Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-17 00:00:00

01.04.2016 року заявниця звернулася до суду із вказаною заявою, в якій просила суд встановити факт її постійного проживання однією сім`єю з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з лютого 2010 року по день його смерті 01.06.2011 року. Вказаний факт заявниці потрібний для отримання державної соціальної допомоги у звязку із втратою годувальника. Підставою для звернення до Первомайського міськрайонного суду Харківської області вважала ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області по справі №243/1367/16-ц, провадження 2-о/243/135/2016 від 25.02.2016 року, яка набула законної сили 02.03.2016 року, в якій її заява була повернута їй у звязку з тим, що справа не була підсудна Слов`янському міськрайонному суду Донецької області. Підставою для звернення до суду вказує те, що усі докази по справі були знищені під час проведення антитерористичної операції у Донецькій області. Ухвалою суду від 04.04.2016 року заява була залишена без руху. Ухвалою суду від 20.04.2016 року після усунення недоліків заяви провадження у справі було відкрито. Ухвалою суду від 21.06.2016 року справа призначена до розгляду у режимі відеоконференції зі Слов`янським міськрайонним судом Донецької області. Заявниця [PERSON] у судовому засіданні заявлені нею вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, посилаючись на доводи викладені у її заяві, інших доказів суду не надала. Представник заінтересованої особи заперечував проти задоволення заяви, посилаючись на те, що заявниця немає право на утримання страхових виплат за [PERSON], оскільки не входить до кола осіб, яким така допомога може бути призначена, про що надала письмові заперечення засобами електронної пошти (а.с.39). Відповідно до ч.3 ст. 235 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК України, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Вислухавши заявницю, представника заінтересованої особи, дослідивши надані суду докази, суд приходить до думки, що заяву [PERSON] слід залишити без задоволення, виходячи з наступного. Рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 10.12.2015 року, яке набрало законної сили 22.12.2015 року, було встановлено факт батьківства [PERSON], [INFO], померлого 01.06.2011 року та заявниці по справі [PERSON], [INFO] (а.с.19-20). 01.06.2011 року у м. Горлівка помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-НО №548792, виданого Калінінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції у Донецькій області 06.06.2011 року (актовий запис №668) (а.с.13). До реєстрації місця проживання у [INFO] заявниця [PERSON] була взята на облік як особа, яка переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції за адресою постійного місця проживання до переміщення: [ADDRESS] (а.с. 24). Даних по реєстрацію [PERSON] з лютого 2010 року до дня його смерті 01.06.2011 року за адресою: [ADDRESS] матеріали справи не містять. Судом було встановлено, що у державному реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутні дані про те, що квартира [ADDRESS] зареєстрована на праві власності (а.с.52). Таким чином, єдиним доказом, який нібито підтверджує факт постійного проживання заявниці з померлим батьком за адресою: [ADDRESS] є заява, оформлена в нотаріальному порядку громадянки [PERSON] від 09.02.2016 року (а.с.16). В той же час суд вважає, що даний доказ є неналежним і заявлені [PERSON] вимоги не підтверджує, а навпаки спростовує, оскільки у вказаній заяві зазначено, що [PERSON] здійснювала догляд та піклування за [PERSON] та [PERSON] з 01.02.2010 року до 06.01.2014 року. В той же час [PERSON] помер 01.06.2011 року, а [PERSON] 06.01.2013 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-НО №664041, виданого Калінінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції у Донецькій області (а.с.14), а вказана особа зазначає, що піклування щодо вказаних осіб з боку заявниці відбувалося після смерті [PERSON] ще рік. Інших доказів заявниця суду не надала. Посилання заявниці на те, що під час проведення антитерористичної операції були знищена медична документація з поліклініки, архіви, жодними доказами по справі не підтверджуються. Навпаки, заінтересована особа вказує на те, що її облікові дані щодо виплат [PERSON] збереглися та були вивезені з непідконтрольної України території, а заявниця жодної письмової довідки про те, що медична документація з відповідної поліклініки м. Горлівка Донецької області, необхідні їй архіви, не були вивезені або були знищені суду не надала (зокрема довідки управління охорони здоров`я у Донецькій області, довідка державного архіву у Донецькій області), а тому суд вважає її доводи такими, що не підтверджуються належними доказами. Заперечення заінтересованої особи суд до уваги не приймає, оскільки вказані заперечення стосуються не встановлення факту проживання однією сім`єю, про що ставила питання [PERSON], а можливості отримання нею допомоги після смерті [PERSON] як при втраті годувальника, що не може бути предметом розгляду саме в даній справі. Згідно з ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені інші юридичні факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особових або майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначений інший порядок їх встановлення. Постановою пленуму Верховного суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз'яснено, що такі справи розглядаються, якщо відповідно до закону, такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих або майнових прав громадян, а чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення та встановлення факту не пов'язане з подальшим вирішенням суперечки про право. Згідно з ч.2 ст. 258 ЦПК України до заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів. Відповідно до ч.7 ст. 235 ЦПК України судові витрати у справах окремого провадження не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed