Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-10 00:00:00

У лютому 2019 року позивач звернулась до суду із вказаним позовом, у якому просила визнати [PERSON] , [INFO] , такою, щовтратила право на користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позов обґрунтовує тим, що їй на підставі свідоцтва про право на спадщину належить житловий будинок садибного типу з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . У вищезазначеному будинку разом з позивачем зареєстровані - позивач: [PERSON] , 1959 року народження; син: [PERSON] , 1983 року народження; онука: [PERSON] , 2000 року народження; онук: [PERSON] , 2013 року народження; відповідач: [PERSON] , 1985 року народження. Відповідач [PERSON] із жовтня 2017 року і по даний час не проживає за місцем реєстрації, не сплачує комунальні платежі, й не здійснює жодних дій, які б вказували на зацікавленість у користуванні житлом. У зв`язку з тим, що [PERSON] не проживає в будинку позивача, а її реєстрація перешкоджає позивачу у здійсненні користування та розпорядження своїм майном, позивач змушена звернутися до суду. Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. від 07 березня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за даним позовом за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Позивач у судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач [PERSON] будучи повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позов та заяву про розгляд справи за її відсутності до суду не подала. За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки та не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Провівши заочний розгляд справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину № 663165 від 18 серпня 2009 року та реєстрації про право власності на нерухоме майно № [NUMBER] від 21 серпня 2009 року, вбачається, що [PERSON] , є власником Ѕ частини житлового будинку з відповідними надвірними будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 25,27). Відповідно до актів обстеження житлових умов від 10 травня 2018 року, 16 вересня 2018 року, 14 січня 2019 року складених депутатом Погребської сільської ради Броварського району Київської області [PERSON]. у присутності сусідів: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , встановлено, що за адресою: [ADDRESS] , відповідач [PERSON] зареєстрована, але з жовтня 2017 року не проживає. Згідно із довідок наданих до суду від 02 квітня 2018 року та 26 грудня 2018 року відомо, що [PERSON] [INFO] перебувала в розшуку Броварського відділення поліції ГУНП в Київській області як безвісно зникла з 24 листопада 2017 року по 15 грудня 2018 року (а.с. 14,15). Згідно до витягу з погосподарської книги № 34 від 14 січня 2019 року, відомо, що головою господарства в [ADDRESS] є [PERSON] . На її житловій площі зареєстровані: голова господарства - [PERSON] , 1959 року народження; син - [PERSON] , 1983 року народження; онука - [PERSON] , 2000 року народження; онук - [PERSON] , 2013 року народження; мати онука - [PERSON] , 1985 року народження, зареєстрована але не проживає. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та протоколів № № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч.1 ст. 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 Житлового кодексу України (далі - ЖК України), які передбачають право власника використовуватися житлом для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь - яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, вивчивши матеріали справи, враховуючи, що [PERSON] за вказаною вище адресою не проживає понад один рік й не користується житловим приміщенням, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а [PERSON] визнати такою, що втратила право на користування житловим будинком, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved