Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-22 00:00:00

02.01.2020 року позивач звернулася з позовом до відповідача та просила надати дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , у супроводі її матері [PERSON] , [INFO] , без згоди та супроводу її батька - [PERSON] до Держави Ізраїль з 01.07.2020 року по 30.06.2021 року. Обгрунтувала позов тим, що відповідач, безпідставно не надає своєї згоди на виїзд дитини за межі України. Водночас жодних вагомих аргументів, які б пояснювали чи обґрунтовували його відмову, він не наводить. Це в свою чергу унеможливлює виїзд спільної дитини за кордон для навчання, повністю нівелює її інтереси та ставить під загрозу її нормальний фізичний та духовний розвиток. Вважає таку поведінку відповідача і водночас батька дочки - [PERSON] , такою, що шкодить інтересам останньої та не сприяє її всебічному та гармонічному розвитку. Позивач зазначила, що відповідач [PERSON] для надання згоди на виїзд дитини за кордон висував свої умови, зокрема: зняття з дитиною [PERSON] з реєстрації в його квартирі за адресою: [ADDRESS] ; компенсація витрат, які поніс [PERSON] на оплату послуг адвоката за участь у справі №750/7781/17 щодо наданні дозволу на виїзд дитини за кордон в сумі 10 000 грн.; повернення [PERSON] всієї суми раніше сплачених ним аліментів на виконання рішення Деснянського районного суду м. Чернігові від 26 квітня 2018 року, справа № 750/1438/18; оплата послуг нотаріуса за складання заяви [PERSON] про надання згоди на виїзд дитини; подання до органу ДВС заяви про повернення виконавчого листа про стягнення в примусовому порядку з [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] , які як зазначила позивач нею заради інтересів дитини бли виконані повністю. Відповідач надав відзив на позовну заяву, з якої вбачається, що проти задоволення позову заперечує повністю, обгрунтовуючи свої заперечення тим, що виїзд дитини за межі країни до держави Ізраїль не відповідатиме її інтересам та фактично позбавить його, як батька дитини можливості брати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та наполягав на його задоволенні. Відповідач, його представник адвокат Капара В.І. в судове засідання не з`явились і розгляд справи здійснювався за відсутності сторони відповідача з наступних підстав. Позовна заява надійшла до суду в січня 2020 року, час, з якого просить позивач надати дозвіл на виїзд дитини за межі країни визначено з 01.07.2020 року. Провадження у справі відкрито 14.01.2020 року. Підготовче судове засідання закрито ухвалою суду від 10.03.2020 року і справа призначена до судового розгляду по суті на 30.03.2020 року. 27.03.2020 року надійшло клопотання відповідача про відкладення розгляду справи у зв`язку з карантином, запровадженим на території України з метою убезпечення населення України від поширення гострих респіраторних захворювань та короно вірусу COVID-19 і клопотання адвоката відповідача про відкладення розгляду справи у зв`язку з її зайнятістю в іншому судовому засіданні. Розгляд справи відкладено до 05.05.2020 року. 04.05.2020 року до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи від відповідача у зв`язку з запровадженням карантину на території України, представник відповідача клопотання про відкладення судового засідання 05.05.2020 року не надавала, в судове засідання не з`явилась. Розгляд справи відкладено до 25.05.2020 року. 25.05.2020 року за аналогічним клопотанням відповідача розгляд справи відкладено на 15.06.2020 року. 15.06.2020 року на адресу суду надійшла заява позивача про те, що відповідач навмисно затягує розгляд справи, надаючи клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з запровадженням карантину на території України, що перешкоджає прибути йому в судове засідання, разом з тим, відповідач з 22.01.2020 року працює в КЗ «Чернігівський обласний пошуковий науково-редакційний центр» і працює повний робочий день, на підтвердження чого надано лист КЗ «Чернігівський обласний пошуковий науково-редакційний центр» від 01.06.2020 року. Після звернення представника позивача за місцем роботи відповідача, останній 15.06.2020 року звертається до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи, але вже не у зв`язку з неможливістю прибуття в судове засідання внаслідок запровадженого карантину, а у зв`язку з перебуванням на лікарняному, на підтвердження чого надано копію листка непрацездатності. Розгляд справи відкладено на 23.06.2020 року. 22.06.2020 року від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з його відрядженням по роботі на один день саме 23.06.2020 року. Від представника відповідача адвоката Капари В.І. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з запровадженим на території України карантином. Постановою Кабінету Міністрів України № 343 від 04.05.2020 року «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» дозволено роботу адвокатів. Отже, враховуючи насамперед інтереси дитини, наявність відзиву на позовну заяву, а також той факт, що відсутність в даному випадку своєчасного судового захисту може призвести до ситуації, коли наступні дії суду вже не матимуть значення для особи та її прав, в даному випадку прав та інтересів дитини. Суд вирішив здійснювати розгляд справи за відсутності сторони відповідача. Судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігів від 27 жовтня 2015 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 24 лютого 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис № 266 - розірвано. Від шлюбу сторони мають малолітню дочку - [PERSON] , [INFO] . 13.01.2017 року позивачем було укладено шлюб та змінено прізвище з [PERSON] на [PERSON] . З 06 вересня 2018 року [PERSON] навчається у міській середній школі старшій школі Рабин. Дитина, як зазначає позивач, навчається із задоволенням, учбова програма та мова піддаються їй легко. 28.08.2018 [PERSON] надав нотаріально посвідчену заяву про згоду на виїзд [PERSON] за кордон до Держави Ізраїль з метою навчання на два учбових роки - у період з 5 вересня 2018 року по 1 липня 2019 року та з 28 серпня 2019 року по 1 липня 2020 року. Після літніх канікул у серпні 2019 року [PERSON] повернулась до Ізраїлю, де вже другий рік навчається. За новим місцем проживання в неї вже багато друзів, з якими вона має гарні стосунки. З початку навчального року [PERSON] також відвідує додаткові заняття для нових репатріантів, де серед іншого тричі на тиждень проходять уроки англійської мови, математики, івриту. В той же час вже втрачені зв`язки [PERSON] з її оточенням в Україні, шкільна програма також є іншою. Враховуючи досить зрілий вік дитини, існує серйозний ризик того, що її повернення поставить дитину під загрозу заподіяння психічної шкоди. 04.11.2019 року та 13.11.2019 позивач письмово зверталась до [PERSON] з проханням про надання згоди на виїзд [PERSON] до Держави Ізраїль з метою продовження навчання строком на 1 (один) рік, починаючи з 01.07.2020 року до 30.06.2021 року. Однак відповідач вказаного дозволу не надав. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Проте, відповідач такого дозволу на тимчасовий виїзд доньки [PERSON] у супроводі матері [PERSON] до Держави Ізраїль не той причині, що виїзд дитини за межі країни до держави Ізраїль не відповідатиме її інтересам та фактично позбавить його, як батька дитини можливості брати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадяни України» від 21.01.1994 року №3857-ХІІ, постановою КМУ від 27.01.1995 року №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31.03.1995 року №231 (із змінами). Правила перетинання державного кордону громадянами України затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57 із змінами та доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16 річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18 річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, у супроводі одного з батьків або в супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: коли другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджує запис про батька у свідоцтві про народження дитини, і він відсутній у пункті пропуску; коли у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким прямує громадянин, який не досяг 16 річного віку,або проїзному документі є відповідний запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік в дипломатичному представництві України за кордоном; у разі пред`явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків, рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків, рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім, рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним, рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої ВДВС із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 СК України (під час виїзду за кордон у супроводі одинокої матері). Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, ї фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані поважати дитину. У відповідності до ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року - держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки виїзд дитини за кордон відповідає інтересам та бажанням дитини, за своєю метою має сприяти загальному розвитку дитини, в той же час відповідач не надає згоду на виїзд дитини за кордон, що в розрізі даних правовідносин порушує права та інтереси неповнолітньої дитини. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Відповідачем доводи позивача не спростовані.

Outcome: approved