Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

У січні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з вимогами про визнання виконавчого напису №6356 від 27.07.2016 року вчиненого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. щодо звернення стягнення грошових коштів з відповідача таким, що не підлягає виконанню. Обґрунтування позову складає такі твердження: 1) Нотаріус протиправно вчинила виконавчий напис, його міг вчинити нотаріус у Миколаївському міському нотаріальному окрузі; 2) сам кредитний договір не був нотаріально посвідчений, тому нотаріус не мала права вчиняти нотаріальний виконавчий напис; 3) нотаріус не направила боржнику письмового повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання; 4) виконавчий напис було вчинено до закінчення строку основного зобов'язання; 5) нотаріус не пересвідчилася у безспірності суми вимог Банку. Сторони надали заяви про розгляд справи в письмовому провадженні. Судом неодноразово було зобов'язано відповідача ПАТ КБ "ПриватБанк" надати суду належним чином завірену копію кредитного договру б\\н від 30.04.2011 року та розгорнутий розрахунок заборговагності, проте вимога суду не є виконаною без повідомлення причин непоання доказів у встановленрий судом строк - що відповідно до вимог ст. ст. 12,83, ч. 10 ст. 84 ЦПК України є невиконанням відповідачем своїх процесуальних обовязків та надає право суду визнати ту обставину, для зясування якої витребовувався доказ, та здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами . Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів . Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України N 296/5, 22.02.2012, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов'язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів N 1172, 29.06.1999 є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. 27.07.2016 року Нотаріусом був вчинений виконавчий напис за реєстровим №6356 , яким запропоновано стягнути 83545 грн. з позивачки, які є її боргом перед Банком за кредитним договором б/н від 30.04.2011 року, у тому числі: залишок заборгованості за кредитом - 27945,08 грн.; залишок заборгованості за процентами - 48129,77 грн., пеня та комісія 1873,45 грн. штраф 3897,42 грн. А також витрати пов'язані із вчиненням виконавчого напису 1700 грн. При цьому, в ньому зазначено, що строк, за який проводиться стягнення - пять років та один місяць з 30.04.2011 року по 31 травня 2016 року. Підставою для вчинення виконавчого напису була заява Банку від 27.07.2016 року з додатками: оригіналом кредитного договору від письмовою вимогою про усунення порушень від 04.07.2016 року з доказами відправлення її поштою, розрахунок заборгованості тощо. При цьому, оскільки завірена копія кредитного договру суду відповівдачем так і не надана, отже персвідчитись у безспірності вимог немає можливості, але очевидним є те, що строк стягнення перевищує загальний строк позовної давності , а розрахунок заборгованості містить нарахування відсотків за різними відсотковими ставками за різні періоди ( від 30 відсотків річних до 43,2 % річних) . Суд виходить з того, що нотаріус відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» не вправі був вчиняти виконавчий напис, оскільки , по-перше, заборгованість нарахована за період, що перевищує 3 роки, по-друге, вбачається зміна відсоткової ставки, проте доказів того, що умови договру були змінені в установленому законом порядку - матеріали нотаріальної справи не містили - тому наведене свідчить про відсутність безспірності заборгованості . Крім того, із матеріалів справи встановлено, що 13 липня 2016 року [PERSON] була адресована письмова вимога про усунення порушень за кредитним договором та про погашення заборгованості , проте матеріали справи не містять доказів про отримання позивачем вимоги і за адресою, яку останній повідомляв відповідачу, як адресу листування. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. На підставі вищенаведеного, суд доходить до висновку, що подані ПАТ КБ "ПриватБанк" нотаріусу документи не підтверджують безспірність заборгованості [PERSON] та дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог, оскільки нотаріусом при вчиненні спірного виконавчого напису не було перевірено безспірність вимог - заявлена вимога про стягнення заборгованості, яка розрахована поза межами трирічного строку та відсутні підтвердження, що розрахунок заборгованості здійснено відповідно зумовами укладеного кредитного договру ( адже в переліку доданих документів не міститься будь-яких додаткових угод до первісного договру б\\н від 30.04.2011 року) Що стосується інших підстав позову, то ст. 41 Закону України «Про нотаріат» визначений вичерпний перелік випадків обмеження вчинення нотаріальних дій за територіальною ознакою тощо. Тому посилання позивача на порушення закону нотаріусом в цій частині суд відхиляє. Також не погоджується суд і з твердженням позивача щодо обовзяковості нотаріального посвідчення договру. Так, Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. N 1172 доповнений постановою КМ України від 26.11.2014 р. N 662 розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», де немає вимоги до нотаріального засвідчення кредитного договору. 1) До нотаріуса позов слід залишити без задоволення з тих підстав, що він не є належним відповідачем, так як належним відповідачем є тільки стягувач. Слід стягнути з відповідача на користь позивіача 640 грн. за позовну вимогу немайнового характеру, яку задоволено на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial