Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

У грудні 2015 року до суду звернулася [PERSON] з позовом про стягнення з [PERSON]К.о. суми заборгованості за процентами 4 882,41 доларів США. В обґрунтування позову зазначила, що рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2012 року з [PERSON]К.о. на користь [PERSON] стягнуто подвійний розмір завдатку в сумі 991 070,00 грн. Рішенням Дніпропетровського апеляційного суду від 26 листопада 2012 року вищевказане рішення суду змінено в частині стягнення з [PERSON]К.о. на користь [PERSON] завдатку, зменшено його розмір з 991 070,00 грн., до 150 000,00 грн. Ухвалою ВСС України від 07.02.2013 року вказане рішення АС залишено без змін. Під час розгляду справ судами встановлено, а отже не підлягає доказуванню при розгляді цієї справи, що [PERSON]К.о. отримано від [PERSON] 05.03.2008 року 150 000,00 грн. та 25.04.2008 року - 32\~000,00 доларів США, що було підтверджено відповідними розписками та іншими доказами. При цьому правова природи 150 000,00 грн. визначена судами як аванс за продаж квартири, а стосовно 32\~000,00 доларів США зазначено, що вони не є а ні завдатком, а ні авансом, оскільки договору купівлі-продажу укладено не було, а є грошима отриманими безпідставно. Па підставі цих рішень, [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON]К.о. про стягнення 32\~000,00 доларів США безпідставно отриманих коштів та 21\~169,75 доларів США - процентів за користування цими коштами. Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26.06.2015 року, залишеним в цій частині в силі рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 02.11.2015 року, стягнуто з [PERSON]К.о. на користь [PERSON] суму заборгованості у розмірі 53\~169,75 доларів США, що на день ухвалення рішення за курсом Національного банку України відповідає 1\~126\~989,69 грн., з яких 32\~000,00 доларів США - безпідставно отримані кошти, та 21\~169,75 доларів США проценти, та судові витрати в сумі 3\~654,00 грн. Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя по справі від 26.06.2015 року стягнуто у тому числі 21\~169,75 доларів США процентів станом на 27.04.2015 року. Однак, станом на день подачі позову, 32\~000,00 доларів США безпідставно набутих коштів, [PERSON] не повернуто, а отже [PERSON]К.о. має сплачувати проценти за користування цими грошима до дня їх повернення. Так. з 28.04.2015 року по 27.08.20 5 року облікова ставка НБУ складала 30,0%. Проценти за період з 28.04.2015 року по 27.08.2015 року склали: 32\~000,00 доларів США*30,0% (облікова ставка)*121 (кількість днів)/365 (кількість днів у році)= 3 182,47 доларів США. З 28.08.2015 року по 24.09.2015 року облікова ставка НБУ складала 27,0%. Проценти за період з 28.08.2015 року но 24.09.2015 року склали: 32\~000,00 доларів США *27,0% (облікова ставка)*27 (кількість днів)/365 (кількість днів у році) = 639,12 доларів США. З 25.09.2015 року по 19.11.2015 року облікова ставка НБУ складала 22,0%. Проценти за період з 25.09.2015 року по 13.11.2015 року склали : 32 000.00 доларів США *22,0% (облікова ставка)*55(кількість днів)/365 (кількість днів у році)= 1060,82 доларів США. З 28.04.2015 року по 19.11.2015 року заборгованість [PERSON]К.о. по процентам зросла на 4 882,41 доларів США, які мають бути стягнуті судом. Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просив суд його задовольнити. 23 лютого 2016 року позивач в судовому засіданні надав заяву про збільшення позовних вимог. В заяві зазначив, що станом на 23 лютого 2016 року, безпідставно набуті кошти у сумі 32\~000,00 доларів США відповідачем не повернуті, а тому з [PERSON]К.о необхідно стягнути проценти за користування цими грошима до дня їх повернення. За період з 28.04.2015 року по 23.02.2016 року заборгованість за процентами зросла на 1\~851,62 доларів США, та на 23.02.2016 року становить 6 734,03 долари США. Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідача 6\~734,03 доларів США. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали та просили відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлені наступні фактичні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2012 року частково задоволені позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми позики, стягнуто з [PERSON]К.о. на користь [PERSON] 991\~070,00 грн., в іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с.5). Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2012 року вищевказане рішення суду змінено в частині стягнення з [PERSON]К.о. на користь [PERSON] завдатку, зменшено його розмір з 991 070,00 грн., до 150 000,00 грн. (а.с.6-7). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 07 лютого 2013 року вказане рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2012 року залишено без змін (а.с. 8-10). Також судом встановлено, що рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26 червня 2015 року позов [PERSON] до [PERSON]К.о., [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з [PERSON]К.о. на користь [PERSON] суму заборгованості у розмірі 53 169,75 доларів США, що на день ухвалення рішення за курсом національного банку України дорівнює 1\~126 989,69 грн., з яких 32\~000,00 доларів США безпідставно отримані кошти та 21 169,75 доларів США проценти, та судові витрати у розмірі 3\~654,00 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с.13-19). Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 02 листопада 2015 року скасовано рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26 червня 2015 року в частині задоволення позову [PERSON], та змінено в частині правових підстав відмови в позові [PERSON] до [PERSON], виключено з мотивувальної частини рішення висновки про поновлення [PERSON] строку позовної давності щодо заявлених нею позовних вимог до [PERSON]К.о. В задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання поруки припиненою - відмовлено. Відмовлено [PERSON] в стягненні з [PERSON] в солідарному порядку з [PERSON]К.о. безпідставно набутих коштів з підстав недійсності договору поруки. В решті рішення залишено без змін (а.с.21-27). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 січня 2016 року рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26 червня 2015 року у нескасованій частині та рішення апеляційного суду Запорізької області від 02 листопада 2015 року залишені без змін (а.с. 51-53). Відповідно до ч. 3\~ст. 61 ЦК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці факти. Під час розгляду справ судами встановлено, а отже не підлягає доказуванню при розгляді цієї справи, що [PERSON] отримано від [PERSON] 05 березня 2008 року 150 000,00 грн. та 25 квітня 2008 року 32 000,00 доларів США, що було підтверджено відповідними розписками та іншими доказами. При цьому правова природа 150 000,00 грн. визначена судами як аванс за продаж квартири [ADDRESS], а стосовно 32 000,00 доларів США зазначено, що вони не є, а ні завдатком, ані авансом, оскільки договору купівлі-продажу укладено не було. Тобто, зазначена сума отримана безпідставно. Також, як вбачається з вищевказаного рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26 червня 2015 року , яке залишено без змін в цій частині рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 02 листопада 2015 року та Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 січня 2016 року, заборгованість за процентами у розмірі 21 169,75 доларів США була стягнута з [PERSON]К.о на користь [PERSON] за період з 25 квітня 2008 року по 27 квітня 2015 року (а.с. 18-19). Судом встановлено, що 12 листопада 2015 року Заводським районним судом м. Запоріжжя виданий виконавчий лист № 332/1975/15-ц про стягнення з [PERSON]К.о. на користь [PERSON] 53\~169,75 доларів США, а 16 листопада 2015 року постановою державного виконавця Красногвардійського ВДВС ДМУЮ відкрито виконавче провадження ВП № 49362728 (зв.бік. а.с. 42). Згідно листа Красногвардійського ВДВС Дніпропетровського МУЮ за № 8645/03 від 23 лютого 2016 року, станом на 23 лютого 2016 року рішення Заводського районного суду від 26 червня 2015 року не виконано, вимоги виконавчого документа боржником не виконані, заходів щодо погашення заборгованості за виконавчим документом боржник не вживав, за результатами вжитих заходів, в рамках примусового виконання, кошти з [PERSON]К.о. не стягувалися (а.с. 54). Таким чином судом встановлено, що на теперішній час рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26 червня 2015 року відповідачем не виконано, борг на користь Позивача Відповідачем не сплачений. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно ч.2 ст. 1214 Цивільного кодексу України, у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Відповідно до ст. 536 Цивільного кодексу України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі прострочення виконання грошового зобов'язання та не повернення безпідставно набутих грошових коштів, кредитор (або позикодавець), вправі вимагати від боржника (позичальника) повернення грошових коштів зі сплатою нарахованих процентів за користування ними за весь час прострочення, згідно статті 536 ЦК України. Крім того кредитор (позикодавець) має право отримати проценти від суми безпідставно набутих грошових коштів, згідно статті 1048 ЦК України, які нараховуються за період з дати отримання коштів боржником (позичальником) по день повернення безпідставно набутих коштів, якщо інше не було встановлено укладеним між сторонами договором. Факт наявності рішення суду про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, яке боржником не виконано, не звільняє боржника від відповідальності, передбаченої статтями 536, 1048 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Оскільки між [PERSON] та [PERSON]К.о. не був встановлений розмір процентів за користування грошима, то розмір процентів нараховується на підставі ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України. Згідно офіційних даних Національного банку України, розмір облікової ставки НБУ за розрахунковий період становить: з 04.03.201530.0000 %Постанова НБУ від 02.03.2015 р. № 154 з 28.08.201527.0000 %Постанова НБУ від 27.08.2015 р. № 557 з 25.09.201522.0000 %Постанова НБУ від 24.09.2015 р. № 627 з 30.10.201522.0000 %Постанова НБУ від 29.10.2015 р. № 750 з 18.12.201522.0000 %Постанова НБУ від 17.12.2015 р. № 894 з 29.01.201622.0000%Постанова НБУ від 28.01.2016 р. № 40 Таким чином, враховуючи наявність рішення суду, згідно якого проценти за користування безпідставно набутими грошовими коштами стягнуто за період з 25 квітня 2008 року по 27 квітня 2015 року, суд зазначає, що предметом розгляду даної справи з урахуванням збільшених позовних вимог, є стягнення заборгованості за процентами за період з 28 квітня 2015 року по 23 лютого 2016 року. Отже, з 28.04.2015 року по 27.08.2015 року облікова ставка НБУ складала 30,0%. Проценти за період з 28.04.2015 року по 27.08.2015 року склади: 32\~000,00 доларів США* 30,0% (облікова ставка)*121 (кількість днів)/365 (кількість днів у році)= 3 182,47 доларів США. З 28.08.2015 року по 24.09.2015 року облікова ставка НБУ складала 27,0%. Проценти за період з 28.08.2015 року по 24.09.2015 року склали: 32\~000,00 доларів США *27,0% (облікова ставка)*27 (кількість днів)/365 (кількість днів у році) = 639,12 доларів США. З 25.09.2015 року по 23.02.2016 року облікова ставка НБУ складала 22,0%. Проценти за період з 25.09.2015 року по 23.02.2016 року склали : 32 000.00 доларів США *22,0% (облікова ставка)*151(кількість днів)/365 (кількість днів у році)= 2 912,44 доларів США. Загальна сума процентів за користування безпідставно набутими грошовими коштами за період з 28 квітня 2015 року по 23 лютого 2016 року, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 6 734,03 доларів США (3\~182,47 + 639,12 + 2 912,44 = 6 734,03). Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України). Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року N 959-XII "Про зовнішньоекономічну діяльність", Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року N 185/94-ВР "Про систему валютного регулювання і валютного контролю". Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобов'язання, передбачені, зокрема, у статті 1048 ЦК України, та при застосуванні статті 625 ЦК України. Відповідно до ч. 1\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно розяснень наданих у пункті 14\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року, відповідно до\~ частини першої\~статті 192 ЦК\~законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Станом на 03.03.2016 року НБУ встановив офіційний курс валюти: 1 долар США - 26,81 грн. Таким чином заборгованість відповідача перед позивачем у розмірі 6 734,03 доларів США х 26,81 грн. станом на 03.03.2016 року дорівнює 180 539,34 грн. Підсумовуючи наведене, встановивши та проаналізувавши усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи усі докази у їх сукупності, суд приходить до переконливого висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню, а з відповідача підлягає стягненню на користь позивача заборгованість за процентами за період з 28.04.2015 року по 23.02.2016 року у розмірі 180 539,34 грн. Крім того, згідно з ч. 1\~ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 1\~163,92 грн. та судовий збір у розмірі 497,27 грн., а всього на загальну суму 1\~661,19 грн. На підставі ст.ст. 192, 533, 536, 1048, 1212, 1214 ЦК України, та

Outcome: approved