Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-19 00:00:00

У січні 2018 року Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якій просило суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 53\~870,31 доларів США, що за курсом НБУ станом на 13.11.2017 року еквівалентно 1\~428\~464,53 грн. та судові витрати по справі. В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що відповідно до договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 96/08 від 23.05.2008 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 23 000,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом, з кінцевим строком погашення заборгованості до 23.05.2023 року. 23 травня 2008 року в якості забезпечення виконання зобов'язань за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 96/08 від 23.05.2008 року, було укладено іпотечний договір № 96/08 між банком та відповідачем, відповідно до якого [PERSON] надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 70,1 кв.м, житловою площею 40,1 кв.м. Банк свої зобовязання виконав повністю. Однак, у порушення норм законодавства та умов договору про надання відновлювальної кредитної лінії відповідач зобовязання за вказаним договором кредиту належним чином не виконав. У звязку з чим, за договором кредиту станом на 13.11.2017 року виникла заборгованість у розмірі 53\~870,31 доларів США, що за курсом НБУ станом на 13.11.2017 року еквівалентно 1\~428\~464,53 грн., яка складається з наступного: 603\~086,17 грн. заборгованість за основним боргом; 825 378,36 грн. заборгованість по відсотках. У судове засідання представник позивача не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого в задоволенні позовних вимог просив відмовити за безпідставністю, вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду, оскільки 28.01.2009 року банком йому було направлено письмове повідомлення про порушення основного зобовязання та про звернення стягнення на предмет іпотеки, відповідно до змісту якого, йому було запропоновано протягом тридцяти днів з дня отримання повідомлення, погасити прострочену заборгованість по договору про надання відновлювальної кредитної лінії, отже вказаним повідомленням були змінена дія договору, а сам з 23 травня 2023 року на 28 лютого 2009 року. Тобто, вважає, що саме з 28 лютого 2009 року у банка виникло право вимоги на звернення до суду. Крім того, відповідач зазначив, що відсотки нараховані банком з 28 лютого 2009 року, враховуючи правову позицію Верховного Суду (постанова ВП ВС по справі № 444/9519/12 від 28.03.2018 року) є безпідставними, тому що були нараховані після 28 лютого 2009 року, тобто після того, як у банка виникло право вимоги на звернення до суду із позовом. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, встановив наступне. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи та на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6)\~як розподілити\~між сторонами\~судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8)\~чи є\~підстави для\~скасування заходів\~забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Судом по справі встановлено, що 23 травня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" та [PERSON] було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 96/08 відповідно до якого, [PERSON] отримав кредит у розмірі 23 000,00 доларів США, зі сплатою 14 % річних та комісій, в розмірі та порядку визначеному у Додатку №1 до цього Договору, з кінцевим строком погашення заборгованості до 23.05.2023 року. 23 травня 2008 року в якості забезпечення виконання зобов'язань за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 96/08 від 23.05.2008 року, було укладено іпотечний договір № 96/08, відповідно до якого [PERSON] надав банку в іпотеку нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 70,1 кв.м, житловою площею 40,1 кв.м. Банк свої зобовязання за кредитним договором виконав повністю. Однак, у порушення норм законодавства та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав. У звязку з чим за договором кредиту станом на 13.11.2017 року виникла заборгованість у розмірі 53\~870,31 доларів США, що за курсом НБУ станом на 13.11.2017 року еквівалентно 1\~428\~464,53 грн., яка складається з наступного: 603\~086,17 грн. заборгованість за основним боргом; 825 378,36 грн. заборгованість по відсотках, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором, наданим позивачем. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно з нормою ст. 526 ЦК зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК). Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК). Одним з видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. Якщо в зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Відповідно до п.1.1.1 Договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 96/08 від 23 травня 2008 року, кінцевий термін повернення заборгованості по кредиту є 22 травня 2023 року. Оскільки строк дії Договору про надання відновлювальної кредитної лінії не сплив, вважається, що дія кредитного договору не припинена, а отже строк позовної давності позивачем не пропущений. Посилання відповідача про зміну строку дії договору з 22 травня 2023 року на 28 лютого 2009 року, у зв'язку з направленням на його адресу банком письмового повідомлення про порушення основного зобовязання та про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд не бере до уваги, оскільки з матеріалів справи не вбачається коли саме [PERSON] отримав вказане повідомлення, а отже, неможливо встановити строк з якого дія Договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 96/08 від 23 травня 2008 року вважається зміненою. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено в ст. 1050 ЦК України. Якщо договором установлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК). Статтею 1049 ЦК України зазначено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України по кредитному договору банк зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах передбачених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити відсотки. Частиною 2 ст.\~78\~ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Тобто процесуальними нормами встановлено обов'язок учасників справи доказувати обставини при невизнані або оспорюванні них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача доведені матеріалами справи, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved