Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-26 00:00:00

у вересні 2013 р. позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] про визнання виконавчого напису недійсним і таким, що не підлягає виконанню. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що за заявою [PERSON] приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] було вчинено виконавчий напис № 21918 про стягнення з неї заборгованості за договором позики від 04.11.2009 року в розмірі 1699314 грн. шляхом звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS], яка належить їй на праві приватної власності. Вважає, що даний виконавчий напис є недійсним і таким, що не підлягає виконанню, оскільки вчинений з порушенням норм діючого законодавства, а саме їй не було вручено вимоги про погашення заборгованості, не враховано часткову сплату боргу, а отже заборгованість не була безспірною, та що про вчинення виконавчого напису нотаріус не повідомив її як боржника, і була позбавлена надати заперечення. Просила суд визнати недійсним чи таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 21918 від 28.12.2010 року вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та стягнути судові витрати. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, зазначених у них та просив їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, вважають їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Зокрема зазначили, що між нею та позивачкою був укладений договір позики. В забезпечення виконання зобов'язань за договором позики, ніж нею та позивачкою був укладений договір іпотеки, за яким позивачка передала їй в іпотеку належне на праві власності майно - квартиру [ADDRESS]. У зв'язку з тим, що у позивачки утворилась заборгованість за договором позики, за заявою відповідачки 28.12.2010 р. приватним нотаріусом був вчинений виконавчий напис на предмет іпотеки. Вважають, що приватний нотаріус законно вчинив виконавчий напис, а тому відсутні підстави для задоволення вимог позивачки. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з'явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. У письмових заперечення зазначив, що ним був вчинений виконавчий напис відповідно до вимог Закону України «Про нотаріат» та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Просив у позові відмовити. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідачку [PERSON] та її представника, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних сімейних, трудових відносин. За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України). Перевіряючи обставини у справі судом встановлено, що 4 листопада 2009 року між позивачкою [PERSON] та відповідачкою [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого відповідачка [PERSON] надала позивачці в борг грошові кошти в сумі 528765,69 грн., які остання зобов'язувалась повернути 4 березня 2010 року (а.с. 6) 4 березня 2010 року сторони внесли зміни до договору позики, шляхом укладення письмового договору, за яким позивачка зобов'язувалась повернути борг до 4 липня 2010 року (а.с.64). 10 червня 2010 року сторони внесли зміни до договору позики, відповідно до яких позивачка зобов'язувалась повернути відповідачці [PERSON] до 4 липня 2010 року борг у розмірі 77250 доларів США, що за курсом НБУ становить 611665 грн.50 коп. У забезпечення своєчасного виконання зобов'язань за договором позики між сторонами було укладено Договір іпотеки від 4 листопада 2009 р. із змінами від 04.04.2010 року та 10.06.2010 року. Відповідно до умов договору іпотеки позивачка [PERSON] передала [PERSON] в іпотеку для забезпечення виконання зобов'язань за договором позики належну їй на підставі договору дарування квартиру [ADDRESS]. Відповідно до п. 5.1 Договору іпотеки іпотекодержатель набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки у разі настання одного з таких випадків: якщо на день, визначений договором позики або додатковими угодами до нього, іпотекодавець не поверне іпотекодержателю суму позики в повному обсязі; не сплатить іншу заборгованість, платежі та санкції, що передбачені та випливають з Основного зобов'язання. Згідно положень п.5.2. Договору іпотеки за вибором іпотекодержателя застосовується один і способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог: за рішенням суду; на підставі виконавчого напису нотаріуса. Відповідно до ч.6 ст.3 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Згідно ч.1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Отже зазначеним вище Законом та Договором іпотеки передбачена можливість звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом вчинення виконавчого напису. Згідно виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 28.12.2010 року та зареєстрованому в реєстрі за №21918, запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за договором позики в розмірі 1699314.32 грн.(а.с.5). У відповідності до ст.87 Закону України "Про нотаріат", для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За приписами ст.88 Закону України "Про нотаріат", нотаріуси вчиняють виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до п.3.2 безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 N 1172. Пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою КМУ від 29.06.1999 року № 1172 передбачено, що для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Діючими нормативними актами не визначено документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника. Відповідно до абз. 4, 6 п.283 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року за № 20/5(далі-Інструкція), що діяла на момент вчинення оспорюваної нотаріальної дії, вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту одержання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушень. Виконавчий напис на іпотечному договорі, що передбачає задоволення вимоги іпотекодержателя за основним зобов'язанням, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами основного зобов'язання, вчиняється нотаріусом за умови подання іпотекодержателем документів, достатніх для встановлення безспірності заборгованості та прострочення виконання зобов'язання Пунктом 7 Договору позики від 04 листопада 2009 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], сторони дійшли згоди, про те що для отримання виконавчого напису позикодавець подає нотаріусові такі документи: заяву про невиконання умов договору і розрахунок заборгованості. Розмір витрат, пов'язаних з вчиненням виконавчого напису, котрі підлягають стягненню з позичальника у безспірному порядку, визначаються у розмірі ставки державного мита та нотаріальних послуг у сумі 5000 гривень. Крім цього, в п. 12 Договору позики сторони зазначили, що повною мірою розуміють значення цієї угоди, її правові наслідки, а також підтверджують що діють добровільно, узгоджено та зміст даного договору відповідає їх дійсним намірам. За підпунктом 5.2.2 Договору іпотеки, сторони дійшли згоди, про те що для отримання виконавчого напису Іпотекодержатель подає нотаріусу такі документи: заяву про невиконання Іпотекодавцем умов Основного зобов'язання, розрахунок заборгованості, свій примірник цього Договору. Судом встановлено, що [PERSON] при зверненні до приватного нотаріуса за вчиненням виконавчого напису до заяви додала: оригінал Договору іпотеки від 4 листопада 2009 року за реєстровим № 15886; розрахунок заборгованості; повідомлення про вручення поштового відправлення, з відміткою про його отримання [PERSON]; правочини про внесення змін до договору іпотеки від 4 березня 2010 року, від 10 червня 2010 року; правочини про внесення змін до договору позики від 4 березня 2010 року, від 10 червня 2010 року. Судом встановлено, що 13 листопада 2010 р. позивачка особисто під розпис одержала від відповідачки розрахунок заборгованості (а.с. 52). Будь-яких заперечень, щодо суми заборгованості та даних, викладених в вищезазначених повідомленнях вимогах відповідача, позивачка не пред'явила, а тому твердження представника позивача, що жодних повідомлень позивачка не одержувала є надуманим та спростовується матеріалами справи. Судом достовірно встановлено, що нотаріусом були виконанні всі вимоги, які ставляться до заяви про вчинення виконавчого напису, передбачені Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, чинної на момент вчинення виконавчого напису. Протягом всього часу розгляду справи в суді, сторона позивача не надала суду, в порушення вимог ст. 60 ЦПК України належних і допустимих доказів на обґрунтування заявлених позовних вимог, як і не клопотала перед судом про витребування доказів. Доводи представника позивача, що нотаріусом не було враховано суму, яка була сплачена позивачкою і свідчить про спірність боргу, судом оцінюються критично, оскільки нотаріусу був поданий відповідачкою оригінал договору позики з відмітками про повернення частини боргу та такий був врахований при розрахунку. Щодо Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», на який посилається позивачка, як на такий, згідно якого ніби не передбачається можливість звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження на підставі виконавчого напису нотаріуса, але який ніби на думку позивачки підлягав застосуванню до даних правовідносин, слід зазначити таке. Стаття 1 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачає, що цей Закон визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна. Разом з тим між позивачкою та відповідачкою [PERSON] був укладений Договір іпотеки квартири, тобто нерухомого майна, і приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на нерухоме майно, а саме квартиру згідно умов Договору та Закону України «Про іпотеку», тому Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» ніяким чином не регулює правовідносини між сторонами Договору іпотеки, а отже не може застосовуватись до даних правовідносин. Тому твердження позивачки є безпідставним, і не приймаються судом до уваги. Звертаючись до суду позивачка просила визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом [PERSON] 28 грудня 2010 року за № 21918, недійсним. Разом з тим, щодо цього слід зазначити таке. Відповідно до положень Закону України «Про нотаріат»виконавчий напис є однією із форм нотаріальної дії. Статтею 50 Закону України «Про нотаріат»передбачена можливість оскарження у судовому порядку нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Такий спосіб захисту як визнання нотаріальної дії недійсною не передбачений ні спеціальним Законом, ні цивільним законодавством. Відповідно до ст.110 ЦПК України передбачено, що позивач має право звернутись з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню або повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи викладені обставини, беручи до уваги те, що позивачка звернулась до суду за захистом, на її думку, порушеного права не у визначений законом спосіб, суд приходить до висновку, що вимога [PERSON] в частині визнання недійним виконавчого напису не підлягає задоволенню. Оцінюючи належність, достовірність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є безпідставними і такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, а тому не підлягають задоволенню. На підставі ст.88 ЦПК України не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати у справі в зв'язку з відмовою у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: dismissed