Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

01 грудня 2016 р. Банк звернувся до суду з позовом до відповідача. В обґрунтування своїх вимог вказав, що 02.08.2012 р. між ним та [PERSON] укладено кредитний договір без номера, відповідно до якого відповідачу надано кредит в розмірі 300 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою 30,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Зазначили, що боржник свої зобов'язання по Договору не виконує. Станом на 31.10.2016 р. загальна заборгованість за кредитним договором склала - 15 220,53 грн. З посиланням на ці обставини і статті 509, 525, 526, 527, 530, 598, 599, 610, 615, 629, 1050 і 1054 ЦК України просили стягнути з відповідача заборгованість по кредиту та судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача не з'явився, але надав суду письмову заяву, в якій просив вимоги задовольнити, а позов розглянути за його відсутності. Відповідач у судовому засіданні заявлені вимоги не визнав і просив в їх задоволенні відмовити з посиланням на таке. По-перше, Банк звернувся до суду з позовом за межами строків позовної давності, які просив застосувати вказуючи, що прострочена заборгованість виникла 31 травня 2013 р., а Банк звернувся до суду лише 01 грудня 2016 р. По-друге, Банк не надав належних та допустимих доказів того, що надав відповідачу грошові кошти. По-третє, розрахунок боргу є необґрунтованим та незрозумілим, мотивуючи тим, що борг складає 553,56 грн, тоді як ліміт був встановлений у сумі 300 грн, а тому й проценти є невірно розрахованими. Анкета-заява не містить угоду про сплату комісії, а штраф і пеня не можуть бути стягнуті одночасно оскільки є різновидами неустойки. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК). Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання (ст. 610 ЦК). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК). Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, що 02 серпня 2012 р. між Банком та Шуляченком_Л.О. укладено кредитний договір, за яким останній отримав кредит у розмірі 300 грн (який 29.11.2012 р. збільшено до 800 грн, а з 03.07.214р. зменшено до 560 грн) у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за його користування в розмірі 30 % на рік та встановленням 55 днів пільгового періоду. Сторони також домовились, що заява позичальника разом з пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складають договір про надання банківських послуг. Свою згоду [PERSON] висловив у своїй анкеті-заяві, яку власноручно підписав. Згідно наданої позивачем довідки [PERSON] отримав кредитну картку з терміном дії до - липня місяця 2016 року. Таким чином, судом встановлено, що Банк надав відповідачу грошову банківську споживчу позику, тобто грошовий банківський споживчий кредит шляхом кредитування за допомогою кредитної картки. Кредитна картка - це іменний (з ідентифікатором власника) грошовий оплатно-розрахунковий банківський документ, який використовується для надання споживчого кредиту. У зв'язку з порушенням відповідачем умов договору щодо погашення кредиту та відсотків по ньому виникла заборгованість станом на 31 жовтня 2016 р., яка згідно з наданим Банком до позовної заяви розрахунком заборгованості за кредитним договором складає - 15 220,53 грн, з яких: - заборгованість за кредитом - 553,56 грн; - заборгованість по процентам за користування кредитом - 10 365,99 грн; - заборгованість за пенею та комісією - 3 100 грн; - штраф (фіксована частина) - 500 грн; - штраф (процентна складова) - 700,98 грн. Відповідач суду пояснив, що уклав з Банком договір банківського вкладу (депозиту (гаманець) і тут же йому видали кредитну карточку. Користувався двома карточками при розрахунках під час придбання товарів. У жовтні 2013 р. поїхав працювати за кордон, а тому грошима, що були на кредитній картці більше не користувався. Таким чином, факт укладання кредитного договору, отримання кредитної картки, використання кредитних коштів та наявність заборгованості відповідачем не оспорюється. Отже, між Банком та відповідачем шляхом підписання анкети-заяви та довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (далі - Довідка про умови), було укладено кредитний договір, і відповідно до наведених у Довідці про умови положень відповідачу була надана відновлювальна кредитна лінія за умови нарахування 2,5% місяць за користування кредитними коштами, які нараховуються на залишок заборгованості з розрахунку 360 днів у році, пільговим періодом у 55 днів. Погашення заборгованості мало відбуватися щомісяця, до 25 числа місяця, який є наступним за звітним, в розмірі 7% від заборгованості, але не менше 50 грн та не більше залишку заборгованості. Передбачено сторонами і відповідальність боржника за неналежне виконання умов договору у вигляді пені та штрафів. Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК). Позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки штрафу, пені ( частина 2 статті 258 ЦК). Частиною 5 статті 261 ЦК України передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. За правилами ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Судом з'ясовано, що відповідач використовував кредитні кошти до 27 квітня 2013 р., але в подальшому, а саме 31 грудня 2013 р. здійснив переказ грошових коштів на кредитну картку, отже у такий спосіб перервав перебіг позовної давності. За такого, Банк в межах строку позовної давності звернувся до суду 1 грудня 2016 р. про стягнення з позивача боргу за кредитним договором. Пунктом 2.1.1.7.6. Правил сторони визначили, що в разі порушення строків платежів боржник сплачує Банку штраф в розмір 500 грн та 5 % від суми боргу по кредитному ліміту. Отже, виходячи з наявності боргу штраф, що складається з фіксованої частини та процентної складової нараховано вірно. Штраф та пеня є різновидом штрафних санкцій і не є взаємовиключними видами неустойки, а тому можуть застосовуватися одночасно в разі передбачення такого Договором, а відтак, то заперечення відповідача з цих обставин є безпідставними. Рішення Верховного Суду України від 31.10.2012 р. за № 6-47цс12 щодо стягнення неустойки, на яке посилається відповідач викладене за інших обставин ніж ті, що встановлені при розгляді цієї справи.

Outcome: approved