Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в серпні 2015 року звернулось до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивовано тим, що згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю №б/н від 10 грудня 2010 року Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» відступило, а товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором № ML-B01/063/2007 від 10 грудня 2007 року, укладений між ЗАТ «ОТП БАНК» правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та [PERSON]. Згідно кредитного договору № ML-В01/063/2007 від 10 грудня 2007 року укладеного між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» відповідачу було надано кредит в сумі 54\~000, 00 доларів США. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між банком та [PERSON] укладено договір поруки № SR-B01/063/2007 від 10 грудня 2007 року. Також в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між банком та [PERSON] укладено договір поруки № SR-В01/063/2007/1 від 22.04.2013 року. 12 грудня 2007 року між банком та [PERSON] в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № ML-B01/063/2007 від 10 грудня 2007 року було укладено договір іпотеки, відповідно до якого [PERSON] передав банку в іпотеку, належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме: квартиру № 69, загальною площею 62, 9 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. Дачна, буд. 8. П.п. 4.1.1 кредитного договору передбачено, що при порушенні строків погашення кредиту або сплати процентів за користування позиковими коштами, позичальник сплачує пеню за кожен день прострочення платежу в розмірі 1% від несплачених вчасно сум за кожен день прострочення платежу. На підставі вищевикладеного з урахуванням уточненої позовної заяви представника позивача від 29.10.2015 року, позивач просить сятгнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором в розмірі 43\~062, 73 доларів США, що станом на 12.08.2015 року відповідно до офіційного курсу НБУ еквівалентно 920\~317, 29 та пеню в розмірі 49\~213, 12 грн., а також в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру № 69, що знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. Дачна, буд. 8, яка належить на праві власності [PERSON]. В судове засідання представник позивача [PERSON] не зявилася, просила суд позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі в судове засідання повторно не з'явились, причини неявки суд не повідомили, хоча повідомлялись про день, час та місце розгляду справи завчасно та належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до переконання в тому, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н від 10 грудня 2010 року Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» відступило, а товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором № ML-B01/063/2007 від 10 грудня 2007 року, укладений між ЗАТ «ОТП БАНК» правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та [PERSON]. Відповідно до кредитного договору №ML-В01/063/2007 від 10 грудня 2007 року укладеного між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк» правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» відповідачу було надано кредит в сумі 54 000, 00 доларів США. Загальна заборгованість відповідача по кредитному договору перед позивачем становить 43 062, 73 доларів США центи, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 12.08.2015 року становить 920 317,29 гривень. Однак відповідач покладені на нього зобовязання не виконав належним чином. Станом на 12.08.2015 року позичальнику нарахована пеня за порушення строків погашення кредиту в розмірі 2 302, 74 доларів США 74 центів, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 12.08.2015 року становить 49 213, 12 грн. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між банком та [PERSON] укладено договір поруки № SR-В01/063/2007/1 від 22.04.2013 року. 12 грудня 2007 року між банком та [PERSON] в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № ML-B01/063/2007 від 10 грудня 2007 року було укладено договір іпотеки, відповідно до якого [PERSON] передав банку в іпотеку, належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме: квартиру № 69, загальною площею 62, 9 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. Дачна, буд. 8. (а.с. 116). П.п. 4.1.1. кредитного договору передбачено, що при порушенні строків погашення кредиту або сплати процентів за користування позиковими коштами, позичальник сплачує пеню за кожен день прострочення платежу в розмірі 1 % від несплачених вчасно сум за кожен день прострочення платежу. (а.с. 7). Згідно із ст. 530 ЦК України зобов'язання підлягає виконанню у строк встановлений договором . Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна умов договору не допускається. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором. Зазначені положення відображені в Договорі поруки. Згідно із ч.2 ст. 1054 ЦК України - наслідками порушення позичальником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позикодавця достроково вимагати повернення усієї суми кредиту. Відповідно до ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимоги справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражаються у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних правовідносинах, закріпленні можливості адекватного захисту порушених цивільних прав або інтересів. Згідно із ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), у відповідності до ст. 514 вказаного кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ст. 572 ЦК України, ст. 1 Закону України «Про заставу», ч. 5 ст.3 Закону України «Про іпотеку» кредитор (Іпотекодержатель, Заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (Іпотекодавець, Заставодавець) забезпеченого заставою (Іпотекою) зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Відповідно до ст. 590 ЦК України, ст. 33 Закону України «Про іпотеку», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. У разі часткового виконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі. Згідно із ст. 7 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель має право за рахунок предмета іпотеки задовольнити свою вимогу за основним зов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про іпотеку» та ст.20 Закону України «Про заставу» у разі порушення іпотекодавцем (заставодавцем) обов'язків, встановлених іпотечним договором (договором застави), іпотекодержатель (заставодержатель) має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки (застави). У відповідності до положень ст. 38 Закону України «Про іпотеку», іпотекодавець має право на продаж предмета іпотеки у випадку наявності рішення суду про продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Статтею 591 ЦК України передбачено право реалізації предмета застави, на який звернено стягнення, шляхом його продажу. Таким чином, відповідно до вищезазначених норм чинного законодавства, умов іпотечного та кредитного договорів, за рахунок предмету іпотеки, належного відповідачу, позивач має право шляхом продажу задовольнити свої вимоги, які виникають із кредитного договору, оскільки позичальником належним чином не виконуються умови кредитного договору, а саме, в частині повернення заборгованості. Відповідно до положень ст. 39 Закону України «Про іпотеку» реалізація майна за рішенням суду може проводитися шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону. З огляду на викладене суд, приходить до висновку, що вимога щодо звернення стягнення на предмет іпотеки є доведеною, тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно із ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Відповідно до ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Позивач, заявляючи позовні вимоги, просить визначити ціну продажу на рівні не нижчому за звичайні ціни на даний вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності, що відповідає положенням вищевказаних норм. Одночасно, суд звертає увагу на дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до якого протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України), що повною мірою відповідає лексичному значенню відповідного слова, яке розкривається в тлумачному словнику української мови. Мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільненням від його виконання. Відтак мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом України «Про мораторій», не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону. Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій» не підлягає виконанню. Відповідну Правову позицію висловив Верховний суд України в постановах від 30 вересня 2015 року у справах №6-1825цс15 та №6-1494цс15. Як вбачається з матеріалів справи, нерухоме майно - квартира під №69, що знаходиться в житловому будинку під №8, який розташований по вул. Дачнав м. Вінниці, яке є предметом іпотеки, є постійним та єдиним житлом іпотекодавця, загальна площа такого нерухомого житлового майна не перевищує 140 кв. метрів, ним забезпечувався споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, а тому відповідно підпадає під дію положень вказаного закону. Враховуючи вказане, суд вважає за можливе відстрочити виконання рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій». Враховуючи те, що позивач сплатив судовий збір його, згідно ст. 88 ЦПК України, слід стягнути з відповідачів. На підставі викладеного ,

Outcome: approved