Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-27 00:00:00

01.06.2021 [PERSON] звернувся до Старосамбірського районного суду Львівської області із зазначеною позовною заявою, в якій просив суд зобов`язати [PERSON] не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином, [PERSON] , [INFO] , наступним чином: безперешкодні зустрічі з дитиною без участі будь-яких інших осіб - щоп`ятниці, щосуботи та щонеділі з 15 до 20 години; безперешкодне проведення відпустки з дитиною без участі [PERSON] - щороку у літній період строком на 14 днів; безперешкодна участь у спільному святкуванні дня народження сина (з можливою участю інших осіб) - кожного року 06 березня з 08 до 22 години; безперешкодна участь у спільному святкуванні державних свят України - на кожне державне свято України з 08 до 22 години; зобов`язати [PERSON] за два дні до дня його зустрічі з сином, надати йому точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування дитини, а у разі настання таких змін, повідомити його особисто на наступний день з дня настання таких обставин. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 23.09.2017 року між ним та відповідачкою [PERSON] був укладений шлюб, який рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 10.02.2020 року розірвано. Від даного шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . Згідно судового наказу від 12.09.2018 року з нього стягуються на користь [PERSON] на утримання сина аліменти в розмірі ј частки всіх видів доходів, але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини. Зазначає, що після розірвання шлюбу син став проживати з матір`ю, [PERSON] . Фактично, з самого розлучення, у нього з відповідачкою почалися непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні сина, його відвідуванні, створювалися штучні перешкоди зі сторони відповідача та стосовно неможливості нормального спілкування з сином, в зв`язку з чим він змушений був звернутися до органу опіки та піклування Старосамбірської районної державної адміністрації про визначення порядку його участі у вихованні малолітнього сина. Проте, відповідачка не виконує рішення виконкому, не дає можливості бачитися з сином. Він любить свого сина, тому хоче особисто спілкуватися з ним, а відповідач, та інші особи не мають права перешкоджати йому спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні. Оскільки вони з відповідачкою не можуть дійти згоди щодо мирного врегулювання спору, тому звернувся з даним позовом до суду. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.06.2021 справа визначена для розгляду судді Кушніру А.В. Ухвалою судді Старосамбірського районного суду Львівської області від 30.06.2021 відкрито провадження у справі з призначенням підготовчого судового засідання. Залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Старосамбірську міську раду Самбірського району Львівської області як орган опіки та піклування та Хирівську міську раду Самбірського району Львівської області як орган опіки та піклування. В ході підготовчого провадження, 23.09.2021 від позивача [PERSON] поступила заява про уточнення позовних вимог, в якій він просить суд встановити порядок спілкування та побачень батька з дитиною згідно з рішенням комісії з питань захисту прав дитини Старосамбірської міської ради від 21.07.2021, а саме у будь-який день тижня за попередньою домовленістю та взаємною згодою з мамою дитини [PERSON] за місцем проживання дитини, зобов`язати [PERSON] не чинити перешкод в спілкуванні батька з дитиною. Крім того, також просить про безперешкодне проведення відпустки з дитиною без участі [PERSON] щороку у літній період строком на 14 діб (а.с.43). Ухвалою судді Старосамбірського районного суду Львівської області від 11.10.2021 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги визнала в повному обсязі. Представник Старосамбірської міської ради Самбірського району Львівської області як орган опіки та піклування Крупа О.С. в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечила, підтримала висновок виконавчого комітету Старосамбірської міської ради Самбірського району Львівської області від 21.07.2021 №1268/02-23 про усунення перешкод щодо участі у вихованні дитини. Крім того щодо позовних вимог в частині проведення відпустки з дитиною без участі [PERSON] щороку у літній період строком на 14 діб також не заперечила, вважає, що такий спосіб участі батька у вихованні дитини буде відповідати інтересам дитини. Представник Хирівської міської ради як орган опіки та піклування в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідовленим про дату і час розгляду справи, але подав суду заяву, в якій просить розгяд даної справи проводити без участі працівника відділу служби у справах дітей. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] (сторони у справі) з 23.09.2017 перебували між собою у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 10.02.2020 розірвано (а.с.10,11). У даному шлюбі у них народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.7). Після розірвання шлюбу малолітній син [PERSON] залишився проживати з матір`ю - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Батько дитини - позивач [PERSON] після розірвання шлюбу з відповідачкою проживає окремо від сина за адресою: [ADDRESS] (а.с.12). Із довідки, виданої Виконавчим комітетом Хирівської міської ради Самбірського району Львівської області від 01.06.2021 №835 (а.с.12), відомо, що [PERSON] , [INFO] , дійсно зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , а фактично проживає в будинку бабці, [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Розпорядженням Старосамбірської районної державної адміністрації від 07.02.2019 року №36/01-04, визначено участь [PERSON] , [INFO] , у вихованні мамолітнього сина [PERSON] , [INFO] , надавши йому можливість побачень з сином, за попередньою домовленістю та взаємною згодою батька [PERSON] та матері [PERSON] , крім того, у вихідні, святкові дні та день народження. [PERSON] не перешкоджати зустрічам та спілкуванню батька [PERSON] з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] (а.с.14). З судового наказу Старосамбірського районного суду Львівської області від 12.09.2018, вбачається, що стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] у розмірі ј із усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 29.08.2018 року (а.с.13). Висновком виконавчого комітету Старосамбірської міської ради Самбірського району Львівської області від 21.07.2021 №1268/02-23, встановлено порядок спілкування та побачень батька [PERSON] , [INFO] з дитиною - [PERSON] , [INFO] у будь - який день тижня за попередньою домовленістю та взаємною згодою з мамою дитини [PERSON] , за місцем проживання дитини. Зобов`язано [PERSON] не чинити перешкод спілкуванню батька, [PERSON] , з дитиною - [PERSON] , [INFO] (ас.38-39). Правовідносини, наявні між сторонами, мають наступне правове регулювання. Із змісту преамбули Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України - 27 вересня 1991 року (далі Конвенція) вбачається, що держави учасниці Конвенції визнають, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Частина 1 ст. 3 Конвенції вказує, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 1 ст. 7 цього ж акту передбачено, що дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Згідно із ч.1 ст. 8 Конвенції держави-учасниці зобов`язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім`я та сімейні зв`язки, як передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання. Частина 1 ст. 9 Конвенції передбачає, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Стаття 16 Конвенції вказує, що жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання. Статтею 18 Конвенції визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Отже, при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізував Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права. У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно врахувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Отже, рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин справи, а вже тільки потім права батьків. Ч. 3 ст. 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у міжнародному праві та національному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони й піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до частин першої та другої статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено у статті 7 СК України, згідно з якою жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст.19 СК України у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу. Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. У разі звернення з позовом до суду орган опіки та піклування припиняє розгляд поданої йому заяви. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом ч.ч. 1-3 ст. 150 СК України, яка передбачає обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Відповідно до ст.153 Сімейного Кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. За змістом ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Статтею 157 СК України встановлено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. За заявою батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні із нею того з батьків, хто проживає окремо. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим для виконання (ст.158 Сімейного кодексу України). Відповідно до ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод і суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Системний аналіз наведених норм матеріального права й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Отже, при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини з урахування конкретних обставин справи. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом лише в інтересах дитини. Наявність спору між сторонами у питанні участі позивача у спілкуванні з дитиною та її вихованні, недосягнення домовленості, тривалість спірного характеру відносин, які склались між сторонами щодо реалізації своїх батьківських прав відносно дитини, звернення позивача до органу опіки та піклування щодо визначення йому порядку участі у вихованні дитини, звернення позивача до суду з позовом про визначення йому способу участі у вихованні дитини, у своїй сукупності свідчать про перешкоди, що чиняться позивачу у побаченнях та спілкуванні з дитиною, відтак наявні підстави щодо реалізації батьківських прав позивача у судовому порядку. Зважаючи на наведені вище норми закону та враховуючи встановлені судом обставини справи, з метою реального забезпечення законного права позивача на побачення та спілкування з дитиною та його участі у вихованні дитини, суд вважає за необхідне визначити позивачу спосіб участі його як батька у вихованні дитини, оскільки право батька на спілкування з дитиною є його незаперечним правом, а рівноцінне спілкування малолітньої дитини з батьком в тій же мірі, що і з матір`ю, відповідає її якнайкращим інтересам. При цьому, суд враховує наданий органом опіки та піклування висновок, який є достатньо обґрунтованим на підставі інформації про фактичні обставини, які мають істотне значення для вирішення спору. Щодо позовних вимог в частині проведення відпустки батька з дитиною без участі [PERSON] щороку у літній період строком на 14 діб, то при вирішенні таких суд враховує думку відповідачки [PERSON] - матері дитини, яка не заперечила щодо позовних вимог і в цій частині, думку представника органу опіки та піклування, яка також не заперечила щодо задоволення даних вимог та вважає, що такий спосіб участі батька у вихованні дитини буде відповідати інтересам дитини, також суд бере до уваги, що у матеріалах справи відсутні дані щодо негативного впливу батька на розвиток дитини, позивач активно і стабільно проявляє бажання щодо участі у вихованні та спілкуванні з сином, жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право батька на проведення часу із сином у літній період протягом 14 діб без участі матері, судом не встановлено, та матеріали справи таких доказів не містять, а тому позовні вимоги в цій частині також підлягають до задоволення. Таким чином, з огляду на усе вищенаведене, суд вважає за доцільне встановити наступний порядок спілкування та побачень батька - [PERSON] , [INFO] , з дитиною - [PERSON] , [INFO] , а саме: у будь-який день тижня за попередньою домовленістю та взаємною згодою з матір`ю дитини - [PERSON] , за місцем проживання дитини; проведення відпустки з дитиною без участі матері дитини - [PERSON] щороку у літній період строком на 14 діб. Встановлений спосіб та порядок участі позивача як батька у вихованні дитини, як вважає суд, є обґрунтованим, справедливим і таким, що відповідає віковим потребам та інтересам дитини, не порушує принципу рівності обох батьків у питаннях виховання дитини, та за сумлінного відношення батька до виконання свого обов`язку є достатнім для забезпечення участі батька у процесі виховання сина. При цьому слід наголосити, що у разі зміни обставин чи правовідносин, що мають істотне значення при визначенні способу участі одного з батьків у вихованні дитини, в тому числі з врахуванням віку дитини, її прихильності до кожного з батьків, станом здоров`я, психо-емоційним станом, розвитком та потребами, відношенням до батька, позивач не позбавлений можливості згідно вимог ст. 158 СК України звернутись до органу опіки та піклування для встановлення інших способів участі у вихованні дитини або згідно ст. 159 СК України знову звернутись до суду про визначення іншого способу його участі у вихованні дитини. Таким чином, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону та не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved