Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-06 00:00:00

Представник психіатричного закладу звернувся до суду із заявою про госпіталізацію до психіатричного закладу в примусовому порядку [PERSON] посилаючись на те, що останній страждає на тяжке психічне захворювання, внаслідок якого становить небезпеку для себе та оточуючих, є некритичним до власного стану, а тому його лікування можливе тільки в умовах стаціонару. Представник психіатричного закладу у судовому засіданні заяву підтримав, зазначив, що [PERSON] з 2013 р. лікувався амбулаторно в ХОПНД, однак, протягом останніх двох тижнів стан погіршився, він проявляв агресію відносно рідних, особливо брата, вважав, що останній його переслідує з метою вбивства, у зв`язку із чим [PERSON] забравши сина впродовж п`яти діб роз`їжджав по різним місцевостям. Діагностовано гострий психотичний, переважно, маячний, розлад. [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти госпіталізації до психіатричного закладу, покликаючись на відсутність необхідності у цьому. Ствердив, що у нього існує тривалий конфлікт із рідним братом майнового та особистого характеру. Періодично, після спільного вживання алкогольних напоїв вони із братом згадують про цей конфлікт. Після такого випадку [PERSON] відчув, що його брат, побоюючись розкриття інформації [PERSON] , буде переслідувати останнього. Тоді [PERSON] злякався за своє життя та життя сина, забрав сина і переховувався разом із ним. При цьому, за дитиною він належно дбав, а коли у нього закінчились кошти, добровільно звернувся до органів поліції у м. Київ. Інші учасники провадження не заперечували проти задоволення заяви. Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, суд вважає заяву такою, що не підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до п. 99 рішення ЄСПЛ від 17.04.2014 р. у справі «Анатолій Руденко проти України» (заява№50264/08), п. 73 рішення ЄСПЛ від 05.06.2014 р. у справі «Акопян проти України» (заява №12317/06), згідно з практикою Суду особа не може бути позбавлена волі як «психічно хвора», якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання (див. вищезазначене рішення у справі «Вінтерверп проти Нідерландів» (Winterwerp v. the Netherlands), п. 39; рішення у справі «Варбанов проти Болгарії» (Varbanov v. Bulgaria), заява № 31365/96, п. 45, ЄСПЛ 2000-Х, та рішення у справі «Штукатуров проти Росії» (Shtukaturov v. Russia), п. 114). Відповідно до ст. 14 Закону України "Про психіатричну допомогу" особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Судом встановлено, що у [PERSON] діагностовано гострий психотичний, переважно, маячний, розлад. Зазначене захворювання є тяжким, що підтверджується висновком комісії лікарів-психіатрів, поясненнями представника лікарні. Підстави для неприйняття до уваги зазначеного висновку у суду відсутні. Однак, матеріалами справи не підтверджується, що особа становить небезпеку для себе та оточуючих. Суду не надано доказів наявності підстав для примусової госпіталізації. Сама по собі неадекватна поведінка, помилкове сприйняття оточуючої дійсності та реагування на неї у спосіб, не заборонений законом, не свідчать про небезпеку особи для себе та оточуючих. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] - батьки [PERSON] показали, що вони переживають за сина та онука. Однак, жодних протиправних дій відносно них та онука [PERSON] не вчиняв, побоїв не наносив. Сварки обумовлені здебільшого дійсним існуючим конфліктом із його братом. Онук був повернутий [PERSON] добровільно, жодних протиправних дій відносно нього [PERSON] не вчиняв, дбав про нього, є хорошим батьком, задіяний у суспільному виробництві - робить ремонти, заробляє кошти, проживає із дитиною окремо від них. Твердження про погрози, які [PERSON] висловлював на адресу брата, відомі представнику лікарні зі слів матері, а тій, як вона показала у судовому засіданні - зі слів самого [PERSON] під час загострення конфлікту із братом. При цьому, доказів чи тверджень про жодні дії, які [PERSON] вчинив на реалізацію таких погроз, маючи таку можливість, надано не було. У зв`язку із цим суд приходить до висновку про відутність підстав для госпіталізації у примусовому порядку. Згідно із ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі ст. 14, 17, 22 Закону України "Про психіатричну допомогу",

Outcome: dismissed