Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-04 00:00:00

У жовтні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому, враховуючи уточнення нею позовних вимог, просила зняти відповідача [PERSON] з реєстрації місця його проживання за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначала, що на підставі договору дарування частини квартири від 27 листопада 2013 року їй на праві власності належить квартира [ADDRESS] , у якій, крім неї, зареєстровані ще п`ять осіб: батько [PERSON] , [INFO] , мати [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] у даному житловому приміщенні не проживає тривалий час без поважних причин з 2012 року, оскільки вибув на інше постійне місце проживання, комунальні платежі він не сплачує, участі в утриманні житла не приймає, його особисті речі в квартирі відсутні. Перешкод у користуванні цим жилим приміщенням йому ніхто не чинив. Реєстрація відповідача у вказаній квартирі порушує її права як власника квартири. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, надала пояснення, аналогічні викладеному, просила суд задовольнити позов повністю. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, у якій просив зняти його з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] , та розглянути справу у його відсутність, через неможливість прибути в судове засідання, оскільки на даний час перебуває за межами України. Третя особа [PERSON] у суді позов підтримала, просила суд задовольнити позовні вимоги. З`ясувавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. За змістом ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] , загальною площею 72,9 м2, на праві спільної часткової власності належить: позивачу [PERSON] - 4/6 частки, відповідачу [PERSON] та третій особі [PERSON] по 1/6 частки кожному, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 15 грудня 1999 року, договором дарування частини квартири від 27 листопада 2013 року. Із акта обстеження житлово-побутових умов, складеного 23 жовтня 2019 року депутатом Броварської міської ради Київської області Дудко Б.В. у присутності сусідів, вбачається, що позивач [PERSON] зареєстрована та постійно проживає за адресою: [ADDRESS] , відповідач [PERSON] зареєстрований, проте не проживає у даній квартирі з 2012 року. У ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За змістом ч. ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із ч. 1 ст. 316, ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У ст. 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. За змістом ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Верховний Суд України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16 висловив правову позицію та зазначив, що ст. 391 ЦК України визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. У ч. ч. 1, 6 ст. 29 ЦК України встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Згідно із абз. 13 ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року № 1382-IV зняття з реєстрації - внесення інформації про зняття з реєстрації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 7 зазначеного Закону зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації. Разом із заявою особа подає документ, до якого вносяться відомості про зняття з реєстрації місця проживання. За змістом ч. 1 ст. 33 Конституції України, ч. 1 ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Враховуючи встановлені обставини та зазначені правові норми, слід дійти висновку, що зняття з реєстрації місця проживання відповідача [PERSON] у даному випадку не порушить його прав та інтересів, оскільки він залишається співвласником зазначеної квартири, проти зняття його з реєстрації місця проживання за вказаною вище адресою та задоволення позову його матері [PERSON] він не заперечує, позовні вимоги визнав. Самостійно знятися з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] , можливості відповідач не має, оскільки тимчасово перебуває на даний час за межами України. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідач [PERSON] у належній йому на праві спільної часткової власності квартирі [ADDRESS] з 2012 року не проживає, витрат по утриманню даної квартири не несе, бажає бути знятим з реєстрації його місця проживання за вказаною адресою, реєстрація місця проживання відповідача у квартирі порушує права позивача як співвласника даної квартири, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved