Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

01 жовтня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача у якому зазначив, що на праві власності йому належить житловий будинок № 5 по вул. Дзержинського в смт.Березнегувате Миколаївської області. У вказаному житловому будинку зареєстроване місце проживання його сестри [PERSON] та її малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що відповідачка та її донька у належному йому будинку не проживають з 2012 року, добровільно знятись з реєстрації за вказаною адресою не бажають, чим чинять йому перешкоди у користуванні власністю, позивач просив суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком. Позивач в судове засідання подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти заочного порядку розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суду не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за її відсутності не надходило, тому суд визнає її неявку неповажною, та вважає можливим згідно ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Також, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України, оскільки від позивача надійшла заява про слухання справи за його відсутності, а відповідач не з'явився у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази суд доходить наступного. З матеріалів справи убачається, що позивач на підставі рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 18 лютого 2010 року є власником житлового будинку по вул.Дзержинського,5 в смт. Березнегувате Миколаївської області (а.с.9). Право власності на вказаний житловий будинок зареєстроване Березнегуватською філією Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації 07.07.2010 року (а.с.10). Відповідно до довідки виконавчого комітету Березнегуватської селищної ради Березнегуватського району Миколаївської області від 23.09.2015 року № 5011 у житловому будинку належному позивачеві зареєстроване місце проживання відповідачки та її малолітньої дитини [PERSON], [INFO] (а.с.8). З акту обстеження від 24 вересня 2015 року посвідченого секретарем Березнегуватської селищної ради, відповідачка та її донька не проживають за місцем реєстрації у будинку № 5 по вул.Дзержинського в смт.Березнегувате Миколаївської області з 2012 року. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~\~закріплено принцип\~\~непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним\~\~йому майном, на\~\~власний розсуд\~\~ вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб . Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Частиною 2 ст.405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених правових норм цивільного та житлового законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Згідно з ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що відповідачі без поважних причин не проживають у будинку близько трьох років, місце їх фактичного проживання не відоме, беручи до уваги те, що реєстрація у будинку місця проживання відповідачів створює позивачу перешкоди у користуванні та розпорядженні належним йому нерухомим майном, на підставі ст. 391 ЦК України суд доходить висновку про задоволення позову.

Outcome: approved