Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-28 00:00:00

У черні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], [PERSON] третя особа Головне управління юстиції в м. Києві про визнання права власності на спадкове майно, свої вимоги мотивувавши, тим що [INFO], у віці 44 років, помер, батько позивача - [PERSON]. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, зокрема: 1 / 4 частка житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS], так, 20 липня 2007 року державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори [PERSON], на ім'я [PERSON] [INFO] проживаючого за адресою: [ADDRESS], було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно із яким, батько - [PERSON] успадкував 1 / 4 частку житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS]. На час відкриття спадщини за [PERSON], [PERSON] постійно проживав разом із своїм батьком за адресою: [ADDRESS] У зв"язку з чим позивач просить визнати, в порядку спадкування за законом, за [PERSON] право власності на 1 / 12 частку житлового будинку житловою площею 46, 2 квадратних метра, з відповідними господарськими будівлями та спорудами ( літній душ зазначений на плані під літерою « Д»), що знаходиться в [ADDRESS], як за спадкоємцем, першої черги за законом, майна [PERSON], який помер [INFO]. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримав, та просив суд їх задовольнити. Представник позивача [PERSON] за договором про надання правової допомоги № 13/05/16/1 від 13 травня 2016 року [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги свого довірителя та також просив суд задовольнити позов. Відповідач [PERSON] визнала позовні вимоги, та проти заявленого позову не заперечувала. Відповідач [PERSON] визнала позовні вимоги, та проти заявленого позову не заперечувала. Третя особа Головне територіальне управління юстиції в м. Києві в судове засідання не з"явилися, направили до суду пояснення ( а. с. 39, 40 ) в яких залишили вирішення питання на розсуд суду, та просили проводити розгляд справи за відсутності уповноваженого представника. Згідно ст. 158 ЦПК України особа яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що визнання відповідачем позовних вимог не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Визнання відповідачами позовних вимог прийнято судом. Відповідно до роз'яснень п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року № 2, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, з урахуванням визнання відповідачами позовних вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо. Ст. 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об"єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в Постанові № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення в цивільній справі» за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Таким чином, зважаючи на повне визнання позову відповідачами та той факт, що визнання відповідачами позову, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд доходить висновку про можливість задоволення позову в повному обсязі. У відповідності з ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У ч. 1 ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що [INFO], помер, батько позивача - [PERSON], про що Відділом реєстрації смерті 09 липня 2012 року складено відповідний актовий запис № 12362, підтвердженням чого є Свідоцтвом про смерть ( [NUMBER] ) видане Відділом реєстрації смерті 09 липня 2012 року; Факт того, що померлий [PERSON] - батько [PERSON], підтверджується свідоцтвом про народження ( [NUMBER] ) видане 20 жовтня 1992 року. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, зокрема: 1 / 4частка житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS], так, 20 липня 2007 року державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори [PERSON], на ім'я [PERSON] [INFO] проживаючого за адресою: [ADDRESS], було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно із яким, батько - [PERSON] успадкував 1 / 4 частку житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS], підтвердженням чого є безпосередньо свідоцтво про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори [PERSON] 20 липня 2007 року за реєстровим номером 7 - 661 та витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 10433375 від 20 липня 2007 року виданий Першою київською державною нотаріальною конторою. Згідно із ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно із ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно із ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із п.1 4.2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом є визнання права. Згідно з ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. На підставі вищевикладеного та ст.ст. 6, 15, 16, 525, 526, 527, 530, 611, 625, 627, 629, 634, 1050, 1054 ЦК України і

Outcome: approved