Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-08 00:00:00

У січні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив з урахуванням уточнених позовних вимог визнати недійсним та скасувати Наказ Головного управління Держземагентства у Київській області від 04.04.2014 року № КИ/3221455300:03:007/00018229 «Про затвердження документації із землеустрою там надання земельної ділянки у власність», визнати недійсною та скасувати Державну реєстрацію земельної ділянки площею 1.963 га, що розташована у військовому містечку №11 в місті Василькові Київської області, та кадастровий № 3221455300:03:007:0121, що належить [PERSON] на праві приватної власності та стягнути з Відповідачів понесені Позивачем судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, щона підставі Рішення Тринадцятої сесії сьомого скликання Васильківської міської ради від 26.07.16 року, ГО «Місцева асоціація учасників АТО та інших бойових дій, ветеранів збройних сил та правоохоронних органів» отримала дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення в земельної ділянки в оренду, орієнтованою площею 1 га в м. Василькові, військове містечко №11 для будівництва та обслуговування багатоповерхового житлового будинку, терміном на 5 років. В подальшому, маючі на меті оформити своє право оренди, уповноважена особа від її імені звернулась до належної землевпорядної організації та замовила розробку проекту землеустрою. В процесі виготовлення такої документації та присвоєння відповідного кадастрового номеру, стало відомо, що вищезгадана земельна ділянка вже перебуває у власності невідомої особи, а тому присвоїти кадастровий - не можливо. На підставі листа, що було надано ПП «Консалтінгова фірма «Лаггар», Позивачу стало відомо, що спірна земельна ділянка належить на праві приватної власності [PERSON], також даній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер 3221455300:03:007:0121. З метою з'ясувати підстави відповідно до яких [PERSON] набув права власності на земельну ділянку кадастровий номер 3221455300:03:007:0121 він, через адвоката звернувся до Васильківської міської ради та архівного відділу. Відповідно до відповідей на адвокатський запит від 31.10.16 за №757/09-26 та від 21.11.2016 року за №06-03/266 йому стало відомо, що Васильківська міська рада взагалі не приймала жодних Рішень щодо надання у приватну власність або користування земельної ділянки у військовому містечку №11 міста Василькова [PERSON]. Таким чином, він прийшов до висновку, що Державна реєстрація земельної ділянки площею 1.963 га, кадастровий номер 3221455300:03:007:0121 була здійснена на підставі підробленого рішення органу місцевого самоврядування, а отже передача у приватну власність [PERSON] і вищезгаданої земельної ділянки була здійснена незаконно. Представник позивача у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримавта просив їх задовольнити. Представник Головного управління Держгеокадаструу Київській області просила у задоволенні позову відмовити. В судовому засіданні зазначила,що матеріали технічної документації із землеустрою, щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку на гр. [PERSON] у них не обліковуються, а також у них відсутні клопотання щодо звернення [PERSON] з відповідними документамина відведення йому земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Також у них відсутні оригінали Наказів на підставі, яких було надано у власність [PERSON] спірну земельну ділянку. [PERSON] в судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити, оскільки він звернувся до управління Держземагенства у Київській області та йому було надано у власність спірну земельну ділянку. У нього також відсутня технічна документація де вона перебуває він не знає, хто виготовляв технічну документацію він також не памятає. Васильківська міська рада просила справу слухати у їх відсутності, позовні вимоги підтримала, просили позов задовольнити, оскільки спірна земельна ділянка знаходиться на території військового містечка №11 у м. Василькові. На момент передачі у власність спірної земельної ділянки [PERSON] землі в/м № 11 були передані Васильківський міський раді. 29.07.1996 року рішенням виконавчого комітету Васильківської міської ради народних депутатів №164 було затверджено акт від 24.07.1996 року про прийняття на баланс фонду комунального майна військового містечка №11 м. Василькова. Вказаним рішенням було затверджено Акт приймання-передачі земельної ділянки військового містечка №11 Міністерства оборони України до комунальної власності Васильківської міської ради від 24.07.1996 року. 30 березня 2001 року Глевахівська селищна рада рішенням №244-15 «Про затвердження генерального плану розвитку селища та погодження меж міста Васильків» затвердила генеральний план розвитку селища з виключенням житлового масиву в/м №11 з території селища та звернулася до міської ради з клопотанням про погодження меж селищної ради. 12 червня 2001 року Васильківська міська рада ухвалила рішення №8-14 «Про погодження меж міста Василькова», яким погодила межі м. Василькова та смт. Глеваха загальною площею 3100 га. 09 лютого 2007 року Васильківська міська рада ухвалила рішення №08.78-16 «Про погодження межі м. Василькова та смт. Глеваха», яким погодила межу м. Василькова та смт. Глеваха з включенням житлового масиву в/м №11 площею 91,3 га до території м. Василькова. 13.03.2007 року актом прийому-передачу спільної комісії Васильківської міської ради та Глевахівської селищної ради земельна ділянка житлового масиву в/м №11 була прийнята в межі Васильківської міської ради. Представники Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області та відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб підприємців Васильківської районної державної адміністрації в судове засідання не зявилися, повідомлялися судом належним чином (а.с.151, 153). Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно зясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Згідно з положеннями вимог ст. ст. 1 та 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод\~ чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. Як вбачається з положень ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є доказами, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено, що 29 червня 2016 року голова правління [PERSON] звернувся із заявою до голови Васильківської міської ради Київської області [PERSON] із заявою, в якій просив розглянути питання щодо виділення їхній організації земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового, багатоповерхового будинку для учасників АТО, ветеранів збройних сил та правоохоронних органів на території військового містечка №11 площею 1-га (а.с.6). Рішенням тринадцятої сесії сьомого скликання Васильківської міської ради Київської області від 26 липня 2016 року надано дозвіл на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ГО «Місцева асоціація учасників АТО та інших бойових дій, ветеранів збройних сил та правоохоронних органів» в в/м 11, м. Васильків, орієнтовною площею 1 га для будівництва та обслуговування багатоповерхового житлового будинку терміном на 5 років та зобовязано ГО «Місцева асоціація учасників АТО та інших бойових дій, ветеранів збройних сил та правоохоронних органів» розробити проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду після укладення договору з землевпорядною організацією, яка має відповідну ліцензію на її виконання (а.с. 7-8). Відповідно до листа Приватного підприємства «Консалтингова фірма «Лаггар», Приватне підприємство «Консалтингова фірма «Лаггар» не може розробити проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду терміном на 5 років за адресою: Київська область, м. Васильків, Військове містечко 11, орієнтовною площею 1,0000 га у звязку з накладанням проектної земельної ділянки на існуючу земельну ділянку площею 1,963 га, за кадастровим номером:3223221455300:03:007:0121, яка належить [PERSON] (а.с.9). Як вбачається із свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САМ №018967 від 19.06.2014 року виданого державним реєстратором реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області [PERSON], земельна ділянка, яка розташована: Київська область, Васильківський район, сщ/рада Глевахівська, кадастровий номер 3221455300:03:007:0121, для ведення особистого селянського господарства, площею 1,963 га належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с.56). Наказом Головного управління Держземагенства у Київській області від 12.12.2013 року надано дозвіл [PERSON] на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність розташованої на території Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області(а.с.136). Наказом Головного управління Держземагенства у Київській області №КИ/3221455300:03:007/00018229 від 04.04.2014 року затверджено «Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства гр. [PERSON]на території Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області та надано у власність гр. [PERSON] земельну ділянку загальною площею 1,9630 га(кадастровий номер 3221455300:03:007:0121) для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану на території Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області (а.с.67). З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-3202527182014 від 03.04.2014 року вбачається, що земельна ділянка за кадастровим номером 3221455300:03:007:0121, розташована на території Київської область, Васильківського району, Глевахівської селищної ради площею 1,9630 зареєстрована 03.04.2014 року Управлінням Держземагенства у Васильківському районі Київської області (а.с.68). Відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у Київській області №04-15/382 від 06.04.2017 року в місцевому фонді документації відділу не обліковуються (відсутні) матеріали технічної документації із землеустрою, щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку площею 1,963 га, кадастровий номер 3221545300:03:007:0121, що розташована у м. Василькові, військове містечко №11, виданого на імя [PERSON] (а.с.49). Згідно відповіді виконавчого комітету Глевахівської селищної ради №270/02-22 від 28 квітня 2017 року будь-яких рішень з даного питання Глевахівська селищна рада не приймала та земельну ділянку у власність [PERSON] не передавалась (а.с.78). Відповідно до рішення виконавчого комітету Васильківської міської ради народних депутатів №164 від 29.07.1996 року було затверджено акт від 24.07.1996 року про прийняття на баланс фонду комунального майна військового містечка №11 м. Василькова(а.с.122). Рішенням Глевахівська селищна рада від 30 березня 2001 року №244-15 «Про затвердження генерального плану розвитку селища та погодження меж міста Васильків» затвердила генеральний план розвитку селища з виключенням житлового масиву в/м №11 з території селища та звернулася до Васильківської районної ради з клопотанням про погодження межім. Василькова (а.с.124). 12 червня 2001 року Васильківська міська рада ухвалила рішення №8-14 «Про погодження меж міста Василькова», яким погодила межі м. Василькова та смт. Глеваха загальною площею 3100 га. (а.с.125). 09 лютого 2007 року Васильківська міська рада ухвалила рішення №08.78-16 «Про погодження межі м. Василькова та смт. Глеваха», яким погодила межу м. Василькова та смт. Глеваха з включенням житлового масиву в/м №11 площею 91,3 га до території м. Василькова (а.с.126). Відповідно до додатку №1 до акту прийому передачі земель військового містечка №11 від 13.03.2007 року зазначено схему розташування земельної ділянки (а.с.127). Відповідно до протоколу №1 від 13.03.2007 року спільного засідання комісії Васильківської міської ради V скликання, створено згідно розпорядження Васильківського міського голови від 17.05.2006 року №6Р «Про утворення комісії щодо вирішення питання передачі земель військового містечка №11 до комунальної власності територіальної громади міста Василькова» та постійної комісії міської ради з питань регулювання земельних відносин згідно рішенняVІ сесії V скликання Васильківської міської ради від 09.02.2007 року «Про погодження межі м. Василькова та смт. Глеваха» з передачі земельної ділянки площею 81,3 га (територія військового містечка №11) до власності територіальної громади міста Василькова погоджено передачу земельної ділянкиплощею 81,3 га (територія військового містечка №11) до власності територіальної громади міста Василькова та доручено Васильківському міському голові [PERSON] підписати акт прийому-передачі земельної ділянки військового містечка №11 площею 81,3 га з Глевахівською селищною радою (а.с.128) 13.03.2007 року актом прийому-передачі спільної комісії Васильківської міської ради та Глевахівської селищної ради земельна ділянка житлового масиву в/м №11 була прийнята в межі Васильківської міської ради (а.с.129). Як вбачається з листа Васильківської міської ради Київської області від 31.10.2016 року №757/09-26 Васильківська міська рада Київської області повідомила про те, що відомості стосовно надання гр. [PERSON] у приватну власність або користування земельної ділянки (кадастровий номер 3221455300:03:007:0121), площею 1,963 га, у в/м 11 у матеріалах Васильківської міської ради шостого та сьомого скликання відсутні (а.с.12). Згідно листа архівного відділу Васильківської міської ради Київської області №06-03/266 від 21.11.2016 року надана [PERSON] у приватну власність, користування земельної ділянки площею 1,963 га, яка розташована в м. Васильків в/м 11 у рішеннях сесій за 2010 вересень 2013 року не виявлено (а.с.11). Згідно листа секретаря Васильківської міської ради [PERSON] з 2013 року по 13.04.2017 року рішення Васильківської міської ради про надання гр. [PERSON] у приватну власність або користування земельної ділянки площею 1,963 га, кадастровий номер 3221545300:03:007:0121 не приймалось (а.с.52). Відповідно до відповіді в.о. начальника відділу у Васильківському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області [PERSON] від 19.04.2017 року, земельна ділянка за кадастровим номером 3221455300:03:007:0121, згідно наявного проекту формування території та встановлення меж Глевахівської селищної ради народних депутатів і селища Глеваха Васильківського району Київської області від 1992 року, розташована на території Глевахівської селищної ради, за межами населеного пункту, Васильківського району Київської області (а.с. 55). Згідно із ст. 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову, а органи влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. У статті 14 Конституції України закріплено те, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно із ст. 3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до пункту «б» частини першої\~статті 12 ЗК України\~до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього\~Кодексу. Згідно вимог ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування. Відповідно до Порядку взаємодії між територіальними органами Держгеокадастру/Держземагенства під час реалізації повноважень з передачі земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності або користування (на безконкурентних засадах) для всіх потреб №95 (далі-Порядок) встановлено, що копія наказу, що надається заявнику, має бути належним чином завірена (п. 106 Типової інструкції від 30.11.2011р. №1242). Відповідно до п.п. 2.1, 2.3, 2.5.1 Порядку, при надходженні до територіального органу клопотання громадянина, зацікавленого в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної власності сільськогосподарського призначенняу межах норм безоплатної приватизації, відповідним територіальним органом в момент надходження клопотання здійснюється реєстрація цього клопотання. Державним кадастровим реєстратором і керівником управління (відділу) Держземагентства у районі (місті), міськрайонного, міжрегіонального управління (відділу) в одноденний строк письмово надаються територіальному органу наявні відомості з Державного земельного кадастру згідно з додатком 1 до Порядку, а також викопіювання з індексної кадастрової карти (плану), на якій орієнтовно відображено запитувану земельну ділянку. У разі, якщо земельна ділянка передається у власність у межах норм безоплатної приватизації мають бути дотриманні вимоги статей 116, 118, 122 ЗК України, статей 2, 6 Закону України «Про землеустрій», статей 36 Закону України «Про охорону земель»: наявність доданого до клопотання графічного матеріалу, на якому зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, та документів, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі(ч.6 ст. 118 ЗК); чи відносяться землі, за рахунок яких планується формування земельної ділянки, до земель сільськогосподарського призначення державної власності (ст. 122 ЗК України); відповідність бажаного місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (частина сьома статті 118 Кодексу). Згідно до п. 2.6 Порядкуу разі дотримання вимог, зазначених у пункті 2.5 Порядку, відповідним територіальним органом у строк, що не перевищує двох днів, надсилається запит органу місцевого самоврядування (сільській, селищній, міській раді) за місцем розташування земельної ділянки з проханням висловити позицію щодо можливості передачі земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або користування (на безконкурентних засадах).У запиті зазначаються підстави відмови у наданні земельної ділянки (частина сьома статті 118, частина третя статті 123 Кодексу), а також прохання перевірити бажане місце розташування земельної ділянки на відповідність затвердженому генеральному плану населеного пункту та іншій містобудівній і землевпорядній документації, розробленій на місцевому рівні, якими обґрунтовуються довгострокові стратегії планування та забудови території населеного пункту і розвитку відповідної територіальної громади.До за3питу додаються клопотання та викопіювання з індексної кадастрової карти. Відповідно до положень ст. 116 ЗК України в редакції, що діяла на час виникнення правовідносин, передбачено, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до ч. 1,2 ст. 118 Земельного кодексу України, в редакції яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що громадяни зацікавлені у приватизації земельної ділянки, яка перебуває в його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Відповідно до частини другої статті 123 Земельного Кодексу Українив редакції, що діяла на час виникнення правовідносин, особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, в якому зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Органам, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Частиною третьою статті 123 Земельного Кодексу України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. У двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обовязкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. У відповідності до положень абз. 1 п. 12 розділу X «Перехідні положення» ЗК України (в редакції від 17.08.10) передбачалося, що до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзацах другому та четвертому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради з урахуванням вимог абзацу третього цього пункту, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. Повноваження органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування передбачені ст. 122 ЗК України, відповідно до ч. 4 якої (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) обласним державним адміністраціям надано право передавати земельні ділянки на їх території із земель державної власності у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами третьою, сьомою цієї статті. Відповідно до ч. 4 ст. 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 125 Земельного кодексу України - право власності та право користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Відповідно до ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». В статті 1 цього Закону зазначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно являє собою офіційне визнання та підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор прав на нерухоме майно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав. Статтею 173 ЗК України\~визначено, що межа району, села, селища, міста, району у місті - це умовна замкнена лінія на поверхні землі, що відокремлює територію району, села, селища, міста, району у місті від інших територій. Відповідно до\~статті 21 Закону України від 16 листопада 1992 року\~№ 2780-XII «Про основи містобудування»\~визначення територій і вибір земель для містобудівних потреб здійснюється відповідно до затвердженої містобудівної документації місцевих правил забудови з урахуванням планів земельно-господарського устрою. Згідно з частиною другою\~статті 12 Закону України від 20 квітня 2000 року №\~1699-III\~\~«Про планування і забудову територій»\~сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи в межах повноважень, визначених законом, відповідно до генеральних планів населених пунктів, у тому числі, вирішують питання вибору, вилучення (викупу), надання у власність чи в користування земельних ділянок. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. За змістом статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. До такого висновку прийшов Верховний суд України, згідно правової позиції у справі 6-14цс13. Так, відповідно до положень ст. ст. 2,4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою факту, зокрема, припинення прав на нерухоме майно. Речові права на нерухоме майно підлягають обов'язковій державній реєстрації. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єкт. Частиною 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону виникають з моменту такої реєстрації. Статтею 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Відповідно до ч.2 ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Крім того відповідно до ч.4 ст. 26 вищевказаного закону, зазначається, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про відмову в державній реєстрації прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "б" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування відповідного рішення та відновлюється розгляд документів за відповідною заявою у сфері державної реєстрації прав. Крім того, заперечуючи проти позову, відповідачі мали права відповідно до ч. 1 ст. 143 ЦПК України заявити клопотання про призначення експертизи. Однак, такої заяви про призначення експертизи відповідачами в судовому засіданні подано не було, хоча судом, з урахуванням вимог ст. 10 ЦПК України, таке право їм було роз'яснено. Також, оглянувши в судовому засіданні всі матеріали надані представником Головного управління Держгеокадастру у Київській області, які в них наявні, а саме Наказ Головного управління Держземагенства у Київській області від 04.04.2014 року, якій в порушення п. 106 Типової інструкції від 30.11.2011р. №1242, належним чином не завірений, оскільки оригінал у них відсутній, як і інші документи передбачені законодавством, а само відповідної землевпорядної документації, яка є основою для вирішення земельних спорів державними органами земельних ресурсів, а тому судом вбачається, що даний наказ видавався в порушення вимог ст.ст. 116, 118, 122, 186 ЗК України, у звязку з чим підлягає скасуванню. Вирішуючи спір, суд, дотримуючись встановленого ст. 212 ЦПК України принципу оцінки доказів, на підставі всебічно, повно й об'єктивно розглянутих обставин справи проаналізувавши і оцінивши надані суду докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, що спрямовувалася на встановлення достовірності чи відсутності обставин, враховуючи, що в судовому засіданні на підставі зібраних по справі доказів установлено, що рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, яке б установлювало право власності на земельну ділянку за [PERSON] відсутнє, факт звернення останнього до Головного управління Держземагенства у Київській області з відповідним клопотанням про приватизацію земельної ділянки відповідачем не доведено у звязку з відсутністю відповідних клопотань та землевпорядної документації в управлінні, суд дійшов висновку, що видача свідоцтва про право власності на земельну ділянку без визначеної законом (статті 116 ЗК України) підстави є неправомірною, а свідоцтво про право власності на земельну ділянку, видане з порушенням вимог статей 116, 118 ЗК України, недійсним та скасуванню. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, то відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем у вигляді судового збору підлягають стягненню з відповідачів. На підставі викладеного,

Outcome: approved