Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-09 00:00:00

01 липня 2015 року до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області звернувся позивач [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо - збагачувальний комбінат», про стягнення вихідної допомоги, моральної шкоди, компенсації втрати частини доходу в звязку із порушенням строку виплати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, свої вимоги мотивував наступним. З 01.02.1978 року почав працювати на шахті «Орджонікідзе» підземним машиністом скреперної лебідки, підземним гірничоробочим, підземним гірничим майстром, начальником добувної дільниці. В 1999р. шахта «Орджонікідзе» була передана до складу ВАТ «Центральний гірничо - збагачувальний комбінат», він продовжував працювати та 02.07.2008 року звільнився з ПАТ «Центральний гірничо - збагачувальний комбінат» за власним бажанням в звязку із виходом на пенсію ст..38 КЗпП України. Вказує, що за час його роботи на підприємстві неодноразово проходила реорганізація - в 1999р. шахта була передана в оренду ВАТ «Центральний гірничо - збагачувальний комбінат», в наступному шахта «Орджонікідзе» стала структурним підрозділом ВАТ «Центральний гірничо - збагачувальний комбінат», в 2011р. ВАТ «Центральний гірничо - збагачувальний комбінат» перейменований в ПАТ «Центральний гірничо - збагачувальний комбінат» (надалі ПАТ «ЦГЗК»). Позивач вважає, що він пропрацював на одному і тому ж робочому місці 30 років з 1978р. і по день звільнення 02.07.2008р. Позивач зазначає, що в квітні цього року він дізнався, що відповідно до [PERSON] угоди йому при звільненні із підприємства відповідач зобовязаний був виплатити вихідну допомогу в розмірі трьохмісячної заробітної плати. Позивач просить стягнути з ПАТ «ЦГЗК» вихідну допомогу в розмірі трьох середньомісячних заробітних плат 20153грн. 04коп., в звязку із порушенням строку виплати вихідної допомоги просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.07.2008 року по 02.07.2009 року в сумі 80612 гривень, при цьому вказує, що це передбачено ст.. 116 та 117 КЗпП України, просить стягнути на його користь компенсацію втрати частини доходу в звязку із порушенням строку її виплати в сумі 28082грн. 04коп., посилаючись на Закон України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку із порушенням строку їх виплати», просить стягнути моральну шкоду в розмірі 20000 гривень спричинену несвоєчасною виплатою вихідної допомоги, при цьому вказує, що пропрацював на одному робочому місці за одним трудовим договором 30років, працював сумлінно, добросовісно виконував трудові обовязки, недопускав порушень трудової дисциплини, дотримувалася трудового законодавства, а відповідач прушував законодавство про оплату праці - порушення обовязків встановлених [PERSON] угодою. Вказує, що невиплачені кошти міг би направити на своє лікування, на відпочинок, на посилене харчування, оскільки робота у відповідача була важка та шкідлива, а вказана сума компенсує перенесені ним страждання та переживання. В судовому засіданні представник позивача позов підтримали, зазначили обставини, що викладенні у позовній заяві. В суді представник відповідача проти позову заперечував та просив суд відмовити у задоволенні позову, враховуючи обставини, що викладенні у запереченнях проти позову. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав. Рішення суду повинно відповідати вимогам ст.213 та ст.215 ЦПК України, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, про що також зазначено в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі». Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом було роз'яснено позивачу право заявляти клопотання про витребування судом доказів, якщо у сторін існують складності в їх отриманні, подавати відповідні докази, заявляти клопотання про витребування документів та призначення експертиз по справі. Представник позивача судовому засіданні відмовилися надати судові додаткові докази, просив суд розглянути справу на підставі доказів, що є в матеріалах справи. Представник відповідача судовому засіданні відмовився надати судові додаткові докази, просив суд розглянути справу на підставі доказів, що є в матеріалах справи. В судовому засіданні представник позивача, який діє на підставі довіреності, подав до суду заяву про залишення раніше предявлених вимог щодо стягнення з відповідача компенсації втрати частини заробітної плати в звязку із порушенням строку її виплати, позовні вимоги що стягнення вихідної допомоги, середнього заробітку та моральної шкоди підтримав в повному обсязі, послався на обставини вказані в позовній заяві, зазначив також, що при звільненні із підприємства позивачу було заявлено, що Колективним договором підприємства не передбачено виплачувати вихідну допомогу в його випадку, оскільки йому не виповнилося 60 років. Представник відповідача, який діє на підставі довіреності наданої підприємством, проти позову заперечував та суду пояснив, що позивачу не виплачувалася вихідна допомога в звязку із тим, що, відповідно до вимог встановлених Колективним договором на 2007-2008рр. виплачувалася працівникам при звільненні із підприємства за власним бажанням в звязку із виходом на пенсію при досягненні чоловіками 60 років. Суд, вислухавши доводи представників сторін по справі та вивчивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, виходячи із наступного. Із паспортних даних встановлено, що позивач народився 22 вересня 1954 року, при звільненні зі підприємства позивачу виповнилося 54 роки. Трудовою книжкою підтверджується, що позивач з 1 лютого 1978 року почав працювати на шахті Ордженікідзе В/о «Кривбасруда» підземним машиністом скреперної лебедки, потім працював в підземних умова гірничоробочим, гірничим майстром, начальником добувної дільниці. Згідно запису №20 трудової книжки позивача встановлено, що на підставі договору оренди №1280-14-11198 від 30.12.1998 року на правах оренди шахта ім. Ордженікідзе в складі ВАТ «Центральний ГОК» з 01.01.1999 року. Відповідно до запису №21 трудової книжки позивач 19.11.2001 року був звільнений із підприємства в звязку із скороченням штату по п.1 ст. 40КЗпП України, але відповідно до запису в трудовій книжці за №28 запис під №21 являється не дійсною на підставі рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30.01.2003 року та поновлений на роботі підземним гірничим майстром ш. «Ордженікідзе» ВАТ «Центрального гірничозбагачувального комбінату». Із запису в трудовій книжці за №34 встановлено, що позивач 02.07.2008 року звільнився з роботи за власним бажанням в звязку із виходом на пенсію ст..38 КЗпП України. Запис підтверджена печаткою ПАТ «Центрального гірничозбагачувального комбінату». Відповідно до довідки № 982 від 12.06.2015р. наданої відповідачем заробітна плата позивача перед звільненням становила в березні 2008р. 6717грн. 68коп. відпрацьовано 167годин, в квітні 2008р. заробітна плата становила 5848 грн. 34коп. відпрацьованого часу не має находився на лікарняному, в травні 2008р. заробітна плата становила 5288грн. 02коп. відпрацьованого часу не було знаходився на лікарняному, в червні 2008р. заробітна плата становила 5288грн. 02 коп. відпрацьованого часу не було знаходився на лікарняному. Задовольняючи частково вимоги позивача суд виходив із наступного: Пунктом 7.5 Колективного договору ВАТ «Центрального гірничо - збагачувального комбінату» на 2007-2008рр., встановлено виплачувати працівникам при виході на пенсію за власним бажанням вихідну допомогу в розмірі залежно від непереривного стажу роботи на підприємстві: від 20 і більше років в розмірі трьохмісячної заробітної плати, з починаючи з 2 кварталу 2007р. здійснювати таку виплату за умови якщо працівник звільнився за власним бажанням протягом одного місяця після досягнення ними пенсійного віку (жінки 55 років, чоловіки 60років). [PERSON] Угоди гірничо - металургійного комплексу України на 2007-2008 роки встановлено (п.1.13), що Угода набирає чинності з 1 січня 2007р. і діє до укладення нової або перегляду цієї Угоди. Станом на день звільнення позивача діяла вказана Угода. Пунктом 6.1 розділ 7 «Соціальний захист та задоволення духовних потреб» [PERSON] Угоди на 2007-2008рр., встановлено, що власник за рахунок коштів підприємства у порядку та на умовах, передбачених колективним договором, зобовязується: виплачувати працівнику при виході на пенсію одноразову допомогу в розмірі, залежному від стажу його роботи на підприємстві, але не менше: від 20 і більше років тримісячної заробітну плати. Судом встановлено, що представник відповідача по справі не заперечував, що позивач [PERSON] працював на підприємстві у відповідача понад 20 років. В судовому засіданні судом встановлено, що представник відповідача по справі зазначив, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Метінвест Холдинг», що підписало [PERSON] угоду гірничо металургійного комплексу України на 2007 2008 року має корпоративний плив на відповідача. Вимоги до власників підприємства передбачені [PERSON] Угодою гірничо-металургійного комплексу та Колективного договору підприємства, в частині Соціальних гарантій (соціального захисту), які були чинні на час звільнення позивача із підприємства різняться, так Угодою передбачено виплачувати при виході на пенсію працівнику одноразову допомогу, також норма передбачена і Колективним договором, але Колективний договір погіршує становище працівників підприємства в порівнянні з умова [PERSON] угоди, оскільки встановлює обовязковість до віку та строку звільнення із підприємства. Суд вважає, необхідним застосування умов [PERSON] угод, виконання яких є обов'язком для відповідача, а ст..16 КЗпП України встановлено, що умови колективного договору, що погіршують порівняно із чинним законодавством і угодами становище працівників, є недійсними. Статтею 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» від 1 липня 1993 року N 3356-XII передбачено, що умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов'язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Умови колективних договорів або угод, що погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників, є недійсними, і забороняється включати їх до договорів і угод. Статтею 9 зазначеного Закону передбачено, що Положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угод діють безпосередньо і є обов'язковими для всіх суб'єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду. Вимоги [PERSON] угоди розповсюджуються на всі підприємства відповідної галузі, в даному випадку слід керуватися [PERSON] Угодою гірничо-металургійного комплексу України, а не Колективним договором. Частиною 2 статті 36 КЗпП України встанволено, що зміна підпорядкованості підприємства, установи, організації не припиняє дії трудового договору. Частиною 3 статті 36 КЗпП України, передбачено - у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Статтею 15 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 10 квітня 1992 року, встановлено, що орендар стає правонаступником прав та обовязків підприємства відповідно до договору оренди, а у разі оренди цілісного майнового комплексу структурного підрозділу також правонаступником прав та обовязків підприємства, повязаних з діяльністю цього структурного підрозділу. У разі зміни власника майна, переданого в оренду, до нового власника переходять права і обовязки за договором оренди. Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 ( [PERSON] змінами та допосвненнями) затверджений Порядок обчислення середньої заробітної плати. Пункту 2 Порядку… передбачено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата, якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Виплата повинна бути прорведена в день звільнення 02.07.2008р., заробітну плату слід брати за два останні місяіці перед звільненням, але в травні та червні 2008р. позивач не працював, тому необхідно брати заробітну плату за попередні два місяця - березень та квітень 2008р. В квітні позивач не працював жодного дня був на лікарняному, в березні місяці пропрацював 167 годин -повний робочий місяць, за вказаний місяць заробітна плата становила 6717грн. 68коп. При середньомісячній заробітній платі 6717 гривень 68 копійок та у відповідності до п. 6.1 [PERSON] Угоди гірничо - металургійного комплексу України на 2007-2008рр. відповідач зобовязаний був виплатити позивачу вихідну допомогу при звільненні із підприємства на пенсію в розмірі 20153 гривні 04 копійок. Статтею 47КЗпП України встановлений обовязок для власника або уповноваженого ним органу, в день звільнення видати працівникові, належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Статтею 117 КЗпП України передбачено, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999р. №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», у разі якщо працівникові не були виплачені належні йому суми при звільнені, суд на підставі ст.. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь час затримки розрахунку, а не при проведенні його до розгляду справи, по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому його вини. Таким чином, установивши під час розгляду справи, про стягнення середнього заробітку у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що позивачу не були виплачені належні йому від підприємства суми в день звільнення, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь позивача середній заробіток за період затримки розрахунку, але в даному випадку застосовує принцип співмірності суми недоплати та заявленої позивачем суми, а тому розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку зменшує із заявлених 80612гривень до 20000гривень. При розгляді справи судом встановлено, що право позивача порушено невиплатою вихідної допомоги. Статтею 237-1 КЗпП України встановлено, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає доведеним спричинення відповідачем позивачеві моральної шкоди невиплатою вихідної допомоги, що передбачено [PERSON] Угодою, враховує провину відповідача, а тому вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Суд враховує Постанову Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової ) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. На думку суду, заявлена позивачем сума є завищеною і вважає призначити її в розмірі 4000гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які завдані позивачу. Позивач відповідно до ст.5 Закону України «Про судовий збір» (на дату подання позову) позивач звільнений від сплати судового збору. Підлягає задоволенню заява представника позивача про залишення без розгляду раніше предявлених вимоги позивача в частині стягнення компенсації втрати частини доходу в звязку із порушенням строку виплати, оскільки це є винятковим правом позивача і відповідає ст.. 207 ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог за ставками, що встановленим законодавством України на дату винесення судового рішення.

Outcome: partial