Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-13 00:00:00

У червні місяці 2014 року позивач звернувся до суду із позовом який мотивує тим, що 01 серпня 2007 року між ЗАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] був укладений договір кредиту б/н згідно умов якого банк надає позичальнику кредит у розмірі 10 000 грн. на умовах, викладених в Умовах надання банківських послуг у тимчасове користування у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту. встановленого банком, відповідно до пунктів 3.2 та 3.3 умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердила згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає договір. Однак позичальник належним чином своїх зобов'язань за договором не виконувала, і станом на час звернення з позовом до суду заборгованість відповідача перед банком складає 36 729,34 грн., що складається із заборгованості за кредитом 14 018,27 грн., заборгованості по відсотках 18 492,7 грн., заборгованості за комісією за користування кредитом в сумі 2231,26 грн., а також штрафи відповідно до пункту 8.6 умов та правил надання банківських послуг 250 грн. (фіксована частина) та 1737,11 грн. (процентна складова). Просить стягнути заборгованість по кредиту з відповідача у примусовому порядку. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав, просить їх задоволити в повному обсязі. Суду пояснив, що відповідач порушила вимоги укладеного договору визначеного сторонами, має прострочену заборгованість. Посилається на те, що строк дії укладеного кредитного договору відповідно до пункту 9.12 умов та правил надання банківських послуг не минув. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заявлених вимог не визнала. Подала заяву про застосування строків давності звернення до суду та надала платіжну картку строк користування якою минув у серпні місяці 2010 року. Вказана картка не перевипускалась та коштами з 2010 року вона не користувалась. Суд, заслухавши доводи представника позивача та заперечення відповідача, перевіривши матеріали справи доказами, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом достовірно установлено, що у червні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду із означеним позовом, посилаючись на те, що 01 серпня 2007 року між банком і [PERSON] було укладено договір приєднання, за умовами якого ПАТ КБ "ПриватБанк" надало відповідачу кредит у розмірі 10 000 грн. установленого ліміту на платіжну картку зі сплатою 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, до серпня 2010 року. Оскільки на думку позивача договір неодноразово був пролонгований, а відповідач не виконала належним чином своїх кредитних зобов'язань, банк просить стягнути з відповідача 36 729,34 грн. заборгованості за кредитом. Договір складається із заяви кредитора, тарифів надання кредиту, умов і правил надання банком послуг та правил користування платіжною карткою, які викладені на банківському сайті складає між нею та банком договір. Згідно з пунктом 9.12 Правил надання банком послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не заявить про припинення його дії, договір вважається пролонгованим на такий самий строк. Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обов'язки виникають у кожного контрагента за цим договором. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Судом установлено, що останній платіж за умовами договору [PERSON] здійснила у лютому 2010 року, після чого грошові зобов'язання за договором нею не виконувались. Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою строк дії картки вказаний на лицевій стороні карти (місяць і рік), і вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі - останнім днем місяця, указаного на картці, і що останній платіж здійснено в лютому місяці 2010 року, дія картки закінчилась у серпні 2010 року, а з позовом до суду банк звернувся лише у червні 2014 року. Звернення банку до суду після закінчення строку дії кредитного договору та терміну дії картки з пропуском строку позовної давності, за умови, що питання про його поновлення судом не обговорювалось, є підставою для відмови в позові. Пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладання договору на тих самих умовах, на яких він був укладений, а також на те, що після закінчення строку дії договору банк не видавав [PERSON] грошових коштів і нової платіжної картки, а боржник своїх зобов'язань за договором від 01 серпня 2007 року не виконала. Тому з наведених підстав слід відмовити позивачеві у задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed