Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-29 00:00:00

Представниця заявниці [PERSON] - адвокат Воєвутко К.В.звернулась до суду із заявою, в якій просила визнати [PERSON] , [INFO] , безвісно відсутнім. В обґрунтування заяви посилається на те, що заявниця перебувала із [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, якій було розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 30.11.2010 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , однак його життям батько [PERSON] не цікавиться. Останній раз заявниця бачила свого колишнього чоловіка в 2014 році, який надавав дитині дозвіл на виїзд за кордон. Як тоді їй стало відомо, він поїхав служити в ДНР. З того часу будь-який зв`язок з ним втрачено, не чути жодної звістки. Він ні разу не зателефонував, не написав листа, не повідомив іншим способом про місце свого перебування. Заявниця намагалась встановити місце знаходження колишнього чоловіка, але намагання знайти колишнього чоловіка виявились безрезультатними. 12.09.2017 року Жовтневим районним судом м.Маріуполя прийнято заочне рішення по справі №263/7227/17 №2/263/1807/2017 про задоволення позовних вимог щодо стягнення з [PERSON] аліментів на користь заявниці. У зв`язку із чим на виконанні у Мангушському районному відділі ДВС ГТУЮ у Донецькій області знаходиться виконавчий лист, виданий на підставі вказаного рішення. Виконавчою службою складались акти про відсутність [PERSON] за місцем проживання за адресою: [ADDRESS] та неодноразово подавались подання до Першотравневого районного суду Донецької області про розшук боржника, однак суд своєю ухвалою в задоволені подання відмовляв. Заявниця зазначає, що про місце перебування [PERSON] немає відомостей вже більше двох років і як мінімум, цей факт підтверджується довідками з місця проживання, розглянутими судовими справами, актами виконавчої служби. Визнання [PERSON] безвісно відсутнім необхідно заявниці для оформлення усиновлення теперішнім чоловіком її сина [PERSON] , тому вона вимушена звертатись в суд з заявою про визнання його безвісно відсутнім. В судове засідання заявниця [PERSON] не з`явилася, будучі про час та місце розгляду справи повідомленою належним чином - заказною кореспонденцією з повідомленням. Представниця заявниці адвокат Воєвутко К.В. в судовому засіданні заяву [PERSON] підтримала та просила задовольнити, також раніше надала до суду копію листа заступника начальника Мангушського відділення поліції Центрального ВП ГУНП в Донецькій області №В-72/106/06-2019 від 05.08.2019 року за результатами її звернення про розшук [PERSON] до відділення поліції, яким її повідомили, що відомості про зникнення [PERSON] внесені до ЄРДР за №12019050710000337 від 11.07.2019 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 115 КК України і по вказаному кримінальному провадженню проводяться слідчі та розшукові дії. Представник заінтересованої особи до суду не з`явився, надавши до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, повідомивши, що [PERSON] не перебуває на обліку в управлінні. Заслухавши думку представниці заявниці, вивчивши матеріали справи, порадившись з народними засідателями, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що заявниця [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 30.11.2010 року(а.с.8), та мають дитину, сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.9). Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 12.09.2017 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.11). Як вбачається з наданих копій матеріалів виконавчого провадження на запит державного виконавця Покровською сільською радою Мангушського району Донецької області надано відповідь, що [PERSON] , [INFO] , не зареєстрований та не проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.14). Ухвалою Першотравневого районного суду Донецької області від 29.08.2018 року у задоволенні подання державного виконавця Мангушського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Мануйлової Т.О. про оголошення розшуку боржника [PERSON] , заінтересована особа - [PERSON] відмовлено (а.с.12-13). В силу п. 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. За положеннями статті 43 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Зазначена норма передбачає перш за все з`ясування місця постійного проживання особи на час її зникнення, заходів, які приймала заявник для встановлення місця знаходження особи, щодо якої ставиться питання про визнання безвісно відсутнім, та чи були вичерпані усі можливості для її знаходження. Визнання особи безвісно відсутньою має широке коло правових наслідків, тому мають бути вжиті всі заходи для з`ясування обставин зникнення особи, заходи щодо її розшуку. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 травня 2018 року у справі № 225/1297/17 зроблено висновок: «безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної особи або з дня, визначеного відповідно до ч.2 ст. 43 ЦК України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою». Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з приписами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що посилання заявника на те, що [PERSON] не проживає за останнім відомим місцем реєстрації, а перебуває в ДНР не є безумовною підставою для визнання [PERSON] безвісно відсутнім, оскільки заявником не надано належних та достатніх доказів, які б вказували на те, що останнім відомим місцем проживання [PERSON] є саме адреса: [ADDRESS] , оскільки як видно із відповіді сільського голови Покровської сільської ради [PERSON] навіть не зареєстрований за вказаною адресою. Також, не надано доказів, що [PERSON] дійсно перетинав кордон України та виїхав на тимчасово окуповану територію України. Не можна визнавати безвісно відсутнім громадянина, про якого вірогідно відомо, що він живий, але немає точних відомостей про його місце перебування. Крім того, слід звернути увагу і на те, що відповідно до п.7 ч.1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію", одним із повноважень поліції є розшук безвісно зниклих осіб. Початок розшуку безвісно зниклих осіб є підставою для відкриття кримінального провадження. Відповідно до положень ст. 6 Закону України "Про оперативно-розшукову діяльність", інформація про безвісно зниклу особу є підставою для здійснення оперативно-розшукової діяльності. Як вбачається з листа Мангушського ВП Центрального ВП ГУНП в Донецькій області заступника начальника Мангушського відділення поліції Центрального ВП ГУНП в Донецькій області №В-72/106/06-2019 від 05.08.2019 року представниця заявниці зверталася до відділення поліції для розшуку [PERSON] , однак з даного листа не можливо встановити чи заведено розшукову справу щодо [PERSON] чи ні (а.с.54). Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про те, що тривала відсутність особи за місцем проживання, самі по собі не є підставою для визнання особи безвісно відсутньою, в зв`язку з чим суд приходить до висновку, що звернення заявниці із відповідною заявою є передчасним та недостатньо обґрунтованим, а тому в задоволенні заяви слід відмовити. На підставі ст. 43 ЦК України,

Outcome: dismissed