Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

У лютому 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про захист прав споживача, визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 13.11.2008 року між ним та відповідачем було укладено кредитний договір № CM-5ME102/373/2008, метою якого було отримання кредитних коштів в сумі 119\~244 грн. для придбання нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: м. Маріуполь, вул. Енгельса, 56-а. Не маючи достатніх знань щоб розібратись в наданому йому кредитному договорі, він уклав із банком кредитний договір в іноземній валюті, на суму, яка перевищує його потреби 222\~821,95 доларів США, оскільки представник банку його переконав, що це буде для нього вигідно. Предметом договору стало придбання іншого житлового приміщення, розташованого за адресою: м. Маріуполь, пр. Леніна, 24/16, прим. 104. Виконуючи свої зобовязання по кредитному договору позивач після настання фінансової кризи, проведення на території Донецької області антитерористичної операції звертався до відповідача з заявами про реструктуризацію боргу, його переведення в національну валюту, однак йому було відмовлено. Вважає, що при укладенні договорів відповідачем суттєво порушені вимоги діючого законодавства та прохає суд визнати недійсними кредитний договір № CM-5ME102/373/2008 та договір іпотеки № PM-SME102/373/2008. Позивач в судове засідання не зявився, направивши на адресу суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, прохав їх задовольнити, розглянувши справу за його відсутності та за участю його представника. Представник позивача, [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та пояснив, що при укладенні договору [PERSON] не було розяснено істотних умов надання споживчого кредиту, він не міг розібратись самостійно в наданому йому банківському продукті, який представники банку оформили з порушенням прав позивача як споживача продукту, оформивши йому не потрібні послуги. Вважає дії банку не законними, прохав суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надіславши на адресу суду заяву, в якій позовні вимоги не визнає, прохає в їх задоволенні відмовити в повному обсязі, розглянувши справу за його відсутності. В запереченнях, які надійшли на адресу суду, відповідач посилається на те, що при укладенні договору позивачу, як клієнту банку, було надано всю необхідну йому інформацію щодо суми, умов кредитного договору, він погодився з усіма умовами, що підтверджується його підписами на кредитному договорі та договорі іпотеки. Зазначає, що посиланнями на порушення з боку службових осіб ПАТ «ОТР Банк» позивач вводить суд в оману. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, заслухавши сторони, приходить до наступного: В судовому засіданні встановлено, та не заперечується сторонами, що 13.11.2008 року між [PERSON] та ПАТ «ОТР Банк» було укладено кредитний договір № CM-5ME102/373/2008, згідно з яким [PERSON] отримав від ПАТ «ОТР Банк» споживчий кредит в сумі 222\~821,95 доларів США на придбання нежитлового приміщення, з фіксованим відсотком за користування кредитними коштами 6,4% річних та плаваючим відсотком з ставкою FIDR ті кінцевим строком повернення 13.09.2023 року (а. с. 8-14). Гроші було отримано позивачем ( а. с. 15-16) та використано за цільовим призначенням відповідно до договору купівлі продажу від 13.11.208 року [PERSON] придбано нежитлове приміщення, розташоване за адресою: м. Маріуполь, вул. Енгельса, 56-а (а. с. 7). 13.11.2008 року в забезпечення зобовязань за кредитним договором між [PERSON] та ПАТ «ОТР Банк» було укладено договір іпотеки № PM-SME102/373/2008, за яким [PERSON] передав ПАТ «ОТР Банк» належне йому нежитлове приміщення, розташоване за адресою: м. Маріуполь, пр. Леніна, б. 24/16, прим. 104 (а. с. 15-20, 23, 24-25) вартістю згідно оцінки 318\~339,10 доларів США (а. с. 22). Відповідно до вимог ст. 1054 Цивільного Кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог статті ст.526 Цивільного Кодексу України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору, закону тощо. Відповідно до вимог ст.530 Цивільного Кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до вимог ст. 610 Цивільного Кодексу України порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначеним змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Метою отримання позивачем споживчого кредиту було придбання нежитлового приміщення, розташованого за адресою: м. Маріуполь, вул. Енгельса, 56-а, загальною площею 226,5 кв.м. та оціночною вартістю 119\~244 грн., що згідно курсу НБУ на момент укладення кредитного договору 13.11.2008 року, становило 20\~630 доларів 45 центів США з розрахунку 1 долар США дорівнює 5.78 гривень України. З кредитного договору вбачається, що отримана [PERSON] сума дорівнює 222\~821,95 доларів США, що значно перевищує вартість приміщення, однак дорівнює вартості іншого приміщення, що належало позивачу на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 21 липня 2008 року, зареєстрованого в БТІ м. Маріуполя 14.08.2008 року, яке розташоване за адресою: м. Маріуполь, пр. Леніна, б. 24/16, приміщення 104, вартість якого оцінена в 318339, 10 доларів США, що значно перевищує зобовязання позивача за кредитним договором (а. с. 15-20). Висновком експерта [PERSON], №93-15 від 29.04.2015 року,якого також було допитано в залі судового засідання, встановлено, що починаючи з листопада 2009 року в звязку із використанням ПАТ «ОТР Банк» плаваючої процентної ставки було суттєво змінено Графік повернення Кредиту та сплати відсотків, а отже змінилися суми платежів за розрахунковий період, процентів за користування кредитом, а також реальна процентна ставка і абсолютне значення подорожчання кредиту. Згідно з п. 28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року при вирішенні спорів щодо правомірності підвищення процентної ставки згідно зі статтею 1056-1 ЦК у зв'язку з прийняттям Закону України від 12 грудня 2008 року № 661-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку", яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, суди мають виходити з того, що цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року. Виходячи із закріпленого Конституцією України принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58), всі рішення банку в будь-якій формі (постанова, рішення, інформаційний лист) щодо підвищення процентної ставки в односторонньому порядку є неправомірними лише з 10 січня 2009 року (Рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів). При вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641 - 642 ЦК або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить статті 1056-1 ЦК зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (неукладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір. При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. При вивченні кредитного договору та доданих до нього матеріалів суд не знайшов підтвердження виконання відповідачем своїх зобовязань щодо повідомлення [PERSON] про вплив плаваючої відсоткової ставки на загальні умови повернення кредитних коштів, що також є суттєвим порушенням прав [PERSON] як споживача фінансового продукту. Кредитний договір № CM-5ME102/373/2008 та договір іпотеки № PM-SME102/373/2008, згідно висновків експерта, в цілому відповідають нормативно правовим актам України на момент укладення, окрім: У «Графіку повернення кредиту та сплати процентів» абсолютне значення подорожчання кредиту значиться в гривні, а не у валюті кредиту доларах США. В письмовій формі не попереджено [PERSON], що валютні ризики під час виконання зобовязань за цим договором несе позичальник. У суму абсолютного подорожчання кредиту не увійшли платежі за супутні послуги на користь третіх осіб. Згідно п. «д» ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту. Рішенням Конституційного Суду України №15-рп/2011 від 10.11.2011 року, п. 3.2 споживача визнано слабким субєктом економічних відносин, тому як йому об'єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму,отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть унаслідок уведення його в оману придбати не потрібні йому кредитні послуги. Отже, [PERSON]В, як позичальник, не був повідомлений про всі умови обраного ним фінансового продукту, в порушення прав був введений в оману щодо його умов. Однак зобовязання за кредитним договором ним виконувались, відповідно до висновку експерта, загалом ним за кредитним договором сплачено 207\~380,67 доларів США (а. с. 42-170, 223-240). З матеріалів справи вбачається, що в порушення вимог чинного законодавства, відповідач, не надавши повного обсягу інформації, та обмежившись загальним описом своїх послуг, порушив права позивача не тільки як особи, яка укладає кредитний договір, але і як споживача фінансової послуги. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON], суд однак стягує з нього на користь відповідача різницю між фактично заявленої в позовних вимогах сумою та сплаченою фактично згідно висновків експерта, а саме 222\~821, 95-207\~308,67 = 15441,28 доларів США. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору, як це передбаченост. 3 Закону України "Про іпотеку". Згідно з ст. 18 Закону України «Про іпотеку» іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Іпотечний договір повинен містити такі істотні умови: зміст та розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов'язання. На підставі вище викладеного, та

Outcome: approved