Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-29 00:00:00

01.09.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення сплаченого страхового відшкодування в порядку регресу. Посилався на те, що 11.09.2013 року з вини відповідача [PERSON], який керував автомобілем «Пежо Партнер», д.н.з. [NUMBER], сталась ДТП, внаслідок чого автомобілю «Рено», д.н.з. [NUMBER], було завдано механічних пошкоджень. ПАТ «УАСК «АСКА» сплатило власнику автомобіля «Рено», д.н.з. [NUMBER] суму страхового відшкодування у розмірі 22 704,23 грн. Автомобіль «Пежо Партнер», д.н.з. [NUMBER], застрахований у ПАТ «СК «УСГ», до якого позивач звернувся про відшкодування шкоди. ПАТ «СК «УСГ» було відшкодовано ПАТ «УАСК «АСКА» суму збитку за вказаним страховим випадком у сумі 19 349,25 грн. Крім того, відповідачем 28.08.2015 року було добровільно сплачено франшизу у сумі 510,00 грн. Під час розгляду справи 18.09.2015 р. позивач збільшив позовні вимоги та просив суд стягнути з відповідача недоплачене страхове відшкодування у сумі 2845,48 грн., витрати від інфляції у сумі 968,34 грн., 3% річних у сумі 56,36 грн., пеню за прострочення грошового зобов'язання у розмірі подвійної облікової ставки НБУ у сумі 1034,51 грн. та судовий збір у сумі 243,60 грн. В судовому засіданні представник позивача Лапай О.В. позовні вимоги, а також мотиви на їх обгрунтування підтримала в повному обсязі, просила суд стягнути зазначені грошові суми з відповідача примусово, оскільки добровільно відповідач зазначені суми не відшкодовує. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив у їх задоволенні відмовити, посилаючись на ту обставину, що він не отримував від позивача своєчасно вимог що до добровільної сплати страхового відшкодування в порядку регресу. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи між ПАТ «УАСК «АСКА» та ПАТ «ВіЕйБі Лізинг», в особі керівника операційної служби Савко В.В., було укладено договір СТД №3130110, за яким позивачем було застраховано майновий інтерес страхувальника ПАТ «ВіЕйБі Лізинг», пов`язаний з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом, а саме: автомобілем «Рено», д.н.з. [NUMBER] (а.с.5). Згідно постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 30.09.2013 року (а.с.22), 11.09.2013 року о 15 год. 05 хв. водій [PERSON], керуючи автомобілем марки «Пежо Партнер» д.н.з. [NUMBER], в м. Києві по пр-ту 40 років Жовтня 94, перед початком руху не переконався, що це буде безпечним, внаслідок чого сталося зіткнення з автомобілем марки «Рено» д.н.з. [NUMBER], що призвело до пошкодження двох транспортних засобів, чим водій [PERSON] порушив вимогу п.п. 10.1 Правил дорожнього руху. Даною постановою [PERSON] було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнено до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 340 грн., яка не оскаржувалась в апеляційному порядку і набрала законної сили. У відповідності до ч.4, ст.60 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріальної шкоди, завданої власнику КТЗ, №20/09/13 від 17.09.2013 року матеріальний збиток, заподіяний власнику автомобіля «Рено» д.н.з. [NUMBER], становить 19 859,25 грн. (а.с.11-12). ПАТ «УАСК «АСКА» сплатило ПАТ «ВіЕйБі Лізинг», 22 704,73 грн. страхового відшкодування, що підтверджується платіжними дорученнями №7053 від 11.10.2013 року, №7101 від 09.10.2013 року та №7077 від 17.10.2013 року (а.с.21). Згідно довідки МТСБУ, на момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] була застрахована у ПАТ «СК «УСГ» згідно полісу АВ/4964819. Відповідно до умов полісу ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну складає 50 000 грн. 00 коп., франшиза 510 грн. 00 коп. (а.с.23). ПАТ «СК «УСГ» було відшкодовано ПАТ «УАСК «АСКА» суму збитку за вказаним страховим випадком у сумі 19 349,25 грн. Відповідачем 28.08.2015 року позивачу було добровільно сплачено франшизу у сумі 510,00 грн.(а.с.40). За приписами ст. 27 ЗУ «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно ст.993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. На підставі п.1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, заподіяну з вини іншого, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до п.п. г п. 38.1 ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у п.п.33.1.2 п. 33.1 ст. 33 цього ж закону. Зокрема у пункті 33.1 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Таким чином, суд вважає, що позивач як страховик отримав право регресу до відповідача в межах розміру виплаченого та не відшкодованого розміру страхового відшкодування в сумі 2845,48 грн. (22 704,73 (загальна сума страхового відшкодування) -19349,25 (сума страхового відшкодування, сплачена ПАТ «СК «УСГ») - 510,00 (франшиза, сплачена [PERSON].). У частині вимог позивача про стягнення витрати по інфляції у сумі 968,34 грн., 3% річних у сумі 56,36 грн., пеню за прострочення грошового зобов'язання у розмірі подвійної облікової ставки НБУ у сумі 1034,51 грн. необхідно відмовити, тому що п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика або МТСБУ особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє у період, за який нараховується пеня. Вказана норма регулює відносини страховика і страхувальника за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а відповідач не є суб'єктом цього договору. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази щодо отримання відповідачем повідомлення про наявність боргу, оскільки в конверті про надіслання відповідачеві повідомлення про наяність боргу помилково зазначена адреса: [ADDRESS], тоді як відповідач зареєстрований за іншою адресою, а саме: [ADDRESS]. \\а.с. 39\\. Відсутність належного повідомлення відповідача про наявність боргу не заперечувала також в судовому засіданні представник позивача. А тому, за цих підстав, суд вважає такою, що не підлягає задоволенню вимогу про стягнення з відповідача витрат від інфляції, 3% річних та пені за прострочення грошового зобов'язання. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги частково ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування частково, а тому позовну заяву необхідно також задовольнити частково. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial