Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-07 00:00:00

01.04.2015 представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його розподілу, мотивуючи позовні вимоги тим, що 16.07.1994 [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] 20.03.2015 рішенням Тульчинського районного суду шлюб між ними було розірвано. Від даного шлюбу вони мають двох дітей: сина - [PERSON] [INFO] та доньку - [PERSON] [INFO], які проживають з ними і перебувають на їх спільному утриманні. На час знаходження у шлюбі та проживання однією сім'єю, сторони придбали наступне майно: ?житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS], що має півтора поверхи та чотири житлових кімнати, кухню, котельню, коридор, а також прибудований автомобільний гараж. Дане домоволодіння ( будинок із господарськими будівлями та гаражем) позивач оцінює в 690000 гривень; ?шафа кухонна, яку позивач оцінює в 1000 гривень; ?м'який уголок кухонний, який позивач оцінює у 1500 гривень; ?холодильник «Веко», який позивач оцінює у 1500 гривень; ?морозильна камера «LG», яке позивач оцінює у 1500 гривень; ?плита газова «Веко», яку позивач оцінює у 1000 гривень; ?шафа-купе, яку позивач оцінює у 1200 гривень; ?диван, який позивач оцінює у 400 гривень; ?м'який диван розкладний з кріслами, який позивач оцінює у 2500 гривень; ?меблева стінка із сервантом, яку позивачка оцінює у 2500 гривень; ?стіл комп'ютерний, який позивач оцінює у 500 гривень; ?персональний комп'ютер «IHOOIR», який позивач оцінює у 2000 гривень; ?монітор цифровий комп'ютерний «Hann-g», який позивач оцінює у 500 гривень; ?спальня (в комплекті ліжко, комод, тумбочки, столик із дзеркалом, шафа), яку позивач оцінює у 3000 гривень; ?телевізор «Samsung», який позивач оцінює в 400 гривень; ?пральна машина «LG», яку позивач оцінює в 600 гривень; ?причіп до легкового автомобіля, який позивач оцінює в 1000 гривень; ?швейна машинка по пошиву взуття, яку позивач оцінює 1000 гривень; ?автомобіль ВАЗ 21061, 1984 року випуску, синього кольору, державний номерний знак [NUMBER], який позивач оцінює в 11500 грн.; ?автомобіль ЗАЗ «Lanos» 2007 року, державний номер [NUMBER], синього кольору, який позивач оцінює в 69000 грн. ?Також під час спільного проживання було проведено будівництво кам'яної огорожі на подвір'ї та встановлено тротуарну плитку: ?плитка тротуарна 8000 гривень; ?цегла 2000 гривень; ?камінь 700 гривень; ?оплата за роботу 12000 . 1/2 частина вище перерахованого нерухомого і рухомого майна згідно ч. 1 ст.60 СК України є спільною сумісною власністю подружжя, а тому підлягає розділу у рівних частинах, виділу [PERSON] її частки в натурі. В зв'язку з цим, просить суд винести рішення, яким визнати перераховане майно спільною сумісною власністю подружжя та поділити його між [PERSON] та [PERSON] в рівних частках, стягнути половину сплаченого [PERSON] судового збору із [PERSON] 20.05.2015 до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розділ майна. Свої позовні вимоги остання мотивує тим, що відповідно до дозволу на проведення будівельних робіт, виданого 18.01.1993 Тульчинським районним техбюро на підставі рішення виконкому Кинашівської сільської ради №11 від 11.11.1992, вона отримала дозвіл на проведення будівельних робіт зі строком закінчення будівництва в січні 1996 року. 18.01.1993 представником районного архітектора були винесені в натурі межі земельної ділянки, про що складено відповідний акт, після чого вона одразу приступила до виконання будівельних робіт. Всі будівельні роботи та придбання будівельних матеріалів проводились її батьками, так як вона на той час навчалась і власних грошей не мала, а тому грошові кошти вкладались ними з намірами в майбутньому подарувати їй побудований житловий будинок. Станом на 16.07.1994 всі основні будівельні роботи були вже проведені і закінчені, а саме: була побудована коробка житлового будинку з прибудовами - гаражем, кухнею, ванною кімнатою, туалетом і котельнею. В подальшому її батьки подарували їй коня, який був виміняний з доплатою в Рівненській області на лісоматеріали для даху будинку. Вже під час спільного проживання з [PERSON] в житловому будинку були проведені штукатурні та оздоблювальні роботи. Таким чином на час реєстрації шлюбу житловий будинок вже був закінчений будівництвом на ? частини. Інша ? частина закінчувалась будівництвом вже після їх спільного життя з [PERSON] Тому вважає, що відповідно до ст. 57 СК України, ? житлового будинку є її особистою приватною власністю, а ? частина - є спільною власністю подружжя. В зв'язку з цим, просить суд винести рішення, яким розділити житловий будинок з господарськими будівлями [ADDRESS], визнавши 3/4 частини вказаного житлового будинку її особистою власністю, а ? - спільною власністю її та [PERSON], де частки є рівними - по ? від ? частини. В судовому засіданні позивач - відповідач [PERSON] та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини. Просять позов задовольнити. Разом з тим, заперечили проти задоволення зустрічного позову і просять в його задоволенні відмовити. В своїх поясненнях [PERSON] послався на те, що після весілля в 1994 році був тільки підмурок під будинок, а його батьки та батьки дружини після весілля тільки почали домовлятися про те, що спільними зусиллями вони побудують будинок для молодого подружжя. Витратами на будівництво займались обидві сторони. Саме ж будівництво будинку розпочалося в 1995 році, а не 18.01.1993, як про це стверджує [PERSON] Оскільки право власності на об'єкт нерухомого майна у особи виникає з моменту державної реєстрації у відповідних органах, та враховуючи, що державна реєстрація спірного житлового будинку була проведена 18.02.1999, тому і право спільної сумісної власності на вказаний об'єкт нерухомого майна виник в 1999 році і воно вважається таким, що набуте в період спільного проживання. Відповідач - позивач [PERSON] та її представник підтримали зустрічний позов, посилаючись на обставини, викладені в ньому, просять його задовольнити. Разом з тим, заперечили проти задоволення первісного позову, просять в його задоволенні відмовити. Допитані в судовому засіданні свідки зі сторони позивача - відповідача: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] суду показали, що на день весілля подружжя [PERSON] був побудований лише підмурок будинку, зведені стіни літньої кухні та гаража. Обидві сторони несли витрати при будівництві житлового будинку. Свідки зі сторони відповідача-позивача: [PERSON] та [PERSON], які є її батьками суду пояснили, що вони розпочали будівництво. На час весілля вже було побудовано: цоколь, літня кухня, гараж з підвалом, куплена цегла, частина якої до свадьби вже була завезена на земельну ділянку, а інша частина була довезена після свадьби дітей. Гроші давали тільки вони. Батьки [PERSON] нічого не помагали, все робили робочі. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які перебувають в родинних відносинах з відповідачем-позивачем та свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] надали аналогічні покази. Свідок [PERSON] показав, що він мурував цоколь, підвал, кухню, фінансував [PERSON] [PERSON] він під час будівництва не бачив. Коли було весілля не пам'ятає. Свідок [PERSON] суду показав, що будинок будувався вже після одруження [PERSON]. До того часу на земельній ділянці нічого не було. Свідок [PERSON], яка є сусідкою сторін, повідомила, що в будівництво багато вклав [PERSON], який там постійно працював. [PERSON] особисто там не бачила. Заслухавши учасників справи, свідків, дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що позовні вимоги сторін підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 16.07.1994 по 31.03.2015, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу, [NUMBER] (а.с.8 т.1) та копією рішення Тульчинського районного суду від. 20.03.2015 справа №148/382/15-ц (а.с.174 т.2), згідно якого шлюб між сторонами розірвано. В період шлюбу сторонами був збудований житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], свідоцтво про право власності на який було видано на ім'я [PERSON] 18.02.1999 на підставі рішення виконкому Кинашівської сільської ради від 12.02.1999, а також придбано меблі, побутову техніку, швейну машинку, комп'ютер, два автомобілі: ВАЗ 21061, 1984 року випуску, синього кольору, д.н.з. [NUMBER] та ЗАЗ - [PERSON], 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER], які зареєстровано на [PERSON] та легковий причеп ШЗК «Турист», д.н.з. [NUMBER], 1995 року виготовлення. Данні факти, окрім визнання сторонами, також підтверджуються копією свідоцтва про право власності на житловий будинок від 18.02.1999, реєстровий №2623 (а.с.43 т.1 ), копіями свідоцтв про реєстрацію ТЗ (а.с. 40-41 т.2). Оскільки сторони не досягли домовленості про добровільний поділ спільного майна, вони звернулись з відповідними позовами до суду. Відповідач - позивач [PERSON] стверджує, що поділу підлягає лише ? частина вищевказаного житлового будинку з господарськими будівлями, оскільки ? його частини належить їй особисто, так як дані частини було збудовано ще до укладення шлюбу. Позивач - відповідач [PERSON] зазначає, що даний будинок збудований за спільні кошти подружжя в період їх спільного проживання, а тому просить визнати житловий будинок з господарськими будівлями спільною сумісною власністю і виділити йому ? даного житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та половину спільно нажитого майна. Враховуючи те, що спірний житловий будинок був збудований в 1999 році, то до спірних правовідносин щодо набуття права спільної сумісної власності на нього необхідно застосовувати положення ст.22 КпШС України, ст.16 Закону України «Про власність». Відповідно до ст.22 Кодексу про шлюб та сім'ю України (КпШС України), ст.16 Закону України «Про власність» майно, нажите подружжям за час шлюбу належить їм на праві спільної сумісної власності. Таким чином, житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], який був збудований сторонами під час шлюбу, два автомобілі та легковий причеп є об'єктом спільної сумісної власності сторін відповідно до закону. Згідно ст.28 КпШС України, в разі поділу майна подружжя, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Враховуючи, що сімейні відносини сторін тривали до 2015 року, тому до даних правовідносин також необхідно застосовувати норми Сімейного кодексу України та Цивільного кодексу України. У відповідності до п. 23 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Главою 8 Сімейного кодексу України (надані СК України) регулюється право спільної сумісної власності подружжя. Згідно із ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст. 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч.1 ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Зважаючи на те, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (ст. 68 СК України), тому житловий будинок з господарськими будівлями, розташований в [ADDRESS], автомобілі ВАЗ 21061, 1984 року випуску, синього кольору, д.н.з. [NUMBER] та ЗАЗ - [PERSON], 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER] та легковий причеп ШЗК «Турист», д.н.з [NUMBER], 1995 року народження, належать сторонам на праві спільної сумісної власності. Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як вбачається з матеріалів справи, спірні автомобілі та причеп були придбані, а житловий будинок з господарськими будівлями збудований в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі. Доказів побудови житлового будинку та придбання автомобілів та причепу виключно за особисті кошти одного із подружжя до суду не надано. Тому дане майно є об'єктом права спільної сумісної власності. Вирішуючи питання про розмір часток сторін в майні, суд виходить з того, що інше не визначено домовленістю між сторонами, а тому вважає їх рівними. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Частиною 3 ст. 368 ЦК України визначено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 372 ЦК України, майно що є в спільній сумісній власності, може бути поділено між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є в спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до п. 22, 24 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Оскільки сторонами в судовому засіданні визнано факт придбання автомобілів ВАЗ 21061, д.н.з. [NUMBER], ЗАЗ - [PERSON], 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER] та легкового причепу ШЗК «Турист», д.н.з [NUMBER] в період шлюбу, тому дані обставини згідно ч.1 ст. 82 ЦПК України доказування не підлягають. Суд не приймає до уваги позицію відповідача - позивача [PERSON] щодо належності їй на праві особистої власності 3/4 спірного житлового будинку, з посиланням останньої на те, що дана частина будинку була збудована її батьками ще до шлюбу, та не бере до уваги покази свідків, оскільки право власності на даний житловий будинок було зареєстровано 18.02.1999, тобто в період шлюбу сторін, про що свідчить копія свідоцтва про право власності на житловий будинок від 18.02.1999, реєстровий №2623 (а.с.43 т.1). Окрім того, надані відповідачем- позивачем [PERSON] докази, а саме: копія акту державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об'єкта до експлуатації від 05.02.1999 (а.с.42), копія дозволу на проведення будівельних робіт від 11.11.1992 (а.с.45), копія проекту забудови земельної ділянки (а.с.46), копія рішення №11 виконкому Кинашівської сільської ради народних депутатів від 11.11.1992 про відведення земельної ділянки та надання дозволу на будівництво (а.с.44) та копія акту винесення в натурі границь земельної ділянки і розробки будівель від 18.01.1993 (а.с.45) лише підтверджують факт того, що [PERSON] 11.11.1992 була виділена земельна ділянка площею 0, 24 га в [ADDRESS] та надано дозвіл на будівництво індивідуально житлового будинку та господарських будівель, який було закінчено 05.02.1999, а саме, після укладення 16.07.1994 шлюбу з [PERSON] Оскільки доводи [PERSON] не знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, тому її позовні вимоги в частині визнання ? частин спірного житлового будинку її особистою власністю задоволенню не підлягають. З огляду на встановленне, [PERSON] має право на виділ його частки, в ідеальній долі, із майна спільної сумісної власності, яка складає 1/2 частини житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] Вирішуючи питання щодо розподілу вказаного майна, судом враховане наступне. За клопотанням представника відповідача - позивача [PERSON] по справі була призначена судова будівельно-технічна експертиза. За наслідками проведення вказаної експертизи, по питаннях, які пропонувалися, експерт визначив ринкову вартість житлового будинку, яка становить 663544 грн., а прибудови до нього - 188195 грн. та прийшов до висновку про можливість поділу житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого в [ADDRESS], виходячи з того, що частка кожного становить 1/2 із відступом від ідеальних часток та зазначив 5 можливих варіантів розподілу, про що свідчить висновок №292 за результатами проведення оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи, складений 20.09.2016 (а.с.163-224 т.1). В судовому засіданні сторони не дійшли згоди щодо можливих варіантів розподілу житлового будинку та проведення відповідних будівельно-ремонтних робіт по переобладнанню, а тому суд вважає, що даний поділ житлового будинку і господарчих споруд необхідно провести згідно 1 варіанту поділу, вказаному у висновку №292 за результатами проведення оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи, складеному 20.09.2016 (а.с.174, 177-178, 180 т.1), оскільки даний варіант поділу є більш практичним, так як дає можливість кожній стороні користуватися виділеними їй частинами самостійно. А саме: -виділити [PERSON] ? частку житлового будинку літ. «А», загальною площею 32,0 кв.м., а саме: вітальню 1-6 пл.16,0 кв.м., кімнату 1-7 пл.16,0 кв.м., житлову прибудову літ. «А?», вхідний майданчик літ. «а», гараж літ. «В», погріб літ. «в/під», ? воріт металевих з хвірткою, ? огорожі з металевого профілю, ? огорожі з металевого профілю, ? огорожі азбестоцементної, частка якої після розподілу становитиме 55/100; -виділити [PERSON] ? частку житлового будинку літ. «А», загальною площею 44,2 кв.м., а саме: кімнату 1-8 пл.16,9 кв.м., кімнату 1-9 пл.27,3 кв.м., сарай літ. «Б», прибудову до сараю літ. «б», », ? воріт металевих з хвірткою, ? огорожі з металевого профілю, ? огорожі з металевого профілю, ? огорожі азбестоцементної, частка якого після розподілу становитиме 45/100. Провести [PERSON] наступні ремонтно-будівельні роботи: - закласти дверний отвір між вітальнею 1-6 та кімнатою 1-9, - закласти дверний отвір між кімнатою 1-7 та кімнатою 1-8, - влаштувати дверний отвір між кімнатою 1-8 та кімнатою 1-9, - влаштувати дверний отвір на місці віконного в кімнату 1-9, - влаштувати сходи із зовнішньої сторони приміщення 1-9. Оскільки судом на [PERSON] покладено обов'язок провести ремонтно-будівельні роботи, тому [PERSON] має сплатити останньому половину вартості даних робіт в розмірі 6126,61 грн. (12257,22 грн. - загальна сума вартості ремонтно-будівельних робіт вказана в експертному висновку (а.с.178 т.1) / 2 = 6126,61 грн.). Стосовно поділу рухомого майна, суд виходить з наступного. Згідно висновків судового експерта за результатами визначення КТЗ від 10.05.2018 №5/Е-18 (а.с.110-124), №6Е-18 (а.с.125-132) та №7/Е-18 (а.с.133-149), вартість автомобіля ВАЗ 21061, д.н.з. [NUMBER], 1984 року виготовлення з урахуванням пробігу та технічного стану становить 14144,79 грн., автомобіля DAEWOO Lanos, 2006 року виготовлення, д.н.з. [NUMBER] з урахуванням пробігу та технічного стану - 64604,18 грн., легкового причепу ШЗК «Турист», д.н.з [NUMBER], 1995 року виготовлення з урахуванням технічного стану - 2910 грн. Згідно висновку експерта за результатами проведення судово-товарознавчої експертизи від 01.08.2017 №2380/17-21 (а.с.53-59 т.2), ринкова вартість рухомого майна, яке підлягало оцінці, станом на момент проведення експертизи складає 18486,25 грн, а саме: - диван - 239 грн, - меблева стінка - 3426,50 грн., - куточок кухонний - 415,50 грн., - холодильник ТМ «ВЕКО» -3194,95 грн., - плита газова ТМ «ВЕКО» моделі «FG662» - 1484 грн., - шафа - 2403 грн., - диван та два крісла - 1179,60 грн., - стіл комп'ютерний -1003,50 грн., - гарнітур спальний - 5140,20. Ринкова вартість швейної машинки для пошиття взуття, шафи кухонної, морозильної камери «LG», персонального комп'ютера «HANN-G», телевізору «Samsung», пральної машини «LG» не визначалась, в зв'язку з тим, що об'єкти на огляд не були надані. З огляду на викладене, суд вважає необхідним в частині позовних вимог щодо розподілу швейної машинки для пошиття взуття, шафи кухонної, морозильної камери «LG», персонального комп'ютера «HANN-G», телевізору «Samsung», пральної машини «LG» відмовити, оскільки суд позбавлений можливості встановити дійсну вартість даних речей. Також суд вважає необхідним відмовити в частині позовних вимог щодо розподілу витрат на будівництво кам'яної огорожі на подвір'ї та встановлення тротуарної плитки, оскільки позивачем - відповідачем [PERSON] належних та допустимих доказів даних витрат суду не надано. Враховуючи, що сторони теж не дійшли згоди щодо розподілу рухомого майна, тому суд вважає необхідним розділити дане рухоме майно наступним чином: 1) виділити [PERSON] автомобіль «DAEWOO Lanos», зеленого кольору, 2006 року випуску, д.н.з. [NUMBER], диван, меблеву стінку, куточок кухонний, шафу, диван та два крісла, стіл комп'ютерний; 2) виділити [PERSON] автомобіль ВАЗ 21061, 1984 року випуску, синього кольору, д.н.з. [NUMBER], легковий причеп ШЗК «Турист», д.н.з. [NUMBER], 1995 року випуску, гарнітур спальний, холодильник ТМ «ВЕКО», плиту газову ТМ «ВЕКО» моделі «FG662». Таким чином, при даному розподілі загальна вартість рухомого майна [PERSON] становить 73271,28 грн., а [PERSON] - 26873,94 грн. В зв'язку з чим, [PERSON] мав би сплатити [PERSON] різницю вартості рухомого майна в розмірі 46397,34 грн. (73271,28 грн. - 26873,94 грн. = 46397,34 грн.). В свою чергу, при розподілі нерухомого майна, яке судом здійснено за 1 варіантом поділу, вказаному у висновку №292 за результатами проведення оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи, складеному 20.09.2016 (а.с.174, 177-178, 180 т.1), відхилення від ідеальної частки становить 30003 грн., тобто в даному випадку, оскільки [PERSON] виділено 55/100 частин даного майна, а [PERSON] 45/100 частин, тому [PERSON] мала б сплатити [PERSON] різницю вартості нерухомого майна в розмірі 30003 грн. Аналізуючи вищевикладене, суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію за належну їй частку нерухомого та рухомого майна в спільному майні подружжя в розмірі 16397,34 грн. (46397,34 грн. - 30003 грн. = 16394,34 грн., де: -46397,34 грн. - різниця вартості рухомого майна, яка мала б бути сплачена [PERSON] на користь [PERSON], як компенсація за належну їй частку рухомого майна в спільному майні подружжя; -30003 грн. - різниця вартості нерухомого майна, яка мала б бути сплачена [PERSON] на користь [PERSON], як компенсація за належну йому частку нерухомого майна в спільному майні подружжя). Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, аналізуючи вище викладене, покази свідків, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про існування правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача- відповідача [PERSON] та часткового задоволення позовних вимог відповідача-позивача [PERSON] При розподілі судових витрат судом враховане наступне. Відповідно до ч.1, п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що [PERSON] не було сплачена повністю вся сума судового збору, оскільки на момент подачі зустрічного позову їй не була відома дійсна вартість житлового будинку з господарськими будівлями, тому, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь держави недоплачену судового збору в розмірі - 3407,40 грн. (3654 -246,60=3407,40), оскільки на момент подачі її позову сума судового збору, яка підлягала сплаті до суду мала б становити - 3654 грн., а нею сплачено лише 246, 60 грн. (а.с.36). Як вбачається з матеріалів справи позивачем - відповідачем [PERSON] за проведення судово-товарознавчої експертизи було сплачено 4333 грн. (а.с.59 т.2), а відповідачем позивачем [PERSON] 9515,08 грн., з яких: 6500 грн. - за проведення оціночно - будівельної та будівельно-технічної експертизи та 3015,08 грн. - за проведення автотоварознавчих експертиз (а.с.172 т.2). Відповідно до ч.10 ст.141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов'язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов'язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Таким чином, враховуючи сплачені сторонами судові витрати за проведення експертиз, беручи до уваги, що позовні вимоги сторін задоволено частково, суд з врахуванням ч.10 ст.141 ЦПК України, вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати понесені на проведення експертиз в розмірі 2591,04 грн. Дана сума судових витрат розрахована наступним чином: 1) 4333 грн. ( сума судових витрат понесених [PERSON] за проведення експертизи) / 2 = 2166,50 грн.( половина вартості судових витрат, яку мала б сплатити [PERSON] на користь [PERSON].) 2) 9515,08 грн. ( сума судових витрат понесених [PERSON] за проведення експертиз) / 2 = 4757,54 грн. (половина вартості судових витрат, яку мав би сплатити [PERSON] на користь [PERSON].) 3) 4757,54 грн. - 2166,50 грн. = 2591,04 грн. (різниця суми судових витрат, яку має сплатити [PERSON] на користь [PERSON].). На підставі викладеного,

Outcome: partial