Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-09 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 05.10.2016 року у розмірі 11 107 грн. 51 коп. і покласти на відповідача обов'язок відшкодувати сплачені судові витрати на користь позивача у розмірі 1 762 грн. 00 коп. На обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 05 жовтня 2016 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 7 898 грн. 22 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості за цим договором мало бути здійснюватись починаючи з "1" по "25" число кожного місяця шляхом надання відповідачем банку грошових коштів (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» Умовами та Правилами, Тарифами складають між ним та Банком Кредитний договір, підтверджується підписом у заяві. Узяті на себе зобов'язання позивач виконав вчасно, у свою чергу відповідач у порушення ст.ст. 526,527,530 ЦК України та умов Генеральної угоди, зобов'язання за вказаною Генеральною угодою належним чином не виконала, допустивши станом на 16 січня 2018 року заборгованість по кредиту на суму 11 107 грн. 51 коп. В зв'язку із цим позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому просить захистити його права. Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч.1 ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Великобурлуцького районного суду Харківської області від 01 березня 2018 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження без виклику сторін та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Представник позивача надав на адресу суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, зазначивши, що наполягає на задоволенні позовних вимог, вказавши, що не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення. Відповідач, у встановлений судом строк, на адресу суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надала, копію позовної заяви з копіями доданих до неї документами [PERSON] отримала особисто 03 березня 2018(а.с.47). На підставі ухвали Великобурлуцького районного суду Харківської області від 10 квітня 2018 року проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст.280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»). За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Суд, дослідивши надані позивачем документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що 06 квітня 2006 року [PERSON] звернулась до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з письмовою заявою-анкетою про надання строкового кредиту. У письмовій заяві-анкеті, Умовах визначені усі суттєві умови кредитного договору щодо виду банківських послуг, строку дії договору, валюти кредиту, процентної ставки, умов повернення кредиту, відповідальності за порушення зобов'язань (а.с.07). 05 жовтня 2016 року між сторонами було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (далі по тексту Генеральна Угода) (а.с.7), відповідно до якої [PERSON] отримала кредит в розмірі 7 898 грн. 22 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. В преамбулі Генеральної угоди вказано, що Генеральна угода укладена з метою створення сприятливих умов для виконання Позичальником зобов'язань по кредитному договору від 06 квітня 2006 року. Відповідно до п.п. 1.1-1.2.3. Генеральної угоди сторони домовилися про зменшення поточної заборгованості позичальника за зазначеними вище кредитним договором, а також сторонами було визначено розмір заборгованості позичальника за кредитним договором на дату підписання Генеральної угоди. У пункті п. 1.5. Генеральної угоди сторони обумовили, що підписання вказаної угоди не являється анулюванням заборгованості позичальника. За приписами ч.ч.1,2 ст.640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Таким чином, підписавши Генеральну Угоду, відповідач, погодилася на реструктуризацію боргу за кредитним договором від 06 квітня 2006 року, розмір якого вказується в п.1.1.2 Генеральної угоди. Відповідно до ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору. Отже, зобов'язання відповідача за кредитним договором укладеним 06 квітня 2006 року припинились на підставі ст.604 ЦК України за домовленістю сторін, оскільки, фактично відбулось первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новація). Зобов'язання припинились в день підписання Генеральної угоди, і в цей же день виникли нові зобов'язання за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, надавши відповідачеві грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності, але [PERSON] порушила свої договірні зобов'язання, що призвело до виникнення заборгованості. Відповідно до п.2.8 Генеральної угоди, при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, позичальник виплачує банку пеню, розмір який вказаний в Умовах та Правилах за кожен день прострочки. Відповідно до ст.ст.526,527,530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно розрахунків, які надані позивачем, заборгованість [PERSON] перед ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» станом на 16 січня 2018 року склала 11 107 грн. 51 коп., яка складається з наступного: -7 091 грн. 41 коп. - заборгованість за кредитом; -1 810 грн. 62 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; -1 236 грн. 50 коп. - заборгованість за пенею та комісією, - 968 грн. 98 коп. - штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди (а.с.05). Відповідно до матеріалів справи, штраф і пеня нараховані за одні і ті ж порушення, а тому суд вважає, що вимоги про стягнення з боржника одночасно штрафу й пені є подвійною цивільно-правовою відповідальністю. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Отже, відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів за порушення умов договору слід відмовити. За змістом вказаної норми закону, пеня та штраф є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій. Таким чином, вимога ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення штрафу в розмірі 968 грн. 98 коп. не підлягає до задоволення, оскільки пункт 2.2. Генеральної угоди не відповідає вимогам ч.2 ст.549 ЦК України, відповідно до якої, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, а також не відповідає змісту ст.611 ЦК України, якою передбачена сплата неустойки у разі порушення зобов'язання. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Решта вимог позову підлягає задоволенню, оскільки вони відповідають вимогам ЦК України та підтверджуються розрахунком боргу, наданим представником позивача, банківською випискою по картковому рахунку на ім'я відповідача (а.с.05). Таким чином, загальна сума заборгованості за кредитним договором від 05 жовтня 2016 року, яка підлягає стягненню з відповідача складає 10 138 грн. 53 коп. Згідно платіжного доручення № PROM5BЕА31 від 15 лютого 2018 року при пред'явленні позову до суду були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 762 грн. 00 коп. (а.с.02). Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п.3 ч.2 ст.141 цього Закону у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача слід стягнути на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» судові витрати в розмірі 1 608 грн. 35 коп. Враховуючи викладене,

Outcome: partial