Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-22 00:00:00

01 листопада 2017 року до суду надійшла заява завідуючого відділенням № 3 КЗ СОР «Перша обласна спецлікарня м. Ромни» [PERSON], заінтересована особа: [PERSON], про продовження примусової госпіталізації [PERSON], [INFO]. Свою заяву заявник обґрунтовує тим, що [PERSON] 29 листопада 2015 року була госпіталізована до КЗ СОР «Перша ОСЛ м. Ромни» згідно вимого ЗУ «Про психіатричну допомогу». Рішенням місцевого Конотопського міськрайонного суду від 14 липня 2005 року [PERSON] визнано недієздатною. Рішенням Конотопського міськрайонного суду від 26 березня 2010 року призначено опікуном [PERSON] Рішеннями Роменського міськрайонного суду від 08.08.2016 р. і від 10.05.2017 р. госпіталізацію до психіатричного закладу в примусовому порядку [PERSON] продовжено. Щомісяця [PERSON] оглядалася комісією лікарів-психіатрів, виносилося рішення про необхідність продовження стаціонарного лікування. У звязку з Рішенням Конституційного Суду України від 01.06.2016 року подальше перебування на лікуванні пацієнта можливе лише за наявності рішення суду. [PERSON] виявляє ознаки хронічного психічного захворювання у вигляді: «Шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу», дані психічні розлади потребують спеціалізованого медичного нагляду. По своєму стану не в змозі задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечує її життєдіяльність. Психічний стан [PERSON] обумовлює небезпеку для неї та може завдати суттєву шкоду її здоров»ю. У судовому засіданні лікар-психіатр КЗ СОР «Перша обласна спеціалізована лікарня м. Ромни» [PERSON] заяву підтримала, просила її задовольнити та продовжити [PERSON] госпіталізацію в психіатричному закладі у примусовому порядку. Надала пояснення стосовно стану хворої. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з»явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи. В попередньому судовому засіданні проти заяви лікаря психіатра не заперечував. В судове засідання хвора [PERSON] не доставлена, в попередньому судовому засіданні пояснила, що стан її здоров»я поліпшився, вважає, що може жити поза межами стаціонару, просила відпустити її додому. Особа, що надає правову допомогу, та прокурор не заперечували проти задоволення даної заяви. Суд, вислухавши думку осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 14 липня 2005 року рішенням місцевого Конотопського міськрайонного суду [PERSON] визнано недієздатною (а. с. 7). Рішенням Конотопського міськрайонного суду від 26 березня 2010 року [PERSON] призначено опікуном над недієздатною [PERSON] (а. с. 8). Рішеннями Роменського міськрайонного суду Сумської області від 08.08.2016 р. і від 10.05.2017 р. [PERSON] продовжено госпіталізацію в примусовому порядку до психіатричного закладу Перша ОСЛ м. Ромни (а. с. 9, 11-12). З висновку комісії лікарів-психіатрів лікувального закладу КЗ СОР «Перша обласна спеціалізована лікарня м. Ромни» від 30 жовтня 2017 року вбачається, що [PERSON] страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді «Шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу». Пацієнтка неспроможна самостійно задовольнити свої життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність, та виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють безпосередню небезпеку для неї (а. с. 4-5). З висновку судово психіатричного експерта КЗ СОР Сумський обласний клінічний психоневрологічний диспансер ім. О.В. Співака № 41 від 25.01.2018 року вбачається, що [PERSON] страждає хронічним психічним захворюванням у формі: «шизофренії, параноїдної форми, безперервний тип перебігу зі стабільним дефектом» (F20.00); за своїм психічним станом [PERSON] не може задовольняти життєві потреби на рівні, що забезпечує її життєдіяльність, потребує продовження госпіталізації до психіатричного закладу в примусовому порядку (а. с. 37- 39). Висновки лікарів та експерта будь-яких сумнівів у суду не викликає. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Відповідно до ст. 17\~Закону України «Про психіатричну допомогу» перебування особи в психіатричному закладі в примусовому порядку може здійснюватися лише протягом часу наявності підстав, за якими було проведено госпіталізацію. Особа, яку було госпіталізовано до психіатричного закладу в примусовому порядку, повинна оглядатися комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на місяць з метою встановлення наявності підстав для продовження чи припинення такої госпіталізації. У разі необхідності продовження госпіталізації в примусовому порядку понад 6 місяців представник психіатричного закладу повинен направити до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про продовження такої госпіталізації. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обгрунтування про необхідність продовження такої госпіталізації. В подальшому продовження госпіталізації особи в психіатричному закладі проводиться кожного разу на строк, який не може перевищувати 6 місяців. З огляду на викладене, суд вважає, що [PERSON] необхідно продовжити примусову госпіталізацію до психіатричного закладу в примусовому порядку без її згоди, згідно вимог ст.ст. 14, 17, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу», так як вона по своєму стану неспроможна самостійно задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. На основі викладеного,

Outcome: approved