Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-20 00:00:00

У грудні 2014 року комунальне виробниче підприємство «Краматорська тепломережа» Краматорської міської ради (далі КВП «Краматорська тепломережа» міськради) предявило у суд позов до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за відпущену теплову енергію та гаряче водопостачання, посилаючись на те, що відповідачі проживають у [INFO]; є споживачами послуг, що надаються позивачем. У звязку з несплатою послуг з теплопостачання утворилась заборгованість за період з жовтня 2010 року по листопад 2012 року у сумі 3180 грн. 26 коп. Ухвалою Краматорського міського суду від 15 лютого 2013 року відмовлено у прийнятті заяви КВП «Краматорська тепломережа» міськради про видачу судового наказу про стягнення з боржників суми. З урахуванням уточнених у березні 2015 року позовних вимог позивач просив стягнути з відповідачів заборгованість в сумі 5485 грн. 96 коп., яка утворилась за період з жовтня 2010 року по березень 2015 року. Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 07 травня 2015 року позов КВП «Краматорська тепломережа» міськради до [PERSON] на підставі п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України залишений без розгляду. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 11 червня 2015 року позов задоволено частково: стягнути з [PERSON] на користь комунального виробничого підприємства «Краматорська тепломережа» Краматорської міської ради заборгованість за комунальні послуги з теплопостачання та гаряче водопостачання за період з період з 01 жовтня 2010 року до 01 березня 2015 року в сумі 5485 грн. 13 коп. та судовий збір 243 грн. 60 коп., в іншій частині позовних вимог відмовлено. Не погоджуючись з рішенням, [PERSON] звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права. В обґрунтування скарги апелянт зазначає, що суд прийняв уточнену позовну заяву з порушенням вимог частини третьої ст. 118 ЦПК України та не врахував подану нею заяву про застосування позовної давності й здійснення часткової оплати в спірний період. У судовому засіданні апелянт підтримала апеляційну скаргу з наведених у ній мотивів. Представники позивача [PERSON] та [PERSON] просили апеляційну скаргу відхилити, рішення залишити без змін. Апеляційний суд частково задовольняє апеляційну скаргу з наступних підстав. Розглядаючи спір по суті та задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є споживачем теплової енергії та гарячого водопостачання, проте оплату здійснює не в повному розмірі, чим порушує права позивача. Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Статтями 20, 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначені обовязки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обовязком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обовязком виконавця надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Обовязок власника квартири щодо укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплати житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, також передбачений ст. 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572. Судом установлено і це підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] зареєстрована у [INFO]. Зазначена квартира належить відповідачу на праві приватної власності й підключена до мережі централізованого опалення. Отже, суд дійшов правильного висновку, що відповідач є споживачем послуг з теплопостачання, що надає КВП «Краматорська тепломережа» міськради. На порушення вимог закону [PERSON] не своєчасно та не в повному розмірі здійснює оплату комунальних послуг, що призвело до утворення заборгованості та порушує права позивача. На підтвердження своїх вимог позивачем надано розшифровку суми заборгованості відповідача з урахуванням проведення перерахунків. Згідно з ч. 1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч. 3 ст. 264 ЦК). Як вбачається з матеріалів справи, в окремі місяці [PERSON] сплачувала у більшому розмірі, ніж був визначений необхідний платіж. Доказів, що переплачені суми були на майбутнє, матеріали справи не містять. Крім того, споживач здійснила оплату у червні, вересні 2011 року, тобто вчинила дії, що свідчать про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. За таких обставин суд правомірно стягнув заборгованість, починаючи з 01 жовтня 2010 року. Доводи скарги про стягнення заборгованості, яка утворилась починаючи з жовтня 2004 року, є безпідставними та такими, що спростовуються письмовими доказами (позовною заявою, розрахунками). Перевіряючи доводи скарги щодо неврахування судом проведених нею платежів у рахунок погашення заборгованості, суд визнає їх частково обґрунтованими. Матеріалами справи установлено, що у березні 2015 року відповідач здійснила оплату послуг, наданих позивачем у лютому 2015 року, в сумі 700 грн.; у квітні 2015 року - оплату послуг, наданих позивачем у березні 2015 року, в сумі 500 грн. при щомісячному платежі 460 грн. 68 коп. Таким чином, при визначенні розміру заборгованості за спірний період не були вирахувані сплачені у рахунок погашення боргу суми. З урахуванням установлених фактів апеляційний суд змінює оскаржене рішення в частині розміру заборгованості, стягнутої на користь позивача, з 5484 грн. 13 коп. на 4569 грн. 80 коп. Щодо порушення судом вимог частини 3 ст. 118 ЦПК України при розгляді спору в частині стягнення заборгованості, яка утворилась після листопада 2012 року, апеляційний суд визнає доводи скарги підставними. Однак зазначене порушення не призвело до неправильного вирішення справи та не є підставою для скасування рішення про стягнення заборгованості, яка утворилась після листопада 2012 року, з огляду на положення частини третьої ст. 309 ЦПК України та п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», якими передбачено, що порушення або неправильне застосування норм процесуального права можуть бути підставою для скасування рішення, якщо таке порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Outcome: partial