Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-07 00:00:00

01.03.2021 року [PERSON] звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить суд стягнути з [PERSON] на її - [PERSON] користь додаткові витрати на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі Ѕ витрачених коштів, а саме: 21 979,00 грн., а також судові витрати. В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що з 30.08.2003 року між нею - [PERSON] та відповідачем - [PERSON] було укладено шлюб, який було розірвано рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17.12.2015 року. Від даного шлюбу, як зазначає позивач, [INFO] у них народилася донька - [PERSON] . Позивач вказує, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17.12.2015 року також було вирішено питання щодо стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , а саме: стягнуто з [PERSON] на її - [PERSON] користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку, починаючи з 18.08.2015 року та до досягнення дитиною повноліття, а саме до [INFO] . На даний час, як зазначає позивач, донька є студенткою 2 курсу Юридичного колледжу Національного університету «Одеської юридичної академії», відповідно виникають витрати пов`язані з навчанням. Позивач стверджує, що 29.07.2019 року нею був оплачений контракт за навчання доньки - [PERSON] за 2019-2020 навчальний рік (1 курс коледжу) в сумі 20570 грн., 17.08.2020 року нею було сплачено за навчання доньки [PERSON] за 2020-2021 рік навчання (2 курс) 23388 грн. Позивач вказує, що витрати на навчання у коледжі здійснюються нею самостійно, відповідач відмовляється брати участь у матеріальних витратах на навчання нашої доньки. З урахуванням викладеного, у зв`язку з тим, що матеріальної допомоги на навчання відповідач не надає, позивач звернулася до суду із відповідним позовом про стягнення додаткових витрати на дитину. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 02.03.2021 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявою[PERSON] до [PERSON] про стягнення додаткових витрати на дитину. Призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні. 05.04.2021 року до канцелярії суду від відповідача - [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. В обґрунтування наданого відзиву відповідач посилається на те, що у жовтні 2020 року до нього, за власним бажанням, переїхала на постійне проживання його донька - [PERSON] , що підтверджується актом обстеження умов проживання від 11.12.2020 року. Відповідач вказує, що вихованням та матеріальним утриманням доньки на теперішній час займається він, на теперішній час в Приморському районному суді м. Одеси розглядається справа за його позовом до [PERSON] про припинення стягнення аліментів. Відповідач зазначає, що за період, вказаний позивачем - з 29.07.2019 року по 29.03.2021 року сума отриманих аліментів складає 135 751,80 грн., жодного звіту щодо використання отриманих у якості аліментів коштів позивач не надала, докази щодо витрат отриманих коштів саме на утримання дитини відсутні. Також відповідач вказує, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що між ними було вирішено питання щодо навчання доньки з метою здобуття професійної освіти, юридичний коледж Національного університету «Одеська юридична академія» було обрано позивачем на власний розсуд, без погодження із ним. Крім того, на думку відповідача, навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат. З урахуванням викладеного, [PERSON] просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. 11.05.2021 року від позивача до канцелярії суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач просила суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. У судовому засіданні 08.07.2021 року представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити. У судовому засіданні 08.07.2021 року представник відповідача проти позову заперечував, просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволення позову, виходячи з наступного. Як встановлено судом у судовому засіданні, 30 серпня 2003 року позивач - [PERSON] та відповідач - [PERSON] уклали шлюб. Від даного шлюбу, [INFO] у них народилася донька - [PERSON] . Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17.12.2015 року шлюб, між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 30 серпня 2003 року Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Одеського обласного управління юстиції, актовий запис № 927, згідно свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , було розірвано. Неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , залишено проживати разом з матір`ю - [PERSON] .Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, починаючи з 18.08.2015 року та до досягнення дитиною повноліття, а саме до [INFO] . Згідно довідки Першого Приморського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 18.01.2021 року №50115949, заборгованість зі сплати аліментів [PERSON] згідно виконавчого листа №522/17055/15-ц, виданого 21.01.2016 року Приморським районним судом м. Одеси станом на 18.01.2021 року відсутня. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 31.05.2021 року було припинено з 31.05.2021 року стягнення з [PERSON] ( [ADDRESS] , ІПН [NUMBER] , паспорт [NUMBER] на користь [PERSON] (ІПН [NUMBER] , [ADDRESS] ) аліментів на утримання доньки [PERSON] [INFO] , за рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17.12.2015 року в справі № 522/17055/15-ц. Однак, на момент ухвалення рішення Київським районним судом м. Одеси, вказане рішення Приморського районного суду м. Одеси від 31.05.2021 року не набрало законної сили. Згідно довідки Національного університету «Одеська юридична академія» від 17.02.2021 року №ВК-5, [PERSON] , [INFO] , є студенткою 2 курсу юридичного фахового коледжу (контракт) денної форми навчання Національного університету «Одеська юридична академія». Термін навчання - з 01.09.2019 року по 30.06.2022 року. Відповідно до індивідуального договору №6141322-2019 про підготовку фахівця молодшого спеціаліста від 07.08.2019 року, вартість навчання складає - за перший рік навчання в сумі 20 570,00 грн., за кожен наступний рік навчання в сумі 23 388,00 грн. Грошові кошти за навчання у розмірі 20 570,00 грн. та 23 388,00 грн. були сплачені [PERSON] , що підтверджується копіями квитанцій від 29.072019 року та від 17.08.2020 року (а.с. 5-6). При вирішенні спору суд має виходити з положень ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», за якою кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За приписами ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. За змістом ст. 18 Конвенції «Про захист прав дитини», суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Згідно ст. 180, ч.ч.1-2 ст. 181 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. При зверненні до суду, [PERSON] просить суд стягнути Ѕ частину витрачених коштів на навчання як додаткові витрати на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] . Верховний Суд у постанові від 26.08.2020 року у справі №336/1488/19 зазначив про те, що не відноситься до особливих обставин навчання дитини з метою здобуття професійної освіти. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними у кожному конкретному випадку. Відповідно до частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналіз указаних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу, тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Звертаючись з позовом до суду [PERSON] посилалася на те, що у зв`язку із навчанням дитини, нею сплачено кошти за навчання. Суд касаційної інстанції у аналогічній справі зауважує, що навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Отже, такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України. Крім того, позивач не довела існування особливих обставин, які зумовили б необхідність платного навчання дитини, не навела мотивів вибору освітнього закладу, що, зокрема, залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини. [PERSON] не надано доказів на підтвердження того, що між нею та відповідачем були узгоджені питання щодо навчання доньки - [PERSON] у коледжі Національного університету «Одеська юридична академія». Навчальний заклад було обрано позивачем на власний розсуд, без погодження із відповідачем. Враховуючи вказані обставини справи, а також практику Верховного Суду, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із відмовою у задоволенні позову, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, витрати по сплаті судового збору слід віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed