Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

Сільськогосподарське приватне підприємство «Дружба» звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Державний реєстратор Луцької районної державної адміністрації Волинської області Малашко Вікторія Степанівна, про визнання договору оренди недійсним. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 30 вересня 2011 року між [PERSON] (орендодавець) та СГПП «Дружба» (орендар) був укладений договір оренди землі № 294, відповідно до умов якого в оренду терміном на 10 років, а саме, до 28.02.2022 року, передана земельна ділянка, площею 4, 529 га ріллі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказаний договір належним чином зареєстрований в управлінні Держкомзему в Луцькому районі Волинської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 29.02.2012 року за № 072280004000729. Нещодавно СГПП «Дружба» стало відомо, що [PERSON], всупереч взятих на себе зобов'язань, до закінчення терміну дії Договору оренди землі № 294 уклала 30.08.2016 року з [PERSON] Договір оренди тієї ж самої земельної ділянки та зареєструвала право оренди землі (речове право) у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 13.04.2017 року, номер запису 20114136. Враховуючи наведене, позивач вважає, що двічі розпорядившись своїм майном, знаючи, що існує нерозірваний, діючий договір оренди з СГПП «Дружба» належної [PERSON] земельної ділянки і укладаючи при цьому Договір оренди цієї ж земельної ділянки з [PERSON], [PERSON] порушила права позивача, якому це майно було передано в оренду раніше. З цих підстав позивач вважає, що договір укладений між [PERSON] та [PERSON] є недійсним. В судовому засіданні представник позивача підтвердив обставини, викладені в позовній заяві та просив позовні вимоги позивача задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в письмовому відзиві та в судових засіданнях позовні вимоги не визнає, вважає їх безпідставними та необґрунтованими, посилаючись на те, що відповідно до договору оренди землі № 294 від 30.09.2011 року орендарю - СГПП «Дружба» в оренду було передано земельну ділянку площею 4, 529 га, кадастровий номер [NUMBER]. Проте, предметом договору оренди землі, укладеного 30.08.2016 року, який позивач просить скасувати, є земельна ділянка площею 4, 5292 га, кадастровий номер [NUMBER]. Відповідно до п.26 Договору оренди землі від 30.08.2016 року на орендовану земельну ділянку не встановлено обмеження (обтяження) та інші права третіх осіб відсутні. Отже, спірний договір оренди земельної ділянки жодним чином не порушує будь-яких прав та законних інтересів позивача у справі - СГПП «Дружба». Відповідач [PERSON] в судові засідання не з'явилась, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, письмових заяв та клопотань на адресу суду не подавала. Представник третьої особи в судових засіданнях вважає дії державного реєстратора такими, що відповідають вимогам чинного законодавства. Разом з тим, орендодавець при зверненні до державного реєстратора надав недостовірні відомості щодо спірної земельної ділянки у зв'язку з чим відбулась повторна реєстрація права оренди на одну і ту ж земельну ділянку. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши представлені письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Частиною четвертою статті 124 Земельного кодексу України (далі ЗК України) передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Згідно із ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України "Про оренду землі". Судом встановлено, що [PERSON] є власницею земельної ділянки, площею 4,529 га, кадастровий номер [NUMBER], що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданим 22 жовтня 2001 року Воютинською сільською радою народних депутатів та планом земельної ділянки № р41 (а.с.12-13). 30 вересня 2011 року між [PERSON] та СГПП «Дружба» було укладено Договір оренди землі № 294, за яким відповідач [PERSON] надала, а орендар - СГПП «Дружба» прийняло в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Воютинської сільської ради згідно Державного акту [NUMBER], загальною площею 4,529 га, строком на десять років. Вказаний Договір було зареєстровано в Управлінні Держкомзему в Луцькому районі Волинської області, про що у Державному реєстрі земель було вчинено запис від 29 лютого 2012 року за № 072280004000729 (а.с.6-8). Актом визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 30 вересня 2011 року [PERSON], як власник земельної ділянки, згідно Державного акта на право власності на землю серії [NUMBER] та СГПП «Дружба» в особі директора Здрилюк В.С. визначили межі вказаної земельної ділянки, площею 4,529 га, в натурі для ведення товарного с/г виробництва (а.с.10). Відповідно до акту прийому - передачі земельної ділянки за договором оренди зазначена земельна ділянка, площею 4, 529 га, розташована на території Воютинської сільської ради, 30 вересня 2011 року передана її власником [PERSON] (орендодавцем) орендарю - СГПП «Дружба» (а.с.9). Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до ч.5 ст.6 Закону України «Про оренду землі», право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації. Згідно з ч.2 ст.792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Статтею 17 Закону України «Про оренду землі» визначено, що об'єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до пункту 8 договору оренди землі № 294 від 30 вересня 2011 року договір укладено на 10 років, а згідно пункту 43 цього ж договору він набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Згідно зі статтею 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено. Таким чином, цивільні права та обов'язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення учасників при укладенні договору, набуваються після відповідної державної реєстрації. З урахуванням викладеного, встановлений сторонами за умовами договору оренди десятирічний строк оренди земельної ділянки має відраховуватися з дня його державної реєстрації - з 29 лютого 2012 року. Тобто, договір оренди землі укладений між [PERSON] та СГПП «Дружба» є чинним до 28 лютого 2022 року. Жодних доказів щодо розірвання, скасування чи припинення дії договору оренди земельної ділянки, укладеного між [PERSON] та СГПП «Дружба» 30 вересня 2011 року, зареєстрованого в Управлінні Держкомзему в Луцькому районі Волинської області 29 лютого 2012 року суду не надано та судом не встановлено. Разом з тим, в матеріалах справи наявні копії відомостей видачі цукру, зерна, копії видаткових касових ордерів щодо сплати орендної плати орендарем СГПП «Дружба» орендодавцю [PERSON] за період 2014 - 2017 рік (а.с.16-23). Факт користування СГПП «Дружба» орендованою згідно договору оренди від 30 вересня 2011 року земельною ділянкою сторонами не спростовано. Незважаючи на це, 30 серпня 2016 року [PERSON], як орендодавець, уклала з [PERSON] (орендар) Договір б/н оренди землі, відповідно до якого в строкове платне користування надано земельну ділянку, площею 4,5292 га для ведення особистого селянського господарства, яка належить Орендодавцю на підставі Державного акту серії [NUMBER], виданого 22 жовтня 2001 року Воютинською сільською радою. Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права за № 85700404 від 24 квітня 2017 року державним реєстратором Луцької районної державної адміністрації Малашко В.С. зареєстровано вказаний договір оренди земельної ділянки площею 4, 5292 га, кадастровий номер [NUMBER]. З аналізу представлених доказів вбачається, що на даний час одна і та ж сама земельна ділянка перебуває в оренді двох осіб - СГПП «Дружба» та [PERSON] Статтями 12, 13, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Згідно ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою і шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.16 ЦК України та ч.3 ст.152 ЗК України визнання правочину (угоди) недійсним одним із способів захисту прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки. Частиною 1 ст.27 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Відповідно до ст.ст. 215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Як встановлено ч.3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; 2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; 3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов'язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником. Органи державної влади, підприємства, установи та організації зобов'язані безоплатно протягом трьох робочих днів з моменту отримання запиту надати державному реєстратору запитувану інформацію в паперовій та (за можливості) в електронній формі; 4) під час проведення реєстраційних дій обов'язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень; 5) відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів таких прав; 6) присвоює за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна у випадках, передбачених цим Законом; 7) виготовляє електронні копії документів, поданих у паперовій формі, та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені під час прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав); 8) формує за допомогою Державного реєстру прав документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав; 9) формує реєстраційні справи у паперовій формі. 10) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом. Беручи до уваги те, що [PERSON] не повідомила відповідача - [PERSON] про існування договору оренди спірної земельної ділянки, а державний реєстратор не перевірив в повному обсязі існування обтяжень на земельну ділянку, яка належить [PERSON] на підставі Державного акту серії [NUMBER], виданого 22 жовтня 2001 року Воютинською сільською радою, суд не вважає [PERSON] належним орендарем зазначеної земельної ділянки. Посилання представника відповідача на те, що предметом договору оренди землі, укладеного 30 серпня 2016 року, який позивач просить скасувати, є земельна ділянка площею 4, 5292 га з іншим кадастровим номером, не взято судом до уваги, оскільки, як і в первісно укладеному договорі оренди від 30 вересня 2011 року, так і в спірному договорі оренди від 30 серпня 2016 року предметом договору є земельна ділянка, належна орендарю - [PERSON] на підставі Державного акту серії [NUMBER], виданого 22 жовтня 2001 року Воютинською сільською радою. Відповідно до п.3 ч.2 ст.24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець зобов'язаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою. Пунктом 1 частини 1 статті 25 цього ж Закону передбачено, що Орендарю гарантовано право самостійного господарювання на землі з дотриманням умов договору оренди землі. Як визначено ч.2 ст.152 ЗК України право вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю має власник земельної ділянки або землекористувач. Статтею 31 Закону України «Про оренду землі» визначені підстави припинення договору оренди землі, однак, сторонами не доведено існування будь-яких підстав для припинення договору оренди землі № 294 від 30 вересня 2011 року. Відповідно до ст.8 Закону України орендована земельна ділянка або її частина може передаватися орендарем у суборенду без зміни цільового призначення, якщо це передбачено договором оренди або за письмовою згодою орендодавця. Якщо протягом одного місяця орендодавець не надішле письмового повідомлення щодо своєї згоди чи заперечення, орендована земельна ділянка або її частина може бути передана в суборенду. Строк суборенди не може перевищувати строку, визначеного договором оренди землі. З системного аналізу викладених норм вбачається, що передання в оренду орендованої земельної ділянки можливе лише на умовах суборенди. Уклавши Договір оренди земельної ділянки, яка перебувала в оренді у СГПП «Дружба», разом з [PERSON], [PERSON] порушила права позивача, як орендаря. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, до яких відноситься право постійного користування та право оренди земельної ділянки. Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Реєстрація права оренди землі за новим договором оренди можлива лише після реєстрації угоди про розірвання договору оренди землі з попереднім орендарем. Враховуючи, що спірний договір оренди землі було укладено до закінчення дії договору оренди земельної ділянки, укладеного між позивачем та [PERSON], при цьому, одна й та ж сама ділянка не може бути об'єктом оренди двох договорів оренди землі, укладених з різними орендарями, отже порушене право позивача щодо користування спірною земельною ділянкою підлягає захисту, тому позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі. На підставі вищезазначеного,

Outcome: approved