Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-11 00:00:00

У квітні 2020 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, якою просили стягнути з відповідача на їх користь суму заборгованості за кредитним договором №3781990824 від 03.08.2017 року в розмірі 15089,13 грн., а також судові витрати. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що 03.08.2017 року відповідач подав до ТОВ «Фінансова Компанія «Центр фінансових рішень» (далі ТОВ «ФК «ЦРФ») заяву №3781990824 від 03.08.2017 року на отримання кредиту, підписанням якої підтвердив згоду, що заява разом з умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦРФ» становлять кредитний договір. 26.06.2019 року між ТОВ «ФК «ЦРФ» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення прав вимоги № 20190626, у відповідності до умов якого, ТОВ «ФК «ЦРФ» передає за плату ТОВ «ФК «ЄАПБ», а останній приймає права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі. Відповідно до додатку №1 реєстру боржників за кредитними договорами відступлення права вимоги №20190626 від 26.06.2019 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 15089,13 грн., з яких: 7483,85 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 1,42 грн. - сума заборгованості за відсотками; 3861,93 грн. - сума заборгованості за щомісячними процентами (плата за управління кредитом); 3741,93 грн. - сума заборгованості за пенею. Відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 26.06.2019 позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій, у зв`язку з чим, позивач звернувся до суду із зазначеною позовною заявою. Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 21 квітня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження, справа розглянута без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам було направлено копію ухвали від 21.04.2020 року, а також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками. З урахуванням вимог ст.ст.19,274,276,277 ЦПК України, розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи; особи, які беруть участь у справі, не викликались. Відповідач у встановлений судом строк своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, у зв`язку з чим, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, у зв`язку з наступним. Відповідно до ст.ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; , учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно вимог ст.ст.525,526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.1050 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно положень ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (ст.ст.1046-1053), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Судом встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] було укладено кредитний договір №3781990824 від 03.08.2017 року, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.5-6) та відповідно до умов якого позичальник [PERSON] отримав кредит в сумі 7483,85 гривень, строком на 12 місяців до 03.08.2018 року. Відповідно до п.4 укладеного Договору у вигляді графіку до нього, погашення кредиту та внесення плати за ним здійснюється шляхом сплати щомісячного платежу (а.с.7). Відповідач погодився з умовами договору, порядком надання, нарахування та сплати процентів (комісій), правами, обов`язками та відповідальністю сторін, що підтверджується підписом у кредитному договорі на споживчі потреби. Однак вказані зобов`язання та вимоги закону відповідачем не виконані. Відповідно до положень п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно змісту ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до вимог ст.517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Згідно ст.518 ЦК України, боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання. Згідно положень ст.519 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором. Відповідно до ст.1055 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), як визначено статтею 1077 ЦК України, одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до положень ст.1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Згідно ст.1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу. Клієнт не відповідає за невиконання або неналежне виконання боржником грошової вимоги,право якої відступається і яка пред`явлена до виконання фактором, якщо інше не встановлено договором факторингу. Згідно ч.1 ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомлені визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. 26 червня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений Договір відступлення права вимоги №20190626, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «ЦФР» відступило на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги від відповідача коштів (включаючи проценти, комісії, штрафні санкції та інші платежі), право на одержання яких належить ТОВ «ФК «ЦФР», а позивач набув право вимоги грошових коштів від відповідача [PERSON] , що підтверджується витягом з Реєстру боржників від 26.06.2019 року до Договору відступлення права вимоги (а.с.22-25). На виконання умов договору відступлення права вимоги №20190626 від 26 червня 2019 року на адресу фактичного місця проживання позичальника [PERSON] , від імені ТОВ «ФК «ЦФР» було направлено повідомлення про відступлення права грошової вимоги Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», що підтверджується копією повідомлення від 09.07.2019 року за вих.№003413712, яке міститься в матеріалах справи (а.с.20). Крім того, листом ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за вих.№003413712-1 від 09 липня 2019 року позичальник [PERSON] повідомлявся про порядок погашення заборгованості в сумі 15089,13 грн. по кредитному договору №3781990824 від 03.08.2017 року та про включення його даних до бази персональних даних (а.с.21). Всупереч умовам укладеного Кредитного договору №3781990824 від 03.08.2017 року, незважаючи на неодноразові повідомлення, позичальник [PERSON] своєчасно та належним чином не виконав свої зобов`язання та після відступлення Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» права грошової вимоги, відповідач не здійснював платежів для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», ні на рахунки ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», тим самим припинив повернення наданих йому кредитів в строки, передбачені вищевказаним кредитним договором. Таким чином, згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, на теперішній час відповідач [PERSON] має непогашену заборгованість перед позивачем ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за кредитним договором №3781990824 від 03.08.2017 року в загальній сумі 15089,13 грн., з яких: 7483,85 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 1,42 грн. - сума заборгованості за відсотками; 3861,93 грн. - сума заборгованості за щомісячними процентами (плата за управління кредитом); 3741,93 грн. - сума заборгованості за пенею, що безпосередньо підтверджується відповідним розрахунком суми заборгованості, складеним станом на 26.06.2019 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», та який міститься в матеріалах справи (а.с.19). Разом з тим, суд не може погодитися із позовними вимогами в частині стягнення плати за управління кредитом у розмірі 3861,93 грн. у зв`язку з наступним. За положеннями абзацу 3 частини четвертої ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1). Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року по справі №6-2071цс16 та постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року по справі №276/4216/16-ц. Тому, враховуючи наведені положення ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів", вимоги в частині стягнення плати за управління кредитом задоволенню не підлягають. Положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі №6-1746цс16, яка відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Отже, суд дійшов висновку, що умова про сплату щомісячних відсотків, які є платою за управління кредитом, не відповідає вимогам справедливості та суперечить ч.1 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», тому в частині стягнення 3861,93 грн. заборгованості за щомісячними процентами (платою за управління кредитом) за кредитним договором №3781990824 від 03.08.2017 року, суд вважає необхідним відмовити. З урахуванням вищевикладених правових норм та встановлених обставин по справі, приймаючи до уваги, що невиконанням кредитних зобов`язань відповідачем за кредитним договором №3781990824 від 03.08.2017 року щодо своєчасного повернення суми кредиту, були порушені права фактора, позивача у справі, тому суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача користь позивача заборгованість станом на 26.06.2019 року за кредитним договором №3781990824 від 03.08.2017 року в загальній сумі 11227,2 грн., з яких: 7483,85 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 1,42 грн. - сума заборгованості за відсотками; 3741,93 грн. - сума заборгованості за пенею. За правилами ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з урахуванням чого, з відповідача на користь позивача підлягають частковому стягненню понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1563,89 грн., пропорційно до розміру (74,4 %) задоволених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial