Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-17 00:00:00

01 грудня 2016 року [PERSON] звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області із позовом до [PERSON], в якому просив визнати недійсним заповіт від 13.07.2016 його батька [PERSON], померлого [INFO]. Свій позов він обґрунтовує тим, що волевиявлення його батька при складанні заповіту не було вільним і не відповідало його внутрішній волі, він був дуже хворим, тривалий час приймав ліки, які могли вплинути на розумові здібності батька, у нього була порушена спроможність до суджень, утруднення нових понять, аналізу, виникали епізоди порушення свідомості, знизилася пам'ять на минулі події, та на думку позивача, його батько за своїм психічним станом не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними, тому в силу ст.ст. 225, 1257 ЦК України складений батьком заповіт на ім'я відповідача є недійсним. Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 12.01.2017, оголошеною без виходу суду до нарадчої кімнати, залучені до участі у справі треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON] та [PERSON] (а.с. 34 журнал судового засідання). В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримують, просять задовольнити. Додатково позивач пояснив, що його батько [PERSON] тяжко хворів, влітку 2016 року перебував на лікуванні у відділенні Рубіжанської лікарні, після виписки приблизно у 20 числах липня 2016 року батько з позивачем посварилися, оскільки батько переписав заповітом квартиру на свою рідну сестру - відповідача [PERSON], а будинок на іншого сина [PERSON] (третя особа у справі), за це позивач образився на батька, перестав з ним спілкуватися та до нього приходити, [INFO] батько позивача помер. Позивач вважав, що батько залишить квартиру хоча б матері позивача [PERSON], оскільки у брата позивача [PERSON] є тепер спадковий будинок, а мати тепер залишиться на вулиці. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] заперечували проти позову в повному обсязі, просили суд відмовити в його задоволенні. Додатково відповідач пояснила, що 13.07.2016 її рідний брат [PERSON] склав два заповіти: в одному заповідав житловий будинок своєму сину [PERSON] (третя особа у справі), в іншому заповіті заповідав квартиру відповідачу. Спочатку він заповідав житловий будинок та спірну квартиру позивачу [PERSON], але останній не бажав доглядати батька та повідомив про намір здати його до будинку прістарілих. Після цього [PERSON] переробив заповіт по квартирі на відповідача, оскільки вона та їх спільна мати [PERSON] погодилися доглядати [PERSON] Відповідач викликала нотаріуса, яка перевірила, що брат був свідомий. Дійсно [PERSON] хворів на серцеву недостатність, боліли у нього ноги, був низький тиск, рідина накопичувалася всередині тіла, але з головою у нього було все добре, він повністю контролював себе, він сам повідомив нотаріуса про зміст заповітів, власноручно підписав заповіти та віддав заповіт на житловий будинок сину [PERSON] (третя особа у справі), а на квартиру - відповідачу. Третя особа [PERSON] надала пояснення, що її син [PERSON] тяжко хворів, було вирішено, що його буде доглядати третя особа [PERSON] та її дочка відповідач [PERSON], а позивач [PERSON] та його мати [PERSON], яка була колишньою дружиною [PERSON], не погодилися його доглядати. Після того [PERSON] вирішив викликати нотаріуса та переписав житловий будинок старшому сину [PERSON], а квартиру на сестру [PERSON] Перед смертю [PERSON] тяжко хворів, у нього все боліло, він не міг нормально їсти, але з розумом у нього все було добре. Третя особа [PERSON] надав показання, що все розпочалося з того, що за хворим батьком ніхто не хотів доглядати, в сім'ї було вирішено, що хто буде доглядати хворого батька на того і квартира буде. Доглядати цого стала иати [PERSON], також і [PERSON] майже кожного дня приходив до хворого батька та допомагав, піднімав його, голив, купував, що просив батько. Батько був у свідомості, розмовляв, питав про справи, все добре розумів. В судовому засіданні було оглянуто два примірники заповітів [PERSON], які зберігаються у справах нотаріуса та які були посвідчені 13.07.2016 приватним нотаріусом Рубіжанського міського нотаріального округу [PERSON], один заповіт на ім'я [PERSON] на житловий будинок по [ADDRESS], підписаний о 15:45 годин на квартирі, де проживав заповідач та другий заповіт за реєстром № 629 на ім'я [PERSON] на квартиру [ADDRESS], підписаний о 16:15 годин на квартирі, де проживав заповідач (а.с. 104 журнал судового засідання). В судовому засіданні свідок [PERSON] надала показання, що вона є приватним нотаріусом Рубіжанського міського нотаріального округу та посвідчувала оспорюваний заповіт. У нотаріуса зафіксовано, що 13.07.2016 о 9:00 годині звернулися про посвідчення заповіту на виїзді за місцем проживання [PERSON], який не ходив з причини хворобди ніг. Нотаріус поїхала за викликом поспілкувалася з ним, побачила, що він був дуже хворий, набряклий, але був повністю адекватний, він повідомив, що вже робив заповіт на сина, тепер хоче переробити на іншого сина та свою сестру, повідомив інформацію про нерухомість, яку заповідав та надалі нотаріус поїхала до нотаріальної контори, щоб підготувати заповіти в паперовому вигляді на бланках нотаріальних дій. Через дві години нотаріус повернулася, встановила дієздатність [PERSON], він чітко висловлював свої думки та емоції, вголос прочитав заповіти та підписав їх, кожен заповіт підписувався заповідачем у двох примірниках (а.с. 101-104 журнал судового засідання). В судовому засіданні свідок [PERSON] надав показання, що був сусідом померлого [PERSON], відвідував його в квартирі, вони влітку часто на лавочці біля під'їзду сиділи та спілкувались, останній раз бачив [PERSON] у червні 2016 року, надалі той зліг та вже не міг ходити, майже весь останній рік до смерті [PERSON] перебував у лікарнях. У нього були хворі ноги, іноді кружилася голова, свідку відомо, що до нього викликали швидку допомогу (а.с. 113-118 журнал судового засідання). В судовому засіданні свідок [PERSON] надала показання, що була сусідкою померлого [PERSON], який з чоловіком свідка часто сиділи на лавочці біля під'їзду. Свідку відомо, що у [PERSON] були проблеми з серцем, боліли ноги, він говорив про біль у суглобах, пересувався на милицях. Наприкінці літа 2016 [PERSON] зліг, свідок перед цим спілкувалася з ним та він був не в собі, іноді щось промовить і надалі говорить, що він не те щось сказав. Коли помер [PERSON] свідок не пам'ятає (а.с. 118-122 журнал судового засідання). В судовому засіданні свідок [PERSON] надала показання, що є сусідкою померлого [PERSON], вона лікар за фахом та її запрошували робити ін'єкції сусіду, їй відомо, що він хворів на коронарну недостатність та цироз печінки, останнім часом він був не в собі, іноді говорив щось дивне (що саме свідок не пам'ятає), скаржився на «щось не те з головою», просив порадити які пігулки йому приймати щоб «покращити голову». Десь у липні-серпні 2016 свідка зранку запросила дружина померлого [PERSON] до їх квартири щоб зафіксувати смерть [PERSON], дату цієї події свідок не пам'ятає (а.с. 122-129 журнал судового засідання). В судовому засіданні свідок [PERSON] надала показання, що померлий [PERSON] був її колишнім чоловіком, від шлюбу вони мають двох синів [PERSON] (третя особа) та [PERSON] (позивач), після розлучення свідок та [PERSON] продовжили проживати в одній квартирі, колишній чоловік сильно хворів, приймав багато ліків, часто перебував у лікарні, останній раз у червні 2016 року лікувався у кардіології. За два місяці до смерті [PERSON] вся родина зібралася з приводу вирішення питання його подальшого догляду, [PERSON] погодився поїхати до будинку прістарілих у м. Кремінній, але його мати [PERSON] влаштувала сварку та заперечувала проти цього. Надалі за [PERSON] почала доглядати його мати [PERSON], вона постійно піклувалася про нього, залишалася ночувати в квартирі. Свідку відомо, що її колишній чоловік [PERSON] хотів будинок переписати на старшого сина [PERSON], а квартиру на молодшого сина [PERSON], однак його мати [PERSON] заперечувала та поставила умову, що буде доглядати сина, коли він перепише на неї квартиру. Останнім часом [PERSON] говорив маячню, після наступало прояснення та він визнавав, що говорив щось не те, затьмарення було не постійно. [PERSON] пізнавав свідка, їх дітей, матір, скаржився на поганий стан, якщо щось було потрібно він це просив. В час смерті [PERSON] свідок знаходилась в квартирі з ним, викликала поліцію та швидку допомогу, покликала сусідку [PERSON], яка колись була лікарем. Свідок не згодна з волею чоловіка, таке розпорядження квартирою є несправедливим, вони за життя розмовляли, що квартира залишиться онукам (а.с. 130-141 журнал судового засідання). Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідків, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON], як власник, з 16.01.1998 був зареєстрований за місцем проживання у [ADDRESS] та знятий з реєстрації 08.09.2016, в зв'язку із смертю (а.с. 45). [INFO] [PERSON] помер у місті Рубіжне, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 08.09.2016 (а.с. 7). [PERSON] був батьком позивача [PERSON] та третьої особи [PERSON], їх матір'ю є [PERSON] (свідок у справі), що підтверджується матеріалами справи та визнається сторонами (а.с. 8). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний у 2008 році, на момент смерті [PERSON] [INFO] [PERSON] була зареєстрована у вказаній квартирі (а.с. 45, 88). Відповідач [PERSON] є рідною сестрою померлого [INFO] [PERSON], що визнається сторонами у справі. 13.07.2016 [PERSON] склав заповіт, який був посвідчений в зв'язку з його хворобою ніг у нього вдома за адресою: [ADDRESS], приватним нотаріусом Рубіжанського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстром № 629 (а.с. 89). Згідно заповіту [PERSON], розуміючи значення своїх дій, добровільно, без будь-якого насильства, примусу, як фізичного, так і морального, на випадок своєї смерті зробив розпорядження та належну йому квартиру [ADDRESS] заповідав [PERSON]. Також, раніше складений заповіт, що був посвідчений приватним нотаріусом Рубіжанського міського нотаріального округу [PERSON] 07.05.2015, зареєстрований у реєстрі № 339, [PERSON] скасував. Заповіт був складений за допомогою технічних засобів нотаріусом зі слів заповідача о 16:00 годині та підписаний вдома заповідачем у 16:15 годині після його прочитання ним вголос, його особа була встановлена та дієздатність перевірена нотаріусом. Також, в ході розгляду справи встановлено, що 13.07.2016 [PERSON] склав ще один заповіт, посвідчений нотаріусом за реєстром № 628 щодо розпорядження належним йому житловим будинком [ADDRESS], який заповідав своєму синові [PERSON] (а.с. 92-93, 104 журнал судового засідання). Інформація про посвідчення заповіту 13.07.2016 та про скасування раніше складеного заповіту 07.05.2015 була внесена до Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) 13.07.2016, що підтверджується інформаційною довідкою від 12.09.2016 (а.с. 92-93). 12.09.2016 до приватного нотаріуса звернулася відповідач [PERSON] із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] [INFO], також 24.11.2016 до нотаріуса звернувся позивач [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті батька. 12.09.2016 приватним нотаріусом Рубіжанського міського нотаріального округу Білоус З.В. було зареєстровано спадкову справу № 31/2016 та внесено реєстраційний запис до Спадкового реєстру (а.с. 86, 91, 94). За наданою Станцією швидкої медичної допомоги м. Рубіжне інформацією бригада швидкої допомоги 19 разів викликалася для надання медичної допомоги [PERSON] за адресою: [ADDRESS] в період з 05.01.2016 по 27.07.2016, діагнози хворого гіпертонічна хвороба, церебральний атеросклероз, дифузний кардіосклероз, миготлива аритмія, стенокардія, ішемічна хвороба серця, трофічні язви гомілки, цироз печінки, деформуючий артроз (а.с. 208-209). За інформацією Комунальної установи Центральна міська лікарня м. Рубіжне хворий [PERSON] перебував на лікуванні у кардіологічному відділенні за 2015-2016 роки п'ять разів, останній раз з 22.05.2016-08.06.2016, в хірургічному відділенні у період червень-липень 2016 року не перебував (а.с. 212). За інформацією та епікризами, які містяться в амбулаторній картці [PERSON] він хворів на низку захворювань, зокрема, серцеві хвороби, хвороби суглобів та цироз печінки. За записом в амбулаторній картці від 05.09.2016 причина смерті не відома, протягом двох місяців виражена інтоксикація організму, направлений на розтин для уточнення причини смерті. Надалі у медичній картці міститься останній запис від 05.09.2016 про патологоанатомічний діагноз: ІХС, великоочаговий і мелкоочаговий кардіосклероз, дилатація порожнин серця, застійне ущільнення внутрішніх органів, асцит, анасарка, трофічні виразки обох гомілок, правобічний гідроторакс в колапсом лівої легені, деформуючий полиостеоартроз. За висновком судово-психіатричного експерта № 89 [PERSON] в момент вчинення заповіту 13.07.2016 будь-яким хронічним або стійким психічним розладом не страждав, у тимчасово-хворобливому психічному стані не знаходився, виявляв ознаки астенічного синдрому соматогенного ґенезу (обумовленого цереброваскулярними розладами, та іншими соматичними хворобами), (згідно з МКХ -10 F 06.96), що однак, з урахуванням наданої документації, не позбавляло його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с. 216-221). З цього висновку вбачається, що судовий психіатр-експерт вищої категорії Ковальов А.Б. провів експертизу та зробив висновок на підставі отриманих матеріалів (цивільної справи, медичних документів), також були враховані всі показання свідків, пояснення осіб, які беруть участь у справі. Заповіт є правочином, тому до правовідносин заповіту застосовуються загальні положення про правочини та положення про недійсність правочинів за Главою 16 Розділу ІV ЦК України. Відповідно до частин 2, 3 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно ч. 1 ст. 205 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Відповідно до ст.ст. 1233-1236 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Під час розгляду справи позивач та його представник зазначали, що в зв'язку з численними хворобами [PERSON] та прийманням ним великої кількості ліків, при складанні заповіту його волевиявлення не було вільним і не відповідало його волі. Однак, наявні у справі докази не підтверджують цих доводів сторони позивача. Відтак, проаналізувавши покази допитаних свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], суд вважає, що ці показання не суперечать іншим зібраним у справі доказам та висновку судового експерта, свідки не є заінтересованими у результаті розгляду цієї справи. Свідок [PERSON] є матір'ю позивача та звісно заінтересована в результаті розгляду справи, оскільки вона в судовому засіданні заявила, що не згодна з волею свого колишнього чоловіка в заповіті щодо розпорядження квартирою та вважає, що квартира повинна була переписана їх с померлим онукам, а не відповідачу [PERSON] Але наявність заінтересованості у свідка [PERSON] в результаті справи, не вплинула на її показання щодо психічного стану померлого [PERSON], її пояснення про те, що її колишній чоловік хотів раніше залишити квартиру онукам, а залишив несправедливо своїй сестрі не свідчать про його психічний стан та наявність у нього проблем з усвідомленням та керуванням своїми діями. Всі свідки показали, що померлий [PERSON] тяжко хворів на різні захворювання, пов'язані із серцем, печінкою та опорно-руховим апаратом, свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] показали, що іноді у нього відмічалися запаморочення, він говорив незрозумілі речі тощо, однак конкретних ознак психічних розладів жоден з свідків не назвав. При цьому всі свідки підтвердили і те, що померлий [PERSON] всіх впізнавав, висловлював чітко свої бажання та потреби, розумів, що відбувається навколо нього. Разом з цим, свідки [PERSON] та [PERSON] показали, що спілкувалися останній раз із [PERSON] в червні 2016 та за три місяці до його смерті відповідно. Свідок [PERSON] показала, що іноді приходила робити [PERSON] ін'єкції, останній раз перед його смертю приходила за півтора-два тижні, при цьому за свідченнями [PERSON] [PERSON] помер приблизно у липні-серпні 2016. Суд відхиляє свідчення [PERSON], [PERSON] та [PERSON] як доказ не усвідомлення значення своїх дій та (або) неможливості керування ними [PERSON] в момент вчинення заповіту 13.07.2016, оскільки жоден з свідків в цей день не спілкувався з ним та відповідне не може підтвердити його психічний стан в час вчинення заповіту. Свідок [PERSON] підтвердила, що в день складання заповіту вона двічі спілкувалася з померлим [PERSON], між цими двома зустрічами пройшло більше двох годин - спочатку нотаріус зустрілася з ним у нього вдома для перевірки його дієздатності та з'ясування його бажання скласти заповіти та їх зміст, а після прочитання вголос [PERSON] двох складених заповітів та їх підписання з наступним посвідченням. Також, свідок [PERSON] показала, що [PERSON] хоч і був сильно хворим, але був повністю адекватним, його рішення скласти заповіт не було так званим «рішенням одного дня», це рішення він в собі носив довго. Свідок [PERSON] є діючим приватним нотаріусом, перебуває під присягою, не заінтересована в результаті розгляду справи, її показання повністю узгоджуються з документами, які містяться у справі та з поясненнями сторін. Те що [PERSON] 13.07.2016 склав два нові заповіти та скасував раніше складений заповіт від 07.05.2015, також не свідчить про проблеми з усвідомленням та керуванням своїми діями, а проявляє його волевиявлення. Оскарження позивачем [PERSON] заповіту батька на ім'я відповідача [PERSON] на квартиру та повна згода позивача із заповітом батька на житловий будинок на користь його рідного брата [PERSON], також на думку суду свідчить про незгоду позивача із волевиявлення його батька щодо розпорядження належним йому майном. Відповідно ч. 6 ст. 147 ЦПК України висновок експерта для суду не є беззаперечним доказом і оцінюється судом за правилами, установленими ст. 212 ЦПК України. Висновок експерта не має переваг перед іншими засобами доказування, він також підлягає дослідженню й перевірці, а фактичні дані, що містяться в ньому, оцінюються судом за загальними правилами. В пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2011 № 9 зазначено, що судам при розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі ст. 225 ЦК України, ч. 2 ст. 1257 ЦК України суд відповідно до ст. 145 ЦПК України за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Як зазначалося вище у цьому рішенні висновком судово-психіатричного експерта № 89 підтверджено, що в момент вчинення заповіту 13.07.2016 [PERSON] хронічним або стійким психічним розладом не страждав, у тимчасовому хворобливому стані не знаходився. Висновок судової експертизи повністю узгоджується з іншими доказами у справі, які свідчать про відсутність психічних розладів та хворобливих станів у померлого [PERSON] на час посвідчення заповіту, до яких відносяться медична документація, показання свідків тощо. Також і пояснення сторін та третіх осіб узгоджуються з цими доказами. Суд перевірив під час розгляду справи підставу звернення з цим позовом до суду за ч. 1 ст. 225 та частинами 2, 3 ст. 203 ЦК України, заявлену у позовній заяві [PERSON] та встановив, що оспорюваний позивачем заповіт, складений 13.07.2016 його батьком [PERSON] відповідає статті 203 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до частин 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд дійшов висновку, що стороною позивача не надано жодного належного доказу про те, що волевиявлення заповідача [PERSON] не відповідало його внутрішній волі, що він саме на час укладання заповіту не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними, правових підстав визнання заповіту недійсним, пов'язаних з порушенням умов дійсності правочину, передбачених ч. 1 ст. 215, частинами 2, 3 ст. 203, ч. 1 ст.225 ЦК України, судом не встановлено, а тому позовні вимоги [PERSON] щодо визнання заповіту недійсним є безпідставними, в зв'язку з чим суд відмовляє в їх задоволенні повністю. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати залишаються за позивачем, в зв'язку з відмовою в позові.

Outcome: dismissed