Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-22 00:00:00

Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" (надалі по тексту- Позивач) звернулось до суду з позовом до [PERSON] ( надалі по тексту - Відповідач) про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором шляхом визнання права власності на предмет іпотеки за позивачем, посилаючись на те, що 05 грудня 2007 року між Публічним акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 49.32/94/07-НВз, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 819000, 00 гривень з розрахунку 12,69 % за користування кредитом на строк по 04.12.2019 року. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним Договором про надання кредиту іпотекодавець [PERSON] передав у іпотеку дві земельні ділянки, які знаходяться на території Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області, с/т «Захист»: площею 0,1200 га з кадастровим номером [NUMBER] та площею 0,1200 га з кадастровим номером [NUMBER], що належать іпотекодавцю на підставі договорів купівлі-продажу. Між публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та Публічним акціонерним товариством «Кредитпромбанк» укладено договір купівлі-продажу права вимоги від 26.06.2013 року, згідно якого ПАТ «Кредитпромбанк» передало позивачеві всі права вимоги за: кредитним договором № 49.32/94/07-НВз від 05.12.2007 року, укладеним між ПАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] та за договором іпотеки між ПАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] від 05.12.2007 року. Позичальник не виконує належним чином зобов'язання за кредитним договором, через неналежне виконання умов кредитного Договору у позичальника станом на 20 травня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 1 499 494,34 грн., із них: заборгованість за кредитом - 722 312,50 гривень; заборгованість за відсотками - 554 801,44 гривень та пені -222380,40 гривень. Відповідачу надсилались лист-вимога про виконання грошових зобов'язань, якою було зобов'язано у у тридцяти денний строк виконати зобов»язання за кредитним договором. Проте в установлений строк заборгованість за кредитом повернута не була, зобов'язання за кредитним договорм відповідачем не виконані. Представник позивача в судове засідання не з'явився та подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав, та просив їх задовольнити в повному обсязі, і розглянути справу у його відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся шляхом опублікування оголошення про виклик до суду в газеті «Урядовий кур'єр». За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності Відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 224 ЦПК України, оскільки представник Позивача в своїй заяві не заперечував проти заочного розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 05 грудня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 49.32/94/07-НВз, що підтверджується копією договору (а.с. 3-13). Відповідно до пунктів 1.1. - 1.4 кредитного договору № 49.32/94/07-НВз Кредитор, на положеннях та умовах цього договору, надає Позичальнику кредит (грошові кошти) в розмірі 819 000,00гривень. Кредит надавався на строк по «04» грудня 2019 року, з процентною ставкою за користування кредитом складає 12,69 % річних. Згідно п.п. 2.1, 1.2 кредитного договору, кредит надавався позичальнику для придбання земельних ділянок шляхом відкриття позичкового рахунку. Позивач у повному обсязі виконав свої зобов'язання перед відповідачем по кредитному договору № 49.32/94/07-НВз . Згідно з наданою до позовної заяви довідки про суму заборгованості, станом на 20 травня 2015 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 49.32/94/07-НВз від 05 грудня 2007року складає 1 499 494,34 грн., із них: заборгованість за кредитом - 722 312,50 гривень; заборгованість за відсотками - 554 801,44 гривень та пені -222380,40 гривень. Судом встановлено та доведено матеріалами справи, що 05 грудня 2007 року з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 49.32/94/07-НВз було укладено договір іпотеки № 49.12/94/1653/07 між Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON], згідно якого іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю нерухоме майно, а саме: дві земельні ділянки, які знаходяться на території Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області, с/т «Захист»: площею 0,1200 га з кадастровим номером [NUMBER] та площею 0,1200 га з кадастровим номером [NUMBER], що належать іпотекодавцю на підставі договорів купівлі-продажу. За домовленістю сторін, вартість предмету іпотеки складає 910 000,00 гривень (а.с. 15). Відповідно до розділу 4 Договору іпотеки Іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов'язання за цим договором або будь-якого зобов'язання, що забезпечено іпотекою за цим договором. 26 червня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами , відповідно до якого право вимоги , що виникло з кредитного договору у ПАТ «Кредитпромбанк» , останнім передано ПАТ «Дельта Банк». Матеріали справи не містять доказів того, що вказаний договір було у встановленому законом порядку змінено, розірвано чи визнано судом недійсним. 15 квітня 2015 року ПАТ «Дельта Банк» направило на адресу [PERSON] лист-повідомлення про зміну кредитора на ПАТ «Дельта Банк» згідно з договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 26 червня 2013 року з вимогою про сплату заборгованості за кредитним ждоговором та попередженням про те, що банк вправі в разі невиконання зобов'язання за кредитним договором розпочне процедуру звернення стягнення на передане в іпотеку нерухоме майно. Проте, у встановлений строк заборгованість за кредитом повернута не була. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1, 2 ст. 524 Цивільного кодексу України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Згідно ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до частини 6 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Крім того, відповідно до статей 33 та 35 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Відповідно до ст.37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Відповідно до роз'яснень п.39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» з урахуванням положень статей 33,36, ч.1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цих норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі ч.2 ст.16 ЦК має право вимагати застосування його судом. Відповідно до частини першої статті 590, статті 578 ЦК звернення стягнення на предмет застави/іпотеки здійснюється лише за рішенням суду. Отже, з урахуванням вказаних норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке є способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Аналогічний правовий висновок зробив Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 11 грудня 2013 року при розгляді справи № 6-124цс 13, предметом якої був спір про звернення стягнення на предмет іпотеки. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив висновок, відповідно до якого, виходячи з положень ч.2 ст.16 ЦК України, ч.3 ст.33, ст.36, ч.1 ст.37 Закону України «Про іпотеку» не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором. У розділі 4 договору іпотеки міститься застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, згідно з яким сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на Предмет іпотеки шляхом набуття Іпотекодержателем права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». За таких обставин відповідно до положень закону та умов укладених між сторонами кредитного і іпотечного договорів, вимоги банку про дострокове повернення всього кредиту, в тому числі частини кредиту, строк сплати якої ще не настав, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності банком на предмет іпотеки обґрунтовані і підлягають до задоволення. Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню користь держави судовий збір в розмірі 3654,00 гривень, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 22 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» та на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, пов'язані з публікацією в газеті оголошення про виклик відповідача. На підставі наведеного та

Outcome: approved