Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-03 00:00:00

01 квітня 2016 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до Хмельницького міськрайонного суду із позовною заявою до Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області про визнання права власності за кожною по 1/6 частці житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом. Свої вимоги мотивують тим, що [INFO] року померла їх сестра [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на 1/3 частку житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS]. Дану 1/3 частку вказаного будинку [PERSON] набула у власність в порядку спадкування після смерті [PERSON] та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, проте не зареєструвала своє право власності на частку будинку, а тому при зверненні до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], оскільки відсутній правовстановлюючий документ. А тому, оскільки кожен з позивачів має рівне право щодо спадкового майна, тому позивачі просять визнати за ними в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, право власності по 1/6 частці за кожною житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS]. Позивач [PERSON], її представник [PERSON] та позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилися, подали до суду заяви, в яких просять розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав заяву, в якій просив слухати справу за його відсутності, при вирішенні спору покладається на думку суду. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює дані правовідносини, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, згідно наступних підстав. Так, відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 18.09.2014 р, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області. Як вбачається із заповіту від 09.02.2007 року зареєстрованого в реєстрі за № 1189 та посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Лучковською Т.М., [PERSON] все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла [PERSON] та [PERSON] в рівних частках кожній. Відповідно до заяв, які містяться в копії спадкової справи померлої [PERSON], [PERSON] та [PERSON] прийняли у спадщину грошові вклади з усіма відсотками та компенсаціями після смерті [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 19.12.2015 року та копіями витягів про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 19.12.2015 року. Також, позивачі звернулися до державного нотаріуса із заявою про прийняття у спадщину 1/3 частку житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] після смерті [PERSON], однак 19.12.2015 року державний нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку із тим, що державна реєстрація права власності на 1/3 частку житлового будинку на ім'я [PERSON] не проводилась. За життя [PERSON] отримала у власність в порядку спадкування після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, 1/3 частку житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.02.2011 року посвідченого державним нотаріусом Хмельницької районної державної нотаріальної контори Гребенніковою О.І. Проте, [PERSON] не зареєструвала своє право власності на частку будинку, а тому при зверненні до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], оскільки відсутній правовстановлюючий документ. Житловий будинок за адресою [ADDRESS], належав на праві власності [PERSON], що підтверджується копією технічного паспорту на будинок, складений 05.01.1989 року реєстровий та інвентарний № 35. Згідно ст.ст. 1216, 1222, 1223 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадкування мають особи визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається па підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України та статтею 3 Цивільного процесуального кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права. Пункт 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України визначає, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема визнання права. У відповідності до п.23Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Враховуючи вищенаведене, та те, що позивачі є єдиними спадкоємцями майна померлої [PERSON], належним чином подали заяви про прийняття спадщини, а також те, що визнання за ними права власності не порушує права третіх осіб, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог. Позивачі не наполягала на стягненні з відповідача судових витрат по справі.

Outcome: approved