Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-22 00:00:00

02.02.2018 року позивач звернулась в суд з цим позовом, в якому просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №5 в будинку №76 по вул. К.Комарова в м. Жмеринка Вінницької області у звязку з відсутністю в ньому понад один рік. Підставами звернення до суду з позовом стало те, що вона є власником вказаного житлового приміщення. Відповідач [PERSON], який є колишнім чоловіком її дочки [PERSON], є зареєстрованим у даній квартирі, але із червня 2016 року там не проживає. У звязку із тим, що вона бажає розпорядитися належною їй квартирою наявність реєстрації у ній відповідача перешкоджає реалізації цього права. Добровільно знятися із реєстрації у квартирі відповідач відмовляється. Домовленості між ними щодо збереження за ним права користування житлом у разі його відсутності між ними немає. Таким чином відповідач порушує її права власності на житлове приміщення. 14.02.2018 року ухвалою судді відкрито провадження в даній справі. Визначено розгляд справи провести за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Одночасно роз'яснено учасникам справи їх право на звернення до суду із клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні із повідомленням (викликом) сторін, встановлено відповідачу 15-денний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі для подачі до суду відзиву на позовну заяву. Розяснити відповідачу, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Встановлено сторонам 5-денний строк з дня вручення цієї ухвали для подання заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Як вбачається з поштового повідомлення, яке повернулось на адресу суду, позивач [PERSON] отримала копію ухвали про відкриття провадження 16.02.2018. Відповідачу копія ухвали про відкриття провадження у справі з копією позовної заяви з копіями доданих до неї документів направлялась за зареєстрованим місцем проживання. У визначений судом строк сторони клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не заявляли, заперечень проти розгляду спавши в спрощеному порядку до суду не надходило. Відповідач відзив на позовну заяву не подав. З огляду на вищезазначене суд, на підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення стороні за наявними у справі матеріалами. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлені такі обставини. Позивач [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20.05.2004 року є власником квартири [ADDRESS]; право власності [PERSON] зареєстровано 28.05.2004 року у Жмеринському відділі КП «ВООБТІ»за реєстровим номером 5960 (а.с. 6). За рішенням виконавчого комітету Жмеринської міської ради №113 від 19.05.2004 року дозволено міському підприємству житлово-комунального господарства списати з балансу основних фондів квартиру [ADDRESS] (а.с. 7). З копії свідоцтва про розірвання шлюбу вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] 26.08.2016 року було розірвано (а.с. 8). Відповідно до довідки квартального комітету «Першотравнеий» №51 від 29.01.2018 року (а.с. 9) [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [INFO], але з червня 2016 року не проживає. За інформацією відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України у Вінницькій області [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [INFO] (а.с. 16). Вказані правовідносини регулюються Цивільним кодексом України та Житловим кодексом України. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч.1, 2, 7 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. З огляду на дослідженні в судовому засіданні докази в суду немає сумнівів щодо справжності обставин, викладених у заяві позивачем, які свідчать про те, що відповідач понад один рік без поважної причини не проживає в належній позивачу квартирі. Підстав збереження за [PERSON] жилого приміщення понад встановлені законом строки, що передбачені ч. 3 ст. 71 ЖК України, не встановлено. Оскільки відповідач проти позову не заперечив, відзиву на позовну заяву у визначені судом строки не подав, а тому суд вважає, що він повністю погодився із позовом і не заперечував викладені в ньому обставини та не наполягав на їх доведенні згідно вимог ст. 81 ЦПК України. Право власника даного житла позивача, порушене, тому відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, підлягає захисту. З урахуванням задоволення позову відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 704,80 грн..

Outcome: approved