Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-29 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовною заявою, в обґрунтування якої зазначає, що 08.10.2012 р. між ПАТ «Платинум Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 2, відповідно до умов якого, банк відступив позивачу право вимоги від [PERSON] коштів, включаючи проценти, комісії, штрафні санкції та інші платежі, право на одержання яких належить банку на підставі кредитного договору № 137/3377SFNVPG7 від 31.08.2011 р., а позивач набув право вимоги грошових коштів від відповідача на загальну суму 3 995,91, яка складається з: заборгованості по тілу кредиту 2 061 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 564 грн., пені за порушення графіку погашення заборгованості 1 370,91грн. У зв'язку з викладеним представник позивача просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача - [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості за кредитним договором № 137/3377SFNVPG7 від 31.08.2011 р. в розмірі 3 995,91 грн., а також сплачений судовий збір у сумі 229,40 грн. Представник позивача у судове засідання не з'явився, вказавши в позовній заяві, та надавши клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти прийняття по справі заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явилась, але належним чином була повідомлена про місце, дату та час слухання справи, так згідно ст. 169 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача. Згідно ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або зазначені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно ч. 4 ст. 130 ЦПК України, ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 174 і 175 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплати процента. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що між Публічним Акціонерним Товариством «Платинум Банк» та [PERSON] мають місце договірні відносини про надання кредиту, згідно заявою/анкетою позичальника № 137/3377SFNVPG7 від 31.08.2011 р., банк надав відповідачеві грошові кошти у сумі 3 882,17 грн. на власні потреби, на умовах визначених договором, що не суперечать актам цивільного законодавства, строком до 01.02.2012 р. Факт надання кредиту відповідачу підтверджується меморіальним ордером № 70237312 та заявою/анкетою позичальника. Відповідно до заяви/анкети позичальника зобов'язується забезпечити своєчасне повернення кредиту, сплату нарахованих процентів за користування кредитом, комісій та неустойок, у разі наявності підстав, відшкодувати збитки у зв'язку з порушенням умов договору. 08.10.2012 р. між ПАТ «Платинум Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 2, що підтверджується відповідною копією, відповідно до умов якого, банк відступив позивачу право вимоги від [PERSON] коштів, включаючи проценти, комісії, штрафні санкції та інші платежі, що підтверджується випискою з реєстрів боржників від 08.10.2012 р. Відповідно ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. Зобов'язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов'язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно ст. 1080 ЦК України, Договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов'язань або відповідальності перед боржником у зв'язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Відповідно до ст. 1082 ЦК України, боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов'язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов'язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов'язку перед клієнтом. Згідно копії повідомлення про відступлення права грошової вимоги від 16.10.2012 р. [PERSON] повідомлено про стан заборгованості за кредитним договором та зобов'язання сплати на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». З довідки про розрахунок заборгованості за кредитним договором № 137/3377SFNVPG7 від 31.08.2011 р. на ім'я [PERSON] вбачається, що позивач не виконала свої зобов'язання, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитом у розмірі 3 995,91, яка складається з: заборгованості по тілу кредиту 2 061 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 564 грн., пені за порушення графіку погашення заборгованості 1 370,91грн. Згідно ст. 261 ч. 5 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Кінцевим строком виконання зобов'язання за кредитним договором № 137/3377SFNVPG7 від 31.08.2011 р. є 01.02.2012 р., що підтверджується копією заяви/анкети позичальника. Відповідно ст. 258 ч. 2 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). З моменту виникнення права вимоги позивача про сплату неустойки до дня подання позовної заяви до суду пройшло більше півтора року. Згідно п. 31 Пленуму ВСС України з розгляду цивільних та кримінальних справ Постановою від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідноси», враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). У зв'язку з тим, що строк позовної давності щодо вимог по сплаті заборгованості по пені минув, та суд застосовує позовну давність незалежно від наявності про це заяви, суд вважає відмовити в задоволені вимог щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 1 370,91 грн., та стягнути суму заборгованості за кредитним договором № 137/3377SFNVPG7 від 31.08.2011 р. в розмірі 2 625 грн., яка складається з: заборгованості по тілу кредиту 2 061 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 564 грн. На підставі ст. 526, 1054, 1077-1084 ЦК України,

Outcome: partial