Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-18 00:00:00

У вересні 2020 року [PERSON] звернулась до суду з указаним позовом, просить визнати незаконними та протиправними дії ПАТ КБ «ПриватБанк» та приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Алексєєва М.Ю. щодо: а) проведення нотаріусом реєстраційних дій на підставі вимоги банку від 14 листопада 2016 року б/н, які полягали у прийнятті рішення про внесення запису щодо державної реєстрації прав та обтяжень від 6 лютого 2017 року, індексний номер 33724765; б) внесення цим нотаріусом як державним реєстратором запису № 1887143 від 3 лютого 2017 року до Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо виникнення права власності банку на належну [PERSON] квартиру [ADDRESS] , а також скасувати зазначений запис № 1887143 нотаріуса як державного реєстратора. Позов обґрунтовано тим, що 6 лютого 2017 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Алексєєвим М.Ю. на підставі вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» від 14 листопада 2016 року б/н проведено реєстраційні дії, які полягали у прийнятті рішення про внесення запису щодо державної реєстрації прав та обтяжень індексний номер 33724765. 3 лютого 2017 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Алексєєвим М.Ю., як державним реєстратором, внесено до Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис №1887143 щодо виникнення права власності ПАТ КБ «ПриватБанк» на належну [PERSON] квартиру [ADDRESS] . На думку позивача, дії ПАТ КБ «ПриватБанк» та приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Алексєєва М.Ю. є протиправними та незаконними виходячи з наступного. Із 25 березня 2008 року ПАТ КБ «ПриватБанк» втратив статус кредитора та іпотекодержателя у зв`язку з відступленням права вимоги третій особі; у порушення п.2.2.3 іпотечного договору банк письмово не повідомив іпотекодавця про відступлення права вимоги. Станом на 12 грудня 2016 року, 3 та 6 лютого 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» не мав оригіналів документів, тому банк і не мав права пред`являти вимоги до позивача за кредитними зобов`язаннями. За відсутності оригіналу договору іпотеки банк у незаконний спосіб отримав дублікат цього договору з метою подальшого використання для проведення наступної незаконної дії - рішення державного реєстратора від 3 лютого 2017 року про реєстрацію права власності банка на квартиру позивача. У позовній заяві зазначено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» приховало напрвлення Мизенко О.В. листа №9.37.00.2/803, яким останню повідомлено про розірвання Договору про іпотечний кредит №CSIPGI0000004279 від 24.12.2007 року, але 24 березня 2009 року [PERSON] повідомила банк про свою незгоду з указаним підвищенням відсоткової ставки. Таким чином, на думку позивачки, вказаний кредитний договір припинив свою дію з 1 квітня 2009 року. Позивачка вказує, що відповідно до ст. 36 ЗУ «Про іпотеку» в редакції, що діяла на момент укладення кредитного та іпотечного договору, звернення стягнення на предмет іпотеки проводиться виключно за згодою сторін, однак [PERSON] згоди на таке звернення банку не надавала. Крім того, вимога іпотекодержателя здійснити погашення заборгованості на адресу [PERSON] не надсилалась. Позивач зазначає, що в неї не виникав іпотечний борг, тому банк не мав права використовувати іпотечний договір від 24 грудня 2007 року або його дублікат від 12 грудня 2016 року. Також позивач вказує, що оскаржувані дії відповідача та рішення державного реєстратора і запис вчинені з порушеннями Закону України «Про іпотеку», оскільки відповідно до ст. 37 цього ж Закону після звернення стягнення кредитор має повернути іпотекодавцю 90 % від суми перевищення вартості предмету іпотеки; відповідачі незаконно позбавили позивача права власності на єдине жиле приміщення, не укладаючи окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкас від 9 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати її розгляд в порядку загального позовного провадження. 23 листопада 2020 року до суду надійшов відзив АТ КБ «ПриватБанк» на позовну заяву. Відзив обгрунтовано тим, що 24 грудня 2007 року банк надав [PERSON] кредит у розмірі 20 000 грн на строк до 24 грудня 2016 року, а остання зобов`язалась повернути кредит та сплатити проценти за користування ним. У забезпечення виконання вказаних зобов`язань між сторонами було укладено договір іпотеки від 24 грудня 2007 року, за яким [PERSON] , передала в іпотеку банку квартиру [ADDRESS] . Вподальшому рішенням Соснівського районного суду м. Черкас від 14 лютого 2012 року, залишеним без змін апеляційним судом Черкаської області від 13 квітня 2012 року, було звернуто стягнення на вказане іпотечне майно, шляхом його продажу банком з укладенням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем. Пунктом 4.3 розділу 4 Договору іпотеки передбачено, що цей пункт є застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, яке надає право іпотекодержателю звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом прийняття предмета іпотеки у власність в порядку, визначеному ст. 37 Закону України «Про іпотеку». При цьому таке застереження визначається сторонами як договір про задоволення вимог іпотекодержателя. 15 листопада 2016 року банк направив на адресу [PERSON] вимогу про усунення порушень, яку вона отримала 16 листопада 2016 року, за якою банк у разі неповернення суми кредиту та інших виплат в розмірі 853 038 грн протягом 30 днів з дня отримання вимоги зверне стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. За таких обставин нотаріус правомірно виніс рішення про реєстрацію права власності на об`єкт іпотеки за банком (а.с.108-111). 5 травня 2021 року до суду представником позивача подано відповідь на відзив відповідача. (а.с.230-235) Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкас від 19 травня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У вступному слові в судовому засіданні позивачка та її адвокат Руднічук Д.В. позовні вимоги повністю підтримали із викладених в позові підстав. У вступному слові представник АТ КБ «ПриватБанк» Назаренко С.М. проти позовних вимог заперечував, просив відмовити в задоволенні позову. Треті особи - приватні нотаріуси Черкаського міського нотаріального округу Алексєєв М.Ю. та Миколенко І.М. в судове засідання не з`явились, в матеріалах справи містяться клопотання про розгляд справи без їх участі, при вирішенні спору покладаються на розсуд суду. Заслухавши вступне слово позивачки і її представника, а також представника відповідача, дослідивши наявні у справі докази, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Частиною 1 статті 36 Закону України «Про іпотеку» визначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону (ч. 2 ст. 36 Закону України «Про іпотеку»). При цьому, можливі способи звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку визначені частиною третьою статті 36 Закону України «Про іпотеку». Так, за приписами ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Зі змісту договору іпотеки від 24 грудня 2007 року (розділ 4 Договору) вбачається, що сторони договору дійшли згоди щодо способу задоволення вимог іпотекодержателя у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації, та їх обтяжень визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; заявник - зокрема, іпотекодержатель, особа, в інтересах якої встановлено, змінено або припинено іпотеку, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення іпотеки. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі договорів, укладених у порядку, встановленому законом. Пунктом 2 ч. 1 ст. 10 Закону визначено, що державним реєстратором є нотаріус, як спеціальний суб`єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Відповідно до ст. 50 ЗУ «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Судом установлено, що 24 грудня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №CSIPGI0000004279 за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 200 000 грн. Того ж дня в забезпечення виконання грошових зобов`язань за вказаним кредитним договором між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір іпотеки №CSIPGI0000004279, за умовами якого [PERSON] надала в іпотеку своє нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] , що належить їй на праві приватної власності. 27 червня 2008 року на виконання Генерального договору про рефінансування та обслуговування іпотечних кредитів №8 від 28 березня 2006 року сторони та Додаткової угоди про рефінансування та обслуговування іпотечних кредитів щодо здійснення співробітництва у сфері іпотечного житлового кредитування за рахунок коштів, залучених під державну гарантію № 4 від 27 квітня 2007 року, між Державною іпотечною установою та ЗАТ КБ «ПриватБанк» укладено Договір відступлення права вимоги № 1332/08, згідно з п. 1.1 якого Банк передає, а Установа приймає всі права вимоги за договорами, вказаними в додатку № 1 до цього Договору, який є його невід`ємною частиною (в тому числі й за договором з [PERSON] ); згідно з п. 1.3 Установа передає, а Банк приймає всі права вимоги за договорами, вказаними у Вимозі зворотного відступлення права вимоги (а.с. 197-203, т.1). Пунктами 2.1 та 2.2 Договору про відступлення права вимоги передбачено, що п.1.1 цього договору набирає чинності з моменту підписання сторонами цього договору, його нотаріального посвідчення та державної реєстрації; п. 1.3 цього договору набирає чинності на наступний робочий день з дня отримання від Установи вимоги. Умови відступлення права вимоги передбачено в розділі 2 указаного вище договору та деталізовано в п. 2.3 його умов, а порядок передачі Банку від Установи документів у разі зворотного відступлення права вимоги - пунктом 4.2. Із змісту наданих АТ КБ «ПриватБанк» додатків до договору відступлення права вимоги № 1332/08 вбачається, що було відступлено й право вимоги до [PERSON] за уклденим з нею кредитним та іпотечним договорами (а.с. 201-202, т.1). 20 січня 2009 року до Державного реєстру іпотек внесено відомості про відступлення права вимоги згідно з Договором відступлення права вимоги № 1332/08 (а.с. 204, т.1). 3 березня 2009 року Державна іпотечна установа повідомила ЗАТ КБ «ПриватБанк» про настання зворотного відступлення прав вимоги за іпотечним кредитом з [PERSON] у зв`язку з простроченням позичальником сплати чергового платежу за іпотечним кредитом протягом 2 місяців (а.с. 205-206, т.1). За таких обставин ЗАТ КБ «ПриватБанк» знову набуло статусу кредитора за кредитним договором із [PERSON] та іпотекодержателя за іпотечним договором з нею. Отже, є безпідставними доводи позивачки про те, що після 27 червня 2008 року АТ КБ «ПриватБанк» не мало право вчиняти дії для стягнення заборгованості з [PERSON] та звернення стягнення на іпотечне майно. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкас від 14 лютого 2012 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 13 квітня 2012 року, у рахунок погашення боргу [PERSON] перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № CSIPGI0000004279 від 24.12.2007 в розмірі 201 755,11 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру загальною площею 44,0 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] та належить на праві власності [PERSON] , шляхом реалізації предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» із застосуванням процедури, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку»; початкова ціна реалізації квартири - 268 000 грн. 15 листопада 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» направлено листа [PERSON] , який нею отримано 16 листопада 2016 року (що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення), про усунення порушень, а саме: повернення суми кредиту в повному обсязі, а також процентів, комісії та штрафних санкцій, нарахованих на день повернення кредиту в тридцятиденний строк з дня отримання вимоги. Боржницю попереджено, що у випадку невиконання або неналежного виконання порушеного зобов`язання у вказаний строк, банк має намір продати предмет іпотеки. (а.с. 112-114, т.1). Отже, безпідставними є доводи [PERSON] щодо неотримання нею зазначеної вимоги банку у листопаді 2016 року. 3 лютого 2017 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до державного реєстратора із заявою, в якій просив зареєструвати за банком право власності на квартиру [ADDRESS] (а.с. 2-25, т.2) До вказаної заяви, крім дублікату іпотечного договору від 24 грудня 2007 року та інших документів, було додано лист банку на адресу [PERSON] від 15 листопада 2016 року, рекомендоване повідомлення про вручення адресату 16 листопада 2016 року поштового відправлення, звіт про проведення незалежної оцінки ринкової вартості квартири [ADDRESS] , дублікат іпотечного договору № CSIPGI0000004279 від 24 грудня 2007 року (а.с. 2-28, т.2). На підставі вказаних документів 6 лютого 2017 року державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Алексєєвим М.Ю. прийнято рішення № 33724765 про проведення державної реєстрації права власності за ПАТ КБ «ПриватБанк» на квартиру [ADDRESS] та внесено відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 26-28, т.2). Відповідно до п. 4.2 Іпотечного договору № CSIPG10000004279 від 24 грудня 2007 року звернення стягнення за цим Договором здійснюється на підставі цього Договору, виконавчого напису нотаріуса або за рішенням суду. Пунктом 4.3 Іпотечного договору передбачено, що він є застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, яке надає право іпотекодержателю звернути стягнення на предмет іпотеки, на підставі цього Договору, шляхом, зокрема, прийняття предмета іпотеки у власність в порядку, визначеному ст. 37 Закону України «Про іпотеку». При цьому це застереження визначається сторонами як договір про задоволення вимог іпотекодержателя. За таких обставин суд не вбачає підстав для визнання незаконними та протиправними дій ПАТ КБ «ПриватБанк» та приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Алексєєва М.Ю. щодо проведення нотаріусом реєстраційних дій на підставі вимоги банку від 14 листопада 2016 року б/н, які полягали у прийнятті рішення про внесення запису щодо державної реєстрації прав та обтяжень від 6 лютого 2017 року, індексний номер 33724765 та щодо внесення цим нотаріусом як державним реєстратором запису № 1887143 від 3 лютого 2017 року до Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо виникнення права власності банку на належну [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Посилання позивачки на те, що за змістом ст. 37 Закону України «Про іпотеку» після звернення стягнення кредитор має повернути іпотекодавцю 90 % від суми перевищення вартості предмету іпотеки - також не можуть бути підставою для задоволення вказаних вище позовних вимог, оскільки в листі банку від 15 листопада 2016 року зазначено про заборгованість [PERSON] перед банком за кредитним договором - 853 038 грн 94 коп., тоді як за даними звіту про проведення незалежної оцінки ринкової вартості двокімнатної квартири [ADDRESS] така вартість станом на 14 грудня 2016 року становить 476 773 грн. (а.с. 11-12, т.2). Доводи ж позивачки про незаконність дій банку щодо отримання дублікату договору іпотеки не можуть бути підставою для задоволення позову, оскільки доказів про оскарження таких дій банку і відповідного судового рішення не надано. Щодо позовних вимог [PERSON] про скасування запису № 1887143 нотаріуса як державного реєстратора, суд робить наступні висновки. За змістом ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Таким чином, з огляду на формулювання редакції ст. 26 вказаного Закону станом на час розгляду цієї справи судом, скасування запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - не є належним способом захисту прав позивачки, оскільки в практичному аспекті такий спосіб захисту не може забезпечити і гарантувати позивачці відновлення її порушеного права без окремого оскарження власне рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та одночасними вимогами визнати, змінити чи припинити цим рішенням речові права чи обтяження, зареєстровані відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Такого ж самого висновку дійшли і КЦС ВС у постанові від 16 вересня 2020 року (справа № 352/1021/19) та КГС ВС у постанові від 3 вересня 2020 року (справа № 914/1201/19). З огляду на викладене, в задоволенні позову необхідно відмовити. При цьому суд не може взяти до уваги доводи позивачки та її адвоката, які висвітлено у їх вступному слові, оскільки такі доводи виходять за межі предмету та підстав позову, викладених у позовній заяві.

Outcome: dismissed