Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-10 00:00:00

02.03.2018 року [PERSON] звернувся до Старовірівської сільської ради з позовом «Про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за законом» (вхідний № 976/18-вх), на обґрунтування якого зазначив, що його батько, [PERSON] , помер [INFO] , після чого відкрилась спадщина у виді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 4,9820 гектарів, з яких: рілля, площею 4,5994 гектарів; пасовище, площею 0,3342 гектарів; сіножаття, площею 0,0484 гектарів,- що розташовані на території Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області в КСП «Маяк». У встановлений законом шестимісячний строк з часу відкриття спадщини він заяву про прийняття спадщини за законом не подав через тривале лікування, так як у період часу з 30.10.2003 року по 25.02.2004 року перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом: інфільтративний туберкульоз легень, а після цього був направлений до санаторію «Старий Крим», де продовжував лікування впродовж п`яти місяців. Вважає, що строк на прийняття спадщини пропустив з поважних причин, однак під час звернення до державного нотаріуса Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька на спадкове майно, йому було відмовлено у зв`язку із пропущенням строку. Зазначив, що інших спадкоємців, які б фактично прийняли спадщину після смерті [PERSON] чи зверталися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, немає, а тому просив визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , тривалістю у три місяці (а. с. 3 4). 19.04.2018 року представник позивача [PERSON] адвокат Мякота Т. М., що діяла на підставі нотаріально посвідченої довіреності, звернулась до суду із відповідним клопотанням (вхідний № 1784/18-вх) про витребування доказів у справі, а саме: копії спадкової справи № 31, заведеної 20.02.2018 року Нововодолазькою державною нотаріальною конторою Харківської області, - яке задоволено й на підставі ухвали суду копія справи витребувана, долучена до матеріалів справи та досліджена в ході судового розгляду (а. с. 23 25, 29 30, 33 - 35). Розпорядженням керівника апарату суду № 1214 від 21.09.2018 року призначено повторний автоматизований розподіл справи й згідно відповідному протоколу справу з єдиним унікальним № 631/181/18 (провадження № 2/631/534/18) передано до розгляду головуючому й прийнято нею до провадження (а. с. 49, 50, 51 - 55). Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи або про її розгляд за його відсутності не надав, однак скористався правом, наданим йому частиною 1 статті 58 Цивільного кодексу України, щодо участі у справі через свого представника за нотаріально посвідченою довіреністю адвоката Мякоти Т. М. Представник позивача [PERSON] адвокат Мякота Т. М., що діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності (бланк серії ННА № 551733) та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю (серії ПТ № 1646), виданого 21.03.2017 року Радою адвокатів Полтавської області, до суду не з`явилась, про час та місце розгляду справи була сповіщена своєчасно та належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, про причини своєї неявки суд не повідомила, однак надавала судові заяви, зареєстровані під вхідним № 6566/18-вх від 18.12.2018 року, № 577/19-вх від 29.01.2019 року та № 1987/19-вх від 18.03.2019 року, в яких просила справу розглянути за її відсутності та відсутності позивача у справі, зазначаючи, що позовні вимоги вони просять задовольнити у повному обсязі, що, на глибоке переконання суду свідчить про стійке бажання сторони позивача, щоб справа була розглянута у їх відсутність (а. с. 70, 76, 85). Представник відповідача Старовірівської сільської ради - у судове засідання теж не з`явився, про місце та час розгляду справи був сповіщений своєчасно та належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, про причини своєї неявки не повідомив, однак сільський голова [PERSON] надіслав судові лист, зареєстрований за вхідним № 6505/18-вх від 17.12.2018 року, в якому просив справу розглянути за їх відсутності, зазначивши, що вони не заперечують проти задоволення позову (а. с. 69). Відповідно до змісту частини 1 статті 58 Цивільного процесуального кодексу України сторона може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника, а згідно частини 1 статті 223 цього ж кодексу неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Крім того, на підставі частини 3 статті 211 того ж кодифікованого процесуального закону України особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у сторін свідчать їх відповідні заяви, долучені до матеріалів справи. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання необхідним давання сторонами особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності. Здійснюючи правосуддя на засадах змагальності й рівності учасників судового процесу перед законом і судом, всебічно, повно, об`єктивно, справедливо, неупереджено та своєчасно з`ясувавши всі обставини справи і всі фактичні данні в межах заявлених вимог, що мають значення для вирішення справи за суттю й на які сторони та їх представники посилались як на підставу своїх вимог та при їх визнанні, перевіривши їх доказами, отриманими відповідно до правил цивільного процесуального кодифікованого закону й безпосередньо дослідженими у судовому засіданні, що відповідають вимогам закону про їх належність, допустимість, достовірність та достатність, а саме: дослідивши письмові докази у справі,- суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року шляхом реорганізації (злиття) Валківського районного суду, Коломацького районного суду та Нововодолазького районного суду Харківської області утворено Валківський окружний суд у Валківському, Коломацькому та Нововодолазькому районах Харківської області із місцезнаходженням у містах Валках, селищі міського типу Новій Водолазі та селі Різуненковому Коломацького району Харківської області. За змістом пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року районні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. Оскільки на цей час Валківський окружний суд свою діяльність не розпочав, справа перебувала на розгляді належного суду. Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства, визначеним у частині 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому згідно частини 1 статті 4 цього ж нормативно-правового акту, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Отже, суд відповідно до приписів частини 1 статті 13 цивільного процесуального кодифікованого закону України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. При цьому частиною 1 статті 77 вказаного нормативно-правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У відповідності до припису частини 3 статті 12 та частини 1 статті 81 цивільного процесуального кодифікованого закону України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу. Одночасно із цим, згідно частини 2 статті 77 та частини 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Отже, у ході розгляду справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю. Так, згідно Свідоцтва про смерть (серії [NUMBER] ), виданого Старовірівською сільською радою Нововодолазького району Харківської області 09.01.2004 року, [PERSON] помер [INFO] у віці 85 років у селі Старовірівка Нововодолазького району Харківської області, про що в книзі реєстрації актів про смерть 09.01.2004 року зроблено запис за № 5 (а. с. 5). Зі Свідоцтва про народження (серії [NUMBER] ), виданого 14.06.1956 року Старовірівським р/б ЗАГС Харківської області вбачається, що [PERSON] народився [INFO] у селі Старовірівка Старовірівського району Харківської області, про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 14.06.1956 року зроблено відповідний запис за № 62, та його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а. с. 6). З наведеного суд убачає, що позивач дійсно є рідним сином померлого [INFO] [PERSON] . Згідно з довідкою, виданою виконавчим комітетом Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області за вихідним № 206 від 09.01.2018 року, від імені якого діє сільській голова [PERSON] , померлий [INFO] [PERSON] , [INFO] , дійсно був зареєстрований з 1967 року і постійно проживав по день своєї смерті в [ADDRESS] один (а. с. 11). З копії паспорта громадянина України (серії [NUMBER] , виданого 24.09.2001 року Харківським РВ УМВС України в Харківській області) вбачається, що позивач [PERSON] зареєстрований в квартирі [ADDRESS] з 18.01.1978 року (а. с. 15). З наведеного суд робить висновок про те, що на час відкриття спадщини спадкодавець не мешкав разом із спадкоємцем. Згідно із Державним актом на право приватної власності на земельну ділянку (серії [NUMBER] ), виданого 19.02.2002 року на підставі рішення виконавчого комітету Старовірівської сільської ради народних депутатів № 143 від 13.11.2001 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю та на право постійного користування землею за № 788, [PERSON] , який мешкає в селі Старовірівка Нововодолазького району Харківської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва передана у приватну власність земельна ділянка, площею 4,9820 гектарів в межах згідно з планом, що розташована на території Старовірівської сільської ради в КСП «Маяк» (а. с. 8, 7). Отже, на час відкриття спадщини спадкодавець залишив спадкоємцеві спадкову масу у виді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 20.02.2018 року [PERSON] звернувся до Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, [PERSON] , померлого [INFO] , про що свідчить його заява від 15.02.2018 року із відміткою державного нотаріуса Змієвської Т. М. про її отримання (а. с. 13, 34). Постановою державного нотаріуса Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області Змієвської Т. М., складеною 20.02.2018 року (вихідний № 106), [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, так як той протягом 6 місяців з дня смерті спадкодавця не подав заяву про прийняття спадщини (а. с. 12). Відповідно до Виписки з історії хвороби № 715 та виписки з медичної картки амбулаторного хворого ТБ 09, [PERSON] дійсно перебував на стаціонарному лікуванні в Харківському клінічному обласному протитуберкульозному диспансері з діагнозом: інфільтративний туберкульоз лівої легені,- в період часу з 30 жовтня 2003 року по 25 лютого 2004 року. Після стаціонарного лікування був направлений до санаторію «Старий Крим» для продовження лікування (а. с. 9, 10). Наведеним доведено, що дійсно позивач на час смерті свого батька перебував на стаціонарному лікуванні у протитуберкульозному диспансері, з якого вибув для продовження санаторного лікування за межи Харківської області у місто Старий Крим Автономної Республіки Крим. Крім того, згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 50992165 від 20.02.2018 року, наданої о 15 годині 57 хвилин Нововодолазькою державною нотаріальною конторою, за параметрами запиту [PERSON] у Спадковому реєстрі інформація відсутня (а. с. 35). Згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 50992241, виданого 20.02.2018 року Нововодолазькою державною нотаріальною конторою, до спадкового реєстру внесений реєстраційний запис, параметрами якого є реєстрація спадкової справи (номер у спадковому реєстрі 62039671, номер у нотаріуса № 31), яка зберігається в Нововодолазькій державній нотаріальній конторі, щодо спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] (а. с. 14, 35 зворот). Під час вирішення спірних правовідносин суд виходить з того, що їх правове регулювання здійснюється нормами Цивільного кодексу України № 435-ІV від 16.01.2003 року (із змінами та доповненнями). Частиною 1 статті 1216 Цивільного кодексу України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). При цьому, спадкування здійснюється за заповітом або за законом (частина 1 статті 1217 цього ж кодексу). З огляду на зміст статті 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу Приписами статті 1258 цивільного кодифікованого закону України роз`яснено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього кодексу. Згідно статті 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця. Таким чином, позивач є спадкоємцем першої черги за законом. Частиною 1 статті 1268 Цивільного кодексу України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина 1 статті 1269 зазначеного вище кодексу). Частини 1 та 2 статті 1270 Цивільного кодексу України передбачають, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. При цьому, як визначено у частина 2 статті 1220 цього ж нормативно-правового кодифікованого акту часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно до правил, обумовлених частиною 1 та 3 статті 1272 Цивільного кодексу України, якщо спадкоємиць протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ними заяви про прийняття спадщини. Таким чином, оцінюючи надані позивачем докази, суд дійшов висновку про те, що позивач [PERSON] впродовж встановленого законом шестимісячного строку з часу відкриття спадщини, тобто у період з 08.01.2004 року по 08.05.2004 року, не прийняв її з об`єктивних причин, викликаних тяжкою хворобою та перебуванні на стаціонарному та санаторному лікуванні продовж тривалого часу, в тому числі й під час смерті спадкодавця, а тому суд приходить до висновку про те, що строк для прийняття спадщини ним пропущений з поважних причин і вважає за можливе надати додатковий строк, достатній для подачі заяви про прийняття спадщини, тобто протягом трьох місяців з часу набрання рішенням законної сили. Позивач, звертаючись до суду із цим позовом, не вимагає компенсації (відшкодування) понесених ним і документально підтверджених судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved