Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

Представник Управління соціального захисту населення Крюківського району департаменту соціального захисту населення та питань АТО виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області звернувся до суду з позовом, відповідно до якого просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] надміру виплачені їй за рахунок державного бюджету кошти компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги в розмірі 2133,88 грн.. Свої вимоги мотивував тим, що згідно Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2004 року № 558, [PERSON], [INFO], перебувала на обліку в управлінні праці, соціального захисту населення Крюківської районної ради (на даний час - управління соціального захисту населення Крюківського району департамент, соціального захисту населення та питань АТО виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, далі - управління), як отримувач компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги. [PERSON] згідно наданих необхідних документів була призначена з 19.12.2007 року вищевказана компенсація за надання послуг [PERSON], [INFO]. [INFO] [PERSON] померла, а тому виплату допомоги [PERSON] за надання послуг припинено з 09.10.2009 року, що підтверджується розпорядженням управління від 01.02.2010 року. 18.11.2014 року на адресу управління надійшло повідомлення з Управління Пенсійного фонду України в м.Кременчуці Крюківського району, в якому повідомляється, що при призначені пенсії за віком [PERSON], [INFO], виявлено, що в період отримання заявницею компенсаційної виплати за надання соціальних послуг з 19.12.2007 року по 08.10.2009 рік, вона одночасно була працюючою, а саме працювала в Харківській філії приватного акціонерного підприємства "Київстар" з 01.05.2007 року по 31.12.2008 рік. Згідно відповіді Харківської філії приватного акціонерного підприємства "Київстар" від 16.12.2014 року №23684 на запит управління [PERSON] надавала даному підприємству послуги з 01.05.2007 року по 31.12.2008 рік, згідно договору про надання послуг. Згідно п. 1 (Порядку) виплати компенсацій фізичним особам , які надають соціальні послуги, здійснюються непрацюючим фізичним особам, які постійно надають соціальні послуги громадянам похилого віку, інвалідам, дітям-інвалідам, хворим, які не здатні до самообслуговування і потребують постійної сторонньої допомоги (крім осіб, що обслуговуються соціальними службами). Оскільки відповідач не повідомила управління, що під час отримання компенсації вона працювала, отже, отримувала компенсацію незаконно, а тому виникла переплата з 19.12.2007 року по [INFO], яка складає 2133,88 грн.. 27.11.2014 р. (№ 03/6491), 07.04.2016 р. (№ 03/4044) та 07.04.2016 р. (№4044/1) за адресами проживання та реєстрації відповідача направлено 3 листа, в яких вона запрошувалася до управління для вирішення питання погашення переплати, яка виникла по компенсації за надання соціальних послуг, в яких була попереджена про те, що у разі непогашення переплати компенсації, управління буде змушене звернутися суду з покладанням на неї судових витрат, на які вона не відреагувала і не повідомила про своє рішення. Враховуючи вищевикладене, управління змушене було звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача - Управління соціального захисту населення Крюківського району департаменту соціального захисту населення та питань АТО виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області - Слюсаренко С.В. позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, що зазначені в позові. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що в період призначення їй соціальної допомоги вона працювала на підприємстві «Київстар» за договором, про що було достовірно відомо комісії з призначення допомоги. З 01.01.2009 року по [INFO] вона не працювала. Після смерті [INFO] [PERSON], вона повернула переплату по соціальній виплаті в сумі 74 грн. 45 коп.. Других вимог управління до неї не пред'являло. Вважає, що вказана переплата виникла з вини працівників позивача. Крім того сплинув строк позовної давності про стягнення вказаних коштів. Вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, вивчивши представлені докази, суд встановив наступне. Відповідно до п.1 Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2004 року №558 (в редакції, що діяла на час призначення компенсації) непрацюючим фізичним особам, які постійно надають соціальні послуги громадянам похилого віку, інвалідам, дітям-інвалідам, хворим, які не здатні до самообслуговування і потребують постійної сторонньої допомоги (крім осіб, що обслуговуються соціальними службами), призначається щомісячна компенсаційна виплата (далі - компенсація). Компенсація призначається і виплачується органом праці та соціального захисту населення за місцем проживання особи, якій надаються соціальні послуги, з дня подання фізичною особою, яка надає соціальні послуги, та особою, яка їх потребує, заяв разом з документами, зазначеними у пункті 6 цього Порядку. П.6 Порядку передбачено, що для призначення компенсації подаються, зокрема копія трудової книжки та довідки органу державної податкової служби про те, що особа не займається підприємницькою діяльністю, і про відсутність даних про доходи цієї особи, а у разі відсутності трудової книжки - лише зазначені довідки. Згідно п.8 Порядку компенсація призначається на час встановлення групи інвалідності або на час, протягом якого особа, що подала заяву про необхідність отримання соціальних послуг, потребуватиме постійного стороннього догляду. Відповідно до п.11 Порядку виплата компенсації провадиться щомісяця до 10 числа місяця, що настає за тим, в якому фізична особа надавала соціальні послуги, і триває до дня припинення їх надання. Якщо особа, якій надавалися соціальні послуги, за висновком органу медико-соціальної експертизи (лікарсько-консультаційної комісії) вже не потребує постійного стороннього догляду, виплата компенсації припиняється з дня, що настає за тим, з якого ця особа згідно з висновком втратила необхідність такого догляду. 19 грудня 2007 року [PERSON] звернулася до Управління соціального захисту населення Крюківського району департаменту соціального захисту населення та питань АТО виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області з заявою про призначення їй компенсаційних виплат, як особі, що надає соціальні послуги [PERSON], [INFO]. Як достовірно встановлено в судовому засіданні та не заперечується сторонами по справі, [PERSON] на підставі її заяви від 19.12.2007 року та доданих до неї документів була призначена з 19.12.2007 року компенсація за надання соціальних послуг [PERSON], [INFO]. Згідно розпорядження Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Крюківської районної ради м.Кременчука №1501007 від 01.02.2010 року [PERSON] припинено виплату компенсації за надання соціальних послуг з 09.10.2009 року в зв'язку із тим, що [INFO] [PERSON] померла. Відповідно до довідки, виданої відділом грошових виплат і компенсацій Управління соціального захисту населення Крюківського району департаменту соціального захисту населення та питань АТО виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 12.12.2016 року за вих..№03/15032, за період з грудня 2007 року по жовтень 2009 року, [PERSON] виплачено компенсацію за надання соціальних послуг у розмірі 2 133, 88 грн.. Згідно повідомлення Управління пенсійного фонду України в м.Кременчуці Полтавської області від 08.11.2014 року за вих..№20464/02-21, вбачається, що при призначенні пенсії за віком [PERSON], виявлено, що в період отримання заявницею компенсації виплат за надання соціальних послуг з 19.12.2007 року по [INFO], вона одночасно була працюючою (згідно даних персоніфікованого обліку), а саме працювала в Харківській філії ПрАТ «Київстар» з 01.05.2007 року по 31.12.2008 року. Відповідно до довідки ПрАТ «Київстар» від 16.12.2014 року №23684 [PERSON] надавала послуги філії ПрАТ «Київстар Дж.Ес.Ем.» у м.Харків на підставі договору про надання послуг від 03.05.2007 року з 03.05.2007 року по 31.12.2008 року. Згідно п. 15 Порядку фізичні особи, які одержують компенсацію, зобов'язані повідомити структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районної, районної у м. Києві державної адміністрації, виконавчого органу міської ради, що призначають ці виплати, про обставини, які можуть вплинути на умови їх призначення та виплати. У разі виявлення таких обставин виплата компенсації припиняється з дня, що настає за днем виникнення таких обставин. У разі одержання у зв'язку з цим зайвих сум компенсації одержувачі повинні відшкодувати структурним підрозділам з питань соціального захисту населення районної, районної у м. Києві державної адміністрації, виконавчого органу міської ради надміру виплачені суми за весь період, коли фізична особа не мала права на одержання компенсації. Якщо фізична особа не повернула добровільно надміру виплачені суми, вони стягуються в судовому порядку на підставі заяви структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районної, районної у м. Києві державної адміністрації, виконавчого органу міської ради, що призначив компенсацію Відповідно до ст..1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Ст.ст.10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач в своїх запереченням проти позову посилається на те, що позивачу на час призначення їй компенсації було відомо про надання нею послуг за договором, що укладений між нею та філією ПрАТ «Київстар Дж.Ес.Ем.» у м.Харків, однак на підтвердження вказаних обставин відповідач суду жодних належних доказів не надала. Як вбачається з записів в трудовій книжці, що відкрита на ім'я [PERSON], остання працювала на посаді комірника в ПТУ №6 та 05.09.2005 року була звільнена з роботи в зв'язку зі скороченням штатів. Відповідно до довідки виданої регіональним менеджером по персоналу ПАТ «Київстар» від 16.14.2014 року за вих..№23684, [PERSON] надавала послуги філії ПрАТ «Київстар Дж.Ес.Ем.» у м. Харків на підставі договору про надання послуг №66-К від 03.05.2007 року в період з 03.05.2007 року по 31.12.2008 року. Враховуючи вищевикладене, встановлені обставини справи, а також те, що як встановлено судом, відповідач при призначенні та отриманні компенсації не повідомила позивача про її працевлаштування, внаслідок чого їй, без наявності до того відповідних підстав, за період з грудня 2007 року по грудень 2008 року було виплачено компенсацію за надання соціальних послуг у розмірі 1 204 грн. 83 коп., то суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є законними та обґрунтованим. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача надміру виплачених коштів компенсації, яку їй було виплачено за надання соціальних послуг за період з січня 2009 року по жовтень 2009 року, то суд приходить до наступних висновків. При обґрунтуванні заперечень проти позову відповідач посилається на те, що у період часу з 01.01.2009 року по [INFO] вона працевлаштована не була та належним чином надавала соціальні послуги [PERSON] по день її смерті. Як зазначено вище, відповідно до п.1, 8, 11 Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2004 року №558 (в редакції, що діяла на час призначення компенсації) щомісячна компенсаційна виплата призначається саме непрацюючим фізичним особам, які постійно надають соціальні послуги громадянам похилого віку, інвалідам, дітям - інвалідам, хворим, які не здатні до самообслуговування і потребують постійної сторонньої допомоги та виплата цієї компенсації провадиться щомісяця до 10 числа місяця, що настає за тим, в якому фізична особа надавала соціальні послуги, і триває до дня припинення їх надання; якщо особа, якій надавалися соціальні послуги, за висновком органу медико-соціальної експертизи (лікарсько-консультаційної комісії) вже не потребує постійного стороннього догляду, виплата компенсації припиняється з дня, що настає за тим, з якого ця особа згідно з висновком втратила необхідність такого догляду. Представником позивача суду не надано жодного належного доказу того, що у період часу з 01.01.2009 року по [INFO] [PERSON] була працевлаштованою, не надано доказів того, що остання протягом вказаного часу не надавала соціальні послуги [PERSON] та не надано доказів того, що [PERSON] не потребувала надання їй соціальних послуг протягом цього часу. Також представник позивача в судовому засіданні не заперечував факт того, що у випадку, коли б відповідач повідомив позивача про її працевлаштування, то виплату компенсації було б припинено, а після припинення трудових відносин відповідачем та при наявності умов, визначених вказаним Положенням, їй таку компенсацію знову могло б бути призначено. Зважаючи на викладене, враховуючи встановлені обставини справи, а також те, що в період часу з 01.01.2009 року по [INFO] відповідач, будучи непрацюючою особою, фактично надавала соціальні послуги [PERSON], яка потребувала надання таких послуг, то суд, виходячи із засад виваженості, розумності та справедливості, приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими. При обґрунтуванні заперечень проти позову відповідач просить відмовити у задоволенні позову також у зв»язку із спливом позовної давності. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Між тим, відповідно до ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як встановлено судом та це вбачається із матеріалів справи, про факт працевлаштування відповідача з 01.05.2007 року по 31.12.2008 року, позивач дізнався 25.11.2014 року, коли отримав повідомлення Управління пенсійного фонду України в м.Кременчуці Полтавської області від 08.11.2014 року за вих..№20464/02-21. Доказів про те, що позивачу стали відомі вказані обставини не у вказаний вище час, суду відповідачем не надано . Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що перебіг позовної давності за вказаними вимогами почався саме з 25.11.2014 року, а тому строк позовної давності на час звернення позивача до суду з даним позовом не сплив, в зв»язку з чим, суд підстав для застосування наслідків спливу позовної давності не вбачає. Враховуючи викладене, встановлені обставини справи, оцінюючи в сукупності наявні у справі докази, виходячи із засад виваженості, розумності та справедливості,суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача необхідно стягнути кошти в сумі 1 204 грн. 83 коп., які виплачені їй в якості компенсації за надання соціальних послуг за період з грудня 2007 року по грудень 2008 року, а в задоволенні позовних вимог в іншій частині необхідно відмовити. Відповідно до ст..217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. В судовому засіданні відповідачка пояснила, що вона на даний час вона не працює та інших доходів, крім пенсії, не має. Враховуючи загальний розмір суми, що підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача, тяжкий матеріальний стан відповідача, суд вважає за можливе розстрочити виконання судового рішення строком на дванадцять місяців. На підставі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При поданні до суду даної позовної заяви позивачем судовий збір сплачено не було та ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21.10.2016 року відстрочено позивачу сплату судового збору за подання до суду даної позовної заяви до ухвалення рішення у цій справі. Згідно ст.82 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. Якщо у встановлений судом строк судові витрати не будуть оплачені, заява відповідно до статті 207 залишається без розгляду, або витрати стягуються за судовим рішенням у справі, коли оплата судових витрат була відстрочена або розстрочена до ухвалення цього рішення. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, або звільнити від їх оплати. Відповідно до ст..8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті. Враховуючи викладене, встановлені обставини справи, а також те, що відповідач перебуває у тяжкому матеріальному становищі, то суд приходить до висновку про можливість звільнити останню від сплати судового збору та компенсувати його за рахунок держави.

Outcome: partial