Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

Представник позивача звернувся із вказаною заявою, якою просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, оскільки остання в добровільному порядку не виконує взяті на себе зобовязання. Сторони в судове засідання не зявились, проте від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, проти заочного розгляду справи не заперечував. В свою чергу підстави неявки в судове засідання відповідача суду невідомі, хоча вона була завчасно та належним чином повідомлена про день та час слухання справи. За таких обставин, зважаючи на відсутність будь-яких даних про причини неявки в судове засідання відповідача, належне сповіщення останньої про день та час розгляду, беручи до уваги той факт, що представник позивача не заперечує проти заочного порядку розгляду даної справи, суд вважає за можливе відповідно до положень ст. ст. 224, 225 ЦПК України провести судове засідання за правилами заочного розгляду справи. Дослідив матеріали справи судом встановлені наступні фактичні обставини справи і відповідно ним правовідносини. 4 червня 2007 року між ЗАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] укладено кредитний договір, який складається із заяви позичальника (а.с.12) та "Умов і правил надання банківських послуг" (а.с.13-18), відповідно до якого відповідачу надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. За рішенням загальних зборів акціонерів від 30, квітня 2009 року тип банку з закритого акціонерного товариства змінено на публічне акціонерне товариство (а.с.23). Відповідач припинила виконувати взяті на себе зобовязання по поверненню отриманого кредиту в звязку з чим виникла заборгованість, яка станом на 31 серпня 2015 року становить 37\~157,90 гривень, з яких 24\~858,95 гривень було присуджено до стягнення з [PERSON] згідно заочного рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 20 лютого 2013 року (а.с.7), що набрало законної сили 29 березня 2013 року. З огляду на це позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 13\~413,90 гривень. За розрахунком наданим банком (а.с.8-10) така заборгованість складається з: 12\~298,95 гривень різниця між присудженою до стягнення з відповідача сумою заборгованості за рішенням суду і наявної станом на 31 серпня 2015 року; 500,00 гривень - штраф (фіксована частина); 614,95 гривень - штраф (процентна складова). Зазначені правовідносини врегульовані та відповідають наступним нормам матеріального права. Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ЦК України.) Кредитний договір за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ЦК України). Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позову і відсутність, на даний час, підстав для відмови або часткової відмови у його задоволенні з огляду на слідуюче. Позивач з метою захисту своїх порушених прав, що знайшли своє відображення у порушенні відповідачем умов кредитного договору та взятих на себе зобовязань, звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, як одним із способів та видів такого захисту. На даний час кредитний договір є діючим, оскільки позичальником не дотримано зобовязань по поверненню грошових коштів. Також, суд встановив, що тривале порушення боргових зобовязань в причинно-наслідковому зв'язку потягнуло за собою появу заборгованості. Наявність вищевказаного рішення суду про стягнення заборгованості з відповідача на користь позивача не може слугувати підставою для відмови у задоволенні позову або часткового його задоволення, адже виходячи із системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Окрім зазначеного, так як позовні вимоги підлягають до задоволення, на підставі приписів ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім і документально підтверджені судові витрати за розгляд даної цивільної справи. Судові витрати складаються з судового збору за позовну вимогу майнового характеру про стягнення заборгованості в розмірі 1\~218,00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved