Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-05 00:00:00

01.12.2016 року [PERSON] звернулась до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON], за участю третьої особи - Служби у справах дітей Слов'янської міської ради, про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України, а також на територію, не підконтрольну українській владі, без згоди батька, обґрунтувавши свої вимоги тим, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, однак спільне життя не склалося, та 10.01.2007 року їх шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу позивач залишила собі прізвище «[PERSON]». 28 січня 2011 року вона змінила ім'я на «[PERSON]», а 19 серпня 2011 року зареєструвала шлюб з [PERSON]. Від шлюбу позивач та відповідач мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], яка мешкає разом з матір'ю та знаходиться на її утриманні. З моменту розлучення і по сьогоднішній день, відповідач з власної ініціативи самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, не спілкується з дитиною, участі у житті доньки не приймає. З початком проведення антитерористичної операції (далі - АТО) позивач виїхала разом з дитиною зі свого постійного місця проживання в м. Горлівка до смт. Борова Борівського району Харківської області, де і проживає по теперішній час. Відповідач виїхав до Російської Федерації на заробітки, де і вирішив залишитися. На тимчасово окупованій території у м. Горлівка проживає мати позивача [PERSON], яка є рідною бабусею їх спільної дитини з відповідачем, яка через похилий вік не може приїжджати до них. [PERSON] разом з дитиною вимушені систематично виїжджати та в'їжджати у зону АТО, оскільки в них з дочкою залишились рідні та близькі люди в м. Горлівка, а також квартира, але без дозволу батька позивач не може вивозити дочку через лінію розмежування, а можливості залишити з кимось дитину на час виїзду у неї немає, вона змушена брати доньку з собою. Окрім того, позивач має намір забезпечити донці Крістіні повну безпеку та повноцінний відпочинок в країнах ближнього та дальнього зарубіжжя. Оскільки відповідач, ігноруючи інтереси доньки, не дає добровільної згоди на її виїзд за кордон, позивач вимушена звертатися до суду. Посилаючись в обґрунтування заявлених вимог на ст.ст. 141, 150, 151, 152, 257 Сімейного кодексу України, ст. 313 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 6 Конвенції про права дитини, Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Правила оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документу дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.09.2014 року № 2710/38-14, позивач просить суд: 1) надати їй дозвіл на оформлення документів, необхідних для тимчасового виїзду [PERSON], [INFO], за межі України без згоди батька [PERSON], [INFO]; 2) надати [PERSON], [INFO], дозвіл на виїзд за межі України разом (у супроводі) із матір'ю [PERSON], [INFO], без згоди батька [PERSON], [INFO], строком від дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку; 3) надати [PERSON], [INFO], дозвіл на виїзд та в'їзд в район проведення антитерористичної операції на непідконтрольну територію України через лінію розмежування у межах Донецької області у супроводі матері [PERSON], [INFO], без згоди батька [PERSON], [INFO], строком від дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з'явились, надали суду заяви з проханням розглядати справу без їх участі, наполягали на задоволенні позовних вимог, не заперечували проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON]в судове засідання не з'явився, про причини неприбуття суду не повідомив, хоча повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи, клопотання про розгляд справи у його відсутність не надав. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник третьої особи служби у справах дітей Слов'янської міської ради в судове засідання не з'явився, від третьої особи надійшла заява з проханням розглядати справу без участі їх представника, просили ухвалити рішення на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні до них правовідносини. Розпорядженням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 27/0/38-14 від 02.09.2014 року «Про визначення територіальної підсудності справ» визначено підсудність за Слов'янським міськрайонний судом Донецької області справ та матеріалів, які підсудні Калінінському, Центрально-Міському та Микитівському районним судам м. Горлівки Донецької області. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого повторно Горлівським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції 11.08.2004 року, батьками малолітньої [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON]. (а. с. 11) Згідно з свідоцтвом про розірвання шлюбу серія [NUMBER], виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції Донецької області, після розірвання шлюбу позивач залишила собі прізвище [PERSON] (актовий запис № 18 від 10 січня 2007 року). (а. с. 8) 28.01.2011 року позивач змінила ім'я на «[PERSON]», про що свідчить свідоцтво серія [NUMBER] про зміну імені, видане Микитівським відділом державної реєстрації актів цивільного Горлівського міського управління юстиції у Донецькій області (актовий запис № 4 від 28 січня 2011 року). (а. с. 10) 19.08.2011 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON], [INFO], що підтверджено відповідним свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER], виданого міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції у Донецької області (актовий запис № 628 від 19 серпня 2011 року). (а. с. 9) Позивач [PERSON], [INFO], ІПН: [NUMBER], уродженка м. Єнакієве Донецької області, була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а. с. 12), а також на підставі довідки № 6305000607 від 14.11.2014 року УСЗН про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, [PERSON] разом з [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які не досягли вісімнадцятирічного віку, були переміщені за адресою: [ADDRESS]. (а. с. 7) Згідно договору купівлі-продажу № 100, посвідченого приватним нотаріусом Горлівського міського нотаріального округу Таранушенко М.М., [PERSON] придбала [ADDRESS]. (а. с. 20) Відповідно до Витягу з державного реєстру правочинів № 10980368 від 03.02.2012 року, виданого приватним нотаріусом Горлівського міського нотаріального округу Таранушенко М.М., та Витягу про державну реєстрацію прав № 33152373 від 13.02.2012 року, виданого КП «Горлівське міське бюро технічної інвентаризації», позивач [PERSON] є власником квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. (а. с. 21, 22) Під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справі судом береться до уваги практика Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. У справі «Кіпр проти Туреччини» ЄСПЛ зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), висновок ЄСПЛ слід розуміти у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей, шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. З урахуванням вищенаведеного, суд не має підстав ставити під сумнів у сукупності наданих доказів достовірність та правдивість фактів, повідомлених заявником та підтверджених наданими письмовими доказами. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. (ч. 2 ст. 150 СК України) Відповідно до п. 5.1.1 та 5.1.2 Тимчасового порядку здійснення контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів і вантажів вздовж лінії зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, в'їзд на неконтрольовану територію та виїзд з неї громадян України та іноземців (осіб без громадянства), в'їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою КМ України від 27.01.1995 року № 57. Виїзд з неконтрольованої території громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за умови пред'явлення свідоцтва про народження дитини, будь-якого документа, визначеного ст. 5 Закону України «Про громадянство України» або ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» особи (осіб), у супроводі якої (яких) громадяни України, які не досягли 16-річного віку, виїжджають з неконтрольованої території, та дозволом фізичної особи. Відповідно до абзацу третього ч. 3 ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновителів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. У відповідності до п. 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57 (57-95-п) (у ред. постанови КМУ від 25.08.2010 року № 724) (далі - Правила), виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачі) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Підпунктом 2 пункту 4 Правил встановлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до абзацу другого п. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Частиною першою статті 3 Конвенції Про права дитини від 20.11.1989 року. ратифікованої Постановою Верховної Ради № 789-XII від 27.02.1991 року встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Судом з достовірністю встановлено, що батьками малолітньої [PERSON], [INFO], є позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] Шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано 10.01.2007 року. Донька мешкає разом з матір'ю окремо від відповідача та знаходяться на її утриманні. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. З огляду на вищенаведене суд приходить до висновку, що заявлені вимоги обґрунтовані, інтереси позивача [PERSON] повністю відповідають інтересам її малолітньої доньки Крістіни, оскільки дитина має бути забезпечена належними умовами виховання, розвитку, відпочинку та медичного обслуговування. Оскільки добровільно батько дитини не дає [PERSON] згоду на в'їзд доньки в район проведення антитерористичної операції та її виїзд звідти, суд вважає за необхідне задовольнити заявлені вимоги та надати позивачу [PERSON] дозвіл на в'їзд на неконтрольовану територію України (територію проведення антитерористичної операції), та на виїзд з неконтрольованої та тимчасово окупованої території України, а також на виїзд за межі України з метою оздоровлення, навчання та відпочинку, зумовлених потребою нормального фізичного, духовного і морального розвиту дитини, з малолітньою донькою [PERSON], [INFO], строком до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку, без згоди та без супроводу батька дитини [PERSON], а також надати [PERSON] дозвіл на виготовлення малолітній донці [PERSON] проїзного документу для виїзду за кордон без згоди батька [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути понесені позивачем витрати по сплаті судового збору в сумі 551,20 грн., а також витрати, пов'язані з публікацією в газеті «Урядовий кур'єр» оголошення про виклик до суду відповідача, в сумі 630,00 грн.

Outcome: approved