Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-22 00:00:00

01 листопада 2013 року [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання їх повнолітньої доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1000 гривень щомісяця, починаючи стягувати від дня предявлення позову до суду і до закінчення дочкою навчання, але не більше як до досягнення нею 23 років. В обґрунтування свого позову [PERSON] пояснила, що її донька [PERSON] з 1 вересня 2013 р., навчається на першому курсі денного відділення Харківської гуманітарно-педагогічної академії на контрактній основі, що підтверджується доданими до заяви довідкою з місця навчання та договором про платне навчання, у звязку з чим потребує допомоги. Позивач в судовому засіданні позові вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, додатково пояснила що на її думку відповідач є працездатною людиною, на його утриманні немає більше неповнолітніх дітей, у нього немає ніяких обставин заважаючи йому сплачувати аліменти і після повноліття їх доньки, вказала суду на те, що на її думку потребам доньки відповідатиме грошова сума в розмірі 1000,00 грн. в місяць. Представник відповідача [PERSON] позові вимоги не визнав, просив суд відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції представник відповідача зазначив, що відсутні необхідні підстави для призначення аліментів з відповідача, позовні вимоги не відповідають положенням статті 184 Сімейного кодексу України, заробіток (доходи) та витрати відповідача свідчать про неможливість виплачувати відповідачем аліменти на утримання своєї доньки, матеріальний стан позивача та відповідача є істотно нерівним, крім того пояснив, що відповідач добровільно бере рівну участь у утриманні своєї доньки [PERSON] Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши сторін та їх представників, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав: В ході судового розгляду судом встановлено, що між позивачем та відповідачем в період з 10 жовтня 1981 р. по 20 січня 2006 р., було укладено шлюб. Від цього шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. Відповідно до довідки виданої на імя [PERSON] 22 жовтня 2013 р., деканом факультету іноземної філології та музичного мистецтва Комунального закладу «ХАРКВСЬКА [PERSON]» Харківської обласної ради, [PERSON] навчається на першому курсі факультету іноземної філології та музичного мистецтва Комунального закладу «ХАРКВСЬКА [PERSON]» Харківської обласної ради, що розташований за адресою: м. Харків, 61001, провулок Руставелі 7 (а.с. 5). Також вказаний факт підтверджено копією Договору про навчання № 15 від 12 серпня 2013 р., укладеного між Комунальним закладом «ХАРКВСЬКА [PERSON]» Харківської обласної ради та позивачем (а.с. 6). Донька позивача та відповідача народилась 31.01.1996 року, 18-ти річного віку досягла в ході судового розгляду 18 січня 2014 р. На момент розгляду справи їй ще не виповнилось 23 років. Повнолітня донька позивача та відповідача постійно мешкає разом із своєю матірю позивачем [PERSON] за адресою: Харківська область, Харківський район, с.м.т. Покотилівка, вул. Артема 6. Відповідно до частин 1 та 2 статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. В даному випадку норми закону передбачають обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання. Положенням статті 199 СК України, було надано розяснення в пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. В ході судового розгляду Позивач не надав до суду жодних доказів того, що повнолітня донька позивача та відповідача [PERSON] потребує матеріальної допомоги в звязку із її навчанням. Позивач в своїй позовній заяві вказала лише на те, що на її думку грошові кошти у розмірі 1000,00 грн. будуть достатніми. Аналогічне твердження вона навела в ході судового розгляду цієї справи. Жодних документальних або інших належних або допустимих доказів позивач до суду надано так і не було. Крім того, згідно із частиною 1 статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до частини 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. В ході судового розгляду справи судом було зібрано докази про майновий та фінансовий стан позивача і відповідача. Довідками наданою на виконання ухвали суду від ПАТ «ТЕРМОЛАЙФ» № 27 від 11 квітня 2014 р. (а.с. 82, 83), та ТОВ РПА «БРІСК» 15 квітня 2014 р. (а.с. 81), підтверджено, що розмір щомісячної заробітної плати позивача у справі [PERSON] складає 5 982,00 грн. Копією трудового договору укладеного між відповідачем та [PERSON] [PERSON] 26 квітня 2013 р., підтверджено розмір щомісячної заробітної плати відповідача у розмірі 1147,00 грн. На підставі отриманих та витребуваних документів суд приходить до висновку про те, що заробітна плата (доходи) позивача істотно перевищує розмір заробітної плати (доходів) відповідача. Крім цього, наданими представником відповідача до матеріалів цивільної справи копіями медичних документів (а.с. 41-55), підтверджується, що відповідач має хронічні захворювання серцево-судинної системи, кишківника, очей та потребує постійного лікування. Крім того відповідач позбавлений можливості проживати в належній йому на праві приватної власності 31/100 домоволодіння, розташованого за адресою: Харківська область, Харківський район, с.м.т. Покотилівка, вул. Артема 6, через що вимушений нести додаткові витрати на найм (оренду) тимчасового житла. Також в судовому засіданні представник відповідача надав до суду документи, що підтверджують систематичну участь відповідача у витратах на утримання своєї повнолітньої дитини [PERSON], зокрема квитанції про сплату частини вартості навчання [PERSON] на факультету іноземної філології та музичного мистецтва Комунального закладу «ХАРКВСЬКА [PERSON]» Харківської обласної ради. Дослідивши всі надані докази, суд доходить до висновку про те, що відповідач виходячи із розміру своїх витрат не має реальної змоги сплачувати аліменти на утримання своєї повнолітньої доньки [PERSON], його майновий стан є істотно гіршим за майновий стан відповідача. Доходи позивача є істотно більшими за доходи відповідача. Відповідно до вимог статті 184 СК України, аліменти на утримання неповнолітньої чи повнолітньої дитини можуть бути встановлені лише у тому разі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Позивачем не було надано до суду жодних доказів того, що відповідач має якийсь мінливий чи нерегулярний дохід, а в той же час, суд встановив наявність у відповідача лише регулярного щомісячного доходу у розмірі 1147,00 грн. Таким чином судом встановлено відсутність правових підстав для встановлення аліментів у вигляді твердої грошової суми на підставі положень статті 184 СК України. Враховуючи все викладене,

Outcome: dismissed