Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-15 00:00:00

У лютому 2015 року [PERSON] предявила через суд позов до [PERSON] про стягнення аліментів, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що її донька [PERSON] 15 травня 1999 року народила сина [PERSON], батьком якого визнаний відповідач, проте мати дитини [PERSON] 26 червня 2003 року померла, а дитина з народження перебуває на утриманні та вихованні позивача, проте відповідач, проживаючи окремо від них з дитиною, не бере належної участі у витратах необхідних для виховання і розвитку дитини, хоча має такий обовязок, тому позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня предявлення позову до досягнення повноліття. У судовому засіданні позивач позов підтримала у повному обсязі, надавши пояснення аналогічні змісту позовних вимог, зазначивши, що відповідач надавав допомогу останній час, проте така допомога нерегулярна і невизначеного розміру, а наразі їй з чоловіком - дідом [PERSON], стало тяжко самотужки утримувати дитину, зважаючи на наявні у нього хвороби та витрати на лікування, тому просила позов задовольнити. Відповідач позов визнав в частині наявного у нього обовязку з матеріального утримання дитини та не заперечував проти сплати аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00 грн., оскільки він за трудовим договором не працює, періодично має доходи від виконання робіт за цивільно-правовими договорами, проте пояснив, що він надавав позивачу грошові кошти на утримання сина, зокрема, з листопада 2014 року поштовими переказами по 1000,00 грн., а позивач ніколи не узгоджує покупки для сина з ним, тому просив ухвалити рішення в інтересах дитини та відповідно до закону. Треті особи - орган опіки та піклування Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради та [PERSON], будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, причин неявки суду не повідомили, що відповідно до ч.3 ст. 36 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши наявні письмові докази, дійшов висновку про задоволення позову частково, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 та яка набула чинності для України 27.09.1991, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стверджуючи ці положення, ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України встановлюють обовязок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.1 ст. 265 СК України баба, дід зобов'язані утримувати своїх малолітніх, неповнолітніх внуків, якщо у них немає матері, батька або якщо батьки не можуть з поважних причин надавати їм належного утримання, за умови, що баба, дід можуть надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Відділом РАГС виконкому Жовтневої районної ради м. Дніпропетровська 09 червня 1999 року, серії Ф-КИ №042541 (а.с.3) та свідоцтвом про встановлення батьківства, виданим відділом РАГС виконкому Жовтневої районної ради м. Дніпропетровська 09 червня 1999 року, серії І-КИ №104179 (а.с.6). Дитина проживає і зареєстрована разом з позивачем та третьою особою [PERSON], що підтверджується довідкою КП "Житлове господарство Кіровського району" Дніпропетровської міської ради від 15 вересня 2014 року №4192 (а.с.11) та перебуває на їх утриманні, обставини чого визнані відповідачем у судовому засіданні, а, відтак, за правилами ст. 61 ЦПК України не потребують доказування. Позивач є пенсіонером, отримує пенсію, розмір якої за період з січня 2014 року по вересень 2014 року склав 9391,05 грн., про що свідчить довідка УПФ України в Кіровському районі м. Дніпропетровська від 30 вересня 2014 року (а.с.13), Третя особа - [PERSON] також є пенсіонером та отримує пенсію в розмірі 2158,53 грн. щомісяця, що підтверджується довідкою ГУ ПФУ України в Дніпропетровській області від 03 жовтня 2014 року №4111 (а.с.12). За даними корінця медичного висновку №202 КЗ "Дитяча міська клінічна лікарня №2" від 09 листопада 2010 року, [PERSON], [INFO], визнаний дитиною-інвалідом до 16 років з датою переогляду 01 квітня 2015 року (а.с.31). Крім того, за розгляду справи встановлено та визнано сторонами в судовому засіданні, що соціальна допомога на дитину-інваліда [PERSON] та в разі втрати годувальника, оформлена на відповідача, про що свідчать довідки УПФ України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська та УПСЗН Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради від 11 грудня 2014 року (а.с.25, 26), отримує позивач на дитину [PERSON]. За даними трудової книжки відповідача, копія якої міститься в матеріалах справи (а.с.38) останній з 17 травня 1994 року за трудовим договором не працює, що узгоджується з даними довідки Лівобережного районного центру зайнятості м. Дніпропетровська від 02 березня 2015 року №6905 (а.с.46). Також, судом встановлено, що домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання дитини між сторонами у даній справі досягнуто не було, відповідач проживає окремо від позивача з дитиною, регулярного утримання позивачу на дитину не надає, оскільки квитанції про поштові перекази по 1000,00 грн. від 09 грудня 2014 року, 06 січня 2015 року, 92 лютого 2015 року не свідчать про постійне регулярне утримання дитини, тому належить визнати, що ним порушено покладений на нього статтею 180 СК України обовязок по утриманню, який є безумовним, виникає в результаті народження дитини з моменту її народження та покладається законом рівною мірою на обох батьків, не пов'язаний із матеріальним становищем особи, до якої заявлено матеріально-правову вимогу про стягнення аліментів, а тому вбачаються усі підстави для присудження до стягнення з відповідача за цим позовом на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Вирішуючи спір про розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, суд виходить з положень ч. 3 ст. 181, ст.184 СК України, які передбачають присудження за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліменти) у твердій грошовій сумі за заявою платника або одержувача аліментів, у тому випадку, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. З урахуванням наведеного, судом у даній справі вбачаються підстави для присудження аліментів у твердій грошовій сумі та, при визначенні розміру суми аліментів, які підлягають сплаті, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище малолітньої дитини, яка потребує лікування, як дитина-інвалід, піклування, утримання, перебуває на утриманні позивача та третьої особи, а також стан здоровя відповідача, який є працездатним, відсутність документального підтвердження реальних доходів відповідача і їх розміру, чим визначається ризик їх мінливості й нерегулярності, а також інші обставини, що мають істотне значення, зокрема, розмір необхідного прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, матеріальний стан позивача, яка є пенсіонером та має дохід лише від пенсійного забезпечення, на підставі чого суд вважає справедливим та співмірним визначити розмір стягуваних аліментів в сумі 1500,00 грн. щомісяця на дитину [PERSON], які підлягають індексації відповідно до закону, починаючи проводити стягнення згідно з ч.1 ст. 191 СК України від дня пред'явлення позову, тобто з 16 лютого 2015 року, та до досягнення дитиною повноліття. В силу п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно зі ст.ст. 81,88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі243,60 грн.

Outcome: partial