним ПАТ «Фідобанк» із [PERSON], а оскільки на даний час за кредитним договором у позивача існує заборгованість ПАТ «Фідобанк» не виключає наміру [PERSON] шляхом ініціювання даного позову уникнути звернення стягнення на заставне майно. Представник Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва в судове засідання не з»явився, подали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. Згідно письмових пояснень зазначили, що Акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил складено головним державним інспектором Інспекції 12.10.2012 року в присутності та на підставі звернення [PERSON] Головне управління житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради надіслало до суду письмові пояснення з проханням розглядати справу за відсутності їх представника. При цьому зазначили, що свого часу, з метою отримання свідоцтва про право власності [PERSON] до Управління було подано повний пакет документів відповідно до «Положення про порядок оформлення права власності на об»єкти нерухомого майна в м. Києві», затвердженого розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради від 27.10.2009 року №1227, а саме довідка про членство та виплату паю, рішення ВК Київміськради про відведення земельної ділянки, державний акт про право приватної власності на землю, технічна документація. Оформлення набутого права власності на будівлю здійснене уповноваженим на той час органом ГУЖЗ (КМДА) у встановленому порядку, шляхом видачі свідоцтва про право власності. Таким чином, свідоцтво про право власності від 31.03.2008 року на вказаний садовий будинок, видане на підставі наказу ГУЖЗ (КМДА) від 18.03.2008 року №490-С/СТ у відповідності з чинним законодавством, а тому не містить ознак протиправної поведінки суб»єкта владних повноважень. Представники Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві та садового товариства «Зелений бір» в судове засідання не з»явились, викликались до суду належним чином, будь-яких заяв чи клопотань про неможливість явки до суду не подавали. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, судом встановлено наступне. Як вбачається з матеріалів справи, 30.05.2008 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу садового будинку в СТ «Зелений бір» з будівлями і спорудами, які знаходяться із ним на одній земельній ділянці, а саме сарай літ. Б, спорудження (№1-4,1), що знаходяться [ADDRESS]. Продаж садового будинку загальною площею 96,30 кв.м за домовленістю сторін вчинено за 240 645 грн. Вказаний будинок належав продавцю на праві власності на підставі свідоцтва про право власності від 31.03.2008 року серії САВ №857996 виданого Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення №490-С/СТ від 18.03.2008 року та зареєстрованого Комунальним підприємством Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об»єкти нерухомого майна та записано в Реєстрову книгу №43-82 за реєстровим №9452 від 10.04.2008 року. У ст.627 Цивільного кодексу України закріплено принцип свободи договору, у відповідності до якого сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як встановлено судом, укладаючи оспорюваний договір купівлі-продажу, сторони діяли вільно, договір був укладений після огляду об»єкта та підтвердження відсутності недоліків які перешкоджають використанню будинку за цільовим призначенням і за відсутності претензій до продавця щодо якісних характеристик відчужуваного будинку. Ст. 229 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Обґрунтовуючи позов позивач вказувала, що продавець садового будинку [PERSON] під час укладення договору купівлі-продажу обманув покупця, приховавши той факт, що будинок з надбудовою мансарди не введений в експлуатацію та побудований незаконно, з порушенням будівельних норм. Єдиною підставою для здійснення такого висновку [PERSON] зазначає Акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 12.10.2012 року оформлений на підставі звернення [PERSON] після особистого виявлення нерівномірної усадки будівлі та появою тріщин на стінах. Зі змісту Акту перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 12.10.2012 року та письмових пояснень Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва вбачається, що за результатами позапланової перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності проведеної на підставі звернення [PERSON] встановлено, що за адресою в СТ «Зелений бір» [ADDRESS] знаходиться двоповерховий садовий будинок побудований згідно паспорту БТІ у 1991 році який не експлуатується. У 2008 році була проведена реконструкція зазначеного будинку з надбудовою мансарди. Станом на 30.10.2012 року Інспекція не видавала дозволу та не реєструвала інших документів дозвільного характеру, які б давали право на виконання підготовчих та будівельних робіт та не приймала об»єкт в експлуатацію. Таким чином, даний Акт констатує факт проведення у 2008 році реконструкції зазначеного садового будинку з надбудовою мансарди та відсутність дозвільних документів на проведення вказаних робіт, однак не встановлює ким проведена зазначена реконструкція, не свідчить про незаконність будівництва самого садового будинку та не підтверджує порушення порядку введення будівлі в експлуатацію та оформлення права власності до підписання договору купівлі-продажу від 30.05.2008 року. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що на момент продажу садового будинку мансарди та реконструкції в ньому не було, а отже вона була здійснена після придбання садового будинку [PERSON] Зазначена обставина підтверджується документами Інвентаризаційної справи №49032 створеної 03.03.2008 року Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об»єкти нерухомого майна на домоволодіння [ADDRESS] в СТ «Зелений бір», а саме: оцінювальним актом на садовий будинок, описом конструктивних елементів будинку, планом за поверхами, журналом внутрішніх обмірів та розрахунків площ приміщень, ескізом поверхів (а.с 153, 154, 158, 159, 161,162) здійснених до продажу об»єкта на замовлення [PERSON], які не містять відомостей про наявність мансарди, а також оцінювальним актом, зміненим планом за поверхами, експлікацією внутрішніх площ до плану садового будинку, власноручно погодженим [PERSON] ескізом плану за поверхами (а.с. 178, 182, 184, 185, 187, 188 ) із зазначенням мансарди та змін в житловій площі та конструкції будівлі. Таким чином, наявні документи Інвентаризаційної справи свідчать про те, що садовий будинок за адресою в СТ «Зелений бір» [ADDRESS] був переобладнаний та перебудований покупцем, що дає підстави стверджувати, що вказаний об»єкт на даний час не є за своїми характеристиками тією річчю, яка була предметом договору купівлі продажу. За ч. 1ст. 679 ЦК України продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту. У відповідності до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. При цьому, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності недоліків об»єкта продажу і їх існування на час укладення договору купівлі-продажу, та не спростовано можливості виникнення вказаних позивачем недоліків після реконструкції будівлі здійсненої самим покупцем. ДБН 360-92 Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень, який був затверджений Наказом Держкоммістобудування від 17.04.1992 № 44 з наступними змінами чітко встановлює, що території дачних та садівницьких поселень (районів) призначаються для організації позаміського відпочинку громадян, ведення садівницького та городницького господарства з можливістю розташування садових або дачних будинків. Дачний будинок - це жипиовий будинок для використання протягом року з метою позаміського відпочинку. Садовий будинок - будівля для літнього (сезонного) використаний, яка в питаннях нормування площі забудови, зовнішніх конструкцій та інженерного обладнання не відповідає нормативам, установленим для житлових будинків. Спірний садовий будинок знаходиться на земельній ділянці з цільовим призначенням - ведення садівництва. Відповідно до ст. 35 ЗК України, земельні ділянки, призначені для садівництва, можуть використовуватись для закладання багаторічних плодових насаджень, вирощування сільськоїосподарських культур, а також для зведення необхідних будинків, і господарських споруд тошо. Будівництво на даних земельних ділянках житлових будинків не допускається оскільки це буде порушенням цільового використання земель. Таким чином, посилання позивача на недотримання при будівництві садового будинку вимог ДБН та СНІП України є безпідставними, оскільки нормативні вимоги вказаних позивачем (ДБН та СНІП України) стосуються лише житлових будинків, яким спірний садовий будинок не являється. Відповідно до «Положення про порядок оформлення права власності на об»єкти нерухомого майна в м. Києві», затвердженого розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради від 27.10.2009 року №1227 Головне управління житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради до 31.12.2012 року було органом уповноваженим здійснювати оформлення права власності та видавати свідоцтво про право власності на об»єкти нерухомого майна, перелік яких міститься в п. 5.1.1 Положення. Із письмових пояснень Головного управління житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради вбачається, що відповідно до вимог вказаного Положення та в якості правової підстави щодо оформлення права власності на ім»я [PERSON] було надано повний пакет документів, а саме довідку про членство та виплату паю, рішення ВК Київміськради про відведення земельної ділянки, державний акт про право приватної власності на землю, технічна документація. Оформлення набутого права власності на будівлю здійснене уповноваженим на той час органом ГУЖЗ (КМДА) у встановленому порядку, шляхом видачі свідоцтва про право власності. Таким чином, свідоцтво про право власності від 31.03.2008 року на вказаний садовий будинок, видане на підставі наказу ГУЖЗ (КМДА) від 18.03.2008 року №490-С/СТ у відповідності з чинним законодавством, а тому не містить ознак протиправної поведінки суб»єктів владних повноважень. Посилання позивача на незаконність наказу Головного управління житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради №490-С/СТ від 18.03.2008 року та рішення комунального підприємства Київського міського бюро технічної інвентаризації про внесення запису до Реєстрової книги №43-82 за реєстровим номером 9452 від 10.04.2008 року про реєстрацію права власності на підставі Свідоцтва про право власності від 31.03.2008 року серії САВ №857996 виданого Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради ґрунтуються лише на припущеннях [PERSON] і на думку суду є безпідставними, підтвердженням чого, крім іншого, є відсутність вказаних документів не лише в матеріалах позову, але й в самого позивача. Відповідно до абз п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгяляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009 року №9 правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. З огляду на зазначене, оскільки позовні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу садового будинку від 30.05.2008 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] з підстав введення сторони правочину в оману не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, а решта позовних вимог щодо визнання незаконним наказу Головного управління житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради №490-С/СТ від 18.03.2008 року, скасування оформленого на підставі нього свідоцтва про право власності від 31.03.2008 року серії САВ №857996 виданого Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради, визнання незаконним рішення комунального підприємства Київського міського бюро технічної інвентаризації про внесення запису до Реєстрової книги №43-82 за реєстровим номером 9452 від 10.04.2008 року про реєстрацію права власності на підставі Свідоцтва про право власності від 31.03.2008 року серії САВ №857996 виданого Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради, скасування реєстрації цього права та застосування односторонньої реституції є похідними і взаємопов»язаними вимогами - у їх задоволенні слід також відмовити. Враховуючи зазначене, відповідно до ст.ст. 229, 627, 679 Цивільного кодексу України, ст. 35 Земельного Кодексу України, п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгялду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009 року №9,

Outcome: dismissed