Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

02.02.2016 року до Словянського міськрайонного суду Донецької області звернулась комунальна лікувально-профілактична установа «Обласна психіатрична лікарня м. Словянська» із заявою про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його згоди, обґрунтувавши свої вимоги тим, що [PERSON] був госпіталізований 01.02.2016 року об 11 год. 45 хв. до КЛПУ «Обласна психіатрична лікарня м. Словянська». Направлення на госпіталізацію було видане дільничним лікарем-психіатром Артемівської ЦРЛ [PERSON], який після особистого огляду [PERSON] зробила висновок про необхідність його госпіталізації до психіатричного стаціонару для обстеження та лікування у звязку з наявністю у нього тяжкого психічного розладу, який обумовлює його небезпеку для себе, істотної шкоди його здоровю внаслідок погіршення психічного стану у разі, якщо особі не буде надана психіатрична допомога. Підставою для висновку про необхідну госпіталізацію є відомості про поведінку [PERSON], які надійшли від лікаря-психіатра [PERSON] та зав. відділенням травматології м. Артемівська. На підставі цих відомостей [PERSON] був оглянутий черговим лікарем-психіатром [PERSON] в приймальному відділенні КЛПУ «Обласна психіатрична лікарня м. Словянська» 01.02.2016 року об 11 год. 45 хв., який підтвердив висновок про необхідність госпіталізації. Також [PERSON] був оглянутий комісією лікарів-психіатрів КЛПУ «Обласна психіатрична лікарня м. Словянська», які підтвердили обґрунтованість рішення про його госпіталізацію, прийшовши до висновку, що його обстеження і лікування можливо тільки в умовах стаціонару. Згода [PERSON] на госпіталізацію відсутня у звязку з його відмовою від госпіталізації за психічним станом. Заявник просить суд винести рішення про примусову госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу. В судовому засіданні представник заявника [PERSON] заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, наполягав на госпіталізації [PERSON], оскільки його поведінка небезпечна для нього самого та оточуючих, а також можливе погіршення стану його здоровя. В судовому засіданні лікар-психіатр [PERSON] пояснила, що під час огляду хворого у останнього був виявлений психічний розлад у вигляді манії з психотичною симптоматикою, в силу якого [PERSON] вчиняє дії, які являють собою безпосередню небезпеку для нього самого та для оточуючих. Хворий продуктивному контакту недоступний, емоційно неадекватний, злісний, агресивний, бє медперсонал, нецензурно лається, висловлює маячні ідеї величі та безглуздого змісту. Поведінка [PERSON] асоціальна, він вчиняє правопорушення, був доставлений до психіатричної лікарні 01.02.2016 року у збудженому стані. Вранці 03.02.2016 року лікар-психіатр зателефонувала дідусеві [PERSON] та повідомила про місцезнаходження онука. Дідусь у телефонному режимі повідомив їй, що поведінка онука дуже змінилася з січня 2016 року, він став агресивним, злісним. До смерті своєї матері [PERSON] проходив лікування у лікарні м. Дніпропетровська, але медичних документів щодо цього немає. Дідусь просив, щоб онука пролікували. [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги не підтримав, оскільки хворим себе не вважає, повідомив, що його незаконно утримують у психіатричній лікарні, його рідних не повідомили про його перебування у медичному закладі, мобільний телефон у нього забрали, а тому він не має можливості звязатися з рідними. [PERSON] згоден проходити амбулаторне лікування у разі, якщо йому поставлять діагноз. [PERSON] ходив до МВК, де у нього виник конфлікт з лікарем [PERSON], після чого він викликав працівників поліції, а [PERSON] виписав йому направлення не медичний огляд, внаслідок чого його направили до Словянської ОПЛ.. Представник особи, стосовно якої вирішується питання про надання психіатричної допомоги в примусовому порядку, [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги не підтримав, просив відмовити в їх задоволенні, оскільки належних доказів щодо наявності психічних розладів у [PERSON] не надано, [PERSON] на обліку у психіатра не перебуває, суспільно-небезпечних діянь не вчинив, має намір за необхідності пройти амбулаторне лікування, а доводи представників лікарні ґрунтуються на припущеннях. Прокурори в судовому засіданні заявлені вимоги не підтримали, заперечували проти їх задоволення, оскільки вважають їх належним чином не обґрунтованими. Суд, заслухавши пояснення представника заявника, лікаря-психіатра, особи, стосовно якої вирішується питання про надання психіатричної допомоги в примусовому порядку, та його представника, прокурорів, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступні факти та відповідні до них правовідносини. Відповідно до лікарсько-психіатричного огляду № 78/2 від 02.02.2016 року у [PERSON] виявлений тяжкий психічний розлад у вигляді манії з психотичною симптоматикою, в силу якого [PERSON] вчиняє дії, які являють собою безпосередню небезпеку для нього самого та для оточуючих. Хворий продуктивному контакту недоступний, емоційно неадекватний, злісний, агресивний, бє медперсонал, нецензурно лається, висловлює маячні ідеї величі та безглуздого змісту (а. с. 4). Відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Судом з достовірністю встановлено, що хворий [PERSON] був госпіталізований до КЛПУ «Обласна психіатрична лікарня м. Словянська» 01.02.2016 року об 11 год. 45 хв. за направленням дільничного лікаря-психіатра Артемівської ЦРЛ [PERSON] (а. с. 8) При обстеженні психічного стану [PERSON] у КЛПУ «Обласна психіатрична лікарня м. Словянська» 02.02.2016 року комісія лікарів виявила, що останній емоційно неадекватний, продуктивному контакту не доступний, злісний, агресивний, чинить опір при спробі підійти до нього, нецензурно лається. [PERSON] був поставлений діагноз манія з психотичною симптоматикою. Згідно з приписами ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», наявність в особі психічного захворювання чи психічного розладу не може бути підставою для госпіталізації в примусовому порядку. Єдиними підставами для госпіталізації особи є вчинення нею чи виявлення реальних намірів вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможність самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. В судовому засіданні не знайшли свого підтвердження такі підстави для госпіталізації [PERSON] Зокрема, було встановлено, що [PERSON] має можливість самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність, на час розгляду справи не проявляє агресію, поводить себе адекватно, контакту доступний, розмовляє по суті, отже, відсутні підстави для його госпіталізації до психіатричного закладу та заява задоволенню не підлягає. Відмовляючи у задоволенні вказаної заяви, суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, а саме справа «Акопян проти України» від 05.06.2014 року, в якій Європейській суд з прав людини дійшов висновку про те, що невиправдане поміщення особи у психіатричний заклад стало можливими внаслідок відсутності справедливих та належних превентивних засобів захисту, які могли б забезпечити їй адекватний юридичний захист від свавілля. Ні в якому разі не можна допустити, щоб тримання особи у психіатричній лікарні супроводжувалося примусовим лікуванням, завдано їй тяжких страждань та шкоди приватному і сімейному життю, а також позбавляло її можливості ефективно оскаржити своє примусове лікування. У відповідності до ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу», кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не було встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Окрім того, відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 11 Закону України «Про психіатричну допомогу», психіатричний огляд проводиться з метою зясування: наявності чи відсутності в особи психічного розладу, потреби в наданні їй психіатричної допомоги, а також для вирішення питання про вид такої допомоги та порядок її надання. Заява про психіатричний огляд особи без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника повинна бути подана у письмовій формі та містити відомості, що обґрунтовують необхідність психіатричного огляду і вказують на відмову особи чи її законного представника від звернення до лікаря-психіатра. Лікар-психіатр має право робити запит щодо надання йому додаткових медичних та інших відомостей, необхідних для прийняття відповідного рішення. Згідно з ч. 5 ст. 16 Закону України «Про психіатричну допомогу», керівник психіатричного закладу зобовязаний негайно повідомити про госпіталізацію особи до психіатричного закладу в примусовому порядку членів її сімї, інших родичів або її законного представника. У разі відсутності відомостей про наявність членів сімї, інших родичів або законного представника в особи, яку госпіталізовано, а також про їх місце проживання повідомляються органи внутрішніх справ за місцем проживання цієї особи. В даному випадку в судовому засіданні було з достовірністю встановлено, що родичі [PERSON] були повідомлені про його місцеперебування лише 03.02.2016 року, хоча він був доставлений до лікарні ще 01.02.2016 року, тобто одразу після того, як [PERSON] був доставлений до психіатричної лікарні, його родичі не були повідомлені представниками КЛПУ «Обласна психіатрична лікарня м. Словянська» про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу в примусовому порядку, з пояснень останнього також вбачається, що він був позбавлений можливості звязатися з рідними та повідомити їм про своє місце перебування. Відповідно до абзацу першого частини першої, ч. ч. 2-4 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не приймає до уваги посилання лікаря-психіатра на те, що дідусь [PERSON] в телефонному режимі просив пролікувати онука, оскільки дані доводи не підтверджуються жодними доказами. Також суд не приймає в якості доказів надані в судовому засіданні матеріали, а саме направлення від 26.01.2016 року № 44 та викопіювання з журналу обстежень стосовно [PERSON], оскільки дані докази не є належними. З направлення від 26.01.2016 року № 44 вбачається, що [PERSON] був направлений до військово-лікарської комісії для встановлення придатності останнього до проходження військової служби за станом здоровя, та дане направлення не має відношення до справи про примусову госпіталізацію особи в психіатричний стаціонар, окрім того, документ не містить підпису відповідальної особи, яка його видала. Що стосується викопіювань з журналу обстежень стосовно [PERSON], дані матеріали суд не приймає в якості доказів, оскільки їх оригіналів суду надано не було, копії належним чином не завірені, та рішення суду не може ґрунтуватися на здогадках та припущеннях. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed