Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

01.10.2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, в якому зазначила, що позивач на підставі свідоцтва про право власності на житло від 03.03.2014 року отримала у власність квартиру за адресою: [ADDRESS]. Після цього в квартирі був зареєстрований за останнім місцем проживання відповідач [PERSON], так як на той момент сторони перебували у шлюбі. 30 квітня 2015 року між позивачем та відповідачем шлюб було розірвано. При цьому з січня 2015 року у вищезазначеній квартирі відповідач не проживає. Як вказує позивач, вона багаторазово просила відповідача в усній формі при зустрічах знітися з реєстраційного обліку та зареєструватися за новим місцем проживання. Однак відповідач у добровільному порядку відмовляється, та у звязку із цим, позивач була змушені звернутися до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: [ADDRESS]. Позивач [PERSON] до судового засідання не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримала та просили їх задовольнити на підставах, викладених у позові, проти винесення заочного рішення не заперечувала. \~\~\~\~\~\~ Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом направлення судових повісток рекомендованим поштовим відправлення за адресою його реєстрації. Відповідно до ст.76 ЦПК України, повідомлення\~\~про причину неявки\~\~до суду не надійшло. Відповідно до ст.74 ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомлений про місце і час розгляду справи. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки від відповідачів не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, як то передбачає\~ст. 169 ЦПК України, з причин, які б могли бути визнані судом поважними, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, суд зі згоди позивача вирішує справу на підставі наявних у справі доказів у відповідності до\~ст. 224-228 ЦПК України. \~\~\~\~\~ Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON], є власником жилої квартири за адресою: Донецька область, м. Артемівськ, вул. Чайковського, буд. 7, кім. 15, яка належить їй на праві приватної власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 03.03.2014 року, виданого Управлінням муніципального розвитку Артемівської міської ради, та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухому майно про реєстрацію права власності від 12.05.2014 року № 21468963 (арк.с.5-6). 30.04.2015 року рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 14.04.2007 року Відділом РАЦС по м. Артемівську Артемівського МРУЮ, був розірваний (арк.с.10). Згідно довідки Комунального підприємства «Артемівська керуюча компанія житлово-комунальних послуг» № 459 від 28.09.2015 року, за адресою: Донецька область, м. Артемівськ, вул. Чайковського, 7/15, зареєстровані [PERSON], [INFO] власник, [PERSON], [INFO] чоловік, [PERSON], [INFO] син (арк.с.3). Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно ст. 391 ЦК України передбачається право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні їм права користування і розпорядження своїм майном. Згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] за місцем реєстрації, за адресою: Донецька область, м. Артемівськ, вул. Чайковського,7/15, з січня 2015 року не проживає. Таким чином, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратило право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved