Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-18 00:00:00

01 квітня 2019 року на підставі ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2019 року на адресу Самарського районного суду м. Дніпропетровська за підсудністю надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] позовом до [PERSON] про поділ сумісного майна подружжя. З урахуванням уточнених позовних вимог, позивач посилається на те, що 24.12.1988р. вона уклала шлюб з відповідачем [PERSON] 21.11.2015р. шлюб між ними було розірвано. За час перебування у шлюбі та ведення спільного господарства з відповідачем, ними у спільну сумісну власність подружжя було набуте наступне майно: у цілому квартиру [ADDRESS] , що належить позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 07.07.2005р., посвідченого державним нотаріусом Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори Кулешовим Я.О.; по ј частини квартири [ADDRESS] , що належить кожному з ним на підставі договору купівлі-продажу від 25.08.2011р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кучмій Н.В. На той час позивач займалася власним бізнесом, мала досить значний дохід та за власні кошти купила для її сім`ї квартиру [ADDRESS] . Майно, яке є предметом її позову, є її особистою приватною власністю, незалежно від того на ім`я кого з подружжя воно оформлене, адже відповідач визнає ту обставину, що ще до укладення шлюбу з відповідачем, вона мала значні особисті грошові кошти, зокрема вона за особисті кошти придбала вищезазначену квартиру для її сім`ї за 100000 доларів США. Просить визнати за нею право особистої приватної власності у цілому на квартиру [ADDRESS] ; визнати за нею право особистої приватної власності на ј частину квартири [ADDRESS] , яка під час шлюбу була набута нею за її особисті грошові кошти та оформлена на [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 28.05.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кучмій Н.В. 02 квітня 2019 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська справу було прийнято до свого провадження та призначено до розгляду в підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження (а.с.70). Позивач в судове засідання не з`явилася, в уточненій позовній заяві просила суд розглядати справу без її участі за наявними у справі доказами та задовольнити її уточнену позовну заяву у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, на адресу суду від нього надійшла заява в якій він позовні вимоги та просить ухвалити рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі Приймаючи до уваги позицію позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони 24 грудня 1988 року зареєстрували шлюб, який 21 листопада 2015 року, було розірвано (а.с.8-9). Під час перебування у зареєстрованому шлюбі, сторони придбали наступне майно: - квартиру [ADDRESS] , належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 25.08.2011р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кучмій Н.В., зареєстровано в реєстрі №4600 (а.с.10, 56, 96-97); - квартиру [ADDRESS] , що належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 07.07.2005 р., посвідченого Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою (а.с.59-62, 95). Вказані вище спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України та Сімейним кодексом України. Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно до ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 статті 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. В силу статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування й розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. В силу ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Виходячи з вищенаведених обставин справи, а також діючого матеріального закону, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства відповідно до п.6 ч.1 ст.3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про поділ майна підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, в силу ст.141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню судові витрати по справі в сумі 8810,00грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved