Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-16 00:00:00

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 05.04.2013 року помер батько позивачки [PERSON], після смерті якого залишилося спадкове майно, а саме житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами в с.Веряця по вул.Залізнична, 7, який належав останньому на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 29.11.2002 року. 02.01.2015 року померла мати позивачки [PERSON], яка за життя прийняла спадщину після смерті свого чоловіка, однак оформити її за життя не встигла. На випадок своєї смерті [PERSON] ще за життя склала заповіт, яким все своє майно заповіла позивачці по справі. Після смерті батьків позивачка звернулася до нотаріуса, однак у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно їй було відмовлено у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно та рекомендовано звернутися в суд. Правовстановлюючі документи на житловий будинок втрачено, про що позивачкою подано оголошення в газету. Позивачка просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування на спадкове майно, а саме житловий будинок з надвірними будівлями в с.Веряця по вул.Залізнична, 7 Виноградівського району. Позивачка та її представник за довіреністю в судове засідання не зявилися, однак представником [PERSON] подано до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, заявлені позовні вимоги підтримує повністю та просить суд такі задоволити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Виноградівського району в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, не заперечують відносно вимог позивачки. Представник третьої особи без самостійних вимог Виноградівської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, повідомлений про час та місце розгляду справи, заяв та клопотань не подавав. Дослідивши подані докази, всебічно і повно з'ясувавши підтверджені ними фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, суд приходить до наступного висновку. В судовому засідання належними доказами встановлено наступне. 05.04.2013 року помер батько позивачки [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФМ №151694 від 08.04.2013 року. Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, зокрема і на житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований в с.Веряця, вул.Залізнична, 7 Винорадівського району, який належав йому на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 29.11.2002 року. Після смерті [PERSON] спадщину за ним прийняла його дружина, мати позивачки [PERSON], яка на момент смерті спадкодавця проживала з ним, однак за життя не встигла оформити свої спадкові права. 02.01.2015 року померла мати позивачки [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФМ №184449 від 05.01.2015 року. На випадок своєї смерті [PERSON] залишила заповіт від 17.11.2004 року, яким все своє майно заповіла своїй дочці [PERSON], позивачці по справі. Відтак єдиним спадкоємцем першої черги за законом до майна померлої є позивачка - єдина рідна донька. До складу спадкового майна, на яке вона може претендувати входить житловий будинок з надвірними спорудами, розташований в с.Веряця, вул.Залізнична, 7 Виноградівського району, який мати успадкувала після смерті свого чоловіка [PERSON] Позивачкою спадщину в порядку та на умовах, визначених ст.1270 ЦК України, як спадкоємцем, який постійно не проживав із спадкодавцем, прийнято, оскільки протягом шестимісячного строку з дня відкриття спадщини вона звернулася до Виноградівського державного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті матері. Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Верховний суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 роз'яснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Отже, в зв'язку з необхідністю отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, як спадкоємець першої черги, позивач звернувся до Виноградівської державної нотаріальної контори для подачі документів на оформлення спадщини. Однак нотаріусом було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом у зв"язку із тим, що не було представлено оригіналу правовстановлюючого документу на спадковий будинок та рекомендовано звернутися до Виноградівського районного суду. Як вбачається з матеріалів справи, оригінал правовстановлюючого документу на будинок було втрачено. Позивач звернувся до КП РРВК «Новини Виноградівщини» із заявою про розміщення оголошення в газеті про втрату свідоцтва про право власності, виданого на [PERSON] Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Відповідно до виготовленого КП Виноградівським РБТІ Технічного паспорту та Довідки КП «Виноградівське районне бюро технічної інвентаризації» №799 від 05.10.2016 року вбачається, що житловий будинок, який розташований в с.Веряця, вул.Залізнична, 7 Виноградівського району, належав на праві приватної власності батькові позивача [PERSON], який помер 05.04.2013 року на підставі свідоцтва про право власності. У відповідності до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою( ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України). Правомірність звернення позивача до суду з даним питанням підтверджується також правовими позиціями, викладеними в постанові Пленуму ВССУ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», згідно п.6 якої спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"), а у відповідності до п.37 - з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачем та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що позивачем на законних підставах набуто право власності на спадкове майно, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved