Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі\~позивач), діючи через свого представника\~[PERSON], звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі\~відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором №ROXRRC20650047 від 20 серпня 2007 року. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до вказаного договору відповідач отримав від позивача кредит у розмірі 1 837 грн. 00 коп., на строк з 20 серпня 2007 року по 20 серпня 2009 року включно, в обмін на зобов'язання по поверненню кредиту, сплати процентів в обумовлені у заяві та Умовах про надання споживчого кредиту фізичним особам строки. Позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, однак відповідач взяті на себе зобов'язання за договором належним чином не виконав, в зв'язку з чим, розмір простроченої заборгованості відповідача по кредиту відповідно до детального розрахунку станом на 31 жовтня 2014 року складає 776,23 грн. Враховуючи, що отримані відповідачем кредитні кошти до теперішнього часу банку не повернуті, тим самим, враховуючи, що Договір (Заява) №ROXRRC20650047 не є розірваним, чи припиненим, відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування відсотків на суму простроченої заборгованості по кредиту, як плату за весь час фактичного користування кредитним коштами. Таким чином, оскільки сплата відсотків за Договором №ROXRRC20650047 відповідачем повинна здійснюватися щомісячно, то і позовна давність за вимогами повязаними з стягнення заборгованості по простроченим щомісячним платежам (відсотків за користування кредитом), повинна обчислюватися за період, відповідний терміну загальної позовної давності від дати звернення до суду, якщо термін не збільшено умовами договору. Згідно з п.5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам сторони дійшли згоди, що терміни позовної давності по вимогам щодо стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів встановлюються сторонами тривалістю 5 років, але згідно розрахунку заборгованості заборгованість за кредитом (тілом кредиту) була погашена у 2014 році, тому відсотки за кредитом не нараховувались. Таким чином, позивач вважає за необхідне захистити свої права в судовому порядку, та, з урахуванням остаточних позовних вимог (а.с.102-104), стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості по нарахованим на прострочену заборгованість відсоткам за період з 31 січня 2012 року по 31 жовтня 2014 року в розмірі 2\~726, 15 грн. У судове засідання представник позивача не зявився. До позовної заяви позивач подав клопотання про розгляд справи без участі його представника, в якому зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, необхідні докази є в матеріалах справи, клопотання та заяви з боку позивача відсутні, проти заочного розгляду справи не заперечує. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 28 березня 2017 року явку представника позивача в судове засідання, призначене на 11 травня 2017 року о 15 год. 00 хв. визнано обовязковою. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 24 квітня 2017 року задоволено клопотання представника позивача про участь у судовому засіданні представника позивача в режимі відеоконференції та вирішено провести судове засідання призначене на 11 травня 2017 року о 15 год. 00 хв. в режимі відеоконференції з Самарським районним судом м. Дніпропетровська за участі представника позивача. 11 травня 2017 року представник позивача зявився в судове засідання та за клопотанням представника відповідача [PERSON] зобовязався надати суду виписку з особового рахунку відповідача, в зв'язку з чим судове засідання було відкладено. В подальшому судові засідання призначені в режимі відеоконференції з Самарським районним судом м. Дніпропетровська за участі представника позивача на 07 червня, 10 серпня, 02 жовтня, 07 листопада 2017 року були відкладені в зв'язку з неявкою до суду представника позивача та через відсутність інтернету в Самарському районному суді м. Дніпропетровська (а.с.82, 94, 111, 114, 119, 120, 122). Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 07 листопада 2017 року було задоволено клопотання представника відповідача про забезпечення доказів та витребувано у позивача виписку по рахунку за кредитним договором №ROXRRC20650047 від 20 серпня 2007 року, укладеним між сторонами. 24 листопада 2017 року на виконання ухвали суду позивач надав суду виписки по всім рахункам кредитного договору. В судове засідання призначене на 14 грудня 2017 року на 15 год. 00 хв. в режимі відеоконференції з Самарським районним судом м. Дніпропетровська представник позивача в черговий раз не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Відтак, враховуючи наяву в матеріалах справи заяву позивача про розгляд справи у відсутність його представника, думку представника відповідача, виконання позивачем вимог ухвали суду про витребування доказів, суд вважає за можливе розглянути дану справу по суті без участі представника позивача за наявними матеріалами. Представник відповідача [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги не визнала, просила в їх задоволенні відмовити з підстав пропущення строку позовної давності. Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено, 20 серпня 2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, що підтверджується його статутом (а.с.15), та відповідачем було укладено кредитний договір шляхом подання останнім заяви позичальника №ROXRRC20650047 (а.с.6), згідно якої Банк надає Позичальнику строковий кредит у сумі 1\~837 грн. на строк 24 місяці, строк з 20 серпня 2007 року по 20 серпня 2009 року включно, з умовами сплати за користування Кредитом відсотків у розмірі 1% на місяць, на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 40,41 грн. та одноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 167 грн. в обмін на зобов'язання Позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені в Заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (СТАНДАРТ) строки. При укладенні цього договору сторони керувалися положенням частини першої статті 634 ЦК України, відповідно до якого договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Частиною другою статті 1054, параграфа 2 глави 71 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною першою статті 1050 ЦК України, яка підлягає застосуванню до відносин за кредитним договором, передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. З наданого суду позивачем розрахунку заборгованості за договором, укладеним між ним та відповідачем 20 серпня 2007 року вбачається, що відповідач свої зобовязання за договором належним чином не виконує, останній платіж на виконання своїх зобовязань був здійснений ним 01 жовтня 2007 року, що і підтверджено представником відповідача в судовому засіданні. В подальшому, як слідує з виписки з особового рахунку відповідача та не заперечується представником відповідача в судовому засіданні, 14 жовтня, 11 листопада, 27 листопада, 29 грудня 2014 року, 30 січня, 31 січня, 01 лютого, 02 лютого, 27 липня, 31 липня, 01 серпня, 01 вересня, 03 жовтня, 04 жовтня, 05 жовтня 2015 року відбувалося автоматичне погашення простроченої заборгованості відповідача, в результаті чого станом на 31 січня 2017 року розмір заборгованості за наданим кредитом складає 22 670 грн. 96 коп., в тому числі заборгованість по відсоткам, яку просить стягнути позивач з відповідача, за період з 31 січня 2012 року по 31 жовтня 2014 року складає 2\~726 грн. 15 коп. (а.с.105-106). Вирішуючи питання щодо заявленої представником відповідача заяви про застосування позовної давності суд враховує наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність\~це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частиною четвертою статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Частинами першою та другою статті 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Таким чином аналізуючи вказані положення законодавства можна дійти висновку, що у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Саме такі висновки містяться у постановах Верховного Суду України від 22 жовтня 2014 року у справі №6-127цс14, від 01 жовтня 2014 року у справі №6-133цс14 та від 01 жовтня 2014 року у справі №6-134цс14, від 30 вересня 2015 року №6-154цс15 які згідно частини першої статті 360-7ЦПК України мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні відповідних норм права. Як вбачається, з наявних у матеріалах справи та досліджених судом доказів останній платіж на виконання своїх зобовязань відповідач здійснив 01 жовтня 2007 року, після чого щомісячні виплати заборгованості за договором припинив і до дня звернення позивача до суду з даним позовом їх не здійснював. Як вказано вище з виписки по особовому рахунку вбачається, що 14 жовтня, 11 листопада, 27 листопада, 29 грудня 2014 року, 30 січня, 31 січня, 01 лютого, 02 лютого, 27 липня, 31 липня, 01 серпня, 01 вересня, 03 жовтня, 04 жовтня, 05 жовтня 2015 року відбулися автоматичні переведення коштів з іншого рахунку відповідача на погашення карткового рахунку що є предметом спору, однак, вказане не свідчить про продовження строку позовної давності. Викладене свідчить, що з моменту порушення відповідачем своїх зобовязань за вказаним вище кредитним договором до часу звернення позивача до суду з позовом минуло понад три роки і відповідач протягом цього періоду дій, які б свідчили про визнання ним свого боргу і переривали б строк позовної давності не вчиняв. За таких обставин суд, беручи до уваги відповідне клопотання представника відповідача, приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову у звязку зі спливом строку позовної давності. Доводи представника позивача щодо збільшення позовної давності за домовленістю сторін на увагу не заслуговують з огляду на наступне. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України). Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У даній справі Умови надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт), пунктом 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в п'ять років, не містять підпису відповідача. При цьому суду не надані належні і допустимі докази, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались. Крім того, у заяві позичальника від 20 серпня 2007 року домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає. У зв'язку із цим доводи представника відповідача [PERSON], які наведені у заяві про застосування позовної давності, про неознайомлення відповідача з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт) є обґрунтованими, такі Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 20 серпня 2007 року.

Outcome: dismissed