Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

01 березня 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якому просить стягнути солідарно з відповідачів 8558 грн. 39 коп. у відшкодування майнової шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди та 950 грн. у відшкодування витрат на проведення експертного автотоварознавчого дослідження. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 06 лютого 2020 року о 17 год. 50 хв. [PERSON] , [INFO] , в [ADDRESS], перебуваючи за кермом автомобіля Ford Scorpio, реєстраційний номер [NUMBER] , здійснив зіткнення з автомобілем Geely Emgrand 7, реєстраційний номер [NUMBER] , після чого залишив місце ДТП. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, автомобіль «Geely Emgrand 7», державний реєстраційний номер [NUMBER] , яким позивач володів на достатній правовій підставі, зазнав механічних пошкоджень. Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 березня 2020 року [PERSON] визнано винним у скоєні правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 184 КУпАП, оскільки його син [PERSON] у віці 14 років вчинив правопорушення, передбачені статтями 124 та 122-4 КУпАП та не досяг 16-річного віку, у зв`язку з чим накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 грн. Тобто, факт дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 06 лютого 2020 року, факт участі у ній автомобіля «Ford Scorpio», державний реєстраційний номер [NUMBER] , факт вини неповнолітнього [PERSON] та факт заподіяння позивачу шкоди в результаті даної дорожньо-транспортної пригоди встановлені судовим рішенням. На час ДТП цивільно-правова відповідальність відповідачів не була застрахована у відповідності до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У результаті дорожньо-транспортної пригоди позивачу заподіяно матеріальну шкоду та збитки, які повинні бути відшкодовані відповідачами. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 березня 2021 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про відшкодування майнової шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди в частині вимог до [PERSON] , оскільки відповідно до інформації Відділу обліку та моніторингу про реєстрацію місця проживання УДМС України в Чернігівській області, наданою на запит суду, останній знятий з реєстрації проживання 12 січня 2021 року, у зв`язку зі смертю. Також, ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 березня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про відшкодування майнової шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. В установлений судом строк відповідач [PERSON] подала відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позову. Зокрема, відповідач у відзиві зазначає, що у висновку № 69 експертного автотоварознавчого дослідження, складеного експертом для визначення вартості відновлювального ремонту автомобіля, пошкодженого в ДТП, не вказано внаслідок якої саме конкретно ДТП заподіяно механічні пошкодження автомобіля та відсутнє посилання на підставі яких доказів встановлений сам факт ДТП. Крім того, позивачем не надано доказів про повідомлення відповідачів про час і місце огляду автомобіля. Інші матеріали справи також не містять доказів на підтвердження того, що пошкодження автомобіля, визначені у висновку експерта були завдані саме в результаті ДТП, яка сталася 06 лютого 2020 року, враховуючи, що сам висновок був складений через два місяці після ДТП. Крім того, автомобіль, який отримав механічні пошкодження в результаті ДТП належить на праві власності [PERSON] , а не позивачу, а тому при наявності майнової шкоди, заподіяної останній, вона самостійно повинна звертатися до суду з відповідним позовом. Відповідач [PERSON] відзив на позов не подав. 19 квітня 2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій він зазначає, що позивач має право на відшкодування завданої майнової шкоди, оскільки хоча і не є власником автомобіля, проте на момент ДТП мав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, що презюмує його законне право володіти та користуватися автомобілем. Також, ухвалами Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 березня 2021 року та 22 квітня 2021 року, які занесені до протоколів судових засідань, залучено до участі у справі в якості третіх осіб: [PERSON] , яка на момент ДТП була власником автомобіля «Geely Emgrand 7», державний реєстраційний номер [NUMBER] , та [PERSON] , яка є власником вказаного автомобіля з 30 травня 2020 року та на час розгляду справи судом. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала з підстав, зазначених у відзиві. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні також заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що завдана шкода не може бути відшкодована відповідачами у солідарному порядку, враховуючи положення статті 1179 Цивільного кодексу України. Крім того, враховуючи, що мати неповнолітнього не притягалася до адміністративної відповідальності, а притягався до відповідальності лише батько неповнолітнього, з яким було визначено місце проживання останнього, а тому вина матері неповнолітнього у завданні шкоди відсутня. Також, представник відповідача зазначив, що позивач не має права на відшкодування шкоди, оскільки така шкода має бути відшкодована саме власнику автомобіля, який зазнав пошкоджень у ДТП. Окрім цього, відсутні підстави для відшкодування позивачу шкоди, оскільки вказане питання було предметом розгляду у справі № 751/3229/20, що розглядалася Новозаводським районним судом м. Чернігова. Третя особа - [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала клопотання про розгляд справи за її відсутності, в якому зазначила, що не заперечує проти задоволення позовних вимог та підтверджує, що станом на лютий 2020 року позивач володів та користувався транспортним засобом «Geely Emgrand 7», державний реєстраційний номер [NUMBER] , на законних підставах. Третя особа - [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача [PERSON] , представника відповідача, третьої особи Стрижак М.П., дослідивши матеріали справи та справи № 750/1636/20, суд встановив наступне. Відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] (на даний час [PERSON] ) (а.с. 12 адміністративної справи № 750/1636/20). Місце проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , було визначено з батьком - [PERSON] , про що свідчить копія договору поділу майна подружжя, визначення місця проживання дитини та про наміри сторін від 26 грудня 2017 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] . 06 лютого 2020 року о 17 год. 50 хв. [PERSON] , [INFO] , в [ADDRESS], перебуваючи за кермом автомобіля «Ford Scorpio», реєстраційний номер [NUMBER] , здійснив зіткнення з автомобілем «Geely Emgrand 7», реєстраційний номер [NUMBER] , після чого залишив місце ДТП, чим порушив п. 2.10 «а», 10.1 ПДР України. Відповідальність за вчинене правопорушення передбачена статтею 124 та статтею 122-4 КУпАП та скоєне неповнолітнім у віці 14 (чотирнадцяти) років. Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 березня 2021 року визнано винним [PERSON] у скоєні правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 184 КУпАП, оскільки його син [PERSON] у віці 14-ти років вчинив правопорушення, передбачені ст. 124 та ст. 122-4 КУпАП та не досяг 16-річного віку (а.с. 11). Відповідно до частини шостої статті 82 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. На час ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Ford Scorpio», реєстраційний номер [NUMBER] , не була застрахована у відповідності до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] [PERSON] на момент ДТП була власником автомобіля «Geely Emgrand 7», державний реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 22), який зазнав пошкоджень в результаті вказаної ДТП. З 30 травня 2020 року і по даний час власником автомобіля «Geely Emgrand 7», який зазнав пошкоджень в результаті ДТП, є [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Позивач зазначає, що на час ДТП він володів транспортним засобом «Geely Emgrand 7», державний реєстраційний номер [NUMBER] , на достатній правовій підставі, оскільки керував автомобілем на підставі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб. Згідно з висновком № 69 експертного автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу, складеного 04 квітня 2020 року експертом-автотоварознавцем Громовим А.М., вартість відновлювального ремонту автомобіля легкового «Geely Emgrand 7», реєстраційний номер [NUMBER] , необхідного для усунення пошкоджень, отриманих у ДТП 06.02.2020, з урахуванням суми ПДВ у вартості робіт, складників та ремонтних матеріалів, станом на дату оцінки - 06.02.2020, складає: 8558 грн. 39 коп.; вартість відновлювального ремонту автомобіля легкового «Geely Emgrand 7», державний реєстраційний номер [NUMBER] , необхідного для усунення пошкоджень, отриманих у ДТП 06.02.2020, з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу його складників, з урахуванням суми ПДВ у вартості робіт, складників та ремонтних матеріалів, станом на дату оцінки - 06.02.2020 складає: 8482 грн. 05 коп.; вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля легкового «Geely Emgrand 7», державний реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок його пошкодження у ДТП 06.02.2020, у тому числі з урахуванням розміру втрати товарної вартості у сумі - 0,0 грн., станом на дату оцінки - 06.02.2020 складає: 8482 грн. 05 коп. (а.с. 13-22). Відповідно до копії квитанції № 21 від 04 квітня 2020 року вартість автотоварознавчого дослідження № 69 від 04 квітня 2020 року автомобіля легкового «Geely Emgrand 7», державний реєстраційний номер [NUMBER] , становить 950 грн. і була сплачена позивачем (а.с 12). Згідно з положеннями частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 395 Цивільного кодексу України визначено види речових прав на чуже майно, до яких належить і право володіння. Речове право на чуже майно, як і право власності, носить абсолютний характер. Суб`єкт речового права на чуже майно вступає у відносини з усіма іншими суб`єктами, хто його оточує. Таким чином, абсолютний характер речового права проявляється в тому, що порушником речового права на чуже майно може бути будь-яка особа із числа тих, з ким він вступає у відносини. Відповідно до статті 396 Цивільного кодексу України правила про захист права власності, які встановлені главою 29 цього кодексу, поширюються на речові права власності на чуже майно. Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 Цивільного кодексу України. Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права. Згідно із частиною другою статті 1187 Цивільного кодексу України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо). Таким чином, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, який передбачає, що власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 07.11.2018 у справі № 200/21325/15-ц, від 03.04.2019 у справі № 299/2811/16-ц, а також у постанові Верховного Суду України від 03.12.2014 у справі № 6-183цс14. Враховуючи, що позивач керував транспортним засобом на підставі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб, а тому він правомірно володів цим майном і має право на відшкодування завданої шкоди, враховуючи, що треті особи не заперечували проти стягнення такої шкоди саме на користь позивача. Згідно із частиною першою-третьою статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до частин першої, другої статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Позивач просить стягнути з відповідачів майнову шкоду - вартість відновлювального ремонту, необхідного для усунення пошкоджень, отриманих у ДТП 06.02.2020, з урахуванням суми ПДВ у вартості робіт, складників та ремонтних матеріалів, в сумі 8558 грн. 39 коп., яка визначена у висновку автотоварознавчого дослідження від 04 квітня 2020 року. Згідно із пунктом 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (далі - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості. Враховуючи, що автомобіль, який зазнав пошкоджень у ДТП перебував у користуванні, а також те, що експертом у висновку автотоварознавчого дослідження від 04 квітня 2020 року було враховано значення коефіціенту фізичного зносу автомобіля та його складників, а тому позивачу підлягає відшкодуванню саме вартість матеріального збитку, що визначена експертом у сумі 8482 грн. 05 коп. Посилання відповідача [PERSON] на те, що у висновку № 69 автотоварознавчого дослідження від 04 квітня 2020 року не зазначено, внаслідок якої саме ДТП була заподіяна шкода та відсутнє посилання на підставі яких доказів встановлений сам факт ДТП, спростовуються матеріалами справи та вказаним висновком експертного автотоварозначого дослідження, яким визначена вартість відновлювального ремонту автомобіля необхідного для усунення пошкоджень, отриманих саме в ДТП, яка сталася 06 лютого 2020 року. Крім того, доводи відповідача щодо відсутності в матеріалах справи доказів повідомлення відповідачів про час та місце огляду автомобіля не заслуговують на увагу, оскільки виклик відповідачів для участі в огляді транспортного засобу та їх присутність при огляді не є обов`язковими (п. 5.1, 5.2 Методики). При цьому, суд враховує, що згідно із частиною третьою статті 33 Цивільного кодексу України неповнолітня особа несе відповідальність за шкоду, завдану нею іншій особі, відповідно до статті 1179 цього Кодексу. Статтею 1179 Цивільного кодексу України визначено, що неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Якщо неповнолітня особа перебувала у закладі, який за законом здійснює щодо неї функції піклувальника, цей заклад зобов`язаний відшкодувати шкоду в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі, якщо він не доведе, що шкоди було завдано не з його вини. Обов`язок батьків (усиновлювачів), піклувальника, закладу, який за законом здійснює щодо неповнолітньої особи функції піклувальника, відшкодувати шкоду припиняється після досягнення особою, яка завдала шкоди, повноліття або коли вона до досягнення повноліття стане власником майна, достатнього для відшкодування шкоди. У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зазначено, що шкода, заподіяна неповнолітнім відшкодовується самим заподіювачем. Якщо в останнього немає майна або заробітку, достатнього для відшкодування заподіяної ним шкоди, відповідний обов`язок покладається на його батьків (усиновителів) або піклувальників за умови їх винної поведінки, що сприяла виникненню шкоди. Цей їх обов`язок припиняється при досягненні заподіювачем повноліття або появи в нього майна чи заробітку, достатніх для відшкодування шкоди. Таким чином, враховуючи наведене, за загальним правилом відповідно до цивільного законодавства неповнолітня особа особисто несе відповідальність за шкоду, завдану нею. Разом з тим, підставою для субсидіарної відповідальності батьків за шкоду, завдану дитиною, є недостатність або відсутність майна у неповнолітньої дитини, необхідного для відшкодування шкоди, за умови, що поведінка батьків була протиправна, і потягла за собою завдання шкоди. Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 березня 2020 року встановлено, що ДТП сталася із вини неповнолітнього [PERSON] . [PERSON] як на день виникнення спірних правовідносин, так і на день розгляду справи судом є неповнолітньою особою. Батько неповнолітнього - [PERSON] помер (а.с. 27). Доводи відповідача та представника відповідача [PERSON] про те, що договором було визначено місце проживання неповнолітнього [PERSON] саме з батьком і про те, що саме батька неповнолітнього притягнуто до адміністративної відповідальності, а тому його мати не є винною і не несе відповідальності за заподіяну шкоду, суд вважає необґрунтованими, адже згідно положень Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою і розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні вказала, що на даний час її син [PERSON] проживає з нею і майна не має. За вказаних обставин, враховуючи положення законодавства та те, що на момент ДТП, в результаті якої позивачу було заподіяно майнову шкоду, винному у скоєнні ДТП [PERSON] виповнилось 14 років, а тому суд дійшов висновку, що майнова шкода, завдана позивачу, підлягає стягненню з [PERSON] , який є основним боржником, а в разі відсутності у неповнолітнього майна чи недостатності його для відшкодування вказаної шкоди у повному обсязі, обов`язок по відшкодуванню шкоди необхідно покласти на його матір - [PERSON] , враховуючи, що батько неповнолітнього - помер. Не заслуговують на увагу також доводи представника відповідача про відсутність підстав для відшкодування позивачу завданої шкоди, оскільки вказане питання вже було предметом розгляду у справі № 751/3229/20, яка розглядалася Новозаводським районним судом м. Чернігова, оскільки у вказаній справі суд відмовив позивачу у задоволенні позову саме з тих підстав, що неповнолітній не був стороною у справі. Таким чином, на користь позивача належить стягнути 8482 грн. 05 коп. у відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та збитки в сумі 950 грн., які він вимушений був понести для відновлення свого порушеного права, замовивши експертне автотоварознавче дослідження у експерта-товарознавця [PERSON] . Також, відповідно до статті 141 ЦПК України необхідно здійснити розподіл судових витрат. Частиною першою, третьою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно із частинами першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки позовні вимоги позивача задоволені на 99,2%, (9432 грн. 05 коп. від 9508 грн. 39 коп. = 99,2%), а тому з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 900 грн. 74 коп. (99,2% від 908 грн. = 900 грн. 74 коп.). Крім того, право на правничу допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України та статтею 15 ЦПК України. За приписами статей 133, 137 ЦПК України витрати на правничу допомогу відносяться до судових витрат. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Позивачу правничу допомогу надавала адвокат Серкін К.Ю. на підставі договору про надання правової допомоги від 01 січня 2021 року (а.с. 43). Квитанцією до прибуткового касового ордеру від 30 березня 2021 року підтверджується, що позивач сплатив адвокату Серкіну К.Ю. 3000 грн. на підставі акту прийому передачі виконаних робіт від 30.03.2021 у справі № 750/2125/21 (а.с. 46). Відповідно до частини другої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Оскільки, відповідачами не заявлено про неспівмірність витрат позивача, а позивачем документально підтверджено понесення таких витрат в сумі 3000 грн., а також враховуючи, що позовні вимоги позивача задоволені на 99,2%, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на правничу допомогу у даній справі пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 2976 грн. (99,2% від 3000 грн. = 2976 грн.). На підставі викладеного,

Outcome: partial