Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-04 00:00:00

Представник позивача звернулась до Андрушівського районного суду Житомирської області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця. В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача зазначила, що [PERSON] звернулась до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 09.07.2013 та отримала кредит у розмірі 10400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач зазначав, що відповідач дала згоду на те, що підписана нею Заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами банку", які викладені на банківському сайті, складають між нею і банком договір. [INFO] [PERSON] померла. В порушення умов договору [PERSON] за життя зобов`язання належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на дату її смерті утворилася заборгованість в розмірі 12097,58 грн., яка складається із наступного: 2126,74 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 9970,84 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту. Відповідач є спадкоємцем після смерті [PERSON] , прийняв спадщину в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживав зі спадкодавицею на час відкриття спадщини. 24.03.2018 позивачем на адресу Андрушівської державної нотаріальної контори було направлено претензію кредитора. Крім того, 11 липня 2019 року відповідачу було надіслано лист-претензію, однак [PERSON] добровільно вимоги кредитора не задовольнив. На підставі вищевикладеного позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором, укладеним між позивачем та [PERSON] , оскільки відповідач прийняв спадщину, до якої входять усі права та обов`язки спадкодавця, та заяви про відмову від спадщини не подавав. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору. Представник позивача в судові засідання не з`явився. В матеріалах справи міститься заява про розгляд справи в його відсутність. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явились, направили на адресу суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, в яких зазначили, що позовні вимоги не визнають та у задоволенні позову просили відмовити. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши надані сторонами документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав: Судом встановлено, що [PERSON] звернулась до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 09.07.2013 та отримала кредит у розмірі 10400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 14). [INFO] [PERSON] померла (а.с. 52). В порушення умов договору [PERSON] за життя зобов`язання належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на дату її смерті утворилася заборгованість в розмірі 12097,58 грн., яка складається із наступного: 2126,74 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 9970,84 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту (а.с. 9, 10-13). 24.03.2018 АТ КБ «ПриватБанк» направлено претензію кредитора до Андрушівської державної нотаріальної контори, на яку 23.04.2018 позивачу було надіслано відповідь, що спадкоємці із заявами про прийняття спадщини смерті [PERSON] не зверталися, а спадкова справа була заведена на підставі претензії АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 54,55,136,137). В подальшому, 11.07.2019 АТ КБ «ПриватБанк» направив [PERSON] лист-претензію щодо погашення кредитної заборгованості за кредитним договором № б/н від 09.07.2013, який було укладено із [PERSON] (а.с. 60). Оскільки станом на грудень 2019 року відповідач борг по кредиту не сплатив, тому АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду за захистом свого права. 26 травня 2020 року, після закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті, представник відповідача подав до суду відзив, однак відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вказаний відзив до уваги не приймає, оскільки він був поданий з порушенням строків, визначених ч. 7 ст. 178 ЦПК України. 09 червня 2020 року від представника позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи з метою надання часу для подачі доказів та пояснень. На підставі вищезазначеного клопотання ухвалою Андрушівського районного суду Житомирської області від 09.06.2020 розгляд справи було відкладено до 13.07.2020, однак представником позивача до вказаної дати додаткових доказів надано не було. Крім того, ухвалою суду від 13 липня 2020 року було відмовлено в задоволенні клопотання представника АТ КБ «ПриватБанк» від 29.05.2020 за Вих. № 20191218/773, яке надійшло на електронну адресу суду 12.06.2020, про витребування доказів, у зв`язку з порушення вимог ч.1, п.3,4 ч.2 ст. 84 ЦПК України. Частиною 1ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а ст. 530 ЦК України встановлює те, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник має повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позивачем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї. Частиною п`ятою ст. 1268 ЦК України визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За змістом статті 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Разом із тим положення вказаної норми застосовується у випадку дотримання кредитором норм ст. 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Так, згідно із ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Крім цього, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 17 квітня 2018 року при розгляді справи №522/407/15-ц зазначила, що поняття «строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність». Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282ЦК, які визначають преклюзивні строки пред`явлення таких вимог. У відповідності до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно із ст.ст. 79-80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Частиною 1 ст. 81 ЦПК Українивизначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, при вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора необхідно з`ясувати коло спадкоємців, встановити належність спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартість отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника. Повідомленням Андрушівської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Житомирській області на запит ПАТ КБ «ПриватБанк» підтверджено, що спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] на підставі претензії кредитора, оскільки ніхто зі спадкоємців померлого до нотаріуса не звертався, що не заперечується і позивачем (а.с. 55,136,137). Обґрунтовуючи підстави позову, банк посилався на те, що відповідач [PERSON] відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України прийняв спадщину після смерті [PERSON] , оскільки був зареєстрований за однією адресою із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Разом із тим, окрім відповідача по справі, який зареєстрований за адресою, вказаною в Анкеті-заяві померлою [PERSON] ( [ADDRESS] ), на час смерті спадкодавиці було зареєстровано ще четверо осіб (а.с. 14, 135). Водночас, матеріали справи не містять доказів того, що відповідач, до якого пред`явлено позов, постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, як це передбачено приписами ч.3 ст.1268 ЦК України, а не лише був зареєстрованим. Також з матеріалів справи вбачається можлива наявність інших спадкоємців після смерті [PERSON] .. Окрім того, позивачем не надано доказів щодо наявності спадкового майна, в межах якого можливо стягнути заборгованість. Доказування не може грунтуватись на припущеннях (ч.6 ст. 81 ЦПК України). Також із матеріалів справи вбачається, що АТ КБ «ПриватБанк» направило претензію кредитора в Андрушівську державну нотаріальну контору 24.03.2018, що свідчить про обізнаність Банку про смерть боржника станом на вказану дату. Натомість, з листом-претензією позивач звернувся до [PERSON] лише 11.07.2019, а з позовом до суду 19.12.2019, тобто поза межами строку пред`явлення вимоги, визначеного положеннями ч. 2 ст. 1281 ЦК України ( чинній на час відкриття спадщини). Враховуючи вищевикладене суд у задоволенні позову відмовляє. З урахуванням положень п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України суд не стягує з відповідача на користь позивача судові витрати.

Outcome: dismissed