Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-04 00:00:00

01 жовтня 2018 року позивач звернулась в суд з позовом до відповідача про втрату права на користування житлом. Позов мотивує тим, що вона є власниками житлового будинку №50 по вулиці Соборна, що в селі Княгининок Луцького району Волинської області. Відповідач [PERSON] зареєстрований у вказаному житлі понад 2,5 роки. Разом з тим, незважаючи на реєстрацію, останній в будинку ніколи не проживав і проживає. Інтересу до житла відповідач не виявляє, витрат по його утриманню не несе, комунальні послуги не сплачує. В добровільному порядку останній знятись з реєстрації не бажає. Відтак позивач вважає, що дана обставина не дозволяє їй розпоряджатися майном на власний розсуд, чим порушуються її права та інтереси, як власника майна. А тому, просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком №50 по вулиці Соборна, що в селі Княгининок Луцького району Волинської області. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, вказавши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Відповідач також подав заяву про розгляд справи у його відсутності, вказавши, що позовні вимоги визнає повністю. Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази в справі, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Договором дарування, зареєстрований в реєстрі за №297 року (а.с.5-6), доводиться та обставина, що позивачу [PERSON] на праві власності належить житловий будинок №50 по вулиці Соборна, що в селі Княгининок Луцького району Волинської області. Згідно з записами в будинковій книзі (а.с.7-10), відповідач [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [INFO]. Вищевказана обставина підтверджується і довідкою Княгининівської сільської ради про склад сімї та проживання №3843 від 24.09.2018 року (а.с.11). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Судом встановлено, що [PERSON] був зареєстрований у спірному житлі за згодою власника. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Пунктом 39\~постанови Пленуму\~Вищого спеціалізованого\~суду України\~з розгляду\~цивільних і\~кримінальних справ\~від 07\~лютого 2014\~року №\~5\~«Про судову\~практику в\~справах про\~захист права\~власності та\~інших речових прав» розяснено, що члени сімї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК України). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сімї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК України. Позивач в позовній заяві зазначала, що відповідач більше одного року не проживає за адресою: [INFO]. Представник відповідача [PERSON] у своїй заяві до суду позов визнав, що в силу ст. 82 ЦПК України, дає підстави суду вважати доведеними обставини, на які посилається позивач, як такі, що не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 4\~ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що слід визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком №50 по вулиці Соборна, що в селі Княгининок Луцького району Волинської області. Згідно з ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Задовольняючи позов про визнання осіб такими, що втратили право на користування житлом, суд використовує права надані ст. 267 ЦПК України, щодо встановлення порядку виконання рішення суду, і вважає, що в рішенні слід вказати на те, що дане рішення є підставою для зняття особи з реєстрації.

Outcome: approved