Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

У липні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом де вказує, що [INFO] року померла його бабуся - [PERSON] Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/8 частки житлового будинку [ADDRESS]. Після її смерті спадкоємцями першої черги є: [PERSON] - донька, яка фактично прийняла спадщину і яка померла [INFO] року та онуки - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Під час розгляду у Харківському районному суді Харківської області справи за позовом [PERSON] до нього, йому стало відомо про наявність свідоцтва про право на спадщину за законом, яке було отримано відповідачем 28.12.2013 року і посвідченого Першою державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області, згідно з яким відповідач став власником 1/8 частки спірного домоволодіння. Вважає, що дане свідоцтво не відповідає вимогам діючого законодавства, а тому просив визнати його недійсним. У судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали і просили задовольнити у повному обсязі. Надали суду пояснення аналогічні викладеним у позові. Відповідач [PERSON] та його представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали і просили відмовити у їх задоволенні, посилаючись на те, що позивач не прийняв спадщину після смерті [PERSON], а видане на ім'я відповідача свідоцтво про право на спадщину відповідає вимогам діючого законодавства. Представник відповідача - Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області у судовому засіданні позов не визнав і просив відмовити у його задоволенні. Також пояснив, що свідоцтво було видане у відповідності з вимогами Цивільного кодексу України в редакції 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини, а посилання у свідоцтві на норми діючого Цивільного кодексу України в редакції 2004 року є технічною помилкою. Треті особи - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнали і просили відмовити у їх задоволенні, посилаючись на те, що вважають, що свідоцтво про право на спадщину на ім'я відповідача було видане у відповідності з діючим законодавством. Третя особа - [PERSON] у судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи у його відсутність або про відкладення розгляду справи суду не надавав. Тому суд вважає можливим розглянути справу у його відсутність. Заслухавши сторони, свідків, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з огляду на наступне. Як встановлено у судовому засіданні [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим Першою державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області 28 квітня 1988 року, за реєстровим №1-1060, належала 1/8 частка житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель і споруд, які розташовані за адресою: [ADDRESS] (а.с.49). Згідно з копією свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO] року (а.с.42). 28 грудня 2013 року онук [PERSON] - [PERSON] звернувся до Першої державної нотаріальної контори з заявою, в якій просив видати свідоцтво про право на спадщину за законом, зазначаючи, що інших спадкоємців крім нього не має (а.с.37). У той же день державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області за реєстровим №3-1376 [PERSON] було видане свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с.52). У відповідності з вимогами ст.525 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року, яка діяла на час смерті спадкодавця) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Статтею 526 ЦК України встановлено, що місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно з вимогами ст.527 ЦК України спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Згідно з п.5 Перехідних і Прикінцевих положень Цивільного кодексу України (в редакції 2004 року) правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Пунктом 96 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України №18/5 від 18 червня 1994 року (яка діяла на час смерті спадкодавця) місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме, - місце знаходження майна або його основної частини. Згідно з пунктом 112 зазначеної Інструкції свідоцтво про право на спадщину видається після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною третьою статті 549, частиною другою статті 551 Цивільного кодексу - не раніше зазначених строків. Свідоцтво про право на спадщину при спадкоємстві як за законом, так і за заповітом може бути видане і раніше встановлених законом строків, якщо в державній нотаріальній конторі є відомості про те, що крім осіб, які заявили про видачу свідоцтва, інших спадкоємців немає. Згідно з пунктом 113 Інструкції свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст.549 Цивільного кодексу). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанції про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. Як вбачається з заяви, поданої відповідачем до нотаріальної контори, місце відкриття спадщини, факт прийняття спадщини та підстави для звільнення спадкоємця від сплати держмита перевірено нотаріусом по будинковій книзі на спадковий будинок (а.с.37). У той же час, як вбачається з копії домової книги на домоволодіння [ADDRESS] [PERSON] була зареєстрована у цьому будинку, разом з донькою - [PERSON] та онуками, з 26 січня 1996 року по день смерті - [INFO] року (а.с.86-87). Суд не приймає до уваги, як доказ, наданий стороною відповідача - копію домової книги на домоволодіння [ADDRESS], згідно з якою [PERSON] з 30 червня 1978 року по 26 грудня 1997 року була зареєстрована у цьому будинку і акт, складений депутатом Белюдівської селищної ради Харківського району Харківської області [PERSON] 09 серпня 2016 року, згідно з яким [PERSON] мешкала в будинку [ADDRESS], оскільки, як встановлено у судовому засіданні, і цей факт підтверджують допитані треті особи і свідки - [PERSON], [PERSON], на час смерті [PERSON] була зареєстрована і мешкала саме у будинку [ADDRESS] (а.с.120-121, 111-112). Судом не приймаються до уваги речові докази, надані сторонами на підтвердження факту прийняття ними спадщини після смерті [PERSON] - ікони, носильні речі, світлини, оскільки, Інструкцією про проведення нотаріальних дій нотаріусами України встановлено, що доказами фактичного прийняття спадщини є наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанції про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього, а також наявність реєстрації разом зі спадкодавцем на час його смерті. Але таких доказів сторонами суду надано не було. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 1 своєї постанови №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК), законами України від 2 вересня 1993 року N3425-XII "Про нотаріат", від 23 червня 2005 року N2709-IV "Про міжнародне приватне право", іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Враховуючи те, що смерть спадкодавця - [PERSON] настала до набрання чинності ЦК України (в редакції 2004 року), і строк на її прийняття також сплив до набрання чинності цим нормативно-правовим актом, нотаріус при видачі свідоцтва по право на спадщину за законом, повинен був керуватися нормами ЦК УРСР. Суд не приймає до уваги доводи представника Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області стосовно того, що при видачі свідоцтва [PERSON] ним була припущена технічна помилка в частині посилання на норми діючого ЦК України, оскільки відповідно до вимог пункту 2-1 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України зміни та доповнення до нотаріально посвідчених угод викладаються на спеціальних бланках. Пунктом 6.13 Правил ведення нотаріального діловодства, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №3253/5 від 22.12.2010 року у разі допущення помилки у тексті нотаріально оформлюваного документа, який не потребує підпису особи, що звернулася за вчиненням нотаріальної дії (свідоцтва, виданого нотаріусом, копії документа, дубліката документа тощо), внесення дописок чи виправлень до тексту документа здійснюється за заявою такої особи, зареєстрованою у Журналі реєстрації вхідних документів. Виправлення помилки застерігається нотаріусом, який вчиняв нотаріальну дію, після посвідчувального напису, із зазначенням дати та проставленням свого підпису і печатки на такому застереженні. При цьому всі виправлення мають бути зроблені таким чином, щоб можна було прочитати як виправлене, так і помилково написане, а потім закреслене. Таким чином, оскільки при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ім'я [PERSON], нотаріусом були порушені вимоги діючого на час відкриття спадщини законодавства, суд доходить до висновку про можливість задоволення позову та визнання цього свідоцтва недійсним. На підставі вищевикладеного, ст.ст.524, 525, 526, 527, 549, 560, 561 ЦК України (в редакції 1963 року), ст.1301 ЦК України (в редакції 2014 року), інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Мінюста України №18/5 від 18 червня 1994 року,

Outcome: approved