Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк "Надра" звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], стверджуючи, що між ВАТ «КБ «НАДРА», правонаступником якого є ПАТ «КБ «НАДРА», та [PERSON] 24 січня 2008 року було укладено кредитний договір №05/01/2008/840-К/53, відповідно до умов якого банк надав [PERSON] кредит у сумі 76962,68 доларів США, а відповідач зобов'язався у встановлені кредитним договором строки повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. Однак, відповідач не виконує належним чином свої зобов'язання та не дотримується терміну повернення наданого йому кредиту. В забезпечення виконання зобов'язань за даним договором між банком та [PERSON] 24 січня 2008 року було укладено іпотечний договір, предметом якого є: земельна ділянка площею 0,10 га, що розташована на території Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, кадастровий номер «5122786400:01:001:1001». Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк "Надра" просив суд стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 179528,08 доларів США, що за курсом НБУ становить 3841227,14 грн. В судове засідання представник позивача не зявився, надали до суду заяву, в якій просили розглядати справу без їх участі. Відповідачі в судове засідання не зявились, сповіщались про час і місце розгляду справи за адресою реєстрації свого місця проживання. Повідомлення про виклик повертались із зазначенням, що відповідачі за вказаною адресою не проживають та за закінчення терміну зберігання. Іншими даними про місце перебування чи роботи відповідачів суд не володіє. Суд вважає за можливим слухати справу за відсутності відповідачів. При цьому суд враховує положення ч. 1 ст. 169 ЦПК України, згідно якої суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 157 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі. При таких обставинах, суд вважає за неможливим перенести розгляд справи на іншу дату. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.. Судом встановлено, що між ВАТ «КБ «НАДРА», правонаступником якого є ПАТ «КБ «НАДРА», та [PERSON] 24 січня 2008 року було укладено кредитний договір №05/01/2008/840-К/53, відповідно до умов якого банк надав [PERSON] кредит у сумі 76962,68 доларів США, а відповідач зобов'язався у встановлені кредитним договором строки повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. Однак, відповідач не виконує належним чином свої зобов'язання та не дотримується терміну повернення наданого йому кредиту. В забезпечення виконання зобов'язань за даним договором між банком та [PERSON] 24 січня 2008 року було укладено іпотечний договір, предметом якого є: земельна ділянка площею 0,10 га, що розташована на території Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, кадастровий номер «5122786400:01:001:1001». Загальний розмір заборгованості відповідачів за кредитним договором станом на 14 серпня 2015 року складає 179528,08 доларів США, що за курсом НБУ становить 3841227,14 грн., до складу якої входять: заборгованість за кредитом 75251,65 доларів США, що за курсом НБУ становить 1610102,89 грн., заборгованість по відсоткам 67862,40 доларів США, що за курсом НБУ становить 1452000,67 грн., пеня за прострочення сплати кредиту 28717,76 доларів США, що за курсом НБУ становить 614452,29 грн., штраф 7696,27 доларів США, що за курсом НБУ становить 164671,29 грн. Висновок суду підтверджується матеріалами справи. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином та у встановлений строк згідно із законом, договором. Згідно зі ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно зі ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.1 ст.1056 - 1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Статтею 533 ЦК України установлено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Оскільки виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, то наряду зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за користування кредитом в іноземній валюті, оскільки такий процент не є фінансовою санкцією. Отже, положення ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України, Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення відсотків за користування валютним кредитом та не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення пені. Оскільки відповідач не виконує умови договору, вимога позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитом 75251,65 доларів США, що за курсом НБУ становить 1610102,89 грн., заборгованості по відсоткам 67862,40 доларів США, що за курсом НБУ становить 1452000,67 грн., пені за прострочення сплати кредиту 28717,76 доларів США, що за курсом НБУ становить 614452,29 грн., є обґрунтованою і підлягає задоволенню у повному обсязі. Одночасно позов у частині стягнення штрафу задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України).Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Вказана правова позиція викладена в постанові ВСУ від 21.10.2015 року (справа №6-2003цс15). При таких обставинах, позов підлягає частковому задоволенню. На момент подачі вказаного позову до суду позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, судовий збір у розмірі 3654,00 грн. підлягає стягненню з відповідачів на користь держави.

Outcome: partial