Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-17 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить: - розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 17 грудня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Долинського районного управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис №242; - малолітніх дітей сина [PERSON] , [INFO] , та дочку [PERSON] , [INFO] , залишити проживати з нею; - після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] »; - стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , та дочки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі по 3000 гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи стягнення із дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття; - усі судові витрати покласти на відповідача. Свої вимоги мотивує тим, що 17 грудня 2013 року між нею та [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований відділом ДРАЦС реєстраційної служби Долинського РУЮ в Івано-Франківській області, актовий запис №242. Від спільного проживання у них [INFO] народився син [PERSON] , а [INFO] - дочка [PERSON] . Спочатку їх сімейні відносини складались добре, але згодом вони погіршились. Спільне життя з відповідачем не складається через те, що у них різні погляди на сімейне життя та обов`язки. По цій причині в їх сім`ї постійно відбуваються сварки, конфлікти, які поступово призвели до того, що вони стали зовсім чужими людьми. Можливості зберегти сім`ю немає. Фактично шлюб носить формальний характер, а тому збереження його буде суперечити їх спільним інтересам. Вважає за недоцільне подальше перебування в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Термін на примирення позитивного результату не дасть, тому просить його не надавати. Їх спільні діти син [PERSON] та дочка [PERSON] проживають разом з нею та перебувають на її утриманні. Умови проживання є комфортними та прийнятними для їх проживання, тому вважає, що діти повинні залишатися проживати з нею. Спору про подальше місце проживання дітей немає. Крім того, утримання дітей, надання їм належної матеріальної допомоги є обов`язком батьків. Дитина повинна бути забезпечена належним рівнем життя, необхідним для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, який не може бути меншим від прожиткового мінімуму. Ці потреби мають забезпечити обоє батьків. Всупереч цьому відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання та матеріального забезпечення їх дітей. Вона одна, враховуючи, що на її утриманні є ще син від першого шлюбу, якому вона допомагає матеріально, беручи до уваги, що їх спільний з відповідачем син [PERSON] являється дитиною з інвалідністю, що потребує значних додаткових витрат, не взмозі утримувати та матеріально забезпечити потреби дітей, а тому звернулася до суду з позовною вимогою про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дітей. На момент звернення до суду з цим позовом між ними не досягнуто згоди з приводу способу виконання відповідачем свого обов`язку утримувати малолітніх дітей. Відповідач є дієздатною особою працездатного віку, тому може і зобов`язаний допомагати своїм дітям матеріально. Оскільки відповідач офіційно не працевлаштований та немає постійного доходу та регулярного заробітку, то вважає, що стягнення аліментів повинно проводитись саме у твердій грошовій сумі. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити повністю з підстав, викладених у ньому. Додатково зазначила, що конлфлікти з відповідачем почалися через зловживання ним алколем, під час чого він стає агресивним, нервовим. Крім того, їх старший син [PERSON] є особливою дитиною, був дуже прив`язаним до батька, однак він цим знехтував, чив завдав сильних душевних та фізичних страждань синові. За таких обставин збереження шлюбу є неможливим. Щодо розміру аліментів, який просить стягнути, зазначила, що їх син [PERSON] потребує постійного стороннього догляду, лікування, особливого харчування, а дочці необхідно оплачувати садочок, також дітям слід забезпечити повноцінне харчування, одяг, тому 3000 грн в місяць на кожну дитину, які би батько міг надавати, будуть викорастані і потрібні виключно для потреб дітей. Аліменти у вказаному розмірі не є непосильними для відповідача, оскільки він є фізично здоровий, вміє добре робити ремонти, тому в день він заробляє від 250 до 400 грн. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково, не заперечив щодо розірвання шлюбу, однак щодо розміру аліментів, який позивачка просить стягувати з нього, зазначив, що такий є непосильним, оскільки він не має постійного місця роботи, його заробітки є в залежності від замовлень. Також він не може офіційно працевлаштуватись, бо всі його документи, в тому числі паспорт, посвідчення водія, знаходяться у його дружини, якій він також подарував успадкований житловий будинок у Рожнятівському районі, тому будь-якого майна у нього також немає. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 29.05.2020 відкрито провадження у даній справі та призначено провести підготовче судове засідання за участю сторін. Ухвалою суду від 19.06.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Відповідач відзиву, будь-яких заяв та клопотань щодо процесуальних питань, жодних доказів на спростування обгрунтувань позивачки суду не надав, хоча був повідомлений про розгляд даної справи. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: сторони по справі перебувають у шлюбі з 17 грудня 2013 року, який зареєстрований відділом ДРАЦС реєстраційної служби Долинського РУЮ в Івано-Франківській області, актовий запис № 242, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 17.12.2013 відділом ДРАЦС реєстраційної служби Долинського РУЮ в Івано-Франківській області (а.с.5). Як вбачається зі світлокопій свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 29.07.2014 відділом ДРАЦС реєстраційної служби Долинського РУЮ в Івано-Франківській області, та свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 25.10.2016 Долинським РВ ДРАЦС ГТУЮ в Івано-Франківській області,за час шлюбу у сторін народилися відповідно син [PERSON] , [INFO] , актовий запис №182, та дочка [PERSON] , [INFO] , актовий запис №295 (а.с.6, 7). Відповідно до індивідуальної програми реабілітації інваліда №83-2019, заповненої 02.05.2019, [PERSON] , [INFO] , має діагноз - "Синдром Дауна" та інвалідність (а.с.8-9), у зв`язку з чим [PERSON] перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Долинської РДА та їй з 04.12.2014 по 25.07.2032 призначено допомогу на дитину - інваліда до 18 років (а.с.10). З березня 2020 року сторони проживають окремо, не ведуть спільне господарство, не підтримують подружніх відносин, відповідач коштів на утримання дітей не надає. Між сторонами виник спір з приводу розірвання шлюбу, який вони, враховуючи наявність неповнолітніх дітей, не можуть розірвати в позасудовому порядку, а також з приводу стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей в твердій грошовій сумі. Оцінка суду: вивчивши зміст позовної заяви, дослідивши докази, які надані позивачкою на обґрунтування позовних вимог, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, беручи до уваги часткове визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Частиною 3 статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 1 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя відповідно до статті 106 або одного з них відповідно до статті 107 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Частина 2 статті 112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як визначено ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. В судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи позивачки про те, що сторони спільно не проживають, між ними припинилися будь-які шлюбні відносини, їхній шлюб носить формальний характер, чого не заперечує відповідач. Сторони не бажають зберегти сім`ю, наполягають на розірванні шлюбу, вважають примирення між ними неможливим. Оскільки обидві сторони наполягають на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Беручи до уваги волевиявлення позивачки щодо розірвання шлюбу, а також те, що внаслідок розірвання шлюбу права сторін по справі та їх дітей не будуть порушені, суд вважає за доцільне позовну вимогу про розірвання шлюбу задовольнити, укладений між сторонами шлюб розірвати, прізвище позивачки після розірвання шлюбу не змінювати. Обидві сторони погодилися щодо визначення місця проживання неповнолітніх дітей сина [PERSON] , [INFO] , та дочки [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю, позивачкою по справі. Виходячи з цього, суд вважає за необхідне позов в цій частині задовольнити, шлюб між сторонами розірвати, неповнолітніх дітей залишити проживати з матір`ю, якій прізвище [PERSON] після розірвання шлюбу не змінювати. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів з відповідача на неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі, суд вважає, що в цій частині позов слід задовольнити частково, виходячи з такого. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В ч. 1 ст. 182 СК України зазначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обов`язку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення права дитини на рівень життя, необхідний для її гармонійного розвитку, є спільним обов`язком батьків, тобто матері та батька. Згідно з ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Державою встановлюється мінімальна та максимальна сума аліментів. Перша становить 50% від прожиткового мінімуму, визначеного для дітей відповідної вікової категорії. Максимальна - 10 прожиткових мінімумів. Відповідно до ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 14.11.2019 № 294-IX, установлено у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць, зокрема для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня; для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Тобто, розмір аліментів на дитину до 6 років не може бути нижчим, ніж 929,50 гривень, а від 6 років до 18 років не може бути нижчим, ніж 1159 гривень. Суд вважає доведеними доводи позивачки про те, що неповнолітні діти син [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] , проживають з нею. Вона просить стягувати з відповідача аліменти, які забезпечать регулярне щомісячне утримання дитини та вказує щомісячну суму аліментів, яку слід стягнути з відповідача - 3000 грн щомісячно на кожну дитину, однак не надає доказів, які б підтверджували можливість відповідача сплачувати аліменти саме в такому розмірі. Враховуючи у сукупності досліджені докази та, виходячи з принципу справедливості та розумності, а також обов`язку обох батьків приймати участь в утриманні своєї дитини, беручи до уваги матеріальне становище сторін, те, що відповідач офіційно ніде не працює, немає будь-якого рухомого чи нерухомого майна, при цьому є фізично здоровим, має можливість працювати, діти проживають з матір`ю, яка не має змоги повністю самостійно їх утримувати, син сторін є дитиною з інвалідністю, тому потребує додаткових коштів з метою його належного утримання, суд приходить до переконання, що з [PERSON] на користь [PERSON] на сина [PERSON] , [INFO] , та дочку [PERSON] , [INFO] , слід стягнути аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі по 2000 (дві тисячі) гривень щомісячно на кожну дитину, а позов задовольнити частково. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, зазначені в ч. 1 ст. 182 СК України, встановлений державою мінімальний розмір аліментів на дитину до 6 років, який з 01.07.2020 не може бути нижчим, ніж 929,50 грн, а також розмір аліментів на дитину від 6 років до 18 років, який з 01.07.2020 не може бути нижчим, ніж 1159 грн на місяць, і вважає, що аліменти у вказаному розмірі є гарантованими, справедливими, розумними та необхідними для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно з ч. 2 ст. 184 СК України, розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до вимог ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Розподіл судових витрат: з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, зважаючи на те, що позивачка була звільнена від сплати судового збору при поданні даного позову до суду, суд вважає, що з відповідача на користь держави слід стягнути 1681,60 грн судового збору (840,80 + 840,80 за дві позовні вимоги). На підставі викладеного, ст.ст. 24, 56, 104, 105, 110, 112, 113, 114 СК України,

Outcome: partial