Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

Представник позивача КНВК «Загальноосвітня школа -інтернат І-ІІІ ступенів № 9 з посиленою спортивною підготовкою» Криворізької міської ради звернулася до суду з позовом, який уточнила в редакції від 03.10.2019 року, про позбавлення батьківських прав. В якому просила суд позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , стягнути аліменти на їх утримання та накласти заборону на відчуження майна у вигляді житла за адресою: [ADDRESS] , до досягнення дитиною [PERSON] повноліття. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що на первинному обліку дітей -сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування служби у справах дітей виконкому районної у місті ради перебувають малолітні [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Вище вказані діти залишилися без батьківського піклування у зв`язку з тим, що їх одинока мати, [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , відповідно до висновку лікарсько - консультативної комісії закладу охорони здоров`я від 02.11.2015 № 368 мала високий ступінь втрати здоров`я внаслідок тривалої хвороби, що перешкоджає виконанню батьківських обов`язків щодо виховання дітей. Курс лікування тривав до лютого 2017 року. На підставі вищевказаного висновку виконкомом Саксаганської районної у місті ради прийнято рішення від 18 листопада 2015 року № 506 «Про надання неповнолітньому [PERSON] та малолітнім [PERSON] і [PERSON] статусу дітей, позбавлених батьківського піклування, та влаштування їх до державного закладу» та починаючи з 14 квітня 2016 року діти перебувають в комунальному навчально-виховному комплексі «Загальноосвітня школа-інтернат І-ІІІ ступенів № 9 з посиленою спортивною підготовкою» Криворізької міської ради Дніпропетровської області на повному державному забезпеченні. З метою соціального захисту дітей виконком Саксаганської районної у місті ради 19.04.2017 року прийняв рішення № 171 «Про збереження за дітьми, позбавленими батьківського піклування, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] права користування житлом». Відповідно до висновку лікарсько - консультативної комісії № 66 від 13.03.2017 року [PERSON] Перебуває на обліку в КЗ «Криворізький протитуберкульозний диспансер № 2» ДОР, проте з 30.07.2016 року до лікувального закладу не з`являється, від обстеження та лікування ухиляється. Відповідно до інформації від 27.04.2018 року, наданої Саксаганським ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області місцезнаходження [PERSON] встановлено за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] є одинокою матір`ю відносно малолітніх [PERSON] та [PERSON] . За весь час перебування в закладі дітей, відповідач жодного разу дітей не відвідувала. За «Положенням про дитячі будинки і загальноосвітні школи-інтернати для дітей сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування № 995/557 від 10.09.2012» передбачено що діти - сироти і діти, позбавлені батьківського піклування перебувають на повному державному утримані, тому, з метою вивчення питання щодо подальшого перебування дітей на повному державному забезпеченні, адміністрацією КНВК ЗШІ №9 з посиленою спортивною підготовкою було створено комісію для обстеження умов проживання [PERSON] . Під час обстеження матеріально-побутових умов проживання родини [PERSON] 12.10.2018 року та повторно 29.03.2019 року, адміністрацією закладу встановлено, що за вказаною адресою мати не проживає. У зв`язку з вищевикладеним просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] до зали судового засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Просила суд позов задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового розгляду, до зали судового засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила. Представник третьої особи Іванова О.В. до зали судового засідання також не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Не заперечувала проти задоволення позовних вимог та ухвалення по справі заочного рішення. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до висновку про часткове задоволення позову за таких підстав. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народилася [INFO] , її батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с. 17). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народилася [INFO] , її батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с. 18). Згідно з витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 СК України, відомості про батька [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а.с. 23, 24). З викладеного слідує, що відповідач [PERSON] є одинкою матір`ю по відношенню до доньок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , а відомості про батька дитини записані зі слів матері. Відповідно до висновку лікарсько - консультативної комісії закладу охорони здоров`я від 02.11.2015 № 368 [PERSON] має високий ступінь втрати здоров`я внаслідок тривалої хвороби, що перешкоджає виконанню батьківських обов`язків щодо виховання дітей. Висновок дійсний до лютого 2017 року (а.с. 20). Згідно довідки №272 від 08.04.2019 року [PERSON] , [INFO] , дійсно навчається в КНВК «Загальноосвітня школа-інтернат І-ІІІ ступенів № 9 з посиленою спортивною підготовкою» Криворізької міської ради Дніпропетровської області, з 14.04.2016 року та знаходяться на повному державному забезпеченні (а.с. 15). Відповідно до довідки № 273 від 08.04.2019 року [PERSON] , [INFO] дійсно навчається в КНВК «Загальноосвітня школа-інтернат І-ІІІ ступенів № 9 з посиленою спортивною підготовкою» Криворізької міської ради Дніпропетровської області, з 01.09.2017 року та знаходяться на повному державному забезпеченні (а.с. 16). Як слідує з характеристик на [PERSON] та [PERSON] учениць комунального навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа-інтернат І-ІІІ ступенів № 9 з посиленою спортивною підготовкою» Криворізької міської ради Дніпропетровської області останні характеризується з позитивної сторони (а.с. 27, 28). Відповідно до висновку лікарсько - консультативної комісії № 66 від 13.03.2017 року [PERSON] перебуває на обліку в КЗ «Криворізький протитуберкульозний диспансер № 2» ДОР, проте з 30.07.2016 року до лікувального закладу не з`являється, від обстеження та лікування ухиляється (а.с. 105). З довідки про реєстрацію місця проживання встановлено, що [PERSON] разом з неповнолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 84). Під час обстеження матеріально-побутових умов проживання родини [PERSON] 12.10.2018 року, а повторно 29.03.2019 року встановлено, що за вказаною адресою мати не проживає (а.с. 19, 22). У відповідності до інформації від 20.11.2019 року, наданої Саксаганським ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області місцезнаходження [PERSON] встановлено за адресою: [ADDRESS] (а.с. 104). Житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] не приватизоване та перебуває в комунальній власності, що встановлено з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с. 106). Згідно з висновком про доцільність позбавлення батьківських прав від 12.03.2019 № 10/39-1220 виконком Саксаганської районної у місті ради вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] у відношенні до малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в зв`язку з тим, що встановлено злісне ухилення гр. [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків (а.с. 49-50). У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. При розгляді даної справи судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо не виконує свої батьківські обов`язки. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно своєї дитини в матеріалах справи відсутні. Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Так, судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] та [PERSON] . Однак, відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, а саме: не піклується про своїх малолітніх доньок, не цікавиться про стан їх здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не забезпечує їх матеріально. В зв`язку з тим, що [PERSON] мала високий ступінь втрати здоров`я внаслідок тривалої хвороби, що перешкоджає виконанню батьківських обов`язків щодо виховання дітей, виконкомом Саксаганської районної у місті ради прийнято рішення про влаштування малолітніх [PERSON] і [PERSON] до державного закладу. Які і на час розгляду справи там перебувають та знаходяться на повному державному забезпеченні. Однак, як встановлено зібраними по справі доказами, [PERSON] перебуваючи на обліку в КЗ «Криворізький протитуберкульозний диспансер № 2» ДОР, проте з 30.07.2016 року до лікувального закладу не з`являється, від обстеження та лікування ухиляється. Що свідчить про її зневажливе ставлення до свого здоров`я, відсутність бажання для покращення його та як результат, для майбутнього особистого виховання своїх дітей. Крім того, життям своїх доньок [PERSON] не цікавиться. За весь час їх перебування в державному закладі, а це більше ніж три роки, жодного разу дітей не відвідала. Що вказує, на її байдуже відношення до долі власних дітей та умисне ухилення від виконання батьківських обов`язків. При розгляді даної справи судом також враховано, що з аналізу рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року в справі «Савіни проти України» вбачається, що національні органи повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу. З положень ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27 лютого 1991 року, зі змінами схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, вбачається, що дитина, яка розлучається з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Однак, відповідач по справі - мати дітей не виявляє інтересу до доньок, не підтримує з ними особисті відносини, залишила місце своєї реєстрації, припинила лікування. Враховуючи встановлені судом обставини, суд погоджується з доводами позивача та висновком Саксаганської районної у місті ради від 12.03.2019 № 10/39-1220, про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав у відношенні малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , і вважає що позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав підлягають задоволенню. Разом з тим, суд при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Так, згідно приписів ч. 2 ст. 166 СК України, особа, яка позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку по утриманню дитини. Відповідно до положення ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню в частці від заробітку (доходу), суд виходить з рівня доходів відповідача та можливості сплати нею аліментів, а тому вважає за необхідне стягувати з неї на утримання дітей аліменти в розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, на кожну дитину, який не є меншим мінімального розміру, передбаченого ч.2 ст.182 СК України. Саме вказаний розмір аліментів суд вважає обґрунтованим та таким, що відповідатиме принципам розумності та співмірності, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, відповідно до вимог ч. 1 ст. 191 СК України. Враховуючи що зазначений позов пред`явлено 09.04.2019 року, суд вважає що з відповідача, підлягають стягненню аліменти на утримання дітей у розмірі 1/6 частині на кожну дитину, з усіх видів доходу відповідача, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного на користь державного закладу, в якому будуть перебувати діти, або опікуна, починаючи з 09.04.219 року і до досягнення дітьми повноліття. Разом з тим, згідно з ч.4 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», суд у разі позбавлення батьків батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав одночасно накладає заборону на відчуження майна та житла дітей. Відповідно до ст. 32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» та згідно ст. 248 СК України, передбачено, що дитина позбавлена батьківського піклування, яка проживає в навчальному закладі або іншому навчальному закладі, має право на збереження права користування житлом у якому раніше проживала. Судом встановлено, що малолітні [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в квартирі розташованій за адресою: [ADDRESS] (а.с. 84). Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових на нерухоме майно вбачається, що вказана квартира не приватизована та нікому з фізичних осіб не належить на праві приватної власності (а.с. 106). Крім того, в позовній заяві взагалі не на наведено обґрунтування позовних вимог про накладення заборони на відчуження майна у вигляді житла. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 81 цього Кодексу. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. А отже, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження вище вказаних позовних вимог, у зв`язку із чим в частині позовних вимог щодо накладення заборони на відчуження майна у вигляді житла, у зв`язку із чим в цій частині позовних вимог слід відмовити. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, з огляду на задоволення позовних вимог,

Outcome: partial