Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-02 00:00:00

01 червня 2021 року адвокат Дербін Дмитро Олександрович звернувся до суду з позовом в інтересах [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та просив суд визнати житловий будинок [ADDRESS] , який складається з житлового будинку А-1, житловою площею - 41,7 кв.м., загальною площею - 65,6 кв.м., з господарчими будівлями: літня кухня Б, сарай В, гараж Г, вбиральня Д, водоколонка І, огорожа № 1-2, замощення ІІ, земельну ділянку, кадастровий номер: 1211000000:02:076:0001, загальною площею 0,0501 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , нажитою під час шлюбу, визнати за позивачем, право приватної спільної часткової власності на 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS] , який складається з житлового будинку А-1, житловою площею - 41,7 кв.м., загальною площею - 65,6 кв.м., з господарчими будівлями: літня кухня Б, сарай В, гараж Г, вбиральня Д, водо колонка І, огорожа № 1-2, замощення ІІ та на 1/2 частку земельної ділянки, кадастровий номер: 1211000000:02:076:0001, площею 0,0501 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі. В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивач зазначив, що 30 листопада 1995 року позивач зареєстрував шлюб з відповідачем по справі. Дітей від шлюбу вони не мають. 08 серпня 2019 року Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області шлюб між ними було розірвано. За час перебування у шлюбі позивачем та відповідачем за рахунок коштів сімейного бюджету було придбано: житловий будинок [ADDRESS] та земельна ділянка, кадастровий номер: 1211000000:02:076:0001, площею 0,0501 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Представник позивача стверджує, що гроші на придбання вищезазначеного житлового будинку були отримані шляхом сімейного бюджету позивача та відповідача. На сьогоднішній день, у зв`язку із розірванням шлюбу з відповідачем та розбіжностей, які виникли під час використання спірного майна, а також те, що відповідач фактично не користується житловим будинком та земельною ділянкою, житловий будинок потребує ремонту позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 24 червня 2021 року відкрито провадження по вказаній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та витребувано з Комунального підприємства ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» (архівну довідку на дитловий будинок [ADDRESS] , а саме за ким зареєстроване зазначене нерухоме майно. (а.с. 83) 02 листопада 2021 року від відповідача по справі [PERSON] надійшла заява, в якій остання зазначила, що проти позовних вимог [PERSON] про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя не заперечує. Спір відсутній, при вирішенні вказаної справи, просила суд врахувати, що позивач для вирішення спору до неї не звертався, про існування вказаної справи їй стало відомо після отримання ухвали суду про відкриття провадження. З 2001 року відповідач покинув сім`ю та пішов до іншої жінки, місце його фактичного проживання їй не відоме. Крім того, відповідач просила суд при винесенні рішення врахувати, що вона є пенсіонеркою, має інвалідність, потребує лікування та щомісячні витрати на ліки, а також те, що з її пенсії утримується 20% за виконавчим листом виданим 19.09.2013 року Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу, а тому, просила суд не покладати на неї судові витрати по справі. (а.с. 88) Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За правилами ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Зважаючи на те, що відповідач по справі визнала вимоги позивача і це визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у відповідності до частини четвертої статті 206 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що 30 листопада 1995 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] в Відділі реєстрації актів громадянського стану при Уряді Республіки Саха (Якутія) по Алданському району Російської Федерації, про що складено відповідний актовий запис № 234, після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 30.11.1995 року. (а.с. 16) 30 травня 1996 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір купівлі-продажу житлового будинку. Предметом вказаного Договору є житловий будинок [ADDRESS] , який складається з житлового будинку А-1, житловою площею - 41,7 кв.м., загальною площею - 65,6 кв.м., з господарчими будівлями : літня кухня Б, сарай В, гараж Г, вбиральня Д, водо колонка І, огорожа № 1-2, замощення ІІ. Вказаний договір 30 травня 1996 року був посвідчено приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Глущенко А.А. (а.с. 18-19) Відповідно до Листа за підписом в.о. начальника КП «Криворізьке РБТІ» ДОР» Тимошенко І. вих. №923 від 09 вересня 2021 року , яке надано на виконання ухвали суду від 24.06.2021 року, згідної архівної справи, станом на 31.12.2012 року, право власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , зареєстроване в КП «Криворізьке РБТІ» ДОР» на ім`я [PERSON] . (а.с.85) Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДП № 098829 від 19 січня 2005 року земельна ділянка, кадастровий номер: 1211000000:02:076:0001, площею 0,0501 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] . (а.с. 20) Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 серпня 2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірваний. (а.с. 17) Статтею 60 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст. 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. З матеріалів справи встановлено та не заперечується сторонами, що житловий будинок [ADDRESS] , який складається з житлового будинку А-1, житловою площею - 41,7 кв.м., загальною площею - 65,6 кв.м., з господарчими будівлями : літня кухня Б, сарай В, гараж Г, вбиральня Д, водо колонка І, огорожа № 1-2, замощення ІІ та земельна ділянка, кадастровий номер: 1211000000:02:076:0001, площею 0,0501 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , придбана відповідачем під час шлюбу з [PERSON] , отже зазначений житловий будинок та земельна ділянка є спільним майном подружжя. Відповідно до ч.1 ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Згідно ч.1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 71 Сімейного Кодексу України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 370 ЦК України співвласника мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній частковій власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Враховуючи, що житловий будинок [ADDRESS] та земельна ділянка кадастровий номер: 1211000000:02:076:0001 були придбані сторонами по справі під час шлюбу та зважаючи на визнання відповідачем позову, частки у спільному майні подружжя є рівними, враховуючи презумпцію рівності частко у спільній сумісній власності подружжя, тому заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З приписів ч.1 ст. 5 ЦПК України вбачається, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною першою ст. 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно положень абзацу 3 пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Аналізуючи вищенаведені обставини, приймаючи до уваги, що визнання відповідачем позову не порушує права та інтереси інших осіб, а тому, право позивача підлягає захисту в судовому порядку, а позовні вимоги є такими, що знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню. Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає, що відповідно до квитанції про сплату №49902 від 31.05.2021 року та №49935 від 31.05.2021 року позивачем сплачено судовий збір за звернення до суду з вказаним позовом у розмірі 3703,69 грн. (а.с. 1, 2) В поданій [PERSON] заяві від 02 листопада 2021 року відповідач просила суд не покладати на неї судові витрати по справі, в обґрунтування чого зазначила, що вона є пенсіонером, має інвалідність, потребує лікування та щомісячні витрати на ліки, а також те що з її пенсії утримується 20 % за виконавчим листом виданим 19.09.2013 року Дзержинським районним судом . Кривого Рогу. До вказаної заяви відповідачем було долучено пенсійне посвідчення серії [NUMBER] видане на її ім`я, Довідку до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААА № 492070 про встановлення [PERSON] третьої групи інвалідності з 29.03.2016 року безстроково та Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження №11952301 від 31.10.2013 року, з якої вбачається, що Дзержинським відділом державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції винесено постанову про арешт майна боржника [PERSON] та оголошення заборони на його відчуження. (а.с. 89-91) Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті. Відповідно до ч.1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті. Вищезазначена норма закріплює дискреційне право, а не обов`язок суду відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати. Його реалізація не може призводити до порушення принципу процесуального рівноправ`я сторін та знаходиться в безпосередній залежності від доведеності за допомогою належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів обставин щодо того, що скрутне майнове становище особи не дозволяє їй сплатити судовий збір у встановленому чинним законодавством розмірі. З метою недопущення зловживання процесуальними правами суд має враховувати: предмет спору, наявність у особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, рахунків в банківських та інших фінансових установах та можливість розпорядження ними, вік особи та її працездатність, склад сім`ї та наявність утриманців тощо. Таким чином, для вирішення клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати суд має встановити майновий стан сторони. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд справи незалежним і безстороннім судом, який вирішить спір щодо його цивільних прав та обов'язків. Недопустимість обмеження доступу до правосуддя підтверджується практикою Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що судовий збір має бути таким, що, з урахуванням фінансового положення заявника може бути ним сплачено. В свою чергу розмір судового збору, який не враховує фінансове становище сторони розцінюється як такий, що обмежує право на доступ до правосуддя (справа «Георгел і Георгета Стоїческу проти Румунії»). Наведені відповідачем доводи та надані у їх підтвердження докази не можна визнати такими, що унеможливлюють чи утруднюють сплату судового збору або свідчать про відсутність коштів для сплати судового збору, тому не можуть вважатися достатньою підставою для звільнення від сплати судового збору. Суд зазначає, що додані до заяви відповідача матеріали не містять даних про реальний розмір доходів [PERSON] , наявність рухомого чи нерухомого майна, рахунків у банківських установах, відсутність доходів у відповідача за 2020 рік. Оцінюючи ці обставини, суд вважає, що відсутні переконливі докази того, що майновий стан [PERSON] перешкоджає сплатити їй судовий збір. При цьому, [PERSON] не заявляла, що такий розмір судового збору становитиме для неї надмірний фінансовий тягар, та не просила суд зменшити його розмір. Обставини, зазначені у клопотанні, не є безумовною підставою для звільнення від сплати судового збору, оскільки не підтверджують з достовірністю скрутний майновий стан відповідача. Відповідно до вимоги п.1 ч. 2 ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України, з відповідача на користь позивача у зв`язку із задоволенням позовних вимог підлягає стягнення 50% сплаченого позивачем судового збору, за звернення до суду з вказаним позовом, що становить 1851,85 грн., інша половина судових витрат в розмірі 1851,85 грн. має бути повернута позивачу з державного бюджету у зв`язку з визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті. На підставі викладеного,

Outcome: approved