Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

У листопаді 2014 року прокурор прокуратури Яготинського районного суду Київської області звернувся до суду в інтересах держави із вказаним позовом. Зазначав, що на підставі розпорядження голови Яготинської районної державної адміністрації за № 473 від 15 жовтня 2008 року [PERSON] видано державні акти на право власності на земельні ділянки: серії ЯЖ № 907283, площею 0,2204 га, що розташована в адміністративних межах Двірківщинської сільської ради Яготинського району Київської області, серії ЯЖ № 907284, площею 0,2200 га, що розташована в адміністративних межах Двірківщинської сільської ради Яготинського району Київської області, серії ЯЖ № 907285, площею 0,2500 га, що розташована в адміністративних межах Двірківщинської сільської ради Яготинського району Київської області, серії ЯЖ № 907286, площею 0,2499 га, що розташована в адміністративних межах Двірківщинської сільської ради Яготинського району Київської області, серії ЯЖ № 907287, площею 0,2206 га, що розташована в адміністративних межах Двірківщинської сільської ради Яготинського району Київської області. На підставі розпорядження голови Яготинської районної державної адміністрації за № 472 від 15 жовтня 2008 року видано державні акти на право власності на земельні ділянки: серії ЯЖ 907280, площею 0,2562 га, що розташована в адміністративних межах Двірківщинської сільської ради Яготинського району Київської області, серії ЯЖ 907281, площею 0,2520 га, що розташована в адміністративних межах Двірківщинської сільської ради Яготинського району Київської області, серії ЯЖ 907282, площею 0,2501 га, що розташована в адміністративних межах Двірківщинської сільської ради Яготинського району Київської області. Вказаними розпорядженнями змінено цільове використання земельної ділянки [PERSON] для ведення садівництва за рахунок земельних ділянок, які знаходились у його власності для ведення особистого селянського господарства. Розпорядженнями Яготинської РДА №№15, 21 від 11 січня 2011 року розпорядження Яготинської РДА №№472, 473 від 15 жовтня 2008 року скасовано за результатами розгляду протестів прокурора. Однак рішенням Яготинського районного суду Київської області від 15 квітня 2014 року розпорядження Яготинської РДА №№15, 21 від 11 січня 2011 року визнано протиправними та скасовано. Окрім того, до зміни цільового використання вказаних земельних ділянок на підставі оспорюваних розпоряджень Яготинської РДА за №472 та №473 від 15 жовтня 2008 року [PERSON] на підставі розпорядження голови Яготинської РДА від 18 липня 2008 року за №306 передано у власність земельну ділянку площею 1,9192 га земель для ведення особистого селянського господарства. На підставі вказаного розпорядження [PERSON] отримав державні акти серії ЯЖ №675442 на земельну ділянку площею 0,7583 га та серії ЯЖ №675441 на земельну ділянку площею 1,1609 га. Посилаючись на те, що розпорядження голови Яготинської районної державної адміністрації за №№ 472, 473 від 15 жовтня 2008 року прийняті не у спосіб, що визначений законами України, оскільки чинне на дату прийняття розпоряджень законодавство не передбачало процедури зміни цільового (функціонального) використання земельних ділянок на підставі технічної документації із землеустрою щодо зміни цільового використання земельної ділянки, грошова оцінка зазначених ділянок не проводилась, відстань земельної ділянки площею 0,7593 га, яка у подальшому була розділена на три частини 0,2562 га, 0,2520 га та 0,2501 га, складає менше 50 метрів до обєкта водного фонду (став Двірківщина площею 3,1 га), що робить неможливим дотримання екологічної безпеки водного обєкту, просив визнати поважними причини пропущення строків позовної давності, визнати недійсними розпорядження №472 та №473 від 15 жовтня 2008 року, визнати недійсним розпорядження Яготинської районної державної адміністрації №306 від 18 липня 2008 року в частині передачі у власність земельної ділянки [PERSON] площею 1,9192 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Двірківщинської сільської ради Яготинського району Київської області, визнати недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки: серії ЯЖ № 907283, серії ЯЖ № 907284, серії ЯЖ № 907285, серії ЯЖ № 907286, серії ЯЖ № 907287, серії ЯЖ 907280, серії ЯЖ 907281, серії ЯЖ 907282, а також державні акти на право власності на земельні ділянки: серії ЯЖ 675441, серії ЯЖ 675442, скасувати державну реєстрацію вказаних державних актів, зобовязати [PERSON] повернути у державну власність земельні ділянки 3225581400:04:002:003, 3225581400:04:002:0104, 3225581400:04:002:0105, 3225581400:04:002:0101, 3225581400:04:002:0102, 3225581400:04:002:0100, 3225581400:04:002:0099, 3225581400:04:002:0098. У подальшому збільшив позовні вимоги (а.с. 172-175) і посилаючись, крім іншого на те, що передача земельних ділянок у власність [PERSON] відбулась з порушенням вимог Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», оскільки згідно проекту приватизації земель ВАТ «Яготинське», проекту відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, земельна ділянка, надана [PERSON], відноситься до земель резервного фонду, яка повинна надаватись у приватну власність або користування переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання, [PERSON] не є членом ВАТ «Яготинське», не зайнятий у соціальній сфері сіл та селищ Двірківщинської сільської ради, не проживає на їх території, просив визнати недійсними розпорядження №472 та №473 від 15 жовтня 2008 року, визнати недійсним розпорядження Яготинської районної державної адміністрації №306 від 18 липня 2008 року в частині передачі у власність земельної ділянки [PERSON] площею 1,9192 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Двірківщинської сільської ради Яготинського району Київської області, визнати недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки: серії ЯЖ № 907283, серії ЯЖ № 907284, серії ЯЖ № 907285, серії ЯЖ № 907286, серії ЯЖ № 907287, серії ЯЖ 907280, серії ЯЖ 907281, серії ЯЖ 907282, а також державні акти на право власності на земельні ділянки: серії ЯЖ 675441, серії ЯЖ 675442, скасувати державну реєстрацію вказаних державних актів, зобовязати [PERSON] повернути у державну власність земельні ділянки 3225581400:04:002:003, 3225581400:04:002:0104, 3225581400:04:002:0105, 3225581400:04:002:0101, 3225581400:04:002:0102, 3225581400:04:002:0100, 3225581400:04:002:0099, 3225581400:04:002:0098. У судовому засіданні прокурор підтримав заявлені вимоги і просив їх задовольнити. Представники третіх осіб у судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, до суду подали заяви, у яких просили справу розглядати у їхню відсутність. Представник Яготинської РДА позов визнав. Представник [PERSON] проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що відповідно до п. 7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» створюваний під час передачі земель у приватну власність резервний фонд використовується для передачі у приватну власність або надання у користування земельних ділянок переважно, однак не виключно громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання; згідно листа ФОП [PERSON], який виконав та перевірив тахеометричну зйомку, на яку посилається прокурор, при підготовці технічної документації на виготовлення державних актів на право приватної власності на земельні ділянки в межах Двірківщинської сільської ради та передачі у приватну власність на підставі розпорядження Яготинської РДА №306 від 18 липня 2008 року організацією, яка робила проектну документацію, не була проведена детальна зйомка земельного масиву, зокрема, не була проведена тахеометрична зйомка, що підтверджується відсутністю польових обмірів, відсутністю інформації про крутизну схилів земель водоохоронної зони та розмір даної зони. Південніше земельного масиву, який виділявся для ведення ОСГ, є землі, які не надані у власність та користування, шириною 46 метрів. При цьому є всі підстави вважати, що при розробці технічної документації із землеустрою на земельні ділянки, які входять до складу вказаного масиву, була допущена технічна помилка, а саме: землі, які не надані у власність та користування шириною 46 метрів по фронту земельного масиву, враховувались до площі масиву, але, у звязку з технічною помилковістю, замість зазначених вільних земель в склад масиву були внесені землі водоохоронної зони. Крім того, представник [PERSON] просив відмовити у задоволенні позову, застосувати до вимог прокурора позовну давність, а також просив врахувати, що вимоги прокурора вже були предметом розгляду у суді. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши надані докази, дійшов наступних висновків. Установлено, що 24 квітня 2008 року [PERSON] звернувся до Яготинської РДА із заявою про передачу у власність земельної ділянки площею 2 га ріллі для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель державної власності за межами населеного пункту в адміністративних межах Двірківщинської сільської ради (а.с. 14). 05 травня 2008 року [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі її у власність орієнтовною площею 2,0 га ріллі для ведення особистого селянського господарства за рахунок орних земель державної власності за межами населеного пункту в адміністративних межах Двірківщинської сільської ради (а.с. 17). У зв`язку із чим [PERSON] звернувся до ТОВ «Крок Інвест» із заявою про виготовлення проекту землеустрою. Вказаний проект було затверджено розпорядженням Яготинської районної державної адміністрації від 18 липня 2008 року № 306 «Про передачу у власність земельних ділянок громадянам України для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Двірківщинської сільської ради» (а.с. 33), а також надано дозвіл землевпорядній організації на встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки (державних актів на право власності на земельні ділянки). На підставі вказаного розпорядження було виготовлено технічну документацію (а.с. 37-51) і у подальшому [PERSON] видано зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 01 серпня 2008 року державний акт серії ЯЖ № 675441 на право власності на земельну ділянку в адміністративних межах Двірківщинської сільської ради Яготинського району Київської області призначену для ведення особистого селянського господарства площею 1,1609 га ріллі за рахунок орних земель державної власності (резервного фонду) (а.с. 94) та зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 01 серпня 2008 року державний акт серії ЯЖ № 675442 на право власності на земельну ділянку в адміністративних межах Двірківщинської сільської ради Яготинського району Київської області призначену для ведення особистого селянського господарства площею 0,7583 га ріллі за рахунок орних земель державної власності (резервного фонду) (а.с. 116). На підставі розпорядження Яготинської районної державної адміністрації від 22 вересня 2008 року № 429 «Про надання дозволу [PERSON] на розробку технічної документації із землеустрою щодо зміни цільового використання земельної ділянки" [PERSON] надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо зміни цільового використання земельної ділянки площею 1,1609 га із земель для ведення особистого селянського господарства на землі для ведення садівництва за рахунок належної йому земельної ділянки за межами населеного пункту в адміністративних межах Двірківщинської сільської ради (а.с. 82). На підставі розпорядження Яготинської районної державної адміністрації від 22 вересня 2008 року № 430 «Про надання дозволу [PERSON] на розробку технічної документації із землеустрою щодо зміни цільового використання земельної ділянки" [PERSON] надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо зміни цільового використання земельної ділянки площею 0,7583 га із земель для ведення особистого селянського господарства на землі для ведення садівництва за рахунок належної йому земельної ділянки за межами населеного пункту в адміністративних межах Двірківщинської сільської ради (а.с. 57). Розпорядженням Яготинської районної державної адміністрації від 15 жовтня 2008 року № 473 затверджено розроблену ТОВ «Інвест Центр+» технічну документацію із землеустрою щодо зміни цільового використання земельної ділянки [PERSON] та змінено цільове використання земельної ділянки площею 1,1609 га для ведення садівництва за рахунок земельної ділянки, яка знаходиться у власності [PERSON], що передана [PERSON] для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту в адміністративних межах Двірківщинської сільської ради (а.с. 98). Розпорядженням Яготинської районної державної адміністрації від 15 жовтня 2008 року № 472 затверджено розроблену ТОВ «Інвест Центр+» технічну документацію із землеустрою щодо зміни цільового використання земельної ділянки [PERSON] та змінено цільове використання земельної ділянки площею 0,7583 га для ведення садівництва за рахунок земельної ділянки, яка знаходиться у власності [PERSON], що передана [PERSON] для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту в адміністративних межах Двірківщинської сільської ради (а.с. 75). На підставі розпорядження Яготинської районної державної адміністрації від 15 жовтня 2008 року № 473 [PERSON] видано державні акти на право власності на земельні ділянки: серії ЯЖ № 907286 на земельну ділянку площею 0,2499 га (а.с. 102); серії ЯЖ № 907285 на земельну ділянку площею 0,2500 га (а.с. 100); серії ЯЖ № 907284 на земельну ділянку площею 0,2200 га (а.с. 114); серії ЯЖ № 907283 на земельну ділянку площею 0,2204 га (а.с. 112); серії ЯЖ № 907287 на земельну ділянку площею 0,2206 га (а.с. 104), а всього загальною площею 1,1609 га. На підставі розпорядження Яготинської районної державної адміністрації від 15 жовтня 2008 року № 472 [PERSON] видано державні акти на право власності на земельні ділянки: серії ЯЖ № 907280 на земельну ділянку площею 0,2562 га (а.с. 106); серії ЯЖ № 907281 на земельну ділянку площею 0,2520 га (а.с. 108); серії ЯЖ № 907282 на земельну ділянку площею 0,2501 га (а.с. 110), а всього загальною площею 0,7583 га. Розпорядженнями Яготинської районної державної адміністрації №15 та №21 від 11 січня 2011 року за протестом прокурора Яготинського району Київської області скасовано розпорядження Яготинської районної державної адміністрації від 15 жовтня 2008 року № 472 та № 473 «Про зміну цільового використання земельної ділянки для ведення садівництва [PERSON] за межами населеного пункту в адміністративних межах Двірківщинської сільської ради» (а.с. 124 - 129). Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 15 квітня 2014 року вказані розпорядження Яготинської районної державної адміністрації №15 та №21 від 11 січня 2011 року скасовано. Рішення не оскаржувалось і вступило в законну силу. Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їхніх повноважень, визначених цим Кодексом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про землеустрій» цільове призначення земельної ділянки - це є її використання за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку. Статтею 1 Закону України «Про особисте селянське господарство» визначено, що особисте селянське господарство - це господарська діяльність, яка проводиться без створення юридичної особи фізичною особою індивідуально або особами, які перебувають у сімейних чи родинних відносинах і спільно проживають, з метою задоволення особистих потреб шляхом виробництва, переробки і споживання сільськогосподарської продукції, реалізації її надлишків та надання послуг з використанням майна особистого селянського господарства. Натомість правовий режим земельних ділянок для ведення садівництва визначено ст. 35 ЗК України, відповідно до ч. 4 якої встановлено, що до земель загального користування садівницького товариства належать земельні ділянки, зайняті захисними смугами, дорогами, проїздами, будівлями і спорудами загального користування. Землі загального користування садівницького товариства безоплатно передаються йому у власність за клопотанням вищого органу управління товариства до відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування на підставі документації із землеустрою, за якою здійснювалося формування земельних ділянок або технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Відповідно до ч. 5 цієї статті приватизація земельної ділянки громадянином - членом садівницького товариства здійснюється без згоди на те інших членів цього товариства. Різний правовий режим земель, що відводяться для ведення особистого селянського господарства (ведення товарного сільськогосподарського виробництва), та земель, що відводяться для садівництва, додатково підтверджується положеннями ст. 122 ЗК України, якою встановлено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам, які також обумовлені особливостями кожного виду використання земельної ділянки. Цільове призначення земельних ділянок, які надані громадянам, юридичним особам у власність чи постійне користування, зазначається в державних актах на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою. З цією метою до форми бланків зазначених державних актів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 квітня 2002 року № 449 «Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою», введена графа «цільове призначення». Таким чином, цільове призначення конкретної земельної ділянки фіксується у рішенні уповноваженого органу про передачу її у власність або надання у користування та в документі, що посвідчує право на земельну ділянку. Виходячи з вимог ЗК України щодо раціонального використання та охорони земель, зміна виду використання землі в межах її цільового призначення повинна проводитися у порядку, встановленому для зміни цього цільового призначення землі. Земельний кодекс України передбачає зміну цільового призначення землі органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проект землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів для ведення фермерського господарства. Відповідно до ч. 3 ст. 20 ЗК України зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється згідно з Порядком зміни цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2002 року № 502 (далі - Порядок), та за ініціативою власників. Обов'язковою умовою дотримання встановленої процедури зміни цільового призначення земельної ділянки є складання або перепогодження (у випадку якщо зміні цільового призначення підлягає вся земельна ділянка, а не її частина) проекту відведення земельної ділянки з місцевими органами виконавчої влади (районним (міським) органом земельних ресурсів, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органом містобудування й архітектури та охорони культурної спадщини), а також підлягає державній землевпорядній експертизі. Таким чином, зміна виду цільового призначення (використання) земельних ділянок сільськогосподарського призначення, встановленого законодавством та конкретизованого уповноваженим органом державної влади у рішенні про передачу її у власність або надання у користування та в документі, що посвідчує право на земельну ділянку, потребує обов'язкового дотримання механізму такої зміни, визначеного Порядком. Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам, відмови у реєстрації земельної ділянки або визнання реєстрації недійсною тощо (ст. 21 ЗК України ). Зазначений правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду України від 14 травня 2014 року в справі № 6-35цс14, від 08 квітня 2015 року в справі № 6-32цс15, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України (зі змінами та доповненнями) має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Ураховуючи, що при зміні цільового призначення земельних ділянок, переданих [PERSON] у власність, не було дотримано вимог Порядку зміни цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2002 року № 502, цільове призначення земельних ділянок змінено не на підставі проекту відведення, а на підставі технічної документації із землеустрою щодо зміни цільового призначення, суд вважає позовні вимоги прокурора в інтересах держави про визнання недійсними розпоряджень Яготинської РДА від 15 жовтня 2008 року №472 та №473 та визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки: серії ЯЖ № 907283, серії ЯЖ № 907284, серії ЯЖ № 907285, серії ЯЖ № 907286, серії ЯЖ № 907287, серії ЯЖ 907280, серії ЯЖ 907281, серії ЯЖ 907282 є обґрунтованим і такими, що підлягають задоволенню. Разом із тим згідно зі статтями 19, 20 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі: землі житлової та громадської забудови й землі водного фонду. Віднесення їх до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно їх повноважень. Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання відповідно до статті 21 ЗК України недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною тощо. За положеннями частини першої статті 3 ВК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення правовідносин) усі води (водні об'єкти) на території України становлять її водний фонд. Частина друга статті 3 ВК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення правовідносин) визначає, що до водного фонду України належать: поверхневі води: природні водойми (озера), водотоки (річки, струмки), штучні водойми (водосховища, ставки) і канали; інші водні об'єкти; підземні води та джерела; внутрішні морські води та територіальне море. Відповідно до частини першої статті 58 ЗК України та статті 4 ВК України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об'єктами, болотами, а також островами; землі зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів. Таким чином, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча і не розташовані об'єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню і належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції. Як випливає зі змісту статті 59 ЗК України, чинним законодавством встановлено особливий правовий режим використання земель водного фонду. Так, хоча й у частині 1 статті 59 ЗК України передбачено, що такі землі можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності, разом з тим стаття 59 ЗК України у частинах 2-4 закріплює обмеження щодо набуття таких земель у приватну власність та встановлює можливість використання таких земель для визначених цілей на умовах оренди. Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 83 ЗК України та частини 4 статті 84 ЗК України землі водного фонду, які перебувають у державній або комунальній власності, взагалі не можуть передаватися у приватну власність, крім випадків, передбачених законодавством. Випадки передачі земель водного фонду до приватної власності, зокрема громадян, передбачені положеннями частини другої статті 59 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення правовідносин). Громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів). Власники на своїх земельних ділянках можуть у встановленому порядку створювати рибогосподарські, протиерозійні та інші штучні водойми (частина друга статті 59 ЗК України ). Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо (частина четверта статті 59 ЗК України ). Отже, за змістом зазначених норм права (у редакціях, які були чинними на час виникнення правовідносин) землі під водними об'єктами загальнодержавного значення, зокрема зайняті поверхневими водами: водотоками (річки, струмки), штучні водойми (водосховища, ставки) і канали; іншими водними об'єктами; підземними водами та джерела; внутрішніми морськими водами та територіальним морем, як землі зайняті водним фондом України, а також прибережні захисні смуги вздовж річок (у тому числі струмків та потічків), морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм не могли передаватись у власність громадян, оскільки є землями водного фонду України. Крім того, за положеннями статті 60 ЗК України та статті 88 ВК України \~\~(у редакціях, які були чинними на час виникнення правовідносин) вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Правовий режим прибережних смуг визначається - статтями 60, 62 ЗК України та статями 88, 90 ВК України . Так, згідно зі статтею 61 ЗК України, статтею 89 ВК України прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. Зокрема, у прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється: розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво; зберігання та застосування пестицидів і добрив; влаштування літніх таборів для худоби; будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів тощо. Об'єкти, що знаходяться у прибережній захисній смузі, можуть експлуатуватись, якщо при цьому не порушується її режим. Непридатні для експлуатації споруди, а також ті, що не відповідають встановленим режимам господарювання, підлягають винесенню з прибережних захисних смуг. Випадки передачі земель водного фонду до приватної власності, зокрема громадян, передбачені положеннями частини другої статті 59 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення правовідносин). Відповідно до статті 60 ЗК України , статті 88 ВК України прибережні захисні смуги встановлюються по обидва береги річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів; для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів. Розмір та межі прибережної захисної смуги уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюються за проектами землеустрою, а в межах населених пунктів - з урахуванням містобудівної документації (частина 3 статті 60 ЗК України ). Крім того, за положеннями частини четвертої статті 88 ВК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення правовідносин) у межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням конкретних умов, що склалися. Згідно із пунктом 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 05 листопада 2004 року № 434, у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об'єктів природоохоронний орган забезпечує їх збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 травня 1996 року № 486, з урахуванням існуючих конкретних умов забудови на час встановлення водоохоронної зони. Порядок та умови виготовлення проектів землеустрою, в тому числі й щодо прибережних смуг, визначаються - статтями 50, 54 Закону України «Про землеустрій» . Таким чином, землі, зайняті поверхневими водами: природними водоймами (озера), водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки), каналами і іншими водними об'єктами, та землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на яких знаходиться водний фонд України та на який розповсюджується окремий порядок надання та використання. Отже, прибережна захисна смуга - це частина водоохоронної зони визначеної законодавством ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій встановлено особливий режим. Існування прибережних захисних смуг визначеної ширини передбачене нормами закону (статті 60 ЗК України, 88 ВК України). Відтак відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом. Результат системного аналізу наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити із нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 травня 1996 року № 486 . Тобто сама по собі відсутність землевпорядної документації не змінює правовий режим захисної смуги, а відтак надання у приватну власність земельних ділянок, які знаходяться у прибережній захисній смузі, суперечить нормам статей 59, 83, 84 ЗК України. Зазначений правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду України від 24 грудня 2014 року в справі № 6-206цс14, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України (зі змінами та доповненнями) має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підтвердження позовних вимог про те, що земельна ділянка, право власності на яку належить [PERSON], на підставі державного акта серії ЯЖ №675442, площею 0,7583 га, яка уподальшому була розподілена на три земельні ділянки, право власності на які посвідчувалось державними актами серія ЯЖ №907280, площею 0,2562 га, ЯЖ №907281, площею 0,2520 га, ЯЖ №907282, площею 0,2501 га, відноситься до земель водного фонду, а тому не могла бути передана у приватну власність, посилається на матеріали тахеометричної зйомки від 17 липня 2012 року. Однак допитаний у судовому засіданні спеціаліст [PERSON], який проводив креслення по вказаній тахеометричній зйомці, повідомив про те, що на чиє замовлення проводилась тахеометрична зйомка, йому не відомо, швидше за все зйомка проводилась саме в меженний період, оскільки було літо, спека, вода була мінімальна, похибка зйомки також мінімальна. Однак зйомка, яка проводилась ФОП [PERSON], повинна накладатись на зйомку, яка проводилась відповідною проектною організацією, яка займалась підготовкою технічної документації на виготовлення державних актів. Буває, що технічна документація складається без співставлення з розміщенням земельної ділянки на місцевості, тоді виникають помилки та неточності. Тахеометрична зйомка, проведена ФОП [PERSON] та надана прокурором для обґрунтування заявлених позовних вимог, може правильно вказати місце розташування земельної ділянки за умови відсутності помилок при виготовленні технічної документації на виготовлення державних актів. Якщо ж первинна технічна документація містить помилки, тоді і тахеометрична зйомка, зроблена ФОП [PERSON], може не відображати достовірну картину. Як вбачається з листа ФОП [PERSON], який виконав та перевірив тахеометричну зйомку, на яку посилається прокурор, при підготовці технічної документації на виготовлення державних актів на право приватної власності на земельні ділянки в межах Двірківщинської сільської ради та передачі у приватну власність на підставі розпорядження Яготинської РДА №306 від 18 липня 2008 року організацією, яка робила проектну документацію, не була проведена детальна зйомка земельного масиву, зокрема, не була проведена тахеометрична зйомка, що підтверджується відсутністю польових обмірів, відсутністю інформації про крутизну схилів земель водоохоронної зони та розмір даної зони. Південніше земельного масиву, який виділявся для ведення ОСГ, є землі, які не надані у власність та користування, шириною 46 метрів. При цьому є всі підстави вважати, що при розробці технічної документації із землеустрою на земельні ділянки, які входять до складу вказаного масиву, була допущена технічна помилка, а саме: землі, які не надані у власність та користування шириною 46 метрів по фронту земельного масиву, враховувались до площі масиву, але, у звязку з технічною помилковістю, замість зазначених вільних земель в склад масиву були внесені землі водоохоронної зони. За змістом ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Оцінюючи надану прокурором тахеометричну зйомку в сукупності з поясненнями спеціаліста [PERSON] та листа ФОП [PERSON], суд приходить до висновку про недоведеність прокурором вимог про недійсність державного акта серії ЯЖ №675442 на земельну ділянку площею 0,7583 га, яка у подальшому була розділена на три земельні ділянки площею 0,2562 га, 0,2520 га, 0,2501 га, з тих підстав, що вказана земельна ділянка не могла передаватись у приватну власність, оскільки належить до земель водного фонду. Як вбачається з листа Управління Держземагенства в Яготинському районі (а.с. 170) земельні ділянки з кадастровими номерами 3225581400:04:002:003, 3225581400:04:002:0104, 3225581400:04:002:0105, 3225581400:04:002:0101, 3225581400:04:002:0102, 3225581400:04:002:0100, 3225581400:04:002:0099, 3225581400:04:002:0098, 3225581400:04:002:0051, 3225581400:04:002:0052 до передачі їх у власність [PERSON] обліковувались згідно державної статистичної звітності форма 6-зем в орних землях державної власності (резервного фонду) рілля. Як вбачається з відповіді Двірківщинської сільської ради (а.с. 171) [PERSON] не був членом ВАТ «Яготинське» та не був зайнятий у соціальній сфері сіл на території Двірківщинської сільської ради та не проживав; на території сільської ради громадяни, які б мали право на отримання земельних ділянок із резервного фонду та ще не отримали земельні ділянки станом на 05 травня 2008 року та 18 липня 2008 року звертались, але сільська рада не мала можливості задовольнити звернення, оскільки розпорядником земель за межами населеного пункту в територіальних межах сільської ради на той час являлась Яготинська РДА. Як вбачається з листа Яготинської РДА від 17 серпня 2015 року заяви громадян щодо передачі їм у власність земельних ділянок в адміністративних межах Двірківщинської сільської ради у Яготинській РДА відсутні. Відповідно до п. 7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» створюваний під час передачі земель у приватну власність резервний фонд використовується для передачі у приватну власність або надання у користування земельних ділянок переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання. Таким чином доводи прокурора про відсутність підстав для передачі у власність [PERSON] земельної ділянки на підставі розпорядження Яготинської РДА №306 від 18 липня 2008 року не заслуговують на увагу, оскільки п. 7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» передбачає, що створюваний під час передачі земель у приватну власність резервний фонд використовується для передачі у приватну власність або надання у користування земельних ділянок переважно, однак не виключно громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання. Не підлягають задоволенню і вимоги прокурора в інтересах держави в частині позовних вимог про зобовязання [PERSON] повернути земельні ділянки у державну власність, оскільки суд не знаходить підстав для визнання недійсним розпорядження Яготинської РДА №306 від 18 липня 2008 року та державних актів на право приватної власності на земельні ділянки, видані [PERSON] на підставі розпорядження Яготинської РДА №306 від 18 липня 2008 року. Вирішуючи питання про позовну давність суд виходить із такого. Заявляючи про застосування позовної давності, представник [PERSON] посилався, зокрема, на правову позицію ВСУ в постанові від 01 липня 2015 року у справі №6-178цс15. Водночас прокурор у позовній заяві ставить питання про поновлення строку позовної давності, посилаючись на те, що прокурор району про незаконність розпоряджень Яготинської РДА №472 та №473 від 15 жовтня 2008 року, які скасовані розпорядженнями Яготинської РДА за №15 та №21 від 11 січня 2011 року за результатами розгляду принесених прокурором протестів, дізнався у грудні 2010 року. 15 квітня 2014 року рішенням Яготинського районного суду Київської області позов [PERSON] до Яготинської РДА задоволено: визнано протиправними розпорядження №15 та №21 від 11 січня 2011 року та скасовано вказані розпорядження. Рішенням Яготинського районного суду від 12 червня 2014 року прокурору району відмовлено в задоволенні позову до [PERSON] про визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки, скасування їх реєстрації, витребування майна. При цьому суд обґрунтував відмову тим, що державні акти лише посвідчують право власності, а підставою набуття такого права є розпорядження Яготинської РДА від 18 липня 2008 року №306 та від 15 серпня 2008 року №472, №473, які є чинними. Стаття 256 ЦК України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Отже, позовна давність це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом предявлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (стаття 267 ЦК України). Визначення початку відліку позовної давності міститься у статті 261 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що позовна давність є строком предявлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими субєктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи носія порушеного права (інтересу). При цьому як у випадку предявлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі предявлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила. Статтею 361 Закону України "Про прокуратуру" та частиною другою статті 45 ЦПК України передбачено право прокурора з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді в межах повноважень, визначених законом, звертатися до суду з позовною заявою, брати участь у розгляді справ за його позовом тощо. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (абзац 2 частини другої статті 45 ЦПК України). Процесуальні права прокурора як особи, якій надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, визначені у статті 46 ЦПК України. Згідно із частиною першою статті 46 ЦПК України органи та інші особи, які відповідно до статті 45 цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах, мають процесуальні права й обовязки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду. Прокурор, який бере участь у справі, має обовязки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди. Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів. Таким чином суд вважає, що порушене право держави підлягає захисту, оскільки про порушене право держави прокурору стало відомо у грудні 2010 року, у серпні 2013 року прокурор звернувся до суду з відповідним позовом, рішенням Яготинського районного суду від 12 червня 2014 року у задоволенні позову прокурора в інтересах держави відмовлено, таким чином строк позовної давності перервався, позов, що розглядається, предявлений прокурором у листопаді 2014 року в інтересах держави, у зазначеному позові прокурор набув статусу позивача відповідно до положень ч. 2 ст. 45 ЦПК України. Доводи представника [PERSON] про те, що вимоги прокурора, які розглядаються судом, вже були предметом розгляду, суд також не приймає до уваги, оскільки, звертаючись до суду у серпні 2013 року з позовом про визнання недійсними державних актів, скасування їх державної реєстрації, витребування майна, прокурор не ставив питання про скасування розпоряджень Яготинської РДА, які були підставою для видачі оспорюваних державних актів, а відтак саме з цих підстав суд відмовив у задоволенні позову. Вирішуючи питання про судові витрати, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] та Яготинської РДА в дохід держави по 243 грн. 60 коп., оскільки позовні вимоги суд задовольняє частково. Суд не може прийняти визнання позову Яготинською РДА, оскільки таке визнання позову порушує права [PERSON]

Outcome: partial