Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-18 00:00:00

У березні 2015 року [PERSON] (Позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (Відповідач) про стягнення заборгованості за договором позики, в якому просив, стягнути з Відповідача на користь Позивача борг за договором позики від 15.08.2008р. у сумі 1 611 000,00 грн., три відсотки річних в сумі 56 274,66 грн., індекс інфляції у сумі 447 858,00 грн.,а також судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог Позивач зазначив, що 15.08.2008р. між ним та [PERSON] було укладено договір позики, за яким Відповідач отримав від Позивача 60 000 доларів США, строком до 30.12.2013р. Позивач зазначив, що станом на 02.03.2015р., з урахуванням інфляційного збільшення суми основного боргу, а також трьох відсотків річних, сума заборгованості Відповідача складає 2 115 132,66 грн., з них сума основного боргу - 1 611 000,00грн., середнього індексу інфляції- 447 858,00грн., трьох відсотків річних- 56 274,66грн. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Маліновської В.М. від 20.03.2015р. відкрито провадження у вказаній справі (а.с.23). У судове засідання сторони не з'явились. Про час і дату судового розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку. Однак через канцелярію суду Відповідачка подала заяву. (а.с.43), в якій зазначила, що позовні вимоги визнає повністю, просила суд розглянути справу за її відсутності . Представник Позивача [PERSON]- [PERSON] через канцелярію суду також подав заяву в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив суд розглянути справу відсутності сторони позивача ( а.с.45). Суд, вивчивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, за можливе розглядати справу за відсутності сторін. Відповідно до положень ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 15.08.2008р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за яким Позичальник - [PERSON] отримала у власність від Позикодавця - [PERSON] грошові кошти в сумі 60 000,00 доларів США. Згідно до п.2 Договору позики від 15.08.2008р. суму позики Позичальник зобов'язується повернути до 30.12.2013р. Повернення суми позики здійснюється в доларах США або в сумі в гривнях еквівалентній 60 000,00 доларам США по офіційному курсу НБУ на день повернення позики. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. За ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Проте, у встановлений сторонами строк та по теперішній час відповідач не виконав зобов'язань та суму позики не повернув. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом з тим, відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України стягнення трьох відсотків річних та суми боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення зобов'язання не є фінансовою (економічною) санкцією, а є способом захисту майнового права, що полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, що належать до сплати кредиторові. З огляду на викладене 3% річних та індекс інфляції нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним чи звільнення його від сплати неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Доказів того, що Відповідач виконав свій обов'язок по поверненню Позивачу грошових коштів за укладеним договором позики від 15.08.2008р. в сумі 60 000,00 доларів США в матеріалах справи відсутні. Таким чином, Відповідач вважається таким, що прострочив зобов'язання по поверненню суми позики в межах заявлених позовних вимог. Позивач зазначив, що станом на 02.03.2015р. сума боргу по курсу НБУ (1долар США - 26,85грн.) складає 2 115 132,66грн., з них сума основного боргу - 1 611 000,00грн., середнього індексу інфляції( за перод з січня 2014р. по січень 2015р. включно) - 447 858,00грн., трьох відсотків річних - 56 274,66грн. Пунктом 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012р. № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" визначено, що за змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. З огляду на все наведене вище, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в межах заявлених позовних вимог шляхом стягнення з Відповідача на користь Позивача суми 2 115 132,66 грн., з них сума основного боргу - 1 611 000,00грн., середнього індексу інфляції - 447 858,00грн., трьох відсотків річних - 56 274,66 грн., у зв'язку з порушенням Відповідачем виконання зобов'язань за договором позики від 15.08.2008р. щодо своєчасного повернення суми позики. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 10 ЦПК України). За ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оскільки в судовому засіданні знайшла своє підтвердження та обставина, що Відповідач станом на 02.03.2015р. не виконав своїх зобов'язань за договором позики від 15.08.2008р. щодо повернення Позивачеві суми позики у розмірі 60 000,00 доларів США в строк обумовлений сторонами, суд вважає, що заявлені Позивачем вимоги в частині стягнення на його користь з Відповідача суми інфляційного збільшення суми боргу та 3% річних є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд також присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем при зверненні до суду за час розгляду справи проте з урахуванням максимального розміру, визначеного Законом України "Про судовий збір", та пропорційно до задоволених позовних вимог, що становить 3 654,00 грн. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст. 525, 526, 530, 610, 612, 625, 631, 1049 ЦК України, та

Outcome: approved