Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

02.01.2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить суд визнати за [PERSON] та [PERSON] право спільної власності - по ? ідеальній частині приміщення комори в підвалі площею 6,0 кв.м. по [ADDRESS], яка була закріплена за квартирою №1а (в даний час нежитловим приміщенням) по вказаній адресі. Свої вимоги мотивував тим, що ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 03.03.2014 р. по справі № 461/629/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права спільної сумісної власності на нежитлове приміщення (колишня квартира № 1а) по [ADDRESS] було визнано мирову угоду укладену між сторонами по справі та закрито провадження у вказаній справі. Ухвала набрала законної сили. За змістом вказаної ухвали визнано за [PERSON] та [PERSON] право спільної власності по 1/2 ідеальній частині на нежитлове приміщення площею 33,0 кв.м. по [ADDRESS]. Проте в тексті ухвали не було зазначено, про належність до спірного нежитлового приміщення (колишньої квартири № 1а) по [ADDRESS] комори в підвалі цього ж будинку площею 6,0 кв.м., яка була зазначена, як віднесена до даної квартири у відповідності до умов договору купівлі - продажу посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] 30.09.2000 за реєстровим № 1400. Зазначає, що відповідач заперечує право позивача на частину комори в підвалі площею 6,0 кв.м. по [ADDRESS] з мотивів відсутності вказівки на це у тексті ухвали Галицького районного суду м. Львова від 03.03.2014 р. Позивач вважає, що йому на праві спільної сумісної власності належить ? частина вказаної комори, а через невизнання цієї обставини з боку відповідачки, для захисту своїх прав змушений звертатись до суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибув. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи судовою повісткою, про що свідчить наявна в матеріалах справи розписка про отримання рекомендованого поштового відправлення. Представник позивача [PERSON], адвокат [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Надав пояснення, аналогічні викладеним у позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибула. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи судовою повісткою, про що свідчить наявна в матеріалах справи розписка про отримання рекомендованого поштового відправлення. В матеріалах справи міститься заява відповідача [PERSON], в якій позов визнала в повному обсязі та просила його задовольнити. У даній справі заходи забезпечення доказів та забезпечення позову судом не застосовувалися. Провадження у справі ухвалою суду не зупинялося, а тому не було підстав для його поновлення. Заслухавши пояснення представника позивача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1, 2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] 30.09.2000 року купила у [PERSON] квартиру [ADDRESS] що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 30.09.2000 р., посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу м. Львова [PERSON] (а.с.7). Відповідно до цього договору квартира складається з однієї кімнати житловою площею 26,1 кв.м., загальна площа квартири 33,0 кв.м., комора в підвалі 6,0 кв.м. 03.10.2000 р. право власності на вказану квартиру зареєстроване за реєстровим №16480, записано в реєстрову книгу №18, що підтверджується копією реєстраційного посвідчення від 03.10.2000 р. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 03.03.2014 р. визнано укладену між [PERSON] та [PERSON] мирову угоду та закрито провадження по справі про визнання права спільної сумісної власності (а.с.5). 04.04.2014 року виправлено описку в ухвалі суду від 03.03.2014 р. та визнано за [PERSON] та [PERSON] право спільної власності, по ? ідеальній частині, на НЕЖИТЛОВЕ приміщення площею 33,0 кв.м. по [ADDRESS] (а.с.6). Копією витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію право власності №21102548 від 29.04.2014 р. підтверджується реєстрація приватної спільної часткової (1/2) власності [PERSON] на НЕЖИТЛОВЕ приміщення за адресою [ADDRESS] на підставі вищезазначених ухвал суду від 03.03.2014 р. та 04.04.2014 р. У суду відсутні дані щодо реєстрації відповідачем [PERSON] приватної спільної часткової (1/2) власності на НЕЖИТЛОВЕ приміщення за адресою [ADDRESS] на підставі вищезазначених ухвал суду від 03.03.2014 р. та 04.04.2014 р. В матеріалах справи наявна декларація про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрована 23.06.2014 р. №ЛВ142/41700570 інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області. Найменування закінченого будівництвом об'єкта - завершення реконструкції квартири №1а під нежитлові приміщення з відтворенням дверного пройому на місці віконного отвору в житловому будинку на [ADDRESS]. Ч.2 ст. 331 ЦК України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Тобто, декларація про готовність об'єкта до експлуатації не може вважатись документом, що підтверджує право власності на майно, оскільки нежитлове приміщення площею 33,0 кв.м. по [ADDRESS] не є новоствореним, а реконструйоване з житлової квартири у нежитлове приміщення. Позивач просить суд визнати за позивачем та відповідачем право спільної власності - по ? ідеальній частині приміщення комори в підвалі площею 6,0 кв.м. по [ADDRESS]. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. п. 23-25 Постанови № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України,ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 03.03.2014 р. з подальшими виправленням описки ухвалою суду від 04.04.2014 р., визнано за [PERSON] та [PERSON] право спільної власності по ? ідеальній частині, на НЕЖИТЛОВЕ приміщення площею 33,0 кв.м. по [ADDRESS]. Інформація про те, що комора в підвалі площею 6,0 кв.м. по [ADDRESS] відноситься до цього НЕЖИТЛОВОГО приміщення у суду відсутня. Позивач у позовній заяві вказав, що відповідач заперечує його право на частину комори в підвалі. Проте судом встановлено, що відповідач [PERSON] у своїй заяві про визнання позову зазначила, що вважає, що їм, [PERSON] та [PERSON], на праві спільної часткової власності належить по ? частині комори в підвалі площею 6,0 кв.м. по [ADDRESS]. Ч.1 ст. 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Оскільки відповідач [PERSON] у своїй письмовій заяві зазначила, що вважає, що їм, [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності належить по ? частині комори в підвалі площею 6,0 кв.м. по [ADDRESS], то спір про право між сторонами відсутній. Як вбачається з вищевикладеного, позивачем не доведено ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. А тому в позові останнього слід відмовити за недоведеністю позовних вимог. Відповідно до Закону України «Про судовий збір» та п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача та поверненню не підлягають..

Outcome: dismissed