Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-21 00:00:00

01 березня 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом, який згодом уточнив, збільшивши позовні вимоги (в ред. від 11.12.2018), до відповідача [PERSON] «ЦГЗК» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що в період з 01.02.1978 по 02.07.2008 працював на підприємстві відповідача підземним машиністом скреперної лебідки, підземним гірничоробочим, підземним гірничим майстром, начальником добувної дільниці. Звільнився за власним бажанням в звязку з виходом на пенсію по ст. 38 КЗпП України. При звільненні з підприємства йому не виплатили вихідну допомогу при звільненні. Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 10.09.2015 на його користь стягнуто з відповідача вихідну допомогу в розмірі 20153,04 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 20000 грн., 4000 грн. моральної шкоди. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 02.03.2016 року вказане рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу змінено в частині розміру моральної шкоди в іншій частині рішення залишено без змін. Вказує, що виконавчий лист виданий на підстав даного рішення переданий на виконання до виконавчої служби 18.03.2016 року та постановою Жовтневого відділу державної виконавчої служби відкрито виконавче провадження. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 31.03.2016 року виконання рішення було зупинено. Постановою Верховного Суду України від 06.02.2018 року касаційну скаргу відповідача залишено без задоволення рішення судів першої та апеляційної інстанції залишено без змін. Зазначив, що відповідачем здійснено повний розрахунок з позивачем лише 18.05.2018. В звязку з чим позивач вважає, що відповідачем порушено вимоги ст. 117 КЗпП України і з останнього підлягає стягненню на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період часу з 11.09.2015 по 30.03.2016 та з 07.02.2018 по 19.05.2018 року в сумі 97171,52 грн. із розрахунку середньоденної заробітної плати за два останні місяці перед звільненням 321,76 грн. Ухвалою Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області ( суддя Зімін М.В.) від 05.03.2018 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою від 01.06.2018 року ( суддя Зімін М.В.) залучено до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача [PERSON] відділ державної виконавчої служби м.Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. 24 жовтня 2018 року ухвалою суду цивільну справу прийнято до свого провадження суддею Ваврушак Н.М. на підставі повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві, просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимоги в повному обсязі, посилаючись на відзиви, які долучені до матеріалів цивільної справи, в яких зазначила, що з винесенням судового рішення у даній справі виникли правовідносини з приводу його виконання , а не з приводу розрахунків між роботодавцем та звільненим працівником. Також вказала, що позивачем здійснено невірний розрахунок суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки погашення боргу перед [PERSON] здійснено згідно платіжного доручення від 05.04.2018, а тому кількість робочих днів склала 186 днів. Крім того вказала, що позивачу було встановлено скорочений робочий тиждень з тривалістю зміни 7,2 години, а тому розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні має становити 53\~862,63 грн. Також зазначила, що з середнього заробітку у разі задоволення позову підлягають стягненню суми податку з доходів фізичних осіб та інші обовязкові платежі. В судовому засіданні представник третьої особи суду повідомив, що дійсно в провадженні [PERSON] ВДВС м. Кривого Рогу перебувало виконавче провадження на підставі виконавчого листа про стягнення з відповідача на користь позивача певних сум, відповідно до ухвали Вищого Спеціалізованого суду України 28.04.2018 виконавче провадження було зупинено, 17.05.2018 року виконавче провадження поновлено та 18.05.2018 року рішення суду було виконано. Суд, вислухавши представників сторін, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 10 вересня 2015 року позов [PERSON] було задоволено частково, стягнуто з ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь [PERSON] вихідну допомогу в розмірі 20153,04 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 20000 грн., 4000 грн. моральної шкоди. Рішенням апеляційного\~суду Дніпропетровської\~області від\~02.03.2016\~року вказане\~рішення Жовтневого\~районного суду\~м.\~Кривого Рогу\~ змінено\~в частині\~розміру моральної\~шкоди \~розмір якої\~зменшено з\~4\~000,00\~грн.\~до 1\~000,00\~грн.\~в іншій\~частині рішення\~залишено без\~змін. (а.с.13-16) 21 березня 2016 року державним виконавцем Жовтневого відділу ДВС Криворізького МУЮ було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа, виданого Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу 17.03.2016 про стягнення боргу в сумі 40153,04 грн. (а.с. 90). Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31.03.2016 було відкрито касаційне провадження у справі за позовом [PERSON] до ПАТ «ЦГЗК» про стягнення вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ПАТ «ЦГЗК» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 10.09.2015 та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02.03.2016; зупинено виконання зазначеного рішення суду. (а.с. 119). На підставі ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31.03.2016 вказане виконавче провадження було зупинено, що підтверджується відповідною інформацією [PERSON] відділу державної виконавчої служби міста [PERSON] Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області. (а.с.86) 06 лютого 2018 року постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, касаційна скарга була відхилена, рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 10.09.2015 в частині, що залишена без змін судом апеляційної інстанції, та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02.03.2016 залишено без змін (а.с.120). Як вбачається з інформації [PERSON] відділу державної виконавчої служби міста [PERSON] Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області від 27.08.2018 за №2974, 18.05.2018 року грошові кошти у розмірі 40153,04 грн. перераховані на користь [PERSON] за платіжним дорученням №822. (а.с.121). Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку. Цим Законом врегульовано лише правовідносини, що виникають у процесі виконання судових рішень. Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при\~відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно із частиною 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства,\~установи, організації, провадиться в день звільнення. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обовязок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені\~строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Така правова позиція Верховного Суду України викладена у постанові Верховного Суду України від 29 січня 2014 року у справі № 6-144цс13, і яка за змістом ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. При визначенні суми середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні суд враховує наступне. Позивач просить стягнути на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.09.2015р. по 30.03.2016р., та з 07.02.2018р. по 19.05.20018р., що на його думку становить 302 дня, та середній заробіток склав 97171 грн. 52 коп. При цьому позивач суму середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 97171грн. 52коп. визначив виходячи із його середньоденної заробітної плати в розмірі 321 грн. 76коп. та 302 днів періоду затримки розрахунку при звільненні. Суд з даним розрахунком погодитися не може оскільки позивачем неправильно визначена середньоденна заробітна плата. Так позивачем визначена середньомісячна заробітна плата виходячи із середньочасової заробітної плати яка становила 40 грн. 22 коп. та восьми часовому робочому дні, але фактично робочий день становив 7.2 години, тому середньоденна заробітна плата повинна становити 289 грн. 58коп., а не 321 грн. 76коп. Також не правильним є визначення позивачем кількості днів затримки розрахунку при звільненні. Позивачем визначено 302 дня затримки розрахунку, а фактично кількість робочих днів становить 217. Середньомісячна заробітна плата позивача за два останні місяці перед звільненням становила 6717 грн. 68коп. при відпрацьованих 167 годинах, а середньочасова заробітна плата становить 40 грн. 22коп. (6717.68грн. /167 годин), що підтверджується довідкою [PERSON] «ЦГЗК « № 529 від 08.05.2018. (а.с.64), при 7.2 годинному робочому дні середньоденна заробітна плата позивача становить 289,58 грн. (40.22 грн. х7.2 годин). За період з 11.09.2015р. по 30.02.2016 р. та з 07.02.2018р. по 19.05.2018 р. кількість робочих днів становить 217 днів, при середньоденній заробітній платі 289грн. 58 коп. середній заробіток за час затримки розрахунку становить 62838 грн. 86 коп. (217днів х 289.58грн.). Таким чином, на підставі викладеного, суд задовольняє позовні вимоги [PERSON] частково і стягує з [PERSON] «ЦГЗК» на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 62\~838, 86 гривень без урахування податку з доходів фізичних осіб Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір на користь держави підлягає стягненню з відповідача в сумі 704,80 грн., оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору при подачі позовної заяви до суду.

Outcome: partial