Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-24 00:00:00

У жовтні 2017 року [PERSON] звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси із уточненою в подальшому позовною заявою до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, посилаючись на те, що перебуває з відповідачем у шлюбі, зареєстрованому 12 серпня 2005року Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Малиновського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис №386. Зазначав, що сімейні відносини між сторонами не склалися, сім`я носить формальний характер. Як причину розпаду сім`ї позивач вказує на той факт, що сторони є різними за характером людьми, у них різні погляди на подружнє життя, у звязку з чим в родині склалися складні відносини, численні спроби взаєморозуміння виявилися марними. Подружні відносини сторони не підтримують, не ведуть спільне господарство. Від шлюбу у сторін є син [PERSON], [INFO]. Зазначав, що за час шлюбу ними був придбаний автомобіль HYUNDAI I30, кузов: BJ150499, державний номер [NUMBER] колір сірий, двигун G4FAAZ263000, який є спільною сумісною власністю та просив суд встановити наступний спосіб спілкування [PERSON] з неповнолітнім сином [PERSON], [INFO], а саме: систематичні побачення у вільний час від навчання [PERSON] та у вихідні дні батька дитини [PERSON] та самого неповнолітнього [PERSON]; місцем спілкування визначити територію міста Одеси або іншого місця за попереднім повідомленням матері дитини [PERSON] Позивач у судове засідання не зявився, надав до суду заяву, в якій вимоги позову про розірвання шлюбу та визнання майна спільною сумісною власністю подружжя підтримав, а вимогу про встановлення способу спілкування з дитиною не підтримав, просив розгляд справи провести у його відсутності. Відповідач у судове засідання не зявилась, надала до суду заяву, в якій вимоги позову про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя підтримала, а проти задоволення вимоги про розірвання шлюбу заперечувала, просила розгляд справи провести у її відсутності. Відповідно до ч. 3 ст. 222 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 1 ст.\~224\~ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 12 серпня 2005року Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Малиновського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис №386, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Від шлюбу у сторін є син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. Сімейні відносини фактично припинені, подружні відносини сторони не підтримують, спільне господарство між сторонами не ведеться. Основною причиною припинення сімейних відносин є те, що сторони втратили взаєморозуміння, почуття любові й поваги один до одного, а також єдність цілей та мети створення та існування спільної сім`ї. Сторони є різними за характерами людьми, у них різні погляди на подружнє життя, у звязку з чим в родині склалися відчужені відносини. Несумісність характерів сторін призвела до припинення шлюбних відносин. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й дружини та збереження шлюбу буде суперечити інтересам чоловіка та дружини. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання чоловіка й дружини та збереження шлюбу суперечать інтересам одного з них. Відповідно до ст.\~24\~Сімейного кодексу\~України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Встановлено, що в період перебування сторін у шлюбі між ТОВ "БАЗІС АВТО" (Дилером) та Відповідачем (Покупцем) укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу №9 від 18 серпня 2010 року (далі по тексту Договір №9). Відповідно до п. 1.1. п. 1 Договору №9 Дилер зобовязується передати Покупцю у власність, а Покупець прийняти та оплатити на умовах договору наступний товар: автомобіль марки HYUNDAI I30, кузов: BJ150499, колір сірий, вартість 132 400 грн. Відповідно до п. 2.1. п. 2 Договору № 9 Відповідач (Покупець) вносив грошові кошти в два етапи 66\~200,00 грн. в день укладання договору та 2 етап оформлює кредит в банку на суму 66\~200,00 грн. та перераховує зазначені грошові кошти на п/р ТОВ "БАЗІС АВТО". Також був укладений договір зберігання №9 від 18.08.2010 року (далі по тексту Договір зберігання) між ТОВ «БАЗІС АВТО» (Зберігач) та Відповідачем (Клієнт). Згідно пп. 1.1. п.1 Договору зберігання Клієнт передає, а Зберігач приймає та зобовязується зберігати: автомобіль марки HYUNDAI I30, кузов: BJ150499, колір сірий. Між Публічним акціонерним товариством «АстраБанк» та Відповідачем укладений кредитний договір №300369018537014 від 20 серпня 2010 року (далі по тексту Кредитний договір). Відповідно до пп.1.1. п.1 Кредитного договору Кредитор надає Відповідачу на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання кредиту у сумі 66200 грн.. Термін користування кредитом з 20 серпня 2010 року до 20 серпня 2012 року (включно). Згідно пп. 1.2. п. 1 Кредитного договору кредит надається Відповідачу на купівлю автомобіля HYUNDAI I-30 2010 року випуску для споживчих потреб. Між Публічним акціонерним товариством «АстраБанк», з однієї сторони, та Поручителем (Позивачем) та Позичальником (Відповідачем), з іншої сторони, уклали договір поруки №300369018537014/П від 20 серпня 2010 року (далі по тексту Договір поруки). Згідно пп. 1.2. п.1 Договору поруки сторони цього Договору встановлюють, що Поручитель на добровільних засадах бере на себе зобовязання перед Банком відповідати в повному обсязі по зобовязанням Позичальника, які виникають з умов Кредитного договору № 300369018537014 від 20 серпня 2010р., за умови якого Банк надає Позичальнику кредит в розмірі 66 200,00, а Позичальник зобовязується перед Банком повернути кредитні кошти, шляхом щомісячної сплати платежу по кредиту, який складається з суми кредиту (частини кредиту) згідно графіку погашення суми кредиту до Кредитного договору та щомісячної сплати процентів за користування кредитом в розмірі 3,49 % річних та щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 0,39% від суми кредиту, що визначена вище у цьому пункті Договору, а також штрафів та пені, в строки та на умовах, обумовлених Кредитним договором. Строк виконання зобовязань за Кредитним договором - не пізніше 20 серпня 2012р. Згідно акту приймання-здачі т/з від 21 серпня 2010 року ТОВ «БАЗІС АВТО» передало Відповідачу автомобіль марки HYUNDAI I30, кузов: BJ150499, колір сірий, двигун G4FAAZ263000, транзит - EA 8659 та документи до автомобіля, в тому числі підписаний гарантійний договір від 21.08.2010 року. Загальна сума, яку сплатив позивач за автомобіль по кредиту - 74829,67 грн., з урахуванням процентів, щомісячної комісії, тіла кредиту. Кредит повністю погашений. Згідно п. 23 Постанови №11 вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; транспортні засоби; грошові кошти, грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобовязальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Отже, автомобіль HYUNDAI I30, кузов: BJ150499, державний номер [NUMBER] колір сірий, двигун G4FAAZ263000 є спільною сумісною власністю подружжя. Іншого спільного нажитого майна немає. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. У чч. 3, 4 ст. 368 ЦК України зазначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сімї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 №11 (далі по тексту Постанова №11) проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно зясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до п. 25 Постанови №11 вирішуючи питання про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Таким чином вимога позивача про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя підлягає задоволенню. Встановлено, що матеріальну допомогу на утримання неповнолітнього сина, [PERSON], 15 листопада 2005 рок позивач надає добровільно. Вимогу щодо встановлення порядку спілкування із дитиною позивач не підтримав, у звязку з чим дана вимога задоволенню не підлягає. Судовий збір по справі складає 640грн. та 1409 грн., які сплачені позивачем при зверненні до суду у повному обсязі.

Outcome: partial