Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-19 00:00:00

01 квітня 2015 [PERSON] звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом до [PERSON] про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що позивач є власником зазначеного будинку, з 2004 року в будинку був зареєстрований племінник його дружини [PERSON], який протягом 11 років в будинку не проживав, та весь цей час фактично проживав із своєю матір'ю за іншою адресою, відповідач добровільно не знявся з реєстраційного обліку, реєстрація відповідача в квартирі позивача порушує його права як власника квартири, тому позивач звернувся до суду з цим позовом за захистом своїх прав. В судове засідання позивач не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує (а.с. 38). Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки в судове засідання суду не повідомив, 20.05.2015 року надіслав до суду заяву про визнання позовних вимог, просить розглянути справу без його участі (а.с. 39-40). Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Враховуючи, що сторони скористалися правом заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд розглядає цивільну справу за наявними у справі доказами. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Рубіжанського міського нотаріального округу Білоус З.В. 03.04.2001 року за реєстром № 1861 (а.с. 8). Згідно будинкової книги та довідки виконавчого комітету Рубіжанської міської ради Луганської області від 27.03.2015 року у житловому будинку [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] як власник та [PERSON] як племінник дружини (а.с. 9-12). Згідно позовної заяви у зазначеному будинку [PERSON] не проживає з 2001 року (а.с. 2). Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно положень ст. 150 ЖК України, які кореспондують з положеннями ст. 383 ЦК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що будучи зареєстрованим у житловому будинку, відповідач в ньому не проживає, плату за користування будинком не сплачує, доказів утримання будинку відповідачем та оплати за користування будинком відповідачем, матеріали справи не містять. Відповідач не надав суду жодних доказів з приводу збереження за ним права користування будинком та доказів, які підтверджують поважність причин відсутності понад 1 рік в цьому будинку, напроти відповідач у своїй заяві від 20.04.2015 року зазначив, що позовні вимоги визнає. Згідно з ч. 1, 4 ст. 174 ЦПК України відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву або письмову, яка приєднується до справи, у цьому разі суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 243,60 гривень.

Outcome: approved