Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

У червні 2019 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] , згодом уточнивши його, в якому просили суд: - припинити спільну сумісну власність на земельну ділянку площею 0,0777 га, розташовану по [ADDRESS] , для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарчих будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки: 6325157901:00:003:0008, згідно державного акту серія ЯБ №612654, виданого 14 серпня 2006 року на підставі Рішення XI сесії XXIV скликання Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області від 06.05.2004 на ім`я [PERSON] , зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010670300245 та згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯБ №612653, виданого 14 серпня 2006 року на підставі Рішення XI сесії XXIV скликання Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області від 06.05.2004 на ім`я [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0777 га, розташовану по [ADDRESS] , зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010670300246; - визнати за [PERSON] , померлим [INFO] та [PERSON] право спільної часткової власності на земельну ділянку площею 0,0777 га, розташовану по [ADDRESS] , для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарчих будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки: 6325157901:00:003:0008, по 1/2 частині за кожним, згідно державного акту серія ЯБ№ 612654, виданого 14 серпня 2006 року на підставі Рішення XI сесії XXIV скликання Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області від 06.05.2004, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010670300245 та згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯБ № 612653, виданого 14 серпня 2006 року на підставі Рішення XI сесії XXIV скликання Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області від 06.05.2004, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010670300246; - визнати за [PERSON] та [PERSON] право спільної часткової власності на 1/2 частину земельної ділянку площею 0,0777 га, кадастровий номер 6325157901:00:003:0008, що розташована за адресою: [ADDRESS] , видану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарчих будівель і споруд, згідно державного акту серія ЯБ №612654, виданого 14 серпня 2006 року на підставі Рішення XI сесії XXIV скликання Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області від 06.05.2004, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010670300245 по 1/4частині за кожним, в порядку спадкування за законом, після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . Обґрунтовуючи свої вимоги позивачами вказано, що згідно державних актів серії ЯБ № 612653 (зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010670300246) та серії ЯБ № 612654 (зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010670300245) виданих 14 серпня 2006 року на підставі Рішення XI сесії XXIV скликання Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області від 06.05.2004 [PERSON] та [PERSON] є власниками земельної ділянки площею 0,0777 га, розташованої по [ADDRESS] , з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарчих будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки - 6325157901:00:003:0008. За даними списку співвласників відповідної земельної ділянки частки співвласників не виділені. Один із співвласників даної земельної ділянки, а саме, [PERSON] є батьком позивачів, що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданим Солоницівською селищною радою Дергачівського району Харківської області за актовим записом № 34 та свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданим Солоницівським відділом РАЦС Дергачівського району Харківської області за актовим записом № 24. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданим 13.05.2016 виконавчим комітетом Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області за актовим записом № 106. Спадщину після смерті батька [PERSON] позивачі у справі прийняли, подавши заяву про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Арнаутової Т.А., що підтверджується Витягом № 56319150 про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 28.05.2019 (номер у спадковому реєстрі 59765562, номер у нотаріуса 239/20216). Так, приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Арнаутовою Т.А. позивачам були видані свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , зокрема: -свідоцтво про право на спадщину за законом, на ім`я спадкоємця - [PERSON] , видане 07.05.2019 та зареєстроване за № 681, на 1/8 частку у праві спільної часткової власності на житловий будинок з відповідною часткою надвірних будівель, що розташовані по [ADDRESS] . Відповідне право зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що підтверджено копією витягу з №165720967 від 07.05.2019; -свідоцтво про право на спадщину за законом, на ім`я спадкоємця - [PERSON] , видане 07.05.2019 та зареєстроване за № 683, на 1/8 частку у праві спільної часткової власності на житловий будинок з відповідною часткою надвірних будівель, що розташовані по [ADDRESS] . Відповідне право зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що підтверджено копією витягу з №165724586 від 07.05.2019. Разом з тим, 07.05.2019 приватний нотаріус Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Арнаутова Т.А. відмовила у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, у видачі свідоцтв про право на спадщину, яка складається із частки у спільній сумісній власності на земельну ділянку кадастровий номер- 6325157901:00:003:0008, яку оформлено постановою, де вказано, що видати свідоцтво про відповідну частку у праві сумісної власності на земельну ділянку [ADDRESS] , неможливо, оскільки не визначена ідеальна частка у праві спільної власності на земельну ділянку, що є предметом спадщини та належала спадкодавцеві. Відтак, нотаріус не має можливості стверджувати, яка саме частка в праві спільної власності належала померлому. У зв`язку з відмовою нотаріуса, позивачі змушені звертатися до суду із відповідним позовом. 06 червня 2019 року на адресу Дергачівського районного суду Харківської області надійшла інформації з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного Управління ДМС України в Харківській області про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача - [PERSON] , отримана в порядку частини сьомої статті 187 ЦПК України. Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 06 червня 2019 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження та призначено у даній справі підготовче судове засідання на 27 червня 2019 року. 27 червня 2019 року до Дергачівського районного суду Харківської області від [PERSON] надійшла зустрічна позовна заява до [PERSON] та [PERSON] , якому позивач просила суд: - припинити спільну сумісну власність на земельну ділянку площею 0,0777 га, розташовану по [ADDRESS] , для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарчих будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки: 6325157901:00:003:0008, згідно державного акту серія ЯБ №612654, виданого 14 серпня 2006 року на підставі Рішення XI сесії XXIV скликання Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області від 06.05.2004 на ім`я [PERSON] , зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010670300245 та згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯБ№ 612653, виданого 14 серпня 2006 року на підставі Рішення XI сесії XXIV скликання Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області від 06.05.2004 на ім`я [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0777 га, розташовану по [ADDRESS] , зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010670300246; - визнати за [PERSON] право спільної часткової власності на земельну ділянку площею 0,0777 га, розташовану по [ADDRESS] , для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарчих будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки: 6325157901:00:003:0008, в 1/2 частині, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯБ №612653, виданого 14 серпня 2006 року на підставі Рішення XI сесії XXIV скликання Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області від 06.05.2004, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010670300246 та згідно державного акту серія ЯБ № 612654, виданого 14 серпня 2006 року на підставі Рішення XI сесії XXIV скликання Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області від 06.05.2004 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010670300245. На підставі ухвали Дергачівського районного суду Харківської області від 15 липня 2019 року, дану справу передано на розгляд до Харківського районного суду Харківської області, оскільки за правилами виключної підсудності позови з приводу нерухомого майна пред`являються за місцем знаходження майна. 08 серпня 2019 року до Харківського районного суду Харківської області надійшла відповідна цивільна справа та на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана у провадження судді Шинкарчука Я.А. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 12 серпня 2019 року прийнята до провадження суддею та призначено підготовне засідання. У відповідності до ухвали суду від 10 вересня 2019 року у даній праві закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. В судове засідання учасники справи не з`явилися. Позивачі за первісним позовом та відповідачі за зустрічним позовом - [PERSON] та [PERSON] , надали до суду спільну заяву, посвідчену 02 вересня 2019 приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Арнаутовою Т.А. та зареєстровану в реєстрі за №1529, 1530, в якій вказано, що вони підтримують вимоги позовної заяви в повному обсязі та просять задовольнити, а також вимоги зустрічного позову визнають в повному обсязі та не заперечують проти їх задоволення. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом - [PERSON] , надала також до суду заяву, посвідчену 02 вересня 2019 приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Арнаутовою Т.А. та зареєстровану в реєстрі за №1531, в якій вказано, що вона підтримує вимоги зустрічної позовної заяви в повному обсязі та просить її задовольнити, а також вимоги первісного позову визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Враховуючи, що в судове засідання не з`явилися всі учасники справи, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення первісних та зустрічних позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до вимог статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право та примусове виконання обов`язку в натурі. Правилами частини третьої статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на підставі рішення ХІ сесії ХХІV скликання Пісочинської селищної ради від 06 травня 2004 року передано у спільну сумісну власність земельну ділянку площею 0,777 га за адресою: [ADDRESS] , з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарчих будівель і споруд, що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №612653, виданого на ім`я [PERSON] , зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010670300246 (а.с.30, Т.1) та копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 612654 виданого на ім`я [PERSON] , зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010670300245 (а.с.31, Т.1). [PERSON] помирає [INFO], про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 13 травня 2016 року виконавчим комітетом Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області за актовим записом №106 (а.с.48, Т.1). Після його смерті відкрилась спадщина, яка складалась, зокрема, з 1/2 частки у праві власності на земельну ділянку площею 0,777 га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки: 6325157901:00:003:0008. Згідно статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Відповідно до статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з положеннями статті 1257 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадщину у разі відсутність спадкоємців попередньої черги, усунення їх від спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 ЦК України. За змістом статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що спадкоємцями першої черги спадкування за законом відповідно до статті 1261 ЦК України, є позивачі у даній справі (діти померлого) - [PERSON] та [PERSON] (прізвище « [PERSON] » змінено на « [PERSON] » після державної реєстрації шлюбу). Родинний зв`язок прослідковується з копій наступних документів: -свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданого 26 квітня 1972 року Солоницівською селищною радою Дергачівського району Харківської області на підставі актового запису №34 (а.с.49, Т.1); -свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданого 06 березня 1968 року «Солоницевской пос. ЗАГС Дергачевского района Харьковской области» (мовою оригіналу) на підставі актового запису №24 (а.с.50, Т.1); -витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб за №00017377450 від 29.11.2016 щодо реєстрації актового запису про шлюб №2530 від 08.09.1989, виконаного відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову Харківського міського управління юстиції; -свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 01 червня 2005 року Солоницівською селищною радою Дергачівського району Харківської області на підставі актового запису №28 (а.с.51, Т.). Так, [PERSON] та [PERSON] в шестимісячний строк з дня відкриття спадщини після смерті [PERSON] , звернулися до приватного нотаріуса Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Арнаутової Т.А. із заявами про прийняття спадщини. Згідно з даними витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №56319150 від 28.05.2019 (а.с.47, Т.1), приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Арнаутовою Т.А. було відкрито спадкову справу за номером у Спадковому реєстрі №59765562. Згідно статті 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Так, 07 травня 2019 року [PERSON] та [PERSON] отримали свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , на 1/4 частку в праві спільної часткової власності на житловий будинок з відповідною частиною надвірних будівель [ADDRESS] (по 1/8 кожному), які зареєстрували у встановленому законом порядку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.32, 33-34, 35-36, 37, 38-39, 40-41, Т.1). Однак, у видачі свідоцтва про право власності на частку у спільній сумісній власності на земельну ділянку площею 0,777 га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки: 6325157901:00:003:0008, у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , позивачам було відмовлено. У відповідності до постанови приватного нотаріуса Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Арнаутової Т.А. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07 травня 2019 року підставою для відмови стало те, що не визначена ідеальна частка в праві спільної власності на земельну ділянку, що є предметом спадщини, та належала спадкодавцю, а відтак немає можливості стверджувати, яка саме частка у праві спільної сумісної власності належала померлому (а.с.29, Т.1). В зв`язку з тим, що позивачі позбавлені можливості оформити спадщину у встановленому законом в позасудовому порядку, вони були змушені звернутися в суд з позовом про припинення спільної сумісної власності та визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки в порядку спадкування за законом (по 1/4 частині за кожним). Положеннями статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних, передбачено, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом, зокрема таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Вказане узгоджується з правовою позицією Європейського суду з прав людини в п.45 рішення від 10 квітня 2008 року в справі «Вассерман проти Росії», згідно якої засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Підставою звернення позивачів до суду з даним позовом є неможливість оформлення ними права на спадщину у нотаріуса з причин невизначеності розміру частки померлого у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, що входить до складу спадщини. На підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених доказів, суд прийшов до висновку про задоволення первісних та зустрічних вимог, виходячи з наступних підстав. Згідно з положеннями статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечується рівні умови здійснення своїх прав. Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За вимогами статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі ж порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно частин першої та другої статті 355 ЦК України майно, що є власності двох або більше осіб (співвласників) належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. За вимогами частини першої статті 368 ЦК України власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. В частини четвертій статті 368 ЦК України закріплено, що майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. У відповідності до частин першої та другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Згідно статті 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, що мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір по поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Разом з тим, відповідно до статті 84 Земельного Кодексу України (надалі - ЗК України) земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Згідно пункту "г" частини першої статті 87 ЗК України право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає на підставі рішення суду. У відповідності до статті 89 ЗК України земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки співвласників житлового будинку. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. За положеннями пункту 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» за загальними правилами частини другої статті 372 ЦК при поділі майна, що є у спільній сумісній власності, за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. У відповідності до пункту 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5 судам роз`яснено, що розглядаючи позови, пов`язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до статті 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Так, спільною сумісною власністю, зокрема, є: майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом (статті 60 - 74 Сімейного кодексу України (далі - СК)); майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (частина четверта статті 355 ЦК), тобто діє презумпція спільної часткової власності. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Отже, якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при придбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається з урахуванням вкладу кожного із співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Оцінивши всі докази у справі та виходячи з приведених вище положень закону, судом встановлено, що частки у праві спільної сумісної власності на спірну земельну ділянку [PERSON] , померлого [INFO] , та [PERSON] , є рівними. Підстав, які б виключати рівний поділ земельної ділянки в ході розгляду справи не встановлено. Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором, у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Враховуючи викладене, суд вважає можливим визначити частки [PERSON] , померлого [INFO] , та [PERSON] у праві спільної сумісної власності на земельні ділянки за адресою: [ADDRESS] , які є рівними та становлять по 1/2 за кожним. У зв`язку з тим, що частки співвласників визначені та

Outcome: approved