Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-15 00:00:00

У вересні 2020 року [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації, в якому просила суд визначити місце проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю - [PERSON] , стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] в розмірі - 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 04 грудня 2020 року до досягнення ним повноліття, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позовні вимоги вмотивовані тим, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . З січня 2018 р. сторони проживають окремо, дитина постійно проживає з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , де створені належні умови для проживання, виховання та розвитку дитини. Позивач самостійно займається доглядом та вихованням дитини, відповідач не приймає участі в утриманні дитини, не піклується про його розвиток. Оскільки сторони проживають окремо, згоди щодо місця проживання дитини [PERSON] . досягнуто не було, місце проживання дитини з матір`ю відповідатиме інтересам дитини. Відповідач працездатного віку, за станом здоров`я може сплачувати аліменти на утримання дитини. Вказане стало підставою для звернення до суду. В квітні 2021 р. [PERSON] звернувся до до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, в якому просив зобов`язати відповідача не чинити перешкоди в спілкуванні та побаченні з [PERSON] , визначити [PERSON] способи участі у вихованні та спілкуванні з дитиною шляхом вільного спілкування без присутності сторонніх осіб, в тому числі матері дитини в перші та треті вихідні місяця з 10:00 год. суботи до 17:00 год. неділі з правом відвідувати дитиною місця проживання і ночівлею за адресою: [ADDRESS] ; вільного спілкування бе присутності сторонніх осіб, в тому числі матері дитини, протягом одного повного місяця влітку для оздоровлення дитини та спільного відпочинку з можливістю виїзду за межі м. Києва; зобов`язати [PERSON] , проводити медичну діагностику, профілактику та лікування дитини лише за повідомленням та безпосередньої участі батька; надання інформації про дошкільний навчальний заклад, який відвідує дитина, з право безперешкодного відвідувати та провідувати дитину в закладі. Зустрічна позовна заява вмотивована тим, що він є батьком дитини [PERSON] , [INFO] . Після народження дитини між сторонами виник конфлікт щодо майбутнього місця проживання сім`ї, внаслідок чого [PERSON] переїхав у м. Черкаси, а [PERSON] , з дитиною залишились проживати у м. Києві. До час виповнення дитин 2,5 роки відповідач приймав участь у вихованні та спілкуванні з дитиною, під час перебування матері з дитиною у м. Черкаси зустрічався, спілкувався з ними, привозив подарунки, матеріально допомагав. Щомісяця до карантину надавав на утримання дитини 10000,00 грн, а початку карантину по 2000,00 грн. З літа 2020 року позивач не дає можливості бачитись йому з дитиною, чинить перешкоди в спілкуванні з дитиною. Відповідач має власне житло- квартиру [ADDRESS] , де мешкає зі своєю матір`ю. В квартирі є окрема дитяча кімната зі всім необхідним для розвитку дитини. На обліку в лікарів відповідач не перебуває, до кримінальної відповідальності не притягався, позитивно характеризується, працює неофіційно. (а.с. 94-98) Вказане стало підставою для звернення до суду з зустрічною позовною заявою. У відзиві на зустрічну позовну заяву представник відповідача зазначає, що перешкоди [PERSON] у спілкуванні з дитиною не чиняться, жодних доказів на підтвердження вказаних обставин не надано. [PERSON] погоджується з вимогами [PERSON] в частині спілкування батька з дитиною, але виключно в присутності матері та не виїжджаючи за межі м. Києва, що зумовлено незадовільним станом здоров`я дитини та постійним наглядом матері. Звертає увагу, що внаслідок розташування підприємств у м. Черкаси у дитини можуть бути загострення хвороби. Крім цього, хвороба дитини потребує негайного реагування, а тому вимога проводити медичну діагностику, профілактику та лікування дитини лише за повідомленням та безпосередньої участі батька потребує значного часу, що може зашкодити здоров`ю дитини. Інформація про ДНЗ, в якому навчається дитина, наявна у батька та не приховується матір`ю. (а.с. 126-131) Ухвалою судді від 07.12.2020 р. відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання з повідомленням учасників справи. Протокольною ухвалою суду від 17.05.2021 р. прийнято зустрічний позов [PERSON] до спільного розгляду з первісним [PERSON] . Ухвалою суду від 17.05.2021 р. відмовлено в задоволенні клопотання відповідача від 31.03.2021 року про направлення за підсудністю до Соснівського районного суду м.Черкаси цивільної справи №761/30448/20. Протокольною ухвалою суду від 16.09.2021 р. закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач та її представник свій позов підтримали за викладених у позовній заяві обставин, просили його задовольнити, не заперечують щодо задоволення зустрічного позову в частині спілкування батька з дитиною, але виключно в присутності матері та не виїжджаючи за межі м. Києва. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, свій позов підтримує в повному обсязі. Представник третьої особи при вирішенні справи просила врахувати висновки органу опіки та піклування з питань визначення місця проживання дитини та визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. Розгляд справи відбувається в судовому засіданні (ч. 1 ст. 211 ЦК України). У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, вислухавши думку присутніх учасників справи, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що первісний позов підлягає задоволенню, а зустрічний частковому задоволенню з наступних підстав. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.2 ст. 1 СК України регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Згідно зі ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . (а.с. 13) Згідно довідки від 21.08.2020 р. №9/1-10 [PERSON] зарахований до закладу дошкільної освіти №77 Шевченківського району м. Києва в групу раннього віку. (а.с. 14) [PERSON] є фізичною особою-підприємцем. (а.с. 15-16) З січня 2020 р. по серпень 2020 р. [PERSON] отримала 6880,00 грн щомісячної одноразової допомоги при народженні дитини. (а.с. 17) [PERSON] є власником квартири по [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 15.09.2017 р., де зареєстрована з дитиною. (а.с. 18, 137-138) Згідно характеристики ОСББ «Бакинська 37Д» [PERSON] проживає з [PERSON] по [ADDRESS] з 2018 року, за місце проживання характеризується позитивно. (а.с. 19) Згідно висновку психолога від 09.12.2020 р. [PERSON] любляча та турботлива мати, яка робить все можливе для всебічного та гармонійного розвитку дитини [PERSON] , який росте в атмосфері любові, турботи та підтримки. Між ними встановлений глибокий емоційний зв`язок, всі матеріальні, фізичні, духовні потреби дитини забезпечує мати, батько з моменту народження не виявляв інтересу, не цікавився потреби та здоров`ям. (а.с. 63-70) Згідно висновку від 07.05.2021 р. орган опіки та піклування Шевченківської районної м. Києві державної адміністрації вважає, що малолітньому [PERSON] , [INFO] , доцільно проживати з матір`ю [PERSON] , що забезпечить найкращі інтереси дитини. (а.с. 115-117) На а.с. 118 - акт проведення обстеження житлово-побутових умов проживання дитини в квартирі по [ADDRESS] , де створені необхідні умови для проживання, розвитку та виховання дитини. В квартирі охайно, дитина забезпечена одягом по сезону, окремим місцем для відпочинку та сну. Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до положень статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України). Згідно з положеннями частини першої, другої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до положень частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із статтею 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до положень частини першої статті 3, частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б якнайкращим інтересам дитини. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей (постанова Верховного Суду від 09.12.2020 р. у справі № 361/6226/17). Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE,№ 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18). Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] мають спільну дитину [PERSON] , який проживає з матір`ю по [ADDRESS] , де створені належні умови для проживання дитини, розвитку та виховання дитини. [PERSON] характеризуються позитивно за місцем проживання, є фізичною особою підприємцем, має фінансову можливість задовольнити матеріальні потреби дитини. Судом враховано, що дитина на теперішній час має з матір`ю тісний контакт та взаємозв`язок, пов`язана спільним побутом. [PERSON] належним чином виконує обов`язок щодо виховання дитини, зворотного суду не доведено. Суд приймає до уваги, висновок органу опіки та піклування Шевченківської районної м. Києві державної адміністрації від 07.05.2021 р, за яким малолітньому [PERSON] , [INFO] , доцільно проживати з матір`ю [PERSON] , що забезпечить найкращі інтереси дитини. При цьому, позов про визначення місця проживання дитини з батьком відповідачем не подано. Враховуючи викладене вище, суд дійшов обгрунтованого висновку, що визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю - [PERSON] відповідатиме найкращим інтересам дитини. Стосовно вимоги позивача за первісним позовом про стягнення аліментів варто зазначити наступне. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частиною 2 ст.182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує : 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. При визначенні розміру аліментів, судом враховано вимоги ст. 182 СК України, а також приписи ст. 180 СК України. Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що за обставин, що склалися, необхідно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] в розмірі - 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 04 грудня 2020 року до досягнення ним повноліття, а саме до [INFO] , але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд також вважає, що такий розмір аліментів є виправданий дійсними потребами дитини і не призведе до порушення прав відповідача. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про: стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Щодо зустрічного позову [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною варто зазначити наступне. [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 110) Згідно акту обстеження житлово-побутових умов в квартирі за адресою: [ADDRESS] проживає [PERSON] з матір`ю [PERSON] . В квартирі зроблений ремонт, є необхідна техніка, обладнана дитяча кімната, наявні меблі, для проживання та виховання дитини, створені необхідні умови. (а.с. 102) За місцем роботи та проживання [PERSON] характеризується позитивно. (а.с. 103, 104) Частинами 1 та 2 ст. 159 СК України передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Згідно із Конвенцією про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. З огляду на положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 ст. 7 СК України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. У пункті 100 рішення Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України» (заява № 2091/13) та у пункті 76 рішення Європейського суду з прав людини від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383) зазначено, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України). Згідно висновку від 25.06.2021 р. орган опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації вважає, що зустрічі [PERSON] з сином [PERSON] повинні відбуватись за наступним графіком: протягом шести місяців у присутності матері, а саме: І та ІІІ вихідні дні місяця в суботу та неділю з 10:00 год до 15:00 год., надалі за відсутності матері: І та ІІІ вихідні дні місяця, з 10:00 год. суботи до 17:00 години неділі, врахувавши рекомендації лікарів та можливістю відвідування дитиною місця проживання батька; 7 діб у літній період, за попередньою домовленістю з матір`ю дитини. Суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим і суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України). З медичної документації про стан здоров`я дитини [PERSON] вбачається, що останній має проблеми зі здоров`ям та потребує нагляду матері в зв`язку з можливим загостренням хвороби. (а.с. 135) Врішенні Європейський суд з прав людини (рішення у справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року, рішення у справі Olsson v. Sweden (N2) від 27 листопада 1992 року) зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Дані гарантії закріплені і в інших нормативних документах щодо охорони дитинства. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про охорону дитинства" контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Аналізуючи вищезазначені норми закону, висновок органу опіки та піклування, суд вважає, що батько має право приймати участь у вихованні дітей, причин які б унеможливлювали цього судом не встановлено. При цьому, суд вважає за необхідне усунути [PERSON] перешкоди у спілкуванні та вихованні сина - [PERSON] , [INFO] шляхом визначення [PERSON] порядку спілкування та участі у вихованні сина, встановивши наступний графік побачень з ними, а саме: -протягом шести місяців в кожні перші та треті вихідні дня місяця в суботу та неділю з 10.00 год. до 15 години в присутності матері; -надалі в перші та треті вихідні дня місяця з 10 год. суботи до 17 год. неділі за погодженням із матір`ю. Визначаючи вказаний графік суд прийняв до уваги висновок органу опіки та піклування, вік, стан здоров`я дитини та необхідність нагляду зі сторони матері, а тому вважає такий спосіб участі батька є ефективним. При цьому всі зустрічі мають відбуватись за згодою/бажанням дитини у попередньо обумовлених між сторонами місцях виключно в її інтересах із дотриманням усіх прав дитини, а передача та повернення дитини має відбуватись за адресою її проживання в [ADDRESS] або іншому заздалегідь обумовленому сторонами місці. При цьому, варто зазначити, що із збільшенням віку дитини або покращення стану її здоров`я, форма участі батька у вихованні дитини може бути змінена і цього відповідно до закону не позбавляються сторони в майбутньому. Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. Потрібно визначити місце проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю - [PERSON] , стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] в розмірі - 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 04 грудня 2020 року до досягнення ним повноліття, а саме до [INFO] , але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а зустрічний позов [PERSON] частковому задоволенню. Потрібно усунути [PERSON] перешкоди у спілкуванні та вихованні сина - [PERSON] , [INFO] шляхом визначення [PERSON] порядку спілкування та участі у вихованні сина, встановивши наступний графік побачень з ними, а саме: протягом шести місяців в кожні перші та треті вихідні дня місяця в суботу та неділю з 10.00 год. до 15 години в присутності матері; надалі в перші та треті вихідні дня місяця з 10 год. суботи до 17 год. неділі за погодженням із матір`ю. Всі зустрічі мають відбуватись за згодою/бажанням дитини у попередньо обумовлених між сторонами місцях виключно в її інтересах із дотриманням усіх прав дитини. Передача та повернення дитини має відбуватись за адресою її проживання в [ADDRESS] або іншому заздалегідь обумовленому сторонами місці. Згідно ст. 141 ЦПК України потрібно стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі - 840 гривень 80 коп, а на користь [PERSON] кошти судового збору у розмірі - 840 грн. 80 коп, а також стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] кошти судового збору у розмірі - 908 грн. 00 коп.

Outcome: partial