Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-15 00:00:00

02.03.2020р. до Калинівського районного суду Вінницької області звернулась [PERSON] із позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути на її користь з відповідача в рахунок понесених матеріальних витрат 3991,40грн., в якості компенсації за заподіяну моральну шкоду 10000,00грн., та компенсувати понесені витрати на правову допомогу в розмірі 4000,00грн. В обґрунтування цих вимог зазначила, що в результаті протиправних дій відповідача їй було заподіяно легкі тілесні ушкодження. На медичне обстеження, не враховуючи транспортних витрат та витрат на придбання болезаспокійливих препаратів, вона витратила загалом 3263,40грн., що доводиться відповідними чеками, довідкою, та розрахунком витрат на медичні послуги, а також результатами досліджень, а саме комп`ютерну томографію, консультації травматолога, рентген, клінічно-експертне дослідження. Виконуючи призначення лікарів, вона придбала поперековий корсет за 728,00грн, а відтак загальна сума понесених нею матеріальних витрат становить 3991,40грн. Крім цього, злочинними діями відповідача їй завдано моральної шкоду, яку вона оцінює в 10000,00грн., яка пов`язана з перенесеними нею моральними та фізичними стражданнями, порушенням життєвих планів, адже протягом двох місяців з дня отримання тілесних ушкоджень, вона була майже прикута до ліжка, носила незручний корсет, не могла виконувати домашню. роботу, не змогла зібрати на дачі урожай, на який розраховувала, і на який витратила свої сили, понесла затрати на обробку землі, придбання мінеральних добрив, посівного матеріалу. Зі своїми проблемами із здоров`ям, вона навантажувала дітей, що призводило до ще більших душевних та моральних страждань. Вона втратила сон, спокій, стала нервовою, що позначалося на її відносинах з оточуючими її людьми. Після отриманих тілесних ушкоджень її стан здоров`я значно погіршився, до цього часу вона відчуває дискомфорт в поперековій ділянці хребта, не може виконувати роботу, пов`язану з фізичним навантаженням, їй боляче робити різкі рухи. Це все в своїй сукупності вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Ні матеріальна, ні моральна шкода винною особою, їй до теперішнього часу не відшкодована, а тому вона вимушена звернутись до суду із вказаним позовом. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.03.2020р. вказаний позов переданий на розгляд судді Сєліну Є.В., який своєю ухвалою від 14.07.2020р. відкрив за ним провадження за правилами загального позовного провадження. У відзиві на позовну заяву, відповідач [PERSON] просить в задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, завданої нанесенням легких тілесних ушкоджень відмовити в повному обсязі. Щодо відшкодування моральної шкоди, то згідна відшкодувати 1000,00грн. Дану позицію обґрунтовує тим, що твердження про те, що під час конфлікту, який мав місце 07.08.2017р., вона почала бити позивача по обличчю, а потім штовхнула її на сушарку та при падінні продовжувала завдавати удари руками по голові та тулубу, є неправдивими та надуманими. Вона визнає, що дійсно двічі вдарила рукою позивача по обличчю, і що цими діями було спричинено легкі тілесні ушкодження без короткочасного розладу здоров`я. Після конфлікту, позивач в правоохоронні органи про її побиття і до лікарні з якимись тілесними ушкодженнями не зверталась. Лише 14.08.2017р., тобто через тиждень після конфлікту, позивач звернулась до Київської клініки «Борис» із скаргами на болі в спині, де пройшла обстеження, в ході якого було констатовано наявність хронічного захворювання. Наданий висновок спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи від 11.08.2017р. є неналежним доказом, який був відхилений слідчим під час проведення досудового розслідування, оскільки експерт не був попереджений про кримінальну відповідальність. Виходячи з викладеного, вимога про стягнення витрат на лікування є безпідставною. Крім того, обґрунтовуючи завдання моральної шкоди тим, що були порушені плани позивача та вона не змогла зібрати врожай, оскільки була прикута до ліжка та понесла матеріальні затрати на обробіток землі, придбання мінеральних добрив та посівного матеріалу, позивач фактично вказує на матеріальні збитки. Вона готова відшкодувати позивачу документально підтверджені реальні витрати, які та понесла через нанесення нею двох ударів по обличчю, однак ні в якому разі не ті витрати, які вона начебто понесла, і виставляє без будь-якого розрахунку та підтвердження. На підставі ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 09.09.2020р. закрите підготовче провадження у справі, її призначено до судового розгляду. Позивачем [PERSON] подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, згідно якої її заявник просить стягнути з відповідача на її користь понесені витрати по сплаті судового збору при зверненні до суду із позовом в розмірі 840,80грн. Предмет та підстава позову не змінювались, позовні вимоги не збільшувались. Позивач [PERSON] та її представник адвокат НАНОВСЬКА Г.В. в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити, з підстав, зазначених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена в передбаченому законом порядку, із заявами чи клопотаннями про відкладення розгляду справи не зверталась. Вислухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши наявні в матеріалах цивільної справи докази, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову позивачу необхідно відмовити, виходячи з наступних підстав: Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що в провадженні Калинівського районного суду Вінницької області перебувало на розгляді кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12017100040011134 від 10.08.2017р., за обвинувальним актом, складеним у відношенні [PERSON] , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України (справа № 133/1124/18). Як вбачається з обвинувального акту, [PERSON] 07.08.2017р. приблизно о 11.00год. знаходячись в будинку батьків потерпілої [PERSON] , [INFO] , який розташований за адресою: [ADDRESS] , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, діючи свідомо та умисно, розуміючи протиправність своїх дій та настання негативних наслідків, схопила потерпілу [PERSON] за одяг (в районі грудей) та нанесла два удари рукою по обличчю, після чого продовжуючи свої протиправні дії, відштовхнула її, від чого [PERSON] впала на підлогу будинку та остання продовжила наносити удари руками та ногами по голові, тулубу, чим спричинила останній тілесні ушкодження. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи у [PERSON] мали місце ушкодження в лівій лобно-скроневій ділянці, в ділянці лівого плеча по задній поверхні в нижній третині, в поперековій ділянці зліва та дані ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень. Згідно ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 05.12.2019р., звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.125 КК України, на підставі п.1 ч.1 ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення її до кримінальної відповідальності. Закрите кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017100040011134 від 10.08.2017р. відносно [PERSON] , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. Відповідно до частини першої\~статті 1195 ЦК України\~відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, проводиться фізичною або юридичною особою, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі. Така особа зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані лікуванням та необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Отже, зі змісту цієї норми вбачається, що шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, складається з втраченого заробітку (доходу), додаткових витрат, викликаних необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Тобто будь-які витрати, які стягуються на користь потерпілого на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язані з лікуванням та заходами, спрямованими на відновлення здоров`я. Специфіка шкоди, яка завдана здоров`ю, полягає також і в тому, що вона не може бути відшкодована в натурі та оцінена в грошовому еквіваленті. Саме тому об`єктом відшкодування буде не зазначена шкода, а лише майнові втрати, що зазнала фізична особа, внаслідок завдання цієї шкоди. До таких втрат законодавець відносить: а) заробіток (дохід), втрачений потерпілим внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності; б) додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Однак цей перелік є орієнтовним і у випадку, коли потерпілий має ще й інші втрати, які пов`язані з відповідним ушкодженням здоров`я, то він має право вимагати і їх відшкодування. Згідно частини другої\~статті 1202 ЦК України\~стягнення додаткових витрат, передбачених частиною\~статті 1195 цього Кодексу, може бути здійснена наперед у межах строків, встановлених на основі висновку відповідної лікарської експертизи, а також у разі необхідності попередньої оплати послуг і майна (придбання путівки, оплата проїзду, оплата спеціальних транспортних засобів тощо). Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 19\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»\~якщо в потерпілого у зв`язку з ушкодженням здоров`я є потреба у додаткових витратах на медичну та соціальну допомогу, що підтверджується із зазначенням їх тривалості висновком МСЕК, вони компенсуються Фондом відповідно до частини четвертої\~статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Додаткові витрати потерпілих, на яких дія цього\~Закону\~не поширюється (потреба в них та їх тривалість мають підтверджуватися висновком судово-медичної експертизи), підлягають стягненню з особи, відповідальної за шкоду. Розмір витрат на ліки, лікування, протезування (крім протезів із дорогоцінних металів), предмети догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість. Стягнення додаткових витрат потерпілого може бути проведено й на майбутній час у межах строків, зазначених у висновку МСЕК або судово-медичної експертизи. При стягненні сум витрат на протезування, придбання путівки на санаторно-курортне лікування, автомобіля суд повинен зазначити в рішенні, що присуджені суми підлягають перерахуванню відповідній організації, яка має надати ці послуги потерпілому. За частиною першою\~статті 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Частиною першою\~статті 1166\~ЦК України регламентовано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. При цьому, згідно пункту 2\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Відповідно до частини 1\~статті 81 ЦПК України, саме сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6\~ст.81 ЦПК України). У відповідності до частини 1\~статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 2\~статті 78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. З наведених норм процесуального закону вбачається, що суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це - обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. Тобто, доводячи свої позовні вимоги про відшкодування шкоди, завданої здоров`ю, позивач повинен подати суду належні та допустимі докази, що підтверджують необхідність лікування у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями (призначення лікаря), та довести, яка сума була витрачена у зв`язку з цим, а саме надати суду довідки або рахунки про вартість медичних послуг та препаратів. Так, завдана матеріальна шкода у розмірі 1869,00грн. підтверджена документально, а саме розрахунком оплати послуги медичної допомоги № 170814/316 від 14.08.2017р. (чек № 30802 від 14.08.2017р. на суму 703,00грн.), розрахунком оплати послуги медичної допомоги №170816/414 від 16.08.2017р. (довідка ТОВ «Борис» від 08.06.2018р. про факт оплати за медичну послугу, що надавалась 16.08.2017р. на суму 438,00грн.), чеком СОС Ортокомфорт від 22.08.2017р. на суму 728,00грн. Дані медичні послуги надавались безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, та повязані з її наслідками, а тому саме в цьому розмірі підлягає до задоволення. Натомість інші документи, а саме фіскальний чек КМКБ СМЕ № 0005 від 16.08.2017р. на суму 378,00грн., фіскальний чек КМКБ СМЕ № 0006 від 16.08.2017р. на суму 177,80грн., фіскальний чек КМКБ СМЕ № 0007 від 16.08.2017р. на суму 177,80грн., фіскальний чек КМКБ СМЕ № 0008 від 16.08.2017р. на суму 177,80грн., не містять призначення даних платежів, на підставі яких рахунків вони видавались, не зазначено кому вони виписувались та на підставі яких документів. Виходячи з цього, у суду відсутні підстави вважати, що вказані фіскальні чеки видавались у зв`язку із проведенням судово-медичного дослідження тілесних ушкоджень позивача, оскільки недоведено належними та допустимими доказами їх належність саме до висновку судово-медичної експертизи № 1327/ж від 11.08.2017р., як не доведено і те, що вони належать безпосередньо позивачу та її близьким родичам, а зазначені в них дослідження лікаря були проведенні в рамках судово-медичного дослідження [PERSON] . Позивачка не надала суду рахунків, на підставі яких, вона повинна була сплатити за послуги експертного дослідження. Щодо розрахунку оплати за послуги медичної допомоги № 180228/475 від 28.02.2018р. та довідки ТОВ «Борис» б/н від 08.06.2018р., згідно якої [PERSON] надано медичні послуги 29.12.2017р. на суму 1058,00грн. та 28.02.2018р. на суму 1211,00грн., то позивачем не доведено, що дані послуги через значний проміжок часу після вчинення відносно неї кримінального правопорушення, надавались у зв`язку із тими тілесними ушкодження, які їй заподіяла відповідач, або їх наслідками. А тому, у вказаній частині позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки оцінка доказів не може ґрунтуватись на припущеннях. Допитані в судовому засіданні свідки не володіють інформацією щодо обставин, які входять до предмету доказування, а тому їх свідченняне мають доказової цінності в даній справі. Відповідно до вимог статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у: фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої або членів її сім`ї; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності та ділової репутації особи. Частиною 1 статті 1167\~ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. Як роз`яснено в пунктах 3, 5 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~4\~від 31.03.1995р.\~«Про судову\~практику в\~справах про\~відшкодування моральної\~(немайнової)\~шкоди» (зі змінами від 25.05.2001р. та від 27.02.2009р.), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у порушенні права власності та інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими та при настанні інших негативних явищ. При вирішені спору про відшкодування моральної шкоди суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в який матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. У відповідності з частиною 4 статті 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. За таких обставин суд, враховуючи наявність моральної (немайнової) шкоди у позивача, яка була завдана кримінальним правопорушенням (злочином), визначає розмір такої шкоди з урахуванням характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала позивач, характеру немайнових трат (їх тривалості, можливості відновлення), стану її здоров`я, тяжкості вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану та з урахуванням інших обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає за необхідне позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково в сумі 2000,00грн. При цьому слід зауважити, що судом встановлено, що діями відповідача позивачу була заподіяна моральна шкода, яка полягає в моральних переживаннях і стражданнях, що їх зазнала [PERSON] у зв`язку з спричиненням їй легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, та не потягнуло за собою негативних наслідків. Заявлена позивачем сума моральної шкоди в розмірі 10000,00грн. не відповідає характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала позивач, характеру немайнових трат (їх тривалості, можливості відновлення), стану її здоров`я, тяжкості вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої\~статті 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно положень частин першої-четвертої\~статті 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої\~статті 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Позивачем на підтвердження понесення витрат професійну правничу допомогу надано квитанцію № 5 від 28.02.2020р., видану адвокатом Нановською Г.В. на суму 4000,00грн. та квитанцію № 39 від 16.12.2020р., видану адвокатом Нановською Г.В. на суму 1000,00грн. Згідно із пунктом третім частини другої\~статті 141 ЦПК України\~інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений\~статтею 141 ЦПК України\~і у разі часткового задоволення позову судові витрати щодо сплати професійної правничої допомоги покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Врахувавши вищевикладене, суд стягує\~з відповідача на користь позивача понесені та документально підтверджені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3300грн.00коп., тобто пропорційно до задоволеної частини позовних вимог /5000,00грн. (витрати сплачені на надання професійної правничої допомоги) х 66% (задоволені позовні вимоги у відсотковому співвідношенні) = 3300,00грн./. Згідно ч.ч. 1, 6\~ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір за позовну вимогу про стягнення моральної шкоди у розмірі 840,80грн. згідно квитанції № КП-122/1 від 02.07.2020р. Так, позов в частині моральної шкоди був заявлений у сумі 10000,00грн., а задоволений на 2000,00грн. і судові витрати склали 840,80грн., то ці витрати розподіляються у такий спосіб: 10000,00грн./2000,00грн.=5; 840,80грн./5=168,16грн. Оскільки рішення постановлене у цій частині проти відповідача, то він і сплачує дану суму, а частину витрат, що залишилася (672,64грн.), сплачує позивач, тому що вона буде пропорційна тій сумі, у якій позивачу відмовлено. За таких обставин, відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 168,16грн. Відповідно до ч.ч.1-3, 5\~ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Виходячи із викладеного,

Outcome: partial