Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

01 грудня до Веселівського районного суду Запорізької області з позовною заявою звернувся [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном шляхом зобов'язання звільнити житлове приміщення, та примусового вселення в помешкання, в якій вказав наступне: Починаючи з 05.12.2008 р. [PERSON], на підставі договору дарування № 2806,є власником 1\\2 частки будинку розташованого за адресою Запорізька область Веселівський район [ADDRESS], а відповідач 1\\2 часки цього будинку за договором дарування № 2451 від 25.10.2007 р. У квітні 2012 р. позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про виділ йому частки спільної власності що належить позивачу внатурі, так як йому належить 1\\2 частки вказаного дому. Друга половина будинку належить відповідачу. Окільки між ними немає згоди щодо користуванням приміщенням будинку, то право спільної власності просить припинити. Рішенням Веселівського районного суду від 28.05.2013 р. його позовні вимоги були задоволені в повному обсязі, та [PERSON] був зобов'язаний вчинити разом з позивачем дії по розподілу спільної власності, та виділені 1\\2 частки будинку у його користування. [PERSON] на рішення Веселівського районного суду у вказаній справі, звернувся з апеляційною скаргою до апеляційного суду Запорізької області, де апеляційну скаргу відхилила рішення Веселівського районного суду залишили без змін. Також ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 вересня 2014 р. касаційна скарга [PERSON] була відхилена, а рішення апеляційного суду Запорізької області залишено без змін. Протягом часу, з моменту набрання рішення суду законної сили, на неодноразові вимоги позивача звільнити належну йому частку житлового приміщення для його переобладнання відповідно до рекомендацій наданих в висновках будівельно-технічної експертизи, [PERSON] не прийняв жодних заходів для звільнення моєї частки приміщення та виконання рішення суду. Таким чином, Відповідач своїми протиправними діями порушує право позивача на вільне користування приватною власністю. Таким чином, єдиною можливістю відновити своє порушене конституційне право на вільне користування своєю власністю (ст. 41 Конституції України) є покладення на Відповідача обов'язку усунути перешкоди в користуванні майном та примушення його звільнити зайняте приміщення. Позивач у судовому засіданні на позові наполягає, просить суд зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди у користуванні належним йому на праві приватної власності ? частини будинку [ADDRESS] Веселівського району Запорізької області шляхом зобов'язання звільнити належну [PERSON] частину житлового приміщення. Вселити його будинку [ADDRESS] Веселівського району Запорізької області. Відповідач в судове засідання не з'являвся. Про місце та час слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Про причини неявки не сповістив. Заяву про розгляд справи за його участю не надав. Заперечення проти позову не надав. Відповідно до відомостей адресно-довідкового підрозділу Веселівського РС УДМС України в Запорізькій області , [PERSON] проживає за адресою, яка вказана у позові: [ADDRESS]. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Заслухавши позивача, вивчивши матеріали справи, суд відмічає наступне: Відповідно до винесеного 28.05.2013 р. Рішення Веселівського районного суду Запорізької області у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третьої сторони - Комунального підприємства «Веселівське районне бюро технічної інвентаризації» про виділення частки житлового будинку в натурі та припинення права спільної часткової власності, суд вирішив даний позов задовольнити та провести поділ житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого по [ADDRESS], між його співвласниками в натурі відповідно до І варіанту поділу, запропонованого у висновку судової будівельно-технічної експертизи № 1789 від 14.03.2013 року., яке також доданий позивачем до матеріалів справи. Також до матеріалів справи доданий кваліфікаційний сертифікат серії АЕ № 000997 від 19.12.2012 року експерта, який проводив дану експертизу. 10.04.2014 року Веселівським районним судом Запорізької області було винесено постанову в адміністративній справі за позовом [PERSON] до виконкому Веселівської селищної ради Запорізької області про визнання дій неправомірними та зобов'язати вчинити певні дії, третя особа - [PERSON], суд постановив даний позов задовольнити частково та визнав дії виконкому Веселівської селищної ради Запорізької області щодо відмови у розгляді заяви [PERSON], про надання дозволу на переобладнання житлового будинку [ADDRESS] - неправомірними. Суд зобов'язав виконком Веселівської селищної ради Запорізької області розглянути заяву [PERSON] про надання дозволу на переобладнання жилого будинку [ADDRESS]. 15.04.2014 року Апеляційний суд Запорізької області розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою [PERSON] на рішення Веселівського районного суду Запорізької області від 28.05.2013 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа - Комунальне підприємство «Веселівське районне бюро технічної інвентаризації» виділ частки у спільній частковій власності внатурі. Суд виніс ухвалу, де ухвалив апеляційну скаргу [PERSON] - відхилити. Відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду України від 24 вересня 2014 року, суд ухвалив касаційну скаргу [PERSON] відхилити, касаційну скаргу судді Веселівського районного суду Запорізької області Нагорного А.О. - задовольнити. Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. В ст. 16 ЦК України вказано, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Інститут права власності в Україні регулюється приписами ст. 41 Конституції України. У відповідності до ч. 1 даної статті, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Частина 4 ст. 41 Конституції України встановлює, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 319 ЦК України, Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону . При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. У ст. 321 ЦК України, вказано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 358 ЦК України, Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Відповідно до ст. 363 ЦК України частка у праві спільної часткової власності переходить до набувача за договором з моменту укладення договору, якщо інше не встановлено домовленістю сторін. Частка у праві спільної часткової власності за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, переходить до набувача відповідно до статті 334цього Кодексу. Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ст. 155 Житлового Кодексу України, власник квартири чи її частки не може бути позбавлений права користування своїм житловим приміщенням, крім випадків, передбачених законодавством. Згідно ст. 386 ЦК власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання йому майнової та моральної шкоди. Враховуючи вище викладене, суд вважає, що порушені конституційні права позивача, а саме, право на вільне користування своєю власністю, що підтверджується доданими до матеріалів справи доказів. Відповідач у свою чергу суду не надав жодних заперечень проти позову, доказів, у судове засідання не з'являвся, причини неявки - не повідомляв, заяви про визнання позову чи розгляд справи без його участі суду не надавав, тому, суд вважає позов задовольнити. Судові витрати покласти на відповідача. На підставі вищевикладеного, у відповідності до ст. ст. 3, 8, 41, 55 Конституції України, ст..155 Житлового Кодексу України, ст. 22, 319, 321, 358, 363, 386, 391 Цивільного кодексу України, ст.ст. 208-218, 224-228 Цивільного процесуального кодексу України, суд

Outcome: approved