Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

У лютому 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача поділ майна, набутого у шлюбі. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 18 червня 2005 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2014 року. За час перебування у шлюбі ними було придбано автомобіль марки Geely , державним номер [NUMBER] та трактор марки "Мрія" державний номер [NUMBER], які було зареєстровано на відповідача. Питання про добровільний поділ транспортних засобів або про порядок користування ними між сторонами не досягнуто, відповідач не дає можливості позивачу користуватися транспортними засобами. Позивач зазначає, що така поведінка відповідача порушує її права як співвласника майна. Тому, згідно уточнених позовних вимог, позивач просила стягнути з відповідача на її корить в рахунок грошової компенсації вартості 1/2 частини автомобіля 49027,77 грн., стягнути з відповідача на її користь в рахунок грошової компенсації вартості 1/2 частини трактора 16714,80 грн., залишивши транспортні засоби у власності відповідача та визнавши за ним право власності на транспортні засоби. У судове засідання позивач не з'явилася, надала суду заяву у якій зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить суд про розгляд справи за її відсутності. Також зазначила, що на теперішній час вже отримала 40000 грн. в рахунок компенсації 1/2 частини майна. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Згідно наданої заяви позовні вимоги визнає, проти стягнення з нього 1/2 частини вартості майна на користь позивача не заперечує. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 18 червня 2005 року між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб виконкомом В'язівоцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області за актовим записом №4, який розірвано рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2014 року /а.с.6/. За період перебування у зареєстрованому шлюбі, сторонами за спільні кошти сім'ї було придбано автомобіль марки Geely модель СК1.5L, державний номер [NUMBER], та трактор марки «Мрія», державний номер [NUMBER] . Вказані обставини визнані сторонами та у відповідності до ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Згідно висновку експерта-автотоварознавця №062/15 від 12 квітня 2015 року, ринкова вартість трактора марки «Мрія», державний номер [NUMBER] складає 33429,60 грн.; ринкова вартість автомобіля марки Geely модель СК1.5L, державний номер [NUMBER] складає 98055,54 грн. /а.с.52-68/. Відповідно до статті 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). З огляду на наведені положення закону діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, якщо воно набуте ними за час шлюбу. Згідно до п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування при розгляді справ про шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" №11 від 21 грудня 2007 року, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372 ЦК. Відповідно до ст. 69 СК України дружина та чоловік, мають право на поділ майна, належного їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1 ст.70 СК України). У відповідності до ч.1,4 ст.71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Згідно з ч.2 ст.71 СК України, неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Договору про зміну часток у праві сумісної власності між сторонами укладено не було, шлюбний договір між ними не укладався. Режим окремого проживання між сторонами по справі на час придбання спірного майна судом не встановлювався. Сторони дійшли згоди про грошову компенсацію замість частки у праві спільної сумісної власності. Враховуючи, що транспортні засоби є спільною сумісною власністю подружжя, сторони дійшли згоди щодо компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності, позивач не наполягала на внесенні компенсації на депозитний рахунок суду, суд прийшов до висновку про те, що вбачаються підстави для визнання за відповідачем права власності на транспортні засоби та стягнення на користь позивача компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності. Компенсація позивачу в рахунок вартості 1/2 частки майна складає: 49027,77 грн. (вартість 1/2 частини автомобіля) +16714,80 грн. (вартість 1/2 частини трактора) = 65742,57 грн. Як вбачається з заяв сторін та квитанції від 18.05.2015 р., відповідачем в рахунок компенсації сплачено позивачу 40000 грн., отже з відповідача слід стягнути на користь позивача 25742,57 грн. Відповідач у поданій заяві просив розстрочити сплату компенсації позивачу на протязі трьох місяців трьома рівними платежами. У відповідності до ст.217 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Враховуючи, що позивач не заперечувала проти сплати компенсації протягом трьох місяців, суд вважає за можливе розстрочити сплату відповідачем компенсації на протязі трьох місяців з дня набрання законної сили рішенням суду трьома рівними платежами. Крім того, відповідач у поданій заяві просив скасувати заборону відчуження спільного майна, накладену ухвалою суду від 30 березня 2015 року. Відповідно до ч. 6 ст.154 ЦПК України, суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову. Враховуючи, що транспортні засоби залишилися у власності відповідача, суд вважає за необхідне скасувати заборону відчуження транспортних засобів. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачем понесено судові витрати по сплаті судового збору у сумі 901,02 грн. та по оплаті вартості проведення експертизи у сумі 1800 грн., тому на користь позивача слід стягнути 2701,02 грн.

Outcome: approved