Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-11 00:00:00

У серпні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментам та стягнення додаткових витрат на дитину. Обгрунтовуючи свої вимоги вказувала на те, що на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 10 листопада 2009 року з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання доньки - [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частки усих видів його заробітку до досягнення дитиною повнолітнього віку. В зв»язку з несплатою відповідачем аліментів у повному обсязі в період з 27 вересня 2015 року по 31 липня 2016 року у нього виникла заборгованість по їх сплаті в розмірі 8 399 грн. Окрім того, відповідач повинен брати участь у додаткових витратах на дитину, які виникли в зв»язку з її хворобами, проходженням лікування, необхідністю оздоровлення, а також розитком її здібностей. В зв»язку з проходженням лікування доньки в період з 2011 року по 2016 рік вона понесла витрати в сумі 5 349 грн.; в період з 14 липня по 26 липня 2015 року донька проходила профілактичне лікування в оздоровчому таборі в м.Бердянську Запорізької області, для придбання путівки до якого вона витратила 2 160 грн. Крім того, лікарем кардіологом рекомендовано не рідше 2-х разів на рік здійснювати доньці відповідне обстеженння серця, сосудів шиї і голови, вартість послуг якого складає 720 грн. Вказувала на те, що їх донька з вересня 2014 року і по даний час відвідує студію сучасної хореографії «Гармонія», щомісячні витрати на придбання (пошиття) костюмів складають 100- 120 грн., а загальна сума за 2015 рік складає 1080 грн. Просить суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по сплаті аліментів за період з 27 вересня 2015 року по 31 липня 2016 року в сумі 8 399 грн., додаткові витрати на лікування в сумі 8 812 грн., грошову суму в розмірі 720 грн. на оплату обстеження, яке буде проходити дитина, а також судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. та витрати на правову допомогу в сумі 400 грн. Під час розгляду справи в суді позивачка [PERSON] уточнила позовні вимоги та просила суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по аліментам в сумі 5 896 грн. 78 коп., додаткові витрати на дитину, а саме: половину витрат понесених нею на лікування дитини в сумі 4 674 грн. 50 коп., грошову суму в розмірі 720 грн. на оплату обстеження, яке буде проходити дитина, додаткові витрати в сумі 2 160 грн. на придбання путівки з метою оздоровлення дитини, а також судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. та витрати на правову допомогу в сумі 400 грн. При розгляді справи [PERSON] підтримала свої вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, наполягаючи на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково, пояснивши суду, що визнає розмір заборгованості по аліментам перед позивачкою в сумі 5 896 грн. 78 коп. Також згоден понести додаткові витрати на дитину в розмірі 50 % від загальної суми, так як на даний час він працює не офіційно, розмір його доходу складає близько 2 500 грн., має на утриманні ще одну малолітню дитину. Тому сума, яку просить стягнути позивачка є для нього суттєвою. Представник відповідача - [PERSON] підтримав позицію відповідача. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO] (а.с.13). На підставі рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 10 листопада 2009 року з відповідача на користь позивачки [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки - [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частки усих видів його заробітку до досягнення дитиною повнолітнього віку (а.с.6). Як вбачається з наданих позивачкою довідок Жовтневого ВДВС ГУ Територіального управління юстиції в Донецькій області № В-19 від 17.08.2016 року та Орджонікідзевського ВДВС ГУ Територіального управління юстиції в Донецькій області № 2826/3.3-16 від 27.07.2016 року, заборгованість відповідача по сплаті аліментів перед позивачкою складає за період з 28.09.2015 року по 31.07.2016 рік - 7 930 грн., та з 13.10.2009 року по 27.09.2015 року - 469 грн. 75 коп. відповідно (а.с.7-8). Таким чином позивачкою [PERSON] визначено загальний розмір заборгованості відповідача по сплаті на її користь аліментів в сумі 8 399 грн. Водночас не погодившись із вказаною сумою заборгованості відповідач надав суду довідку про розмір такої, видану 21 жовтня 2016 року Центральним ВДВС ГУ Територіального управління юстиції в Донецькій області, відповідно до якої розмір його заборгованості по сплаті аліментів за період з 28 вересня 2015 року по 29 вересня 2016 року становить 5 896 грн. 78 коп. (а.с.106). В подальшому при розгляді справи саме з цим розміром заборгованості погодився відповідач і не заперечував проти її стягнення. Таку суму просила стягнути і позивачка, уточнивши свої вимоги в цій частині. Статтею 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно ч.4 ст.195 СК України розмір заборгованості по аліментам обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Такий же порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст.71 Закону України "Про виконавче провадження". Відповідно до ч.8 цієї статті суд вирішує спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Таким чином, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону України "Про виконавче провадження", а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Повторне стягнення з боржника суми, яка має бути ним виплачена у порядку виконання рішення суду про стягнення аліментів недопустиме. Враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову про стягнення заборгованості по аліментам. При цьому суд зазначає, що сам по собі факт визнання позову в цій частині відповідачем [PERSON] за наявності того, що таке визнання суперечить закону не може бути підставою для задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Виходячи зі змісту названої статті у цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Згідно ч.2 ст.185 СК України витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно в залежності від причини, що зумовила додаткові витрати. Відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», стягненню підлягають не тільки фактично зазнані додаткові витрати на утримання дитини, а і передбачувані додаткові витрати, викликані особливими обставинами, тому їх необхідно визначати в твердій грошовій сумі. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення, тобто участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батька незалежно від сплати ним аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору. Як встановлено судом при розгляді справи, у даному випадку неповнолітня дитина сторін - [PERSON], [INFO], потребує додаткових витрат у зв»язку з хворобами та проходженням лікування. Надана позивачкою медична документація підтверджує, що дитина потребує постійного медичного нагляду і лікування (а.с.22-96). Як вбачається з наданих позивачкою доказів за період з 2011 року по 2016 рік нею понесено додаткові витрати на лікування дитини в загальній сумі 9 349 грн. Згідно рекомендації лікаря -кардіолога від 23.12.2015 року, неповнолітній дитині рекомендовано холтерівське обстеження, УЗД сердця, сосудів шиї і голови не рідше 2 раза на рік, вартість послуг яких складає 720 грн. (а.с.90-96). За квитанцією до прибуткового касового ордеру №20 від 14.07.2015 року позивачкою [PERSON] було оплачено вартість путівки профілактичного лікування доньки в оздоровчому таборі, яка склала 2 160 грн. (а.с.94). Проаналізувавши надані чеки, квитанції, призначення лікарів, висновки фахівців, суд вважає, що розмір таких витрат позивачкою підтверджено і відповідач, як батько дитини зобов'язаний брати участь у додаткових витратах на доньку. При цьому, вирішуючи питання про стягнення з відповідача грошової суми в розмірі 720 грн. на оплату обстеження, яке буде проходити дитина, суд вважає, що причина, що зумовлює ці додаткові витрати є триваючою (хворобливий стан здоров»я дитини), тому ці витрати можуть фінансуватися наперед, як із зазначенням, так і без зазначення кінцевого терміну. Водночас, при визначенні судом розміру участі батька у додаткових витратах на дитину, суд враховує обставини, що мають істотне значення, а саме - відсутність постійної роботи у відповідача, наявність у нього на утриманні ще однієї неповнолітньої дитини, тому суд вважає визначити розмір його участі у додаткових витратах на дитину як 50 %. За таких обставин з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню половина суми понесених нею додаткових витрат на дитину, а саме: 4 674 грн. 50 коп., вже визначена позивачкою сума половини витрат на лікування + 360 грн., половина суми на обстеження + 1080 грн., половина суми вартості путівки. Усього: 4 674 грн. 50 коп. + (720 грн. + 2 160 грн./2) = 6 114 грн. 50 коп. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. На підставі п.36 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (навіть, якщо його було сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом України «Про судовий збір»). Згідно копії квитанції, позивачкою було сплачено судовий збір у сумі 551 грн. 20 коп. за подання до суду вказаного позову, тому на її користь з відповідача підлягає стягненню судовий збір відповідно до частки задоволених позовних вимог в розмірі 250 грн. 56 коп. (6 114 грн. 50 коп./ 13 451 грн.28 коп. х 551 грн. 20 коп.). Щодо стягнення витрат на правову допомогу в сумі 400 грн., то суд вважає в цій частині позовні вимоги такими, що задоволенню не підлягають з наступних підстав. Згідно ч.ч.1 та 2 ст.84 ЦПК України витрати, пов»язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до статті 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Позивачкою на підтвердження понесення витрат на правову допомогу була надана неналежним чином завірена ксерокопія довідки, видана адвокатом Чуйко І.В., згідно якої позивачка понесла витрати на правову допомогу (складання позовної заяви, консультація, збір доказів (а.с.97). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Однак суд вважає надану позивачкою ксерокопію довідки неналежним доказом, за відсутності договору про надання юридичних послуг, розрахунку таких витрат, акту прийому-передачі виконаних робіт та квитанції про отримання адвокатом грошей саме в сумі 400 грн., а тому підстави для задоволення вимог [PERSON] про компенсацію витрат на правову допомогу відсутні.

Outcome: partial