Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

01.07.2016 року [PERSON] звернулася до суду з вказаною позовною заявою, в якій зазначив, що 14.03.2007 року померла його мати [PERSON], яка на день смерті проживала та була зареєстрована в [INFO]. Після смерті матері залишилося спадкове майно, яке складається, в тому числі, із земельної ділянки, площею 2,1999 га, розташованої на території [PERSON] сільської ради Шаргородського району Вінницької області. Він є спадкоємцем майна померлої [PERSON] за заповітом. При зверненні до нотаріуса з метою оформлення спадщини після смерті матері [PERSON] йому відмовлено у оформленні у звязку із пропуском строків звернення з заявою про прийняття спадщини в шестимісячний строк, як того вимагає ст. 1270 ЦК України. Причиною пропуску строку звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини стало те, що оскільки перед смертю спадкодавець тривалий час проживала за межами Вінницької області, тому він не знав про наявність заповіту на його імя. Зазначену причину пропуску строку для прийняття спадщини вважає поважною. Просить визнати строк для прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті 14.03.2007 року його матері [PERSON] пропущеним ним з поважних причин та визначити йому додатковий строк для подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини в два місяці. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити (а.с.17). Представник відповідача [PERSON] сільської ради [PERSON], що діє на підставі довіреності від 13.07.2016 року, в судове засідання не зявилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги [PERSON] сільська рада визнає, не заперечує щодо їх задоволення (а.с.18-19). В судове засідання не зявилися всі особи, які беруть участь в справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, при цьому позивач та представник відповідача подали заяви про розгляд справи у їх відсутності, перешкод для розгляду справи в судовому засіданні немає, тому суд вважає, що справу можна розглянути без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України. Вирішуючи спір, суд встановив факт, що 14.03.2007 року в с. Королівка Новомосковського району Дніпропетровської області померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-АМ №348401 (а.с.7), яка на день смерті проживала в [INFO] на вул. Рахівнича, 76 (а.с.8). Спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] є син останньої [PERSON], що підтверджується заповітом від 03.12.2003 року посвідченим секретарем Слободо-Шаргородської сільської ради [PERSON] (а.с.10). [PERSON] не подав вчасно нотаріусу заяву про прийняття спадщини через те, що не знав про наявність заповіту на його імя. 17.06.2016 року приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] надано розяснення позивачеві про пропуск ним строків прийняття спадщини після смерті [PERSON] та необхідність звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини (а.с.5). Встановленим судом фактам відповідають спадкові правовідносини, які регулюються Конституцією України та Цивільним кодексом України. Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.3 ст.1222, ч.1 ст.1220, ч.1 ст.1270 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст.1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України). Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Тобто, право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобовязує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Враховуючи викладене, правила ч.3 ст.1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви і ці обставини визнані судом поважними. Позивач [PERSON], спадкоємець майна померлої [PERSON] за заповітом, своєчасно не прийняв спадщину оскільки не знав про наявність заповіту на його імя. За таких обставин, суд вважає, що строк для прийняття спадщини [PERSON] пропущено з поважних причин, тому є підстави для застосування до спірних правовідносин положень ч.3 ст.1272 ЦК України, тобто для визначення додаткового строку для подання позивачем заяви про прийняття спадщини. Відповідно до вимог ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з абз.3 п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до абз.6 п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення в цивільній справі», за змістом частини 4 ст.174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Враховуючи, що представником відповідача [PERSON] визнано позовні вимоги [PERSON], що вбачається із письмової заяви (а.с.18), то суд вважає, що в даному випадку наявні всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. Отже, суд вважає, що позов підлягає\~ задоволенню.

Outcome: approved