Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-02 00:00:00

У листопаді 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Міністерства юстиції України, Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), Головного управління Державної казначейської служби України в Харківській області, в якому посилаючись на ст. ст. 22, 23, 1166, 1167, 1173, 1174 ЦК України, просив стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом безспірного списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на його користь 1 307 097 грн., як компенсацію майнової шкоди, та 100 000 грн., як компенсацію моральної шкоди, спричиненої протиправною бездіяльністю Міністерства юстиції України, Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) щодо невиконання протягом тривалого часу Постанови Барвінківського районного суду Харківської області 04 грудня 2009року у справі №2-а-889/09, Постанови Барвінківського районного суду Харківської області від 11 березня 2010 року у справі №2-а-175/10, Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2018 року у справі 520/8877/18, Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01 липня 2019 року у справі №520/3901/19, Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2019 року у справі №520/9286/19, Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2020 року у справі №520/7721/2020, Постанови Барвінківського адміністративного суду Харківської області від 17 червня 2011 у справі №2002/2-а-464/11, Рішення Європейського суду з Прав Людини від 31 липня 2014 року у справі Штефан та інші проти України (заява №4862 від 03 січня 2013 року), Рішення Харківського оружного адміністративного окружного адміністративного суду від 26 березня 2019 року у справі №520/1367/19, Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2018 року у справі №2040/6198/18, Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2020 року у справі №520/2765/2020, Постанови колегії судів Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2017 року у справі №611/26/17, Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2019 року у справі №520/11006/18, Постанови Харківського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2017 року у справі №820/5260/17 та Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31 січня 2020 року у справі №520/14348/19. В обґрунтування позову зазначив, що шкода завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідача, посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, що полягають у порушенні відповідачами ст. ст. 9, 129 Конституції України, ст. 16 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і ст. 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме - невиконанням вищевказаних рішень судів. Ухвалою судді Барвінківського районного суду Харківської області від 13 листопада 2020 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Барвінківського районного суду Харківської області від 26 листопада 2020 року продовжено представнику Міністерства юстиції України та Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) строк на подання відзиву на позовну заяву до 14 грудня 2020 року. Ухвалою Барвінківського районного суду Харківської області від 14 грудня 2020 року відкладено підготовче судове засідання у цивільній справі. Крім того, задоволено клопотання представника відповідачів Міністерства юстиції України та Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Ухвалою Барвінківського районного суду Харківської області від 24 грудня 2020 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Крім того, відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідачів Міністерства юстиції України та Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про залучення до участі у справі співвідповідачів. Представник відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області надав відзив на позовну заяву, в порядку визначеному ст.178 ЦПК України. Зазначив, що позивач помилково визначив, що наявні умови та підстави для відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а також що Головне управління є належним відповідачем у цій справі та несе відповідальність за неправомірні дії чи бездіяльність інших установ, підприємств або державних органів. Посилаючись на висновок Верховного суду, викладеному у постанові від 19 серпня 2018 року по справі №910/23967/16, зазначив, що необхідності зазначення у позовних вимогах таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись ЦПК України не встановлює, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення. Крім того, представник відповідача вказав, що до правовідносин, що виникли у зв`язку з виконанням судового рішення по справі не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України). Крім того, представник відповідача вказав, що позивачем в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, не надано належних і допустимих доказів на підтвердження завдання їй моральних, фізичних та душевних страждань, а також не доведено наявність моральної шкоди, протиправної поведінки, а також причинно - наслідковий зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Враховуючи вищезазначене, те, що позивачем не було надано належних та переконливих доказів, які підтверджують факт спричинення матеріальної та моральної шкоди, представник відповідача Головного управління Державної казначейської служби України в Харківській області просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Представник Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції також у встановлений судом строк, надала відзив, відповідно до ст. 178 ЦПК України, в якому виклала свої заперечення проти позову. Вказала, що не згодна з доводами та вимогами, викладеними у позові, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Посилаючись на правову позицію Верховного Суду викладену в постанові від 10 травня 2019 року у справі №464/8577/16-а, вказала, що оскільки державний виконавець лише забезпечує примусове виконання судового рішення шляхом вжиття заходів примусового характеру, в той час як обов`язок виконати таке рішення безпосередньо покладено на боржника, без участі якого виконавець побавлений можливості забезпечити виконання судового рішення. Вказала, що відсутність грошових коштів, передбачених в бюджеті на відповідний рік є ще однією перешкодою у виконанні зазначених позивачем судових рішень, прийнятих на користь позивача. Водночас, враховуючи Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року №649, вважає, що позивач фактично ставить питання, які за своєю правовою природою не є стягненням матеріальної шкоди, а є спробою позивача обійти встановлену законодавством процедуру погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду. Також, представник відповідача зазначає, що позивач не надає суду доказів існування збитків як у формі реальних збитків, так і у формі упущеної вигоди, недоотримані позивачем пенсійні виплати не можна вважати збитками у розумінні ст. 22 ЦК України. Зазначила, що позивачем, в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, не надано належних і допустимих доказів на підтвердження завдання їй моральних, фізичних та душевних страждань, а також, причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням заподіювача шкоди та вини останнього в її заподіянні, посилаючись на правову позицію викладену у Постанові Верховного Суду у справі №459/274/17 від 27 січня 2020 року. Крім того, надала засвідчені належним чином копії матеріалів виконавчих проваджень №60880659, №58599754, №60480230, №61591386, №27322418, №63162821, №33729516, №59227245, №57834765, №63091669, №60573059. Представник Міністрества юстиції України надала відзив, відповідно до ст. 178 ЦПК України, просила відмовити у задоволені позову [PERSON] , вказавши, що Міністрество юстиції України не є належним відповідачем по справі, оскільки відповідно до законодавства не наділено повноваженнями щодо нарахування та виплати пенсій і не є суб`єктом вирішення цих питань.А відтак, не є органом державної влади, якому завдано шкоду позивачу, а в матеріалах справи відсутні належні, достані та допустимі докази протилежного. Позивач [PERSON] до суду не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав. Представник Міністерства юстиції України та Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала, посилаючись на обставини викладені у відзиві. Представник Головного управління Державної казначейської служби України в Харківській області в судому засіданні просив відмовити в позові, посилаючись на заперечення викладені у відзиві. Суд, вислухавши пояснення представників відповідачів, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку. Матеріалами справи встановлено, щопостановою Барвінківського районного суду Харківської області від 04 грудня 2009 року у справі №2-а-889/09, залишеною без змін Ухвалою колегії суддів Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2010 року, зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Барвінківському районі Харківської області провести перерахунок призначеної [PERSON] пенсії, виходячи із 8 мінімальних розмірів пенсії за віком, відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як інваліду другої групи, починаючи з 01 жовтня 2009 року з урахуванням раніше сплачених сум. Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Барвінківського управління юстиції у Харківській області Стерхова І.В. від 09 серпня 2010 року відкрито виконавче провадження №20704529 за виконавчим листом №2-а-889/20, виданим 05 серпня 2010 року Барвінківським районним судом Харківської області, яке закінчено 30 листопада 2011 року. Відповідно до довідки Управління Пенсійного фонду України в Барвінківському районі Харківської області від 03.12.2012 №4812/13/02-02 заборгованість по виконанню вказаних судів відповідно до ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи», за період з 01.11.2011 р. по 30.11.20, складає 29672 грн.66 коп. Постановою Барвінківського районного суду Харківської області від 11 березня 2010 року у справі №2-а-175/10, залишеною без змін Ухвалою судової колегії судової палати цивільних справ апеляційного суду Харківської області від 18 травня 2011 року, зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Барвінківському районі Харківської області провести відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок катастрофи», перерахунок додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю з 1 лютого 2010 розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленому ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», встановленого законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Барвінківського управління юстиції у Харківській області Жудіної І.В. від 30.06.2011 року відкрите виконавче провадження №27322418 за виконавчим листом №2-а-175/10, виданим 23.06.2011 року Барвінківським районним судом Харківської області. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2018 року, по справі №520/8877/18, яке набрало законної сили, зобов`язано Ізюмське об`єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області донарахувати та виплатити [PERSON] суми індексованого доходу відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» і «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 №1078 та компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії на підставі Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» і Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 р. N159, а саме: державної та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, за період з 01 січня по 02 серпня 2014 року на підставі постанов Барвінківського районного суду Харківської області від 04 грудня 2009 року у справі №2-а-889/09 та від 11 березня 2010 року у справі №2-а-175/10 та Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18 червня 2018 року у справі № 820/3674/18. Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - Барсегяном А.О. від 13.03.2019 року відкрите виконавче провадження №58599754 за виконавчим листом Харківського окружного адміністративного суду. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 01 липня 2019 року у справі №520/3901/19, яке набрало законної сили, зобов`язано Ізюмське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Харківській області виплатити [PERSON] заборгованість по державній та додатковій пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, за період з 01 листопада 2011 року по ЗО листопада 2012 року на підставі постанов Барвінківського районного суду Харківської області від 04 грудня 2009 року у справі №2-а-889/09 та від 11 березня 2010 року у справі №2-а-175/10 у сумі 29672,66 грн. Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - Лактіоновою О. від 04.11.2019 року відкрите виконавче провадження №60480230 за виконавчим листом Харківського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2019 року. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 520/9286/19, яке набрало законної сили, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області донарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії на підставі Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» і Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, а саме: державної та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, за період з 01 листопада 2011 року по 30 листопада 2012 року на підставі рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01 липня 2019 року у справі №520/3901/19. Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - Лобовим Р. від 23.12.2019 року відкрите виконавче провадження № 60880659 за виконавчим листом Харківського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2019 року. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2020 року № 520/7721/2020, яке набрало законної сили, зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Харківській області виплатити за Рішенням окружного адміністративного суду від 18 червня 2018 року у справі № 820/ 3674/18 та то 2018 року у справі №520/8877/18 і від 01 липня 2019 року у справі № 520/3901/19 2019 року у справі № 520/9286/19 залишок нарахованої заборгованості без застосування Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року № 649. Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - Сімоновим К.К. від 01 жовтня 2020 року відкрите виконавче провадження №63162821 за виконавчим листом Харківського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2020 року. Постановою Барвінківського районного суду Харківської області у справі №2002/2-а-464/11, залишеною без змін Ухвалою колегії суддів Харківського адміністративного суду від 26 січня 2012 року, зобов`язано управління праці захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області, Міністерства соціальної політики, здійснити необхідні дії відповідно до вимог п.14 ч. 1 ст.20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи і Постанови Кабінету Міністрів України від 21 травня 1992 року №258 «Про норми харчування та часткову компенсацію вартості продуктів для осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи направлені на забезпечення продуктами харчування за медичними нормами з обов`язковим закріпленням до відповідних магазинів за місцем проживання та компенсацією 50 процентів вартості продуктів харчування за медичними нормами, встановлюваними Міністерством охорони здоров`я України, починаючи із 01 грудня 2010 року, за виключенням раніше виплачених із цього питання коштів. Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Барвінківського районного управління юстиції у Харківській області Шкаревської Ю.Ю. від 03.08.2012 виконавче провадження №33729516 за виконавчим листом № 2002/2-а-464/11, виданим 30 липня 2012 року Барвінківським районним судом Харківської області. З листа Управління соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області №01/10 від 17.10.2018 року, вбачається, що, станом на 01 жовтня 2018 року, заборгованість за Постановою Барвінківського районного суду Харківської області від 17 червня 2011 року, у справі №2002 /2-а-464/11 склала 75992,05 грн. Рішенням Європейського Суду з Прав Людини від 31 липня 2014 року у справі Штефан та інші проти України задоволена заява [PERSON] №4862 від 03.01.2013 року, визнано порушення державою відповідачем п.1 ст. 6 Конвенції і ст. 1 Першого протоколу, а також порушення ст. 13 Конвенції. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26 березня 2019 року у справі №520/1367/19, яке набрало законної сили, зобов`язано Управління соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області та Міністерство соціальної політики України донарахувати та виплатити за Рішенням Європейського Суду з Прав Людини від 31.07.2014 у справі Штефан та ін. проти України щодо заяви позивача № 4862 від 03.01.2013 на виконання Постанови Барвінківського районного суду Харківської області від 17 червня 2011 року у справі №2002 /2-а-464/11 суму індексованого доходу та компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати соціальних виплат, а саме: компенсації 50 процентів вартості продуктів харчування за період із 01 травня 2016 року по 01 жовтня 2018 року на суму 37787, 79 грн., відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» і «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 № 1078 та компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії на підставі Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку порушенням строків їх виплати» і Порядку проведення компенсації громадянами втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року N159. Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції-Пікулою В.Ю. від 30.05.2019 року відкрите виконавче провадження № 59227245 за виконавчим листом Харківського окружного адміністративного суду від 17 травня 2019 року. З листа Управління соціального за хисту населення Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області №01-23 від 23.05.2019 року вбачається, що заборгованість за Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26 березня 2019 року у справі №520/1367/19 склала 9196, 77 грн. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2018 року у страві №2040/6198/18, зобов`язано Управління соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області та Міністерство соціальної політики України донарахувати та виплатити [PERSON] за Рішенням Європейського Суду з Прав Людини від 31.07.2014 у справі Штефан та ін. проти України щодо заяви [PERSON] № 4862 від 03.01.2013 на виконання Постанови Барвінківського районного суду Харківської області від 17 червня 2011 року у справі №2002 /2-а-464/11 суму індексованого доходу та компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати соціальних виплат, а саме: компенсації 50 процентів вартості продуктів харчування за період із грудня 2010 року по 1 травня 2016 року на виплачену суму 38204 грн.26 коп. - відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» і «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 № 1078 та компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії на підставі Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з по рушенням строків їх виплати» і Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 р. № 159. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2020 року у справі №520/2765/2020 визнано протиправною бездіяльність Головного управління Державної казначейської служби України в Харківській області, яка полягає у ненаданні [PERSON] інформації за запитом від 28 грудня 2019 року. Зобов`язано Головне управління Державної казначейської служби України в Харківській області надати інформацію стосовно строків виконання Постанови колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Харківського апеляційного суду від 19 листопада 2019 року у справі № 611/62/16-ц в частині стягнення з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом безспірного списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] 49270,16 грн. як компенсацію майнової шкоди та 5000 грн. як компенсацію моральної шкоди, спричиненої протиправною бездіяльністю Барвінківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Харківської області, Головного територіального управління юстиції у Харківській області, Державної виконавчої служби України (Міністерства юстиції України) щодо невиконання постанови Барвінківського районного суду Харківської області від 17 червня 2011 року. Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2017 року постанову Барвінківського районного суду Харківської області від 08 лютого 2017 року по справі № 611/26/17 скасовано, визнано неправомірною відмову Управління соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області щодо не проведення [PERSON] в призначенні грошової компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобіля, відповідно до вимог Порядку виплати грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 року №228. Зобов`язано Управління соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області призначити та виплачувати [PERSON] грошову компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів відповідно до вимог Порядку виплати грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 року №228, починаючи з 2017 року. Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - Григорян Б.А. від 22.05.2017 року відкрите виконавче провадження №53903014 за виконавчим листом Барвінківського районного суду Харківської області від 26.04.2017 року. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2019 року у справі №520/11006/18 зобов`язано Управління соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області донарахувати та виплачувати [PERSON] за Постановою колегії суддів Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2017 року у справі №611/26/17 грошову компенсацію на бензин, ремонт і технічне обслуговування легкового автомобіля відповідно до вимог Порядку виплати грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 року №228, починаючи з 2017 року у розмірі відповідно 22 відсотки прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність, у розрахунку на місяць. Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 12 листопада 2019 року відкрито виконавче провадження №60573059 за виконавчим листом Харківського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2019 року. З листа Управління соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області №4 від 23 квітня 2020 року вбачається, що заборгованість за Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2019 року у справі №520/11006/18 складає 12 296,52 грн. Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2017 року у справі №820/5260/17 визнано бездіяльність Міністерства юстиції України у виконавчому провадженні ВП № 44549599, у якому протягом трьох років розмір заборгованості за Рішенням Європейського суду з прав людини від 31 липня 2014 року у справі Штефан та інші проти України щодо заяви [PERSON] № 4862 від 03.01.2013 визначений без врахування вартості 10 видів продуктів. А також, зобов`язати Міністерство юстиції України у виконавчому провадженні ВП № 44549599 вжити заходів відповідно до ст.9 Конституції України, Закону № 1404-VІІІ, Закону № 1403- VІІІ, Закону № 3477-ІV та інших нормативно-правових актів щодо визначення розміру заборгованості компенсації продуктів харчування за медичними нормами, встановлюваними Міністерством охорони здоров`я України, за постановою Барвінківського районного суду Харківської області від 17.06.2011 у справі № 2002/2-а-464/11 з урахуванням вартості відсутніх 10 видів продуктів, та виконати у повному обсязі Рішення Європейського суду з Прав Людини від 31.07.2014 у справі Штефан та інші проти України щодо заяви [PERSON] № 4862 від 03.01.2013 (т.4, а.с.15-17). Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 31 січня 2020 року, справа №520/14348/19, визнано протиправним та скасовано Рішення відділу з питань виплати пенсій №8 управління з питань виплати пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №963020121839 від 17.12.2019 року щодо відмови [PERSON] у проведенні перерахунку пенсії. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити з 01.10.2017 року перерахунок та виплату призначеної пенсії [PERSON] за вислугу років, відповідно до ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 №1789-ХІІ (в редакції станом на час призначення пенсії) з розрахунку 90 відсотків суми заробітної плати, на яку нараховується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, яка визначена у висновку судової економічної експертизи Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз імені заслуженого професора М.С. Бокаріуса №24152 від 05 грудня 2019 року та складає 62180 грн. 66 коп., без обмежень її максимального розміру, з урахуванням раніше проведених виплат. Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 19 березня 2020 року відкрито виконавче провадження №61591386 за виконавчим листом Харківського окружного адміністративного суду від 12.03.2020. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2020 року у справі №520/10593/2020 визнано протиправною бездіяльність Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у виконавчому провадженні №61591386 за виконавчим листом Харківського окружного адміністративного суду від 12.03.2020. Зобов`язано Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вжити заходів, передбачених статтею 75 Закону України «Про виконавче провадження», у виконавчому провадженні №61591386 за виконавчим листом Харківського окружного адміністративного суду від 12.03.2020 щодо примусовою виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.01.2020 у справі № 520/14348/19. З матеріалів виконавчого провадження №57834765 вбачається, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10 січня 2019 року визнано бездіяльність Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області за виконавчим листом Харківського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2018 року про примусове виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2018 року у справі №2040/6198/18 протиправною (том 3, а.с.18-22). Постановою Барвінківського районного суду Харківської області від 16 січня 2015 року, справа №611/12/15-а, визнано протиправними бездіяльність в.о. начальника відділу державної виконавчої служби Барвінківського районного управління юстиції у Харківській області Баннікова А.С. з виконання постанови Барвінківського районного суду Харківської області від 17.06.2011 року у справі № 2002/2-а-464/2011 та винесену ним постанову від 19 грудня 2014 року про закінчення виконавчого провадження № 33729516 за виконавчим листом № 2002/2-а-464/2011, виданим 30.07.2012 року Барвінківським районним судом Харківської області. Скасовано постанову в.о. начальника відділу державної виконавчої служби Барвінківського районного управління юстиції у Харківській області Баннікова А.С. від 19 грудня 2014 року про закінчення виконавчого провадження № 33729516 за виконавчим листом № 2002/2-а-464/2011, виданим 30.07.2012 року Барвінківським районним судом Харківської області. Зобов`язано в.о. начальника відділу державної виконавчої служби Барвінківського районного управління юстиції Баннікова А.С. надати позивачу [PERSON] можливість ознайомитись з матеріалами виконавчого провадження № 33729516 за виконавчим листом № 2002/2-а-464/2011, виданим 30.07.2012 року Барвінківським районним судом Харківської області (т.5, а.с.65-66). Постановою Барвінківського районного суду Харківської області від 22 грудня 2015 року, справа №611/1036/15-а, визнано протиправною та скасовано постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Бардіна І.С. від 25.11.2015 року про закінчення виконавчого провадження № 33729516 за виконавчим листом № 2002/2-а-464/20111 (т.5, а. с. 147-150). Згідно з ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частинами 1 та 4 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Згідно зі ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Відповідно до ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. У п. 28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» № 6 від 07 лютого 2014 року при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень ст. 56 Конституції України, ст. 11 Закону «Про державну виконавчу службу», частини другої статті 87 Закону про виконавче провадження, а також з положень ст. ст. 1173, 1174 ЦК і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі № 761/991/18 та у постанові Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі 642/3839/17. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган, державне підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство), юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 3 зазначеного закону виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Відповідно до пункту 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 215 від 15.04.2015, Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Згідно зі ст. 25 Бюджетного кодексу України, відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 1 ст. 43 Бюджетного кодексу України, Державна казначейська служба України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України. Згідно з висновком, наведеним у рішенні Конституційного Суду України № 12/рп-2001 від 03.10.2001, не допускається відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади за рахунок коштів, що виділяються на утримання цих органів. Аналіз зазначених вище норм чинного законодавства свідчить про те, що управління наявними коштами Державного бюджету України, зокрема безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду входить до компетенції Державного казначейства України. У зв`язку з чим, суд відхиляє доводи представника Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області щодо того, що Головне управління є неналежним відповідачем у цій справі. Суд враховує, що підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) роз`яснено, що необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є одночасна наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. При цьому, відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. В спірних деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки відповідача та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою полягає у тому, що наслідки у вигляді шкоди настають лише в результаті неправомірної поведінки відповідача. Таким чином, позивач повинен довести, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у особи - безумовним наслідком такої протиправної поведінки. За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Крім того, слід зазначити, що та обставина, що державний виконавець не забезпечив виконання судового рішення не може бути безумовною підставою для покладення на державу відповідальності за матеріальну шкоду, завдану конкретними особами, на підставі ст. 1177 ЦК України. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги [PERSON] посилається і на те, що неправомірні дії державних виконавців, призвели до невиконання судових рішень, а тому він має право на відшкодування майнової шкоди. Однак, самі по собі факти тривалого невиконання рішень судів, на які посилається позивач як на підставу позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між несвоєчасним виконанням рішень та завданою шкодою. Невиконання рішень суду не може напряму ототожнюватися із завданою позивачеві майновою шкодою, оскільки остаточно не втрачена можливість стягнення грошових коштів з боржників (відомості про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з неможливістю його виконання відсутні). Невиплачені позивачеві кошти на виконання судових рішень, ухвалених на його користь, не є майновою шкодою, яка підлягає відшкодуванню на підставі ст.ст. 1173, 1174 ЦК України. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 23 грудня 2019 року у справі № 752/4110/17 (провадження № 61-20325св18) та від 12 березня 2020 року у справі № 757/74887/17-ц (провадження № 61-11090св19). Таким чином, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог на підставі наявних у справі матеріалів, в яких відсутні докази що дії та бездіяльність державних виконавців, які визнані ухвалами та постановами неправомірними, перебувають у причинному зв`язку між заподіяною шкодою позивачу внаслідок несвоєчасного виконання рішень, суд прийшов до висновку що позов в частині стягнення матеріальної шкоди не підлягає задоволенню у зв`язку з безпідставністю. Щодо стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного. Згідно зі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. За змістом ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 (зі змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. У практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди. Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди. Згідно із ч.1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Стаття 6 Конвенції поширює свою дію і на таку стадію цивільного процесу як виконання судового рішення. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї зі сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинне розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції (пункт 63 рішення від 28 липня 1999 року в справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії», пункт 40 рішення від 19 березня 1997 року в справі «Горнсбі проти Греції»). Разом з тим, вирішуючи питання стягнення моральної шкоди суд враховує, що все ж таки судовими рішеннями бездіяльність державних виконавців неодноразово визнавалась неправомірною, крім того, неодноразово зобов`язувалось державних виконавців провести виконавчі дії щодо примусового виконання, що має негативний вплив на позивача, оскільки завдають розчарувань та незручностей та, в деякій мірі, душевних страждань. З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку, що неможливість позивача домогтися виконання рішень суду протягом розумного строку становить втручання у його право на мирне володіння своїм майном, є порушенням вимог § 1 ст. 6 Конвенції та ст. 1 Протоколу № 1 та завдало йому моральної шкоди, оскільки недотримання посадовими особами органів державної виконавчої служби своїх обов`язків вживати усіх передбачених законом заходів щодо примусового виконання рішень, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, після того, як особа, пройшовши через судовий процес, домоглася успіху, неминуче викликатиме у неї почуття розпачу та неспокою. При цьому, суд відхиляє заперечення представників відповідачів Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Головного управління Державної казначейської служби України в частині стягнення моральної шкоди на користь позивача. Проте, варто відмітити, що вимоги позивача про стягнення на його користь 100000 грн. моральної шкоди в даному випадку є очевидно завищеними, належним чином не мотивованими, тому в такому розмірі моральна шкода не може бути стягнута. А тому, з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості розмір моральної шкоди суд визначає в розмірі 3 000 грн. Сукупність наведених доказів, наданих позивачем дають суду підстави для часткового задоволення заявлених позивачем вимог в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 3000 грн., в іншій частині позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріально права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). На підставі викладеного,

Outcome: partial