Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-20 00:00:00

У листопаді 2015 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" про визнання недійсним кредитного договору та додаткової угоди до кредитного договору від 26.01.2012 року із застосуванням наслідків недійсності правочину. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що 20.09.2005 р. між ним та відповідачем по справі в особі заступника директора Рівненської філії ЗАТ «Комерційний банк» ПриватБанк (далі Банк) укладено кредитний договір №ROMWGK00000017, відповідно до п.1.1 якого Банком надано йому готівку в розмірі 19800,00 доларів США із строком повернення 18.09.2025 р. включно на цілі : купівля житла у сумі 16000,00 доларів США та на сплату страхових платежів у сумі 3800,00 доларів США, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 1,33% за місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і комісію за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 0,16% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, комісії за дострокове погашення кредиту від повідно до п.3.11 даного договору. Період сплати вважати з 20 по 27 число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку. Щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 250,38 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, комісії, а також іншим витратам Банку відповідно до п.п.2.2.9, 4.3. 26.01.2012 року його дружиною [PERSON] без його відома було підписано додаткову угоду до кредитного договору №ROMWGK00000017 від 20.09.2005 року, про яку він дізнався восени 2015 року оскільки перебував на заробітках у Росії. Просив з підстав, передбачених ст.230 ЦК України, визнати недійсними наступні правочини: - кредитний договір №ROMWGK00000017 від 20.09.2005 року, укладений між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», а також додаткову угоду від 26.01.2012 р. до кредитного договору №ROMWGK00000017 від 20.09.2005, укладені між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»; застосувавши до спірних правовідносин наслідки недійсності даних правочинів: - для [PERSON] - у вигляді повернення позикодавцю фактично отриманих у кредит коштів (тіла кредиту) шляхом зарахування на користь позикодавця вже сплачених сум (тіла кредиту, відсотків та комісії) за весь час фактичного користування кредитом; - для відповідача у вигляді повернення [PERSON] оригіналів правовстановлюючих документів на житловий будинок, розташований по вулиці Нова, 17 в смт.Млинів Рівненської області; - для обох сторін у вигляді зняття встановленої заборони на відчуження нерухомого майна житлового будинку, розташованого по вулиці Нова,17 в смт.Млинів Рівненської області. В ході розгляду справи позивачем було зменшено розмір позовних вимог. Просив з підстав, передбачених ст. 230 ЦК України визнати недійсною додаткову угоду від 26.01.2012 року до кредитного договору №ROMWGK00000017 від 20.09.2005 року укладену між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» із застосуванням до спірних правовідносин наслідків недійсності даного правочину зарахування на тіло кредиту надмірно сплачених [PERSON] грошових коштів в сумі 6851,92 дол.США за період з 26.01.2012 року по 27.08.2015 року. В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що додаткової угоди до кредитного договору позивач не підписував, крім того будь-яких коштів від відповідача не отримував. Укладення додаткового угоди не було спрямовано на настання реальних правових наслідків у видачі додаткових кредитних коштів, а тому вказана угода є удаваною. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав вказаних у позовній заяві. Представники відповідача в судовому засіданні проти позову заперечували, зазначивши, що позивач [PERSON] після укладення додаткової угоди від 26.01.2012 року не скористався правом відкликання своєї згоди на укладення договору відповідно до ч.6 ст.14 ЗУ «Про захист прав споживачів». Натомість продовжував сплачувати заборгованість за кредитним договором відповідно до умов, визначених у оспорюваній додатковій угоді, а отже погодився з укладенням додаткової угоди на таких умовах. Крім цього, представник відповідача просив застосувати до позовних вимог строки позовної давності, вказавши, що 26.01.2015 року сплинув строк позовної давності щодо оскарження додаткової угод №1 від 26.01.2012 року. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані сторонами докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову. За положеннями статей 626628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Судом встановлено, що 26.01.2012 року дружиною позивача [PERSON] підписано від імені позивача додаткову угоду №1 до кредитного договору №ROMWGK00000017 від 20.09.2005 року, якою змінено умови зазначеного вище кредитного договору. Пунктом 1 зазначено, що суму заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання цієї додаткової угоди зменшити на 446,46 дол.США, а саме6 відсотки в розмірі 0 дол.США, комісія в розмірі 0 дол.США, пеня в розмірі 446,46 дол.США. У відповідності до п.2 згідно зі статтями 212, 651 ЦК України у разі порушення позичальником будь-якого з зобов»язань, передбачених у Графіку погашення кредиту (додаток 1 до цієї додаткової угоди) понад 31 день позичальник сплачує банку штраф в розмірі 446,46 дол.США. Пункт 1.1 Договору викладено в наступній редакції : « Банк зобовязується надати позичальникові кредитні кошти на строк з 20.09.2005р. по 18.09.2025 р. включно, у вигляді не поновлюваної лінії (далі Кредит) у розмірі 31535,02 доларів США на на наступні цілі: придбання нерухомості, а також у розмірі 15535,02 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п.2.1.3,2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 1,33% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі суми 0,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0,16% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0,00% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2 даного договору. Періодом сплати вважати період з 20 по 27 число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку : - щомісяця в період сплати починаючи з 25.01.2012 р. Позичальник повинен надавати Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 451,11 дол. США для погашення заборгованості за Кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. Погашення кредиту провадиться в строки відповідно до графіка погашення кредиту. (а.с.7-8) Той факт, що оспорювана додаткова угода до кредитного договору підписана не позивачем, а його дружиною [PERSON] підтверджується поясненнями позивача, показаннями допитаної в судовому засіданні свідка [PERSON] та висновком експерта № 1.1-48/16 від 03.03.2016 року. Згідно зазначеного висновку, підпис від імені [PERSON] розміщений на лицевій стороні другого аркушу додаткової угоди №1 від 26.01.2012 року до кредитного договору №ROMWGK00000017 від 20.09.2005 року в графі «Підпис» навпроти «[PERSON]І.» виконаний не [PERSON], а іншою особою. (а.с.95-98) Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першоютретьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Щодо позовної вимоги [PERSON] про застосування наслідків недійсності додаткової угоди, суд відмічає наступне. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.215 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Як встановлено судом, за укладеною від імені [PERSON] та ПАТ КБ "ПриватБанк" додатковою угодою № 1 від від 26.01.2012 року, позичальник фактично грошових коштів для сплати страхових платежів у розмірі 31535,02 дол. США не отримував. Не отримував він цих коштів і шляхом безготівкового перерахування на рахунки страховиків. Таким чином, не пілягають до задоволення вимоги позивача про застосування наслідків недійсності додаткової угоди до кредитного договору, шляхом повернення фактично одержаних за такою угодою грошових коштів. Щодо клопотання відповідача про застосування до позовних вимог строку позовної давності, що сплинув на думку відповідача 26.01.2015 року, суд вважає такі доводи безпідставними, оскільки відповідно до показань свідка [PERSON], які узгоджуються з поясненнями позивача про укладення угоди останній дізнався восени 2015 року. Сам факт сплати коштів, визначених оспорюваною додатковою угодою, на думку суду, не може свідчити про те, що позивачу було відомо про укладення дружиною від його імені додаткової угоди №1 від 26.01.2012 року. На підставі ст.ст. 527, 1046, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України,

Outcome: partial