Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-08 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» звернулось в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позов мотивовано тим, що згідно з умовами договору купівлі - продажу кредитного портфелю № б/№ від 10.12.2010 року та договору відступлення прав вимоги № б/н від 10.12.2010 року Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитними договорами №CNL-B00/160/2006 від 28.07.2006 року №ML-B00/039/2008 від 03.03.2008 року укладеними між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON], та договорами іпотеки №РCNL-B00/160/2006 від 28.07.2006 року, №РML-B00/039/2008 від 03.03.2008 року укладеними між публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» ат [PERSON] та [PERSON] Згідно кредитного договору №CNL-B00/160/2006 від 28.07.2006 року укладеного між [PERSON] та Закритим Акціонерним Товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне Акціонерне Товариство «ОТП Банк», банк надав [PERSON] кредит в сумі 35 000 доларів США. Зобов'язання по кредитному договору [PERSON] не виконанні, зокрема не виконується графік погашення кредиту, порушується порядок та строки сплати відсотків. Станом на 09.12.2011 року заборгованість [PERSON] по кредитному договору №CNL-B00/160/2006 від 28.07.2006 року перед позивачем становить 21 344, 57 доларів США еквівалентом на 03.03.2012 року становить 170 472, 67 грн. Станом на 09.12.2011 року позичальнику нарахована пеня за порушення строків погашення кредиту в розмірі 141 152, 29 грн. Неодноразові спроби позивача врегулювати питання погашення [PERSON] кредитної заборгованості в досудовому порядку не призвели до позитивних результатів. Згідно кредитного договору №ML-B00/039/2008 від 03.03.2008 року, укладеного між [PERSON] та Закритим Акціонерним Товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне Акціонерне Товариство «ОТП Банк», банк надав [PERSON] кредит в сумі 20 000 доларів США. Станом на 09.12.2011 року заборгованість [PERSON] по кредитному договору №ML-B00/039/2008 від 03.03.2008 року перед позивачем становить 18 464, 81 доларів США, що еквівалентно на 03.03.2012 року становить 147 472, 89 грн. Станом на 09.12.2011 року позичальнику нарахована пеня за порушення строків погашення кредиту в розмірі 79 939, 51 грн. Неодноразові спроби позивача врегулювати питання погашення [PERSON] кредитної заборгованості в досудовому порядку не призвели до позитивних результатів. 24.02.2014 року Калинівським районним судом Вінницької області, яке було змінено рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 24.07.2014 року, в свою чергу яке було залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 26.11.2014 року ухвалено рішення по цивільній справі №208/1811/2012 року за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, вищезазначеними судовими рішеннями стягнуто заборгованість за кредитними договорами №CNL-B00/160/2006 від 28.07.2006 року та №ML-B00/039/2008 від 03.03.2008 року. Вказане рішення суду набуло законної сили, а виконавчі листи по цивільній справі № 208/1811/2012 року про стягнення боргу з боржників позивачем ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 30.05.2015 року направлені на примусове виконання. Виконавчі провадження були відкриті, проведені виконавчі дії, проте стягнення за виконавчими листами не проводилися. Станом на момент пред'явлення даного позову борг позичальника за кредитними договорами перед позивачем не погашено ні в добровільному порядку, ні в примусовому порядку. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитними договорами №CNL-B00/160/2006 від 28.07.2006 року та №ML-B00/039/2008 від 03.03.2008 року між банком та [PERSON], [PERSON] було укладено договір іпотеки №РCNL-B00/160/2006 від 28.07.2006 року посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лавреновим І.А. за реєстровим № 1222 та договір наступної іпотеки № №РML-B00/039/2008 від 03.03.2008 року посвідчений приватним нотаріусом вінницького міського нотаріального округу Терещенко В.В., за реєстровим № 1189, відповідно до яких встановлено, що [PERSON] та [PERSON] передали банку в іпотеку належне їм на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 22.06 2006 року. виданого виконкомом Вінницької міської ради згідно рішення від 22.06.2006 року № 1420 житлову квартиру [ADDRESS] загальною площею 50, 3 кв.м. Пункт 1.1 договорів іпотеки встановлює, що дані договори забезпечують вимоги іпотеко держателя, що випливають з кредитних договорів №CNL-B00/160/2006 від 28.07.2006 року та №ML-B00/039/2008 від 03.03.2008 року. Просили суду в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на житлову квартиру [ADDRESS] загальною площею 50. 3 кв.м. та належить [PERSON] та [PERSON], а кошти отриманні від реалізації предмета іпотеки направити на погашення загальної заборгованості перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна», що виникла на підставі кредитних договорів №CNL-B00/160/2006 від 28.07.2006 року та №ML-B00/039/2008 від 03.03.2008 року та застосувати спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах, за початковою ціною, яку визначить суб'єкт оціночної діяльності в ході виконавчого провадження, але не нижчою за 343 683, 00 грн., що визначена сторонами під час укладення договору іпотеки, стягнути судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, однак надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд позов задовольнити, не заперечувала, щодо заочного розгляду справ. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] до судового засідання не з'явились із невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялись вчасно та належним чином. про причини неявки суд не повідомили. Третя особа [PERSON] до судового засідання не з'явився із невідомих суду причин, хоча про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявляти клопотання про розгляд справи у її відсутність. Оскільки у справі достатньо доказів для встановлення прав та взаємовідносин сторін та враховуючи те, що представник позивача не заперечує, відповідно до положень ст.224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що згідно з умовами договору купівлі - продажу кредитного портфелю № б/№ від 10.12.2010 року та договору відступлення прав вимоги № б/н від 10.12.2010 року Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитними договорами №CNL-B00/160/2006 від 28.07.2006 року №ML-B00/039/2008 від 03.03.2008 року укладеними між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON], та договорами іпотеки №РCNL-B00/160/2006 від 28.07.2006 року, №РML-B00/039/2008 від 03.03.2008 року укладеними між публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» ат [PERSON] та [PERSON] (а.с.40-53). Згідно кредитного договору №CNL-B00/160/2006 від 28.07.2006 року, укладеного між [PERSON] та Закритим Акціонерним Товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне Акціонерне Товариство «ОТП Банк», банк надав [PERSON] кредит в сумі 35 000 доларів США. Зобов'язання по кредитному договору [PERSON] не виконанні, зокрема не виконується графік погашення кредиту, порушується порядок та строки сплати відсотків. Станом на 09.12.2011 року заборгованість [PERSON] по кредитному договору №CNL-B00/160/2006 від 28.07.2006 року перед позивачем становить 21 344, 57 доларів США еквівалентом на 03.03.2012 року становить 170 472, 67 грн. Станом на 09.12.2011 року позичальнику нарахована пеня за порушення строків погашення кредиту в розмірі 141 152, 29 грн. (а.с.11-20). Згідно кредитного договору №ML-B00/039/2008 від 03.03.2008 року укладеного між [PERSON] та Закритим Акціонерним Товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне Акціонерне Товариство «ОТП Банк», банк надав [PERSON] кредит в сумі 20 000 доларів США. Станом на 09.12.2011 року заборгованість [PERSON] по кредитному договору №ML-B00/039/2008 від 03.03.2008 року перед позивачем становить 18 464, 81 доларів США, що еквівалентно на 03.03.2012 року становить 147 472, 89 грн. Станом на 09.12.2011 року позичальнику нарахована пеня за порушення строків погашення кредиту в розмірі 79 939, 51 грн. (а.с.21-32). 24.02.2014 року Калинівським районним судом Вінницької області, яке було змінено рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 24.07.2014 року, в свою чергу яке було залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 26.11.2014 року ухвалено рішення по цивільній справі №208/1811/2012 року за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, вищезазначеними судовими рішеннями стягнуто заборгованість за кредитними договорами №CNL-B00/160/2006 від 28.07.2006 року та №ML-B00/039/2008 від 03.03.2008 року (а.с.55-76). В забезпечення виконання зобов'язань за кредитними договорами №CNL-B00/160/2006 від 28.07.2006 року та №ML-B00/039/2008 від 03.03.2008 року між банком та [PERSON], [PERSON] було укладено договір іпотеки №РCNL-B00/160/2006 від 28.07.2006 року посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лавреновим І.А. за реєстровим № 1222 та договір наступної іпотеки № №РML-B00/039/2008 від 03.03.2008 року посвідчений приватним нотаріусом вінницького міського нотаріального округу Терещенко В.В., за реєстровим № 1189, відповідно до яких встановлено, що [PERSON] та [PERSON] передали банку в іпотеку належне їм на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 22.06 2006 року. виданого виконкомом Вінницької міської ради згідно рішення від 22.06.2006 року № 1420 житлову квартиру [ADDRESS] загальною площею 50, 3 кв.м. Пункт 1.1 договорів іпотеки встановлює, що дані договори забезпечують вимоги іпотеко держателя, що випливають з кредитних договорів №CNL-B00/160/2006 від 28.07.2006 року та №ML-B00/039/2008 від 03.03.2008 року (а.с.33-39). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, внаслідок укладання вказаних договорів відбулась заміна кредитора, а саме позивач набув статусу нового кредитора/іпотекодержателя за вищезазначеними кредитним договором та договором іпотеки. Згідно ст.ст.525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Однак, всупереч положенням ст.ст.525, 526, 530 ЦК України, позичальник перестав сплачувати необхідні платежі у встановлені кредитним договором строк. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати достроково повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього кодексу. Однак, в порушення умов договору іпотеки та вимог чинного законодавства України, на день подачі позовної заяви до суду відповідач не здійснив погашення всієї суми заборгованості у встановлені строки. Згідно ст. 572 ЦК України, ст. 1 Закону України «Про заставу», ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» кредитор (Іпотекодержатель, Заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (Іпотекодавець, Заставодавець) забезпеченого заставою (Іпотекою) зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Відповідно до ст. 590 ЦК України, ст. 33 Закону України «Про іпотеку», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. У разі часткового виконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі. Згідно із ст. 7 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель має право за рахунок предмета іпотеки задовольнити свою вимогу за основним зов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про іпотеку» та ст.20 Закону України «Про заставу» у разі порушення іпотекодавцем (заставодавцем) обов'язків, встановлених іпотечним договором (договором застави), іпотекодержатель (заставодержатель) має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки (застави). У відповідності до положень ст. 38 Закону України «Про іпотеку», іпотекодавець має право на продаж предмета іпотеки у випадку наявності рішення суду про продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Статтею 591 ЦК України передбачено право реалізації предмета застави, на який звернено стягнення, шляхом його продажу. Таким чином, відповідно до вищезазначених норм чинного законодавства, умов іпотечних та кредитних договорів, за рахунок предмету іпотеки, належного відповідачам, позивач має право шляхом продажу задовольнити свої вимоги, які виникають із кредитних договорів, оскільки позичальником належним чином не виконуються умови кредитних договорів, а саме, в частині повернення заборгованості. Відповідно до положень ст. 39 Закону України «Про іпотеку» реалізація майна за рішенням суду може проводитися шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону. Відповідно до положень ст. 39 Закону України «Про іпотеку» реалізація майна за рішенням суду може проводитися шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону. З огляду на викладене суд, приходить до висновку, що вимога щодо звернення стягнення на предмет іпотеки є доведеною, тому позов підлягає задоволенню. Згідно із ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Відповідно до ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Одночасно, суд звертає увагу на дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до якого протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України), що повною мірою відповідає лексичному значенню відповідного слова, яке розкривається в тлумачному словнику української мови. Мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільненням від його виконання. Відтак мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом України «Про мораторій», не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону. Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій» не підлягає виконанню. Відповідну Правову позицію висловив Верховний суд України в постановах від 30 вересня 2015 року у справах №6-1825цс15 та №6-1494цс15. Як вбачається з матеріалів справи, нерухоме майно - квартира під [ADDRESS], яке є предметом іпотеки не перевищує 140 кв. метрів, нею забезпечувався споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, а тому відповідно підпадає під дію положень вказаного закону. Враховуючи вказане, суд вважає за можливе відстрочити виконання рішення на час дії Закону України «Про мораторій». На підставі викладеного,

Outcome: approved