Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-15 00:00:00

у січні 2021 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна - житлового будинку [ADDRESS] , визнання права власності на земельну ділянку, що розташована за даною адресою. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 09.01.1998 року між позивачкою [PERSON] та відповідачами [PERSON] , [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого [PERSON] набула у власність вищевказаний житловий будинок. Договір в цей же день було зареєстровано на Вознесенській філії Південної товарної біржі за № 0009 та в подальшому покупець зареєструвала за собою право власності на придбане майно в КП «Вознесенське міжміське бюро технічної інвентаризації». Нотаріально договір сторони не посвідчували. Всі істотні умови договору купівлі-продажу були виконані, а саме продавці передали покупцю майно, а покупець прийняла його та сплатила за нього певну грошову суму, обумовлену сторонами договору. Між тим вказаний договір потребує нотаріального посвідчення, що на даний час неможливе з об`єктивних причин, що створює перешкоди в реалізації права власності позивачки. Також, посилаючись на вимоги ст. 30 ЗК України (в редакції 1990 року), а саме те, що при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених ст. 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення, позивачка просила визнати її власником земельної ділянки, площею 0,0978 га, яка розташована по [ADDRESS] . В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася. В матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Судом, відповідно до ч.ч.7,8 ст.128 ЦПК України, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи за місцем його реєстрації. Про причину неявки суду не повідомив. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, судом відповідно до ч.11 ст. 128 ЦПК України належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення. Про причину неявки суду не повідомила. Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки представник позивача в своїй заяві проти цього не заперечував. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема судом встановлено, що 09.01.1998 року [PERSON] придбала в у [PERSON] , [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] , зареєструвавши в цей же день письмовий договір купівлі-продажу на Вознесенській філії Південної товарної біржі(в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю внесено запис № 0009). 09.01.1998 року позивачка зареєструвала за собою право власності на обумовлене майно в КП "Вознесенське МБТІ" (а.с.5,6). Згідно ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 року), договір купівлі - продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин . Проте, в порушення вищевказаних вимог оформлення обумовленого договору купівлі- продажу нерухомого майна в нотаріальному порядку не відбулося. Між тим, вказаний факт створює позивачці перешкоди в реалізації прав власника майна. Ч.2 ст.47 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна з сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Рішення про визнання договору дійсним може бути прийняте судом на вимогу добросовісної сторони, яка виконала повністю або частково договір. Враховуючи, що сторони за угодою повністю виконали істотні умови договору, за яким продавці передали покупцю у власність обумовлене угодою нерухоме майно, а покупець передала останнім визначену грошову суму (протилежного в судовому засіданні не встановлено), але в наступному нотаріальне посвідчення угоди не відбулося, що знайшло своє підтвердження в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що на підставі ст. ст.47,227 ЦК України позовні вимоги позивачки [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним обґрунтовані та підлягають задоволенню. Вказаний жилий будинок розташований на земельній ділянці, площею 0,0978 га, призначеній для його обслуговування. Право власності на вказану земельну ділянку зареєстроване за [PERSON] (померла [INFO] , згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 21.01.1997 року державним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори, спадкоємцями після її смерті є [PERSON] та [PERSON] , які прийняли спадщину, проте належним чином її не оформили в частині спірної земельної ділянки (а.с. 14, 15). Відповідно до ст. 30 ЗК України 1990 року (чинного на час виникнення спірних правовідносин) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених ст. 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Аналогічні роз`яснення надав й Пленум Верховного Суду України в своїй постанові №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (п. 18 "ґ"). За таких обставин, суд вважає, що до [PERSON] перейшло право власності на спірну земельну ділянку, а тому належним способом захисту права позивачки є визнання її власником цієї земельної ділянки.

Outcome: approved