Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

01 березня 2021 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду із позовною заявою до Шаргородської міської ради Жмеринського району Вінницької області(далі - відповідач) про визнання причини пропуску строку для прийняття спадщини поважною та визначення додаткового строку для прийняття спадщини, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - [PERSON] , [PERSON] . В обґрунтування позову зазначив, що [INFO] помер його батько [PERSON] . Його мати повторно вийшла заміж та переїхала на постійне місце проживання у м.Рівне. [INFO] померла його бабуся по батьковій лінії [PERSON] , яка постійно проживала та була зареєстрована в с. Копистирин Шаргородського району Вінницької області. Після її смерті залишилось спадкове майно, зокрема земельна ділянка, призначена для сільськогосподарського виробництва та житловий будинок, розташований в [ADDRESS] . Спадкоємцями майна після смерті [PERSON] за законом є її онуки: позивач та треті особи [PERSON] та [PERSON] . З метою оформлення спадщини позивач звернувся до Шаргородської державної нотаріальної контори Вінницької області із заявою щодо отримання свідоцтва про право на спадщину за законом. Постановою державного нотаріуса Шаргородської державної нотаріальної контори позивачу відмовлено у видачі свідоцтва з підстави пропуску ним строку для подання заяви про прийняття спадщини. Причиною пропуску строку для прийняття спадщини після смерті бабусі є те, що на час її смерті він з нею не проживав і був відсутній в селі Копистирин, тому не знав про необхідність звернення в нотаріальну контору з відповідною заявою про прийняття спадщини, оскільки перебував у м. Рівне. З огляду на викладене, позивач просить визнати причину пропуску ним строку для прийняття спадщини після смерті [INFO] [PERSON] поважною та визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [INFO] [PERSON] в три місяці, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, з підстав, зазначених у позові та просив їх задовольнити. Крім цього, вказав, що зі своєю бабусею по батьковій лінії [PERSON] за її життя він не спілкувався, бачив її востаннє ще в дитинстві, тому не знав про існування спадкового майна, а коли дізнався - звернувся до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадщини. Однак, у зв`язку з пропуском ним строку звернення для подання заяви про прийняття спадщини, нотаріус відмови йому у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] . Представник відповідача - Шаргородської міської ради Жмеринського району Вінницької області в судове засідання не з`явився, однак 12 березня 2021 року від представника відповідача - [PERSON] , який діє на підставі довіреності від 18.01.2021, подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника Шаргородської міської ради, при вирішенні спору покладаються на розсуд суду (а.с.27-29). Окрім цього, 31.05.2021 представник відповідача [PERSON] подав до суду заяву, в якій зазначив, що з пояснень третьої особи [PERSON] стало відомо, що вона є спадкоємицею майна [PERSON] , що суттєво змінює позицію відповідача. Зазначив, що відповідно до висновків ВСУ, висловлених у правовій позиції від 11.11.2020 у справі № 750/262/20 зазначено, що саме по собі незнання про смерть спадкодавця без установлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема тривала хвороба спадкоємців, велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майн, складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними, перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України, необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. При цьому, суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини немає. Просив у задоволенні позову відмовити (а.с.72-73). Треті особи - [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, хоча про час та місце судового засідання повідомлялись належним чином. Одночасно, 29.04.2021 представник [PERSON] - адвокат Залокоцька В.Д. надала до суду пояснення, з яких вбачається, що [PERSON] є єдиною спадкоємицею майна померлої [INFO] [PERSON] , оскільки вона фактично прийняла спадщину, вступивши в фактичне володіння та управління спадковим майном, що відповідає положенням ст.549 ЦК УРСР та крім того, підтверджується наявністю у неї оригіналів правовстановлюючих документів, виданих на ім`я [PERSON] , зокрема свідоцтва про право на майновий пай (майновий сертифікат), сертифікату на земельну частку (пай), свідоцтва про право власності на спадковий будинок, тоді як позивачем на підтвердження позовних вимог, не додано жодного документу, з якого видно склад спадкової маси. Крім того, згідно з правовою позицією ВС України від 11.11.2020 у справі № 750/262/20, саме по собі незнання про смерть спадкодавця без установлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку.Відтак, вважає, що позивач пропустила строк для прийняття спадщини не із поважних причин, тому у задоволенні позову просить відмовити (а.с.56-58). Заслухавши пояснення позивача, повно та всебічно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, дослідивши письмові докази, на які посилається позивач, відповідач та третя особа, суд доходить висновку про безпідставність позовної заява та вважає, що у її задоволенні слід відмовити, з огляду на таке. [INFO] в с. Рожнятівка Томашпільського району Вінницької області помер [PERSON] , що підтверджується копією повторного свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] (а.с. 6). [INFO] в с. Копистирин Шаргородського району Вінницької області померла [PERSON] , що підтверджується копією повторного свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.7). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, зокрема майновий пай колективного сільськогосподарського підприємства - КСП ім. Шевченка - СТОВ «Лан» с. Копистирин в розмірі 1449 грн, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) Серії ВІ ХХVІ №003523 (а.с.69), право на земельну частку (пай) з землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім.Шевченка, розміром 3,31 в умовних кадастрових гектарах, що підтверджується копією сертифікату на право на земельну частку (пай) Серії ВН № 0333568 (а.с.70), житловий будинок в [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 05 жовтня 1990 року (а.с.71). Позивач є спадкоємцем після смерті [PERSON] в порядку спадкування за законом, так як є його онуком, що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України, номер витягу 00028303044 (а.с. 8, 10). Іншими спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] є її онуки - [PERSON] , яка прийняла спадщину після її смерті та [PERSON] , що підтверджується копією спадкової справи №537/2020 до майна померлої [INFO] [PERSON] (а.с.39-48). Відповідно до довідки виконкому Копистиринської сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 27.10.2020 № 33, померла [INFO] [PERSON] постійно проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] . Разом з померлою на день її смерті ніхто не проживав та не був зареєстрований (а.с. 9). З метою оформлення своїх спадкових прав на майно померлої [PERSON] позивач звернувся до Шаргородської державної нотаріальної контори Вінницької області із заявою про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва останньому відмовлено, про що винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 645/02-31 від 02 листопада 2020 року (а.с. 16). Причиною відмови стало те, що позивач протягом шести місяців після смерті [PERSON] не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадини, у зв`язку з чим він вважається таким, що не прийняв спадщину. Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, пов`язані із набуттям права власності на спадкове майно, які з огляду на те, що спадщина відкрилась та була прийнята до 01 січня 2004 року регулюються нормамиЦивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі -ЦК УРСР). Зазначене відповідає пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року (далі - ЦК України) та узгоджується з позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, висловленою у пункті 1 інформаційного листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року. Так, згідно з частиною першої статті 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця (стаття 525 ЦК УРСР). Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно із частиною 1 ст. 550 ЦК УРСР, строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. У пункті 2 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 міститься роз`яснення, відповідно до якого судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини: юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини; необізнаність особи про наявність спадкового майна; похилий вік; непрацездатність; незнання про існування заповіту; встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину; відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини; несприятливі погодні умови. Посилаючись на поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини позивач посилається на сукупність об`єктивних причин, таких як незнання про час смерті [PERSON] , його перебування в м. Рівне на заробітках, неповідомлення його про смерть спадкодавиці. При цьому, жодних доказів в підтвердження вказаних обставин суду не надано. Відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 11.11.2020 у справі № 750/262/20 зазначено, що саме по собі незнання про смерть спадкодавця без установлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку… Також безпідставним є посилання на ненадання відомостей про відкриття спадщини, оскільки вказані обставини також не свідчать про поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, так як не є перешкодою на вчинення спадкоємцем дій по прийняттю спадщини відповідно до норм цивільного права. Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема тривала хвороба спадкоємців, велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майн, складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними, перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України, необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України зокрема у постановах від 13 березня 2020 року у справі № 314/2550/17 та від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17. При цьому, суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За приписами ч. 1, 2 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи викладені вище обставини, суд доходить висновку, що позивач на час відкриття спадщини протягом шести місяців не був позбавлений можливості звернутись до нотаріальної контори для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки жодним належним та допустимим доказом він не довів протилежного. Відтак, проаналізувавши усі обставини справи, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовної заяви в повному обсязі.

Outcome: dismissed