Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-03 00:00:00

У березні 2017 року [PERSON] звернулась до Бобринецького районного суду Кіровоградської області з позовом, в якому просить усунути перешкоди у здійсненні нею права власності вільного користування та розпорядження її майном будинком [ADDRESS], шляхом виселення [PERSON] з вказаного будинку. В обґрунтування позову зазначає, що вона є власницею житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями [ADDRESS] на підставі договолру купівлі-продажу від 11 листопада 2008 року. В цьому будинку 12.01.2015 року було прописано її онуку [PERSON], яка останнім часом почала зловживати спиртними напоями та вчиняти сварки та застосовувати фізичне насилля до неї, про що вона повідомляла правоохоронні органи, у зв"язку з чим вона попросила її знятися з реєстрації та звільнити її будинок, але на її прохання відповідачка категорично відмовився, продовжує чинити їй та її сім'ї усілякі перешкоди. На теперішній час вона єдиний власник зазначеного домоволодіння, але не може вільно ним користуватись і розпоряджатись. У звязку з чим, звернулася до суду з позовом. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] надали пояснення по суті справи, позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити, при цьому посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Відповідачка [PERSON] заперечила проти позову пояснюючи, що не чинить фізичного насилля по відношенню до своєї бабусі [PERSON], та у неї немає іншого житла, щоб туди переселитися. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши показання свідків та письмові доказ суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачка [PERSON], [INFO], є власником житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріально 11.11.2008 року, державна реєстрація права власності здійснена 13 листопада 2008 року Бобринецькою дільницею ОБТІ за №3506/28 (а.с.5-7). На час судового розгляду справи обєктивні дані про те, що зазначене право власності позивачки на зазначений вище обєкт нерухомого майна, оспорюється, в матеріалах справи відсутні, і такі обставини судом на час судового розгляду справи не встановлені. Відповідно до відомостей про реєстрацію від 25.03.2017 року ( а.с.19) [PERSON] з 12.01.2015 року зареєстрована за адресою [ADDRESS], вказані обставини також підтверджуються й Домовою книгою домоволодіння по [ADDRESS] (а.с.199-10). Відповідно до положень ст.ст. 55, 124 Конституції України, ст. 3 ЦПК Україникожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення, під якими розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України. Відповідно до ст. 391 ЦК Українивласник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначене право власника майна здійснюється шляхом пред"явлення негаторного позову про захист порушеного права, при цьому, предметом негаторного позову може бути вимога власника, який володіє майном, до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом. В свою чергу, підставою негаторного позову слугують посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним цих правомочностей. З огляду на зазначене, право власності як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту порушення. Відповідно дост. 41 Конституції Україникожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним. Згідно ч. 1ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. [PERSON] володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (ч.ч. 1-3 ст. 319 ЦК України). За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК Україникожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Згідно з статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК України виселення із займаного житлового приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Статтею 157 ЖК України визначено, що членів сім»ї власника жилого будинку може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ч.1 ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім»ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Судом встановлено, що відповідачка зловживає спиртними напоями та чинить неправіомірні дії по відношенню до позивачки, яка є особою похилого віку, вчиняє сварки та застосовує фізичну силу. Так, свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що неодноразово бачать відповідачку в стані алкогольного сп"яніння та оскільки живуть по сусідству, то часто чують , що [PERSON] вчиняє сварки та ображає позивачку, також остання їм жалілася, що під час сварок відповідачка її б"є та показувала тілесні ушкодження. З талону - повідомлення №462 та листа №26/7/122-17 від 03.01.2017 року вбачається, що Бобринецьким відділенням поліції прийнято заяву від [PERSON] , яку зареєстровано за №3255, щодо неправомірних дій [PERSON], що мали місце по відношенню до позивачки 30.12.2016 року, але оскільки остання відсутня за місцем проживання, то це унеможливлює проведення всебічної перевірки даної заяви. Враховуючи вищезазначене, приймаючи до уваги, що позивачка [PERSON] є власником житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS], відповідачка не укладала договору найму з останньою та не спростувала обставин щодо неможливості проживання в одному будинку з позивачкою та не спростувала обставин щодо своєї неправомірної поведінки по відношеню до позивачки, яка є особою похилого віку, тому позов є обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки [PERSON] слід стягнути на користь позивачки [PERSON] понесені судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 640 грн. На підставі ст.ст. 64, 109,116, 156, 157 ЖК УРСР, ст.ст. 317, 319, 391 ЦК України,

Outcome: approved