Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

01.04.2014 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] за участю третьої особи - Романівського районного сектору управління Державної міграційної служби України в Житомирській області, в якому просить визнати відповідача - [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є власником житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] що підтверджується договором купівлі-продажу від 27.05.2009 року. Вказаний будинок зареєстрований за позивачем Бердичівським міжрайонним бюро технічної інвентаризації за номером № 11942886 від 14.12.2009 року. За вказаною адресою з 06.07.2010 року була зареєстрована [PERSON] - колишня дружина [PERSON], яка фактично не проживає в даному домоволодінні з вересня 2012 року. Позивач вважає, що даний будинок не є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки він був куплений за кошти його батьків та після розірвання шлюбу із [PERSON] Сторони неодноразово робили спроби примиритися та проживати однією сім'єю, але фактично примирення між ними не відбулося. Відповідач у добровільному порядку відмовляється зніматися із реєстрації із належного позивачу житловому будинку та перешкоджає йому вільно володіти, користуватись та розпоряджатись житлом, а також отримувати субсидію на оплату електричної енергії та природного газу, у зв'язку з чим [PERSON] на підставі частини 2 статті 405 Цивільного кодексу України просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком. 22.04.2014 року [PERSON] подано до суду зустрічний позов до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] Зустрічні позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані тим, що вона з [PERSON] від шлюбу, розірваного 01.03.2005 року, мають неповнолітню дочку - [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу сторони досягли примирення та продовжували спільно проживати однією сім'єю без повторної реєстрації шлюбу в органах реєстрації актів цивільного стану, від спільного проживання мають неповнолітню дочку - [PERSON], [INFO]. Під час спільного проживання, за сімейні кошти [PERSON] та [PERSON] та кошти їх батьків було придбано житловий будинок за адресою: [ADDRESS] 06.07.2010 року за вказаною адресою були зареєстровані сторони та їх неповнолітні діти. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] стверджує, що із [PERSON] після розірвання шлюбу перебували у фактичних шлюбних відносинах - вели спільне господарство та мали єдиний сімейний бюджет, та на підставі статей 70, 74 СК України просить встановити факт проживання однією сім'єю із [PERSON] та визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] У судових засіданнях [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали вимоги первісного позову та заперечували проти задоволення зустрічного позову; [PERSON] та її представник [PERSON] просили повністю задовольнити вимоги за їх зустрічним позовом та відмовити у задоволенні вимог [PERSON]; представник третьої особи органу опіки та піклування - служби у справах дітей Романівської районної державної адміністрації Житомирської області - Коверчук І.Г. брала участь у справі на стороні позивача за зустрічним позовом та просила суд відмовити у задоволенні первісного позову; третя особа - Романівський районний сектор управління Державної міграційної служби України в Житомирській області не забезпечив участь свого представника у судовому засіданні, до суду 23.04.2014 року надійшла заява завідувача Романівського РС УДМС Денисюка С.П., згідно якої просить розглядати справу без участі представника Романівського РС УДМС. Суд, заслухавши пояснення та заперечення сторін та третьої особи, покази свідків, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги за первісним позовом [PERSON] підлягають задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову [PERSON] слід відмовити виходячи з наступного. Судом встановлено, що між сторонами 01.03.2005 року було розірвано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії І-ТП № 060542, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Романівського районного управління юстиції у Житомирської області від 20.03.2014 року (а.с. 6). [PERSON] у травні 2009 році придбав житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] що підтверджується договором купівлі-продажу від 27.05.2009 року, посвідченим державним нотаріусом Романівської державної нотаріальної контори Житомирської області [PERSON] (а.с. 7), даний договір зареєстрований згідно витягу з Державного реєстру правочинів за номером 3458005 (а.с. 8). Крім того, згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно дане домоволодіння зареєстроване Бердичівським міжрайонним бюро технічної інвентаризації за номером № 11942886 від 14.12.2009 року та власником якого являється [PERSON] (а.с. 9). З 06.07.2010 року сторони [PERSON] та [PERSON], а також їх діти - [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] згідно витягу із будинкової книги (а.с. 10-11) та відміток у паспорті громадянина України (а.с. 5, 21). Разом з тим, згідно повідомлення завідувача Романівського РС УДМС України в Житомирській області № 441 від 22.04.2014 року, [PERSON], [INFO], значиться зареєстрованою із 20.01.2004 року за адресою: [ADDRESS] (а.с. 24). Крім того, відповідно до акту обстеження домоволодіння, який було складено 31.03.2014 року депутатом Романівської селищної ради Житомирської області [PERSON] в присутності [PERSON] та [PERSON] було встановлено, що в житловому будинку зареєстровані сторони у справі та їх неповнолітні діти, з кінця вересня 2012 року [PERSON] з дітьми проживає окремо в будинку своєї матері (а.с. 12). Отже, суд приходить до висновку, що [PERSON] є єдиним власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] і право приватної (особистої, індивідуальної) власності у [PERSON], як у власника даного будинку, виникло з моменту правомірності його одержання. Відповідно до вимог ч.2 ст.405 Цивільного кодексу України, член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік. Відповідно до ст.319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст.391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.72 Житлового кодексу Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Відповідач, будучи зареєстрованим в спірному будинку, з вересня 2013 року в ньому не проживає, не приймає участі в утриманні житла, ним не цікавиться. Тому, в силу закону, коли відповідач за первісним позовом [PERSON] без поважних причин не проживає в спірному будинку більше одного року, її необхідно визнати такою, що втратила право користування жилим приміщенням, що є також одним із способів захисту права приватної власності позивача у справі. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У судовому засіданні [PERSON] визнала ту обставину, що дійсно, з вересня 2012 року вона не проживає у житловому будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] Той факт, що [PERSON] та [PERSON] проживали без реєстрації шлюбу як одна сім'я у період з березня 2005 року до вересня 2012 року, позивачем за зустрічним позовом не доведено. Також позивачем за зустрічним позовом не надано суду будь-яких доказів про ведення спільного господарства, про те, що сторони були об'єднані спільним побутом, турбувалися один про одного як подружжя, мали спільний сімейний бюджет (разом працювали та спільно вирішували як розпорядитися спільними коштами). Так, судом встановлено, що сторони навіть після розірвання шлюбу робили спроби до примирення, з липня 2010 року проживали разом з дітьми у спірному будинку, однак, відновити свою сім'ю [PERSON] та [PERSON] не вдалось і у вересні 2012 року сторони остаточно припинили свої стосунки. Разом з тим, у суду відсутні підстави для визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину спірного житлового будинку, оскільки договір купівлі-продажу даного будинку був укладений [PERSON] 27.05.2009 року у період неперебування сторін у зареєстрованому шлюбі та більше ніж за рік до липня 2010 року, коли сторони розпочали спроби відновлення сім'ї. Отже, суд вважає встановленою обставину, що спірний житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], є особистою власністю позивача за первісним позовом - [PERSON] Відповідно до статті 63 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. Жоден із допитаних у судових засіданнях свідків не був очевидцем обставин, які мають істотне значення для даної справи, зокрема, обставин спільного проживання позивача і відповідача як сім'ї, стосунків між ними як між подружжям, ведення сторонами спільного чи роздільного бюджету, наявності чи відсутності у сторін взаємних прав та обов'язків. Відповідно до ч.2 ст.21 Сімейного кодексу України проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Суд не приймає також подані [PERSON] фотознімки (а.с. 80 - 86) як докази проживання сторін однією сім'єю, оскільки з вказаних знімків неможливо достовірно встановити дати (період) зафіксованих на них подій, місце (будинок), у якому такі події відбувались. Також вказані фотознімки не доводять обставин, встановлення яких має значення у даній справі. Разом з тим доказування не може грунтуватись на припущеннях (ч.4 ст.60 ЦПК України). Отже, суд приходить до висновку про безпідставність та необгрунтованість зустрічного позову [PERSON] Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує у відповідності з вимогами статті 88 ЦПК України. На підставі наведеного вище обґрунтування та

Outcome: approved