Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-01 00:00:00

01 листопада 2019 року представник позивача ПАТ АБ «Укргазбанк» звернувся до Сватівського районного суду Луганської області з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначено, що 18 вересня 2012 року між відповідачем [PERSON] та позивачем АБ «Укргазбанк» було укладено кредитний договір № 335/2012-Р, відповідно до умов якого банк надав відповідачу грошові кошти в сумі 200000,00 грн., із процентною ставкою за користування кредитом 16,00 % річних, зі строком повернення до 17.09.2027 року, а відповідач [PERSON] зобов`язалась повернути кредит, та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, встановлених договором. Позивач виконав взяті на себе зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти, однак, остання, не виконує умови договору належним чином, не повертає кредит, згідно передбаченого договором графіку та не сплачує проценти за користування коштами, а тому станом на 15.10.2019 року у відповідача перед позивачем утворилась загальна заборгованість в сумі 201 400,22 грн., яка складається із: 25 726,41 грн. - нараховані та несплачені проценти за користування кредитом за період із 01.06.2014 по 30.04.2015, 175 673,81 грн. - заборгованість за кредитом. В якості забезпечення зобов`язань за кредитним договором, 29.10.2012 р. між банком та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки № 355/2012-Р/П, за умовами якого, останній, зобов`язався в повному обсязі нести солідарну відповідальність перед банком за виконання позичальником зобов`язань по кредитному договору. З огляду на викладене, а також те, що відповідач [PERSON] неналежним чином виконує договірні зобов`язання, та відповідач [PERSON] є поручителем позичальника, та за умовами договору несе солідарну відповідальність з останньою, позивач вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав та просить суд стягнути солідарно із відповідачів на користь банку заборгованість за кредитним договором в сумі 201 400,22 грн., а також судовий збір. Представник позивача в судове засідання не з`явився. В позові просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги задовольнити з викладених в позові підстав. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги розумні строки розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника позивача на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Представник відповідачів [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просить в задоволенні позовних відмовити, зокрема, в зв`язку з безпідставністю вимог щодо дострокового повернення кредиту, пропуском строку позовної давності за кредитом в період із червня 2014 р. по жовтень 2016 р., та пропуском строку пред`явлення вимог до поручителя. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню за наступних підстав. Згідно зі ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинно виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до договору. Стаття 525 ЦК України передбачає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Частина 2 статті 615 ЦК України передбачає, що одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що 18 вересня 2012 року між відповідачем [PERSON] та позивачем ПАТ АБ «Укргазбанк» було укладено кредитний договір № 335/2012-Р, відповідно до умов якого банк надав відповідачу грошові кошти в сумі 200000,00 грн., із процентною ставкою за користування кредитом 16,00 % річних, зі строком повернення до 17.09.2027 року, а відповідач [PERSON] зобов`язалась повернути кредит, та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, встановлених договором (а.с. 13-17). 29 жовтня 2012 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки № 355/2012-Р/П, за умовами якого, останній, зобов`язався в повному обсязі нести солідарну відповідальність перед банком за виконання позичальником зобов`язань по кредитному договору (а.с. 18-19). Із наданого стороною позивача розрахунку вбачається, що станом на 15.10.2019 у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість в сумі 201 400,22 грн., яка складається із: 25 726,41 грн. - нараховані та несплачені проценти за користування кредитом за період із 01.06.2014 по 30.04.2015 та 175 673,81 грн. - заборгованість за кредитом (а.с. 6). Також із виписки/особового рахунку вбачається, що відповідачем частково вносились кошти в рахунок погашення кредиту та відсотків по рахунку, однак, востаннє погашення коштів за умовами договору було здійснено відповідачем 13.06.2014 (а.с. 7-12). Разом з тим, представником відповідача [PERSON] було заявлено про застосування до позовних вимог строків позовної давності, в зв`язку з чим суд вважає за необхідне зазначити наступне. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачено, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Частиною 5 статті 261 ЦК України передбачено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 р. у справі № 6-154цс15. За умовами кредитного договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником шляхом внесення коштів щомісячними платежами, з першого та не пізніше 28 числа кожного місяця, а остаточне погашення кредиту має відбутися не пізніше 17 вересня 2027 року. Відповідно до п. 5.8 кредитного договору, строк позовної давності за цим договором встановлюється сторонами в три роки, в тому числі вимоги по поверненню: процентів за користування кредитом та суми заборгованості по кредиту з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, пені за несвоєчасну сплату процентів та кредиту, штрафів та всіх видатків, понесених Банком під час виконання умов цього договору. Таким чином, сторони у Договорі визначили як окремі зобов`язання з виплати щомісячних платежів, так і термін повернення кредиту в цілому. За такого у разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Аналогічні за змістом правові висновки викладені Верховним Судом України у постановах від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13, від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 60167цс14, від 03 червня 2015 року у справі № 6-31 цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16. В силу положень частини 1 статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. З матеріалів справи вбачається, що останній платіж відповідачем було зроблено 13.06.2014 (а.с. 7, 11), а з позовом до суду позивач звернувся 01 листопада 2019 року (а.с. 30-31), тобто поза межами позовної давності, а тому суд вважає необхідним на підставі ч. 3 ст. 267 ЦК України констатувати факт спливу позовної давності, про застосування якої заявлено представником відповідачів [PERSON] , що є підставою для відмови в позові. Разом з тим, в частині позовних вимог до відповідача [PERSON] слід зазначити наступне. Як вже зазначалось вище, в забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором 29 жовтня 2012 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки № 355/2012-Р/П, за умовами якого, останній, зобов`язався в повному обсязі нести солідарну відповідальність перед банком за виконання позичальником зобов`язань по кредитному договору. Згідно із ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Згідно із ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно із ч. 1 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Згідно з п. 4.2.4 кредитного договору, банк має право вимагати дострокового повного повернення кредиту, сплати процентів, комісій та штрафних санкцій у разі, якщо позичальник несвоєчасно або не в повному обсязі здійснював зарахування грошових коштів на погашення кредиту, сплату відсотків тощо. Пунктом 2.1 договору поруки передбачено, що у випадку невиконання позичальником зобов`язань за кредитним договором кредитор звертається з письмовою вимогою про виконання зобов`язань до позичальника та/або поручителя. У разі одержання вимоги кредитора поручитель зобов`язаний повідомити про це позичальника, а в разі пред`явлення до нього позову - подати клопотання про залучення позичальника до участі у справі. За п. 2.2 Договору поруки поручитель зобов`язаний не пізніше 2-х днів з дати письмової вимоги перерахувати суму заборгованості позичальника за кредитним договором на рахунки, на яких враховується заборгованість позичальника в АБ «Укргазбанк», МФО 320478. Номери рахунків зазначаються в письмовій вимозі кредитора. Отже, договір поруки передбачає не лише обов`язок банку направити письмове повідомлення поручителю про невиконання позичальником зобов`язань по кредитному договору, а й обов`язок банку зазначити в такому повідомленні номери рахунків, на які поручитель має перерахувати грошові кошти (заборгованість за кредитом). Проаналізувавши умови укладеного між сторонами договору поруки слід дійти висновку про те, що, останній, пов`язує виникнення права вимоги у банка до поручителя через 2 дні після отримання поручителем письмової вимоги кредитора про сплату боргу. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до положень ч.ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Стороною позивача не надано суду доказів на підтвердження направлення відповідачу [PERSON] , як поручителю, письмової повідомлення-вимоги про необхідність повернення кредиту та сплати боргу за кредитним договором, чим не виконано вимоги п. 2.2. договору поруки. Водночас, саме така вимога має містити номери рахунків, на які поручитель мав би здійснити такі платежі. Суд вважає, що стороною позивача вимоги ст.ст. 12, 84 ЦПК України щодо доведення правомірності своїх позовних вимог до відповідача [PERSON] не виконано, доказів надіслання на адресу поручителя письмової вимоги не надано, у зв`язку із чим в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості з поручителя слід відмовити, в зв`язку з безпідставністю. З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги те, що стороною позивача подано позов до відповідача [PERSON] поза межами позовної давності, суд вважає необхідним на підставі ч. 3 ст. 267 ЦК України в цій частині відмовити в задоволенні вимог. Також, враховуючи не доведеність позовних вимог до відповідача [PERSON] , як боржника, а саме: не доведено можливість для стягнення боргу із відповідача [PERSON] , як поручителя, суд вважає, що підстав для стягнення заборгованості відсутні, а відтак позов не підлягає задоволенню в частині вимог щодо відповідача [PERSON] .

Outcome: dismissed