Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-14 00:00:00

У січні 2020 року [PERSON] (надалі по тексту - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] (надалі по тексту - відповідач 1), Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (надалі по тексту - відповідач 2) про стягнення коштів моральної шкоди та шкоди, завданої здоров`ю. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17 січня 2019 року о 15.30 водій [PERSON] рухався на автомобілі "Toyota Camry", д.н.з. [NUMBER] з прилеглої території, мав намір виїхати на вулицю Грушевського. В цей час по регульованому пішоходному переходу, розташованому біля будинку №9 по вул. Грушевського, на зелений сигнал світлофора переходила дорогу пішохід [PERSON] . Водій [PERSON] при здійсненні повороту ліворуч, у порушення вимог п. 16.9 ПДР України, не надав перевагу пішоходу, внаслідок чого відбувся наїзд передньою частиною автомобіля на людину. В результаті ДТП [PERSON] отримала тілесні ушкодження та була доставлена з місця пригоди до КМКЛ №17, де перебувала на стаціонарному лікуванні. Постановою Печерського районного суду м. Києва від 19 квітня 2019 року відповідача [PERSON] визнано винним у справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] спричинено матеріальну та моральну шкоду. Цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] на дату ДТП була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія "ПЗУ Україна". Ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну, складає 100 000,00 грн., а за шкоду, завдану здоров`ю - 200 000,00 грн. Так, внаслідок шкоди, заподіяної здоров`ю позивача, остання, зокрема, перебувала на реабілітації у санаторії, що коштувало 13 800,00 грн. Позивач зазначає, що шкоду, завдану здоров`ю позивача має сплачувати страхова компанія, якою відшкодування не було виплачене. Також, внаслідок адміністративного правопорушення позивачеві було завдано моральної шкоди. ДТП негативно вплинула на психічне здоров`я позивача, змінивши нормальне життя, порушивши сон, звичний щоденний розпорядок життя та побуту. Протягом кількох місяців після ДТП позивач змушена була уникати транспортних засобів, бо мала негативний досвід єдиного в своєму житті випадку, коли керований [PERSON] автомобіль завдав шкоди, яка призвела певною мірою до незворотніх наслідків стану здоров`я позивача. Після події транспортні засоби сприймаються позивачкою як небезпека для життя і здоров`я. Такі переживання справляють на [PERSON] тяжкий емоційний вплив та завдають душевних страждань. Окрім того, позивача як потерпілу особу обурила поведінка правопорушника, який не намагався надавати допомогу [PERSON] , усунути або якимось чином компенсувати наслідки пригоди. При цьому, він усіляко йшов на контакт з позивачкою, пропонував здійснити відшкодування. Однак, за 11 місяців, які минули від дати ДТП до подання позову, жодних реальних дій з боку відповідача на користь позивача вчинено не було. Розмір заподіяної [PERSON] як потерпілій особі моральної шкоди оцінено Висновком соціально-психологічного дослідження №05-09-19 від 12.09.2019 року у сумі 50 076,00 грн. За проведення зазначеного дослідження позивачем було сплачено 4 173,00 грн. З метою захисту своїх прав [PERSON] після ДТП звернулася за правовою допомогою до адвоката Левчишиної О.В., з якою 06 лютого 2019 року уклала договір про надання правової допомоги. Загалом за період з лютого по 01 грудня 2019 року за 11 місяців в інтересах потерпілої [PERSON] було виконано робіт на загальну суму 15 700,00 грн. Таким чином, позивач просила суд стягнути з відповідача 1 на користь позивача моральну шкоду в розмірі 50 076,00 грн. та вартість проведеного дослідження з метою визначення розміру моральної шкоди у сумі 4 173,00 грн., а також витрати на правову допомогу у справі щодо ДТП в розмірі 15 700,00 грн.; стягнути з відповідача 2 на користь позивача шкоду, завдану здоров`ю в розмірі 13 800,00 грн.; стягнути з відповідачів витрати на правову допомогу та судовий збір пропорційно до розміру позовних вимог. У відзиві на позовну заяву представник відповідача 2 зазначила, що із заявою-повідомленням про настання страхового випадку до ПрАТ СК «ПЗУ Україна» 24.07.2019 року звернулася позивач. ПрАТ СК «ПЗУ Україна» 31.07.2019 листом № 5881-31 повідомила представника позивача [PERSON] про перелік документів, які мають бути надані страховику для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування. Позивач до ПрАТ СК «ПЗУ Україна» із заявою про виплату страхового відшкодування звернулася 05.12.2019. До заяви додала копії виписного епікризу, постанови Печерського районного суд м. Києва від 19.04.2019 та довідки Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві. Листом № 9262-31 від 10.12.2019 ПрАТ СК «ПЗУ Україна» повідомило позивача про перелік документів, які мають бути нею надані для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування. Визначені листом документи до ПрАТ СК «ПЗУ Україна» позивачем не надавалися. Про ступінь тілесних ушкоджень стало відомо лише із позовної заяви. Натомість, позивачем до позовної заяви жодних документів, які підтверджували би понесені нею витрати на лікування, не надано. Отже, у зв`язку із відсутністю передбачених законом документів, у ПрАТ СК «ПЗУ Україна» не виникає обов`язок із виплати страхового відшкодування, підстави для виплати матеріальної шкоди у сумі 13 800,00 грн. відсутні, а вимоги позивача є такими, що не підтверджені та задоволенню не підлягають. У відзиві на позовну заяву представник відповідача вказав, що [PERSON] визнає факт наїзду на пішохода [PERSON] , повністю визнав свою вину під час розгляду справи про адміністративне правопорушення. В день ДТП після оформлення протоколу про адміністративне правопорушення та проходження медичного огляду нарколога на стан сп`яніння, [PERSON] відразу ж з`явився до лікарні, куди була доставлена позивач та запропонував свою допомогу в придбанні ліків, на що позивач відмовилася. В лікарні відповідач 1 залишив свій номер телефону позивачу, обмінявся номерами телефонів з дочкою позивача [PERSON] , цікавився станом здоров`я позивача, оплатив проходження МРТ, запропонував компенсувати витрати на лікування та моральну шкоду. Після виписки позивача з лікарні сторони так і не змогли узгодити розмір моральної шкоди. Крім того зазначив, що висновок соціально-психологічного дослідження №05-09-19 від 12.09.2019 року, зроблений та затверджений головою громадської організації не є належним, достовірним та достатнім доказом, який підтверджує розмір моральної шкоди, заявлений представником позивача, що є підставою для відмови у задоволення позовних вимог до [PERSON] . У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Відповідач 1 та його представник у судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позову до [PERSON] . Відповідач 2 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Згідно положень ст. 211 ЦПК України, розгляд справи відбувається в судовому засіданні. У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Ухвалою судді від 12.02.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Протокольною ухвалою суду від 15.06.2020 року до матеріалів справи долучено відзиви на позовну заяву, ухвалено допитати в якості свідка [PERSON] . Суд, заслухавши пояснення представників сторін та відповідача 1, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 17.01.2019 р. о 15:30 год. [PERSON] , керуючи автомобілем «Toyota Camry» д.н. [NUMBER] в м. Києві на вул. Грушевського, 9, повертаючи ліворуч на зелений сигнал світлофора, не надав дорогу пішоходу [PERSON] , яка проходила проїзну частину, на яку він повертав та здійснив на неї наїзд, з чим порушив вимоги п. 16.9 ПДР України. Постановою Печерського районного суду м. Києва від 19.04.2019 року була встановлена вина у вчиненні вказаного ДТП за відповідачем [PERSON] внаслідок порушення останнім п.п. 16.9 ПДР України, звільнено його від адміністративної відповідальності у зв`язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності (а.с. 4). У відповідності до вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як вказано у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року у справі № 234/16272/15-ц, з огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Як вказувала позивач, вказаної дорожньо-транспортної пригоди їй спричинено матеріальну та моральну шкоди. Так, внаслідок шкоди, заподіяної здоров`ю позивача, остання, зокрема, перебувала на реабілітації у санаторії, що коштувало 13 800,00 грн. Сторонами не заперечувалось, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на підставі відповідного полісу. Із заявою-повідомленням про настання страхового випадку до ПрАТ СК «ПЗУ Україна» 24.07.2019 року звернулася [PERSON] (а.с. 45). ПрАТ СК «ПЗУ Україна» листом № 5881-31 від 31.07.2019 повідомила представника позивача [PERSON] про перелік документів, які мають бути надані страховику для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування (а.с. 44). 05.12.2019 року [PERSON] звернулася до ПрАТ СК «ПЗУ Україна» із заявою про виплату страхового відшкодування. До заяви долучено копії виписного епікризу, постанови Печерського районного суд м. Києва від 19.04.2019 та довідки Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (а.с. 40). Листом № 9262-31 від 10.12.2019 ПрАТ СК «ПЗУ Україна» повідомило позивача про перелік документів, які мають бути нею надані для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування (а.с. 48). За умови ч. 1 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Положеннями ч. 1 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ),

Outcome: partial