Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-06 00:00:00

У грудні 2012 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Київської міської ради, [PERSON], треті особи - [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права власності за набувальною давністю. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до договору дарування від 24 грудня 1999 року, укладеним з [PERSON], він та члени його родини - [PERSON] та [PERSON] набули права власності на 1/3 частину квартири за адресою - [ADDRESS] у рівних частках. Позивач вказав, що інші по 1/3 частини даної квартири залишилося у власності [PERSON] та [PERSON] як співвласників. Зазначив, що [INFO] [PERSON] помер. Позивач у позовній заяві вказав, що після смерті співвласника, враховуючи необхідність здійснювати утримання майна в належному та безпечному стані, беручи до уваги відсутність в квартирі інших співмешканців, він, [PERSON] та [PERSON] заселилися до спірної квартири та з 18 лютого 2000 року фактично зареєструвалися у ній. Посилаючись на те, що він протягом 14 років добросовісно, відкрито та безперервно володіє спірною квартири, утримує її, підтримує у належному стані, проживає та зареєстрований в ній, просив суд визнати за ним право власності за набувальною давністю на 2/3 частин квартири за адресою - [ADDRESS]. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 07 липня 2015 року позов в частині вимог про визнання права власності на 1/3 частину квартири за набувальною давністю до [PERSON] залишено без розгляду. У судовому засіданні 07 липня 2015 року позивач уточнив позовні вимоги та просив визнати за ним право власності за набувальною давністю на 1/3 частину квартири за адресою - [ADDRESS] належної попередньо [PERSON] Представник Київської міської ради в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направили до суду пояснення по справі, в яких просять слухати справу у відсутність їх представників та на підставі поданих стороною доказів, прийняти рішення згідно вимог чинного законодавства (а.с. 38-40). Треті особи в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, направили до суду заяви, в яких просять розглядати справу у їх відсутність (а.с. 35-36). Заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні, квартира [ADDRESS], згідно свідоцтва про право власності на житло належала на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6). Відповідно до договору дарування від 24 грудня 1999 року, [PERSON], подарував в рівних частках кожному, а [PERSON], [PERSON] та [PERSON] прийняли в дар 1/3 частину квартири за адресою - [ADDRESS] у рівних частках (а.с. 4). Інші по 1/3 частини даної квартири залишилося у власності [PERSON] та [PERSON] як співвласників. [INFO] [PERSON] помер (а.с. 14). З листа Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори від 30 січня 2015 року вбачається, що згідно даних Спадкового реєстру після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилась (а.с. 47). У судовому засіданні позивач пояснив, що після смерті [PERSON], враховуючи необхідність здійснювати утримання майна в належному та безпечному стані, беручи до уваги відсутність в квартирі інших співмешканців, він, [PERSON] та [PERSON] заселилися до спірної квартири. Згідно акту КП «Центральний Подільського району м. Києва» від 28.11.2014 року зазначено, що на момент обстеження спірної квартири, [PERSON] у квартирі не знаходилось, її особистих речей не виявлено (а.с. 5). Відповідно до довідки форми № 3, виданої КП "Центральний" від 10.11.2014 року у квартирі [ADDRESS] зареєстровано п'ять осіб: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). Крім того вбачається, що позивач зареєстрований у спірній квартирі з 18 лютого 2000 року. Як вбачається з квитанцій, позивач сплачує з 2001 року за житлово-комунальні послуги за спірну квартиру (а.с. 12-13). Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на те, що він більше чотирнадцяти років проживає у спірній квартирі, оплачує комунальні платежі, а тому він добросовісно заволодів чужим майном, а саме 1/3 частиною спірної квартири. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону бо на незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, надуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. За приписами п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 січня 2013 року № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» для набуття права власності на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери перебігу строку набувальної давності недостатньо. Умови набувальної давності підтверджуються судовим рішенням. Давнісний володілець повинен довести факти добросовісності, відкритості, безперервності і тривалості свого володіння. Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Добросовісне володіння це володілець не знав і не міг знати про те, що володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. Відкритість та безперервність володіння теж є необхідними умовами для набуття права власності за набувальною давністю і означають, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, а також те, що протягом зазначеного в законі строку володілець не вчиняв дій, що свідчили б про визнання ним обов'язку повернути річ власнику, а також йому не пред'являвся правомочною особою позов про повернення майна. У п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" роз'яснено, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст. 58-59 ЦПК України. Враховуючи викладене, з метою захисту майнових прав позивача, який добросовісно заволодів майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном понад чотирнадцять років без державної реєстрації права власності на нього, суд дійшов висновку, що позивач має право у порядку набувальної давності визнати за собою право власності на 1/3 частину квартири за адресою - [ADDRESS] належної попередньо [PERSON] у порядку ст. 344 ЦК України. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved