Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

01.03.2021 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якому просить стягнути з останнього на свою користь аліменти на його утримання на період навчання в розмірі 1200 гривень 00 копійок, щомісячно, і до закінчення ним навчання (до 26.06.2022 року), але не більше ніж до досягнення 23 (двадцяти трьох) років. Позов мотивовано тим, що [PERSON] , являючись повнолітньою особою навчається на денній формі навчання у Гайсинському медичному фаховому коледжі на третьому курсі. Стипендії не отримує, доходів не має, а тому потребує матеріальної допомоги свого батька [PERSON] . Позивач звертає увагу суду на те, що його мати [PERSON] самостійно позбавлена можливості утримувати спільного сина, так як її матеріальний стан об`єктивно не дозволяє цього зробити. Відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу, однак ухиляється від свого обов`язку. На думку позивача є усі підстави, які визначені ч. 1 ст. 199 Сімейного кодексу України для задоволення позовних вимог. Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце його проведення були повідомлені належним чином, подали до суду письмові заяви, у яких просять проводити судове засідання у їх відсутності. У поданій до суду заяві позивач вказав про підтримання позовних вимог, не заперечував проти винесення заочного рішення, а відповідач у заяві зазначив, що позовні вимоги визнає. Відповідно до ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено право учасників справи заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, у відповідності до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як встановлено приписами ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому суд при розгляді справи керується принципом верховенства права (ч. 1 ст. 10 ЦПК України). Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Як встановлено судом, позивач [PERSON] являється сином відповідача - [PERSON] , що підтверджується даними його свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 12 березня 2003 року Погорільською сільською радою Теплицького району Вінницької області (а.с. 9) У відповідності до даних довідки Теплицької селищної ради Вінницької області №259 від 01.02.2021 року випливає, що [PERSON] , [INFO], знаходиться на утриманні [PERSON] . Судом встановлено і те, що згідно довідки Гайсинського медичного фахового коледжу №2 від 13 січня 2021 року [PERSON] являється студентом ІІІ курсу денної форми навчання спеціальності 223 «Медсестринство» («Лікувальна справа») за освітньо-кваліфікаційним рівнем молодшого спеціаліста, на державній формі навчання. Термін навчання - з 01.09.2018 року по 26.06.2022 року (а.с. 8). Ухвалюючи рішення по суті заявлених позовних вимог суд також врахував наступне. За правилами частини першої статті 199 Сімейного кодексу України (по тексту - СК України), якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Сімейний кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. За змістом статей 191, 200 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. З урахуванням встановлених обставин у справі, а також того, що відповідач є фактично працездатною особою та отримує дохід, що ним не заперечується, в той час як його син, який знаходиться на утриманні своєї матері, позбавлений можливості працевлаштуватись та отримувати самостійний дохід, оскільки навчається на денній формі навчання, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених вимог про стягнення аліментів із відповідача на утримання [PERSON] . На думку суду, відповідач повинен докладати всіх зусиль для надання повноцінного утримання своєї дитини, яка продовжує навчання. Слід зазначити, і те, що відповідач не вправі перекладати обов`язок піклуватися та матеріально забезпечувати повнолітнього сина, який навчається, винятково на матір, що є порушенням норм закону. Стягнення аліментів у розмірі 1200 гривень, щомісячно, починаючи з 01.04.2021 року (дати подання позову) і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення 23 (двадцяти трьох) років, заявленому у позовній заяві, в повній мірі відповідає засадам рівності прав та обов`язків батьків, є справедливим, який визнається відповідачем, та є достатнім розміром аліментів, які підлягають до стягнення на період навчання [PERSON] , який відповідатиме інтересам обох сторін по справі. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору при подачі позову до суду, а тому в порядку ч. 1 ст. 141 ЦПК України має підстави покласти судовий збір на іншу сторону та стягнути із відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі ставки судового збору, встановленого п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» на дату подання позовної заяви, у сумі 908 гривень 00 копійок. Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved