Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом, мотивуючи вимоги наступним. [PERSON] створено літературний твір - написано сценарій за мотивами роману [PERSON] «[INFO]». У 1998 році всі літературно-художні образи вказаного твору було вперше оприлюднено в кінофільмі з назвою «[INFO]», знятого на кіностудії ім.. О. Довженка. У титрах режисером - постановником та автором сценарію зазначено позивача. Цей факт є загальновідомим і не потребує додаткового доказування, оскільки фільм неодноразово демонструвався по телебаченню та у кінотеатрах. Завдяки творчому задуму режисера-постановника фільм запам»ятався яскравими образами персонажів, зокрема, і створених акторкою [PERSON]. У червні 2015 р. позивач дізнався про порушення його авторських прав - у продажу з»вилась поштова марка із фрагментом кінофільму «[INFO]», який містить зображення персонажу у виконанні актриси [PERSON]. Українським державним підприємством поштового зв»язку «Укрпошта» надруковано і введено та введено в обіг поштову марку [NUMBER] «[PERSON]».1914-1993. 100 років від дня народження», дата випуску16.05.2014 рік. Номер за каталогом [NUMBER], номінал марки - 2,00 грн., тираж марки - 152 000 примірників. Художником марки та штемпеля зазначений [PERSON]. Така інформація міститься у Каталозі знаків поштової оплати за 2014 рік. Марка відтворює фрагмент аудіовізуального твору кінофільму, що його було створено позивачем ([INFO].) відеоряду другої серії фільму. Незаконне введення відповідачем в обіг вказаної марки призвело до подальшого розповсюдження контрафактного товару. З метою мирного врегулювання питання щодо порушення відповідачем авторських прав [PERSON], останній звернувся із претензією до підприємства. Проте, відповідач претензію не визнав та повідомив, що для розробки сюжету та ескізу макету поштової марки укладено авторський договір № [NUMBER] від 05.05.2014 р. із художником [PERSON]. Оскільки кінофільм було створено у 1988 р. то правовідосини при його створенні мають регулюватися із врахуванням норм ст. 5 ЦК України про дію актів цивільного законодавства у часі, положеннями ст. 483 ЦК УРСР та Законом України «Про охорону авторських і суміжних прав». Беручи до уваги зазначені норми матеріального права - персонаж створений позивачем є частиною аудіовізуального твору, а тому є окремим самостійним об»єктом (твором), який охороняється. Автором персонажу, який втілила [PERSON] є позивач [PERSON], який не надавав відповідачу права на використання частини твору і в ньому не зазначено джерел запозичення. Таким чином марка, що вироблена, рекламується та реалізується підприємством «Укрпошта» є контрафактним. За таких обставин представник [PERSON] просить суд: зобов»язати Українське державне підприємство поштового зв»язку «Укрпошта» розмістити в найближчому номері журналу «Філателія України» наступну інформацію «Українським державним підприємством поштового зв»язку «Укрпошта» було порушено авторське право [PERSON], автора сценарію та режисера-постановника кінофільму «[INFO]», виробництво кіностудія ім.. О. Довженка, 1988 рік, без його дозволу і зазначення його імені та назви кінофільму було надруковано та розповсюджено поштову марку [NUMBER] «[PERSON]. 1914-1993. 100 років від дня народження», дата випуску 16.05.2014 рік, та надруковано інформацію про випуск марки в Каталозі знаків поштової оплати за 2014 рік, арк.. 12.; стягнути з відповідача на користь [PERSON] 155 240,00 грн. в тому числі компенсацію за порушення авторського права та відшкодування моральної шкоди: за створення марки «[PERSON]. 1914-1993. 100 років від дня народження» для подальшої реалізації - 20 мінімальних заробітних плат, що складає 27 560,00 грн.; за продаж марки [PERSON]. 1914-1993. 100 років від дня народження» для подальшої реалізації - 20 мінімальних заробітних плат, що складає 27 560,00 грн.; за створення Каталогу знаків поштової оплати за 2014 рік із використанням марки «[PERSON]. 1914-1993. 100 років від дня народження» - 20 мінімальних заробітних плат, що складає 27 560,00 грн.; за продаж Каталогу знаків поштової оплати за 2014 рік із використанням марки «[PERSON]. 1914-1993. 100 років від дня народження» - 20 мінімальних заробітних плат, що складає 27 560,00 грн.; відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями позивача у розмірі 45 000,00 грн. Представником відповідача подано заперечення на позов де зазначено, що підстави для задоволення позову відсутні з огляду на те, що автором макету маки за відповідним договором є художник [PERSON] Саме ним було створено і сюжет і ескіз макету поштової марки [NUMBER] «[PERSON]. 1914-1993. 100 років від дня народження». Доказів на підтвердження авторства персонажу позивачем не надано та і не доведено, що така частина твору є самостійною і розглядається як твір (самостійний предмет авторського захисту авторського права). Зважаючи на предмет спору, наявні докази, після в судовому засіданні вирішено питання про залучення до участі у справі в якості третьої особи - [PERSON], зазначеного відповідачем автором марки 11.08.2016 р. у судовому засіданні за клопотанням представника позивача та за відсутності заперечень представника Українського державного підприємства поштового зв»язку по справі призначено експертизу об»єктів інтелектуальної власності, проведення якої доручено експертам Науково-дослідницького інституту інтелектуальної власності Національної академії правових наук України. На час проведення експертизи провадження по справі зупинено. 07.04.2017 р. провадження по справі відновлено з огляду на положення ст. 204 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент вчинення процесуальної дії). Представником позивача збільшено розмір позовних вимог, а саме представник позивача також просив суд: внести зміни в інформацію, щ міститься на сайті відповідача щодо поштової марки [NUMBER] «[PERSON]. 1914-1993. 100 років від дня народження», дата випуску 16.05.2014 рік наступну інформацію - при створенні поштової марки [NUMBER] «[PERSON]. 1914-1993. 100 років із дня народження» використано фрагмент кінофільму «[INFO]», зазначити автора сценарію та режисера-постановника фільму. Представник позивача також просив стягнути компенсацію за продаж конверту першого дня «[PERSON]. 1914-1993. 100 років від дня народження» у сумі 20 мінімальних заробітних плат, що становить 64 000,00 грн. Також судом вирішувалось питання про заміну відповідача УДППЗ «Укрпошта» його правонаступником, яким є Публічне акціонерне товариство «Укрпошта». 17.01.2018 Р. у зв»язку із набранням змін до ЦПК України в судовому засіданні вирішено питання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та вирішено питання про проведення підготовчого судового засідання, роз»яснено учасникам процесу надати заяви по суті справи, доказів тощо. Під час проведення підготовчого засідання вирішені клопотання учасників справи, визначено коло осіб, які мають приймати участь у справі, інші питання, які потребують вирішення під час здійснення підготовчого провадження, долучено докази сторін. Представник позивача скористався правом на збільшення позовних вимог та остаточно просив суд: зобов»язати Публічне акціонерне товариство «Укрпошта» розмістити в найближчому номері журналу «Філателія України» та газеті «Хрещатик» наступну інформацію: «Українським державним підприємством поштового зв»язку «Укрпошта», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрпошта» було порушено авторське право [PERSON], автора сценарію та режисера-постановника кінофільму «[INFO]», виробництво кіностудія ім.. О. Довженка, 1988 рік, без його дозволу та без зазначення його імені та назви кінофільму було надруковано та розповсюджено поштову марку [NUMBER] «[PERSON]. 1914-1993. 100 років від дня народження», дата випуску16.05.2014 рік та надруковано інформацію про випуск марки в Каталозі знаків поштової оплати за 2014 рік, арк.. 12»; внести зміни в інформацію, що міститься на сайті ПАТ «Укрпошта щодо поштової марки [NUMBER] «[PERSON]. 1914-1993. 100 років від дня народження», дата випуску 16.05.2014 рік наступну інформацію - при створенні марки поштової [NUMBER] «[PERSON]. 1914-1993. 100 років від дня народження» використано фрагмент кінофільму «[INFO]», зазначити [PERSON] як автора сценарію та режисера - постановника кінофільму; стягнути з ПАТ «Укрпошта» на користь [PERSON] 491 760,00 грн., в тому числі компенсацію за порушення авторського права та відшкодування моральної шкоди за порушення немайнових прав автора: за створення марки «[PERSON]. 1914-1993. 100 років від дня народження» для подальшої реалізації - 20 мінімальних заробітних плат, що складає 74 460,00 грн.; за продаж марки «[PERSON]. 1914-1993. 100 років від дня народження» - 20 мінімальних заробітних плат, що складає 74 460,00 грн.; за створення Каталогу знаків поштової оплати за 2014 рік із використанням марки «[PERSON]. 1914-1993. 100 років від дня народження» - 20 мінімальних заробітних плат, що складає 74460,00 грн.; за продаж Каталогу знаків поштової оплати за 2014 рік із використанням марки «[PERSON]. 1914-1993. 100 років від дня народження» - 20 мінімальних заробітних плат, що складає 74460,00 грн.; за створення конверту першого дня «[PERSON]. 1914-1993. 100 років від дня народження» для подальшої реалізації - 20 мінімальних заробітних плат, що складає 74 600,00 грн.; за продаж конверту першого дня «[PERSON]. 1914-1993. 100 років від дня народження» для подальшої реалізації - 20 мінімальних заробітних плат, що складає 74 600,00 грн.; відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями відповідача у розмірі 45 000,00 грн. Представник відповідача долучив до матеріалів справи відзив по позовну заяву, висновок експерта № 1183 за результатами проведення експертизи об»єктів інтелектуальної власності від 15.01.2018 р., складений судовим експертом [PERSON] на замовлення ПАТ «Укрпошта». В свою чергу представником позивача направлено в адресу суду та ПАТ «Укрпошта» відповідь на відзив. В судовому засіданні позивач [PERSON], його представник [PERSON] підтримали заявлені вимоги, просили задовольнити. Представник відповідача заперечував щодо задоволення вимог у зв»язку із його безпідставністю. Просив взяти до уваги висновки експерта від 15.01.2018 р. та врахувати, що [PERSON] не є відповідно до вимог чинного законодавства України автором аудіовізуального твору. Крім того, поштова марка є різновидом грошової одиниці, а отже і не є об»єктом авторського права. Третя особа [PERSON] в судове засіданні не з»явився про день та час розгляду справи повідомлявся належним, причини неявки не повідомив. Заяв, клопотань, пояснень від нього не надходило. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази, надані представниками сторін, отриманих у спосіб передбачений ЦПК України суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Встановлено і не заперечується сторонами, що 16.05.2014 р. УДППЗ «Укрпошта», правонаступником якого є ПАТ «Укрпошта» було випущено і введено в обіг поштову марку [NUMBER] «[PERSON]. 1914-1993. 100 років від дня народження». Тираж марки - 152 000 примірників. Зазначену марку, що також не оспорювалось представником відповідача, включено до Каталогу знаків поштової оплати за 2014 рік. Крім того, і дана обставина підтверджується долученими до матеріалів справи доказами, УДППЗ «Укрпошта» у 2014 р. випущено і конверт першого дня «[PERSON]. 1914-1993. 100 років від дня народження. Як свідчать матеріали справи, рішення про здійснення випуску поштової марки було прийнято на прохання громадської організації «Фонд пам»яті [PERSON]» було прийнято 21.112013 р. на засіданні редакційно-художньої ради з питань видання поштових марок, маркованих конвертів і карток в Україні. Також встановлено, і це підтверджується копією відповідної угоди, між УДППЗ «Укрпошта» (замовник) та [PERSON] (автор) 05.05.2014 р. було укладено авторський договір № [NUMBER] (на створення за замовленням і використання Творів) (виключні майнові права), за умовами якого Автор взяв на себе зобов»язання розробити дизайн та передати Замовнику для опублікування та подальшого видання або перевидання, зокрема, електронні зображення: а) поштової марки «[PERSON]»; б) конверт першого дня «[PERSON]. 1914-1993. 100 років від дня народження»; штемпеля спец погашення «[PERSON]. 1914-1992. 100 років від дня народження», передати замовнику Твори, передати виключне право на використання Творів (як завершених так і не завершених) та їх частини, які можуть використовуватись самостійно, та право дозволяти або заборонити подібне використання Творів іншими особами, а також іншими майновими правами на Твори визначені законодавством. За цим договором (п. 2.1.) Автор надає Замовнику всі виключні майнові права, передбачені ст. 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права» відповідно до переліку, який не є повним. В свою чергу УДППЗ «Укрпошта» взяло на себе зобов»язання, зокрема, в разі схвалення Творів Радою оплатити роботу автора. За наданими представником відповідача матеріалами - витягом з протоколу № 1 засідання Редакційно-художньої ради з питань видання поштових марок, маркованих конвертів і карток в Україні (Рада), 06.02.2013 р. марку «[PERSON]. 1014-1993. 100 років від дня народження» без зауважень. На марці зображено [PERSON] у ролі [INFO] в фільмі «[INFO]» - радянський кінофільм 1988 років по мотивах повісті [PERSON] «[INFO]». Дизайн [PERSON]. Не заперечувалась в судовому засіданні, що автором сценарію (співавтором) художнього фільму «[INFO]», що його було створено на кіностудії ім. О. Довженко, та режисером - постановником даної стрічки є позивач [PERSON]. В судовому засіданні позивач, його представник пояснили, що зважаючи на положення законодавства, яке регулює авторське право створення марки з використанням образу актриси, внесення її до Каталогу, створення конверту першого дня і наступне їх розповсюдження (продаж) не могло відбутися без дозволу автора образу, який створив режисер постановник і що є частиною аудіовізуального твору. Позивач такого дозволу не надавав, а тому його права підлягають захисту. В свою чергу представник відповідача вказав, що права [PERSON] не порушувались, оскільки він не є автором образу, який в свою чергу не може бути самостійним об»єктом авторського права. Відповідно до положень ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до приписів ч. 1ст. 483 ЦК УРСР (1063 р.) в редакції, яка діяла на момент створення художнього фільму авторське право на кінофільм або телевізійний фільм належить підприємству, яке здійснило його зйомку. Частиною 3 ст. 483 ЦК УРСР було визначено, що авторові сценарія, композиторові режисеру-постановнику, головному операторові, художнику-постановнику і авторам інших творів, які увійшли складовою частиною в кінофільм або телевізійний фільм, належить авторське право кожному на свій твір. За результатами проведеного експертного дослідження експертом Науково-дослідного інституту інтелектуальної власності Національної академії правових наук України 03.04.2017 р. складено висновок про те, що фрагмент аудіовізуального твору кінофільму «[INFO]» (11 хв. 35 сек.) відеоряду другої серії фільму зображення характерного персонажу у виконанні [PERSON] використано при створенні твору поштової марки № [NUMBER] «[PERSON]. 1914-1993. 100 років від дня народження», Каталогу знаків поштової оплати за 2014 рік (арк.. 12). З огляду на положення чинного ЦПК України, відповідачем було замовлено проведення експертного дослідження об»єктів інтелектуальної власності, висновок № 1183 від 15.01.2018 р. міститься в матеріалах справи,відповідно до якого персонаж монахині (ігумені) втілений [PERSON] в аудіовізуальному творі (кінофільмі) «[INFO]» ([INFO].) відеоряду другої серії фільму) не є новим, оригінальним або своєрідним персонажем; при створенні твору поштової марки «[PERSON]. 1913-1993. 100 років від дня народження» не мало місце відтворення охороноздатного елементу твору, зображення [PERSON] у творі поштова марка «[PERSON]. 1914-1993. 100 років від дня народження» є результатом творчої працці автора та самостійним предметом авторського права. Стаття 483 ЦК СРСР була виключена на підставі Закону України «Про авторське право і суміжні права». За преамбулою зазначеного нормативно - правового акту, цей Закон охороняє особисті немайнові права і майнові права авторів та їх правонаступників, пов'язані із створенням та використанням творів науки, літератури і мистецтва - авторське право, і права виконавців, виробників фонограм і відеограм та організацій мовлення - суміжні права. Положення ст. 8 Закону визначають, що об»єктами авторського права є твори у галузі науки, літератури і мистецтва до яких відносяться, зокрема, аудіовізуальні твори. За ст. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» аудіовізуальний твір - твір, що фіксується на певному матеріальному носії (кіноплівці, магнітній плівці чи магнітному диску, компакт-диску тощо) у вигляді серії послідовних кадрів (зображень) чи аналогових або дискретних сигналів, які відображають (закодовують) рухомі зображення (як із звуковим супроводом, так і без нього), і сприйняття якого є можливим виключно за допомогою того чи іншого виду екрана (кіноекрана, телевізійного екрана тощо), на якому рухомі зображення візуально відображаються за допомогою певних технічних засобів. Видами аудіовізуального твору є кінофільми, телефільми, відеофільми,діафільми, слайдофільми тощо, які можуть бути ігровими, анімаційними (мультиплікаційними), неігровими чи іншими. За положеннями ст. 12 Закону автором твору є фізична особа, яка створила твір своєю творчою працею. В свою чергу положеннями ст. 11 Закону визначено, що первинним суб'єктом, якому належить авторське право, є автор твору. За відсутності доказів іншого автором твору вважається особа, зазначена як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства). Це положення застосовується також у разі опублікування твору під псевдонімом, який ідентифікує автора. Авторське право на твір виникає внаслідок факту його створення. Для виникнення і здійснення авторського права не вимагається реєстрація твору чи будь-яке інше спеціальне його оформлення, а також виконання будь-яких інших формальностей. При цьому, авторами аудіовізуального твору є: а) режисер-постановник; б) автор сценарію і (або) текстів, діалогів; в) автор спеціально створеного для аудіовізуального твору музичного твору з текстом або без нього; г) художник-постановник; д) оператор-постановник. Одна і та сама фізична особа може суміщати дві або більше із наведених у цій частині авторських функцій, згідно до ст. 17 Закону. . За приписами ст. 9 Закону частина твору, яка може використовуватися самостійно, у тому числі й оригінальна назва твору, розглядається як твір і охороняється відповідно до цього Закону. Приймаючи рішення по суті спору, суд має зазначити про застосування положень цивільного процесуального законодавства щодо змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства. Так за приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. При цьому за положеннями ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків. В свою чергу за положеннями ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Приймаючи рішення по суті справи, суд надає оцінку зібраним доказам, якими в розумінні ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. При цьому має бути враховані положення ст. 80 ЦПК України - достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Так з урахуванням пояснень сторін, письмових доказів які наявні в матеріалах справи та з огляду на вимоги норм матеріального права, які мають бути застосовані до правовідносин сторін, що виникли між сторонами, позивач [PERSON], є автором частини аудіовізуального твору в тому числі і самостійної її частини, яка може бути охороноздатним об»єктом використана при створенні марки [NUMBER] «[PERSON]. 1914-1993. 100 років від дня народження». Матеріали справи містять два висновки експертів в галузі захисту прав інтелектуальної власності, а саме складений за результатами експертного дослідження, проведеного 03.04.2017 р. на підставі ухвали суду та висновок № 1183 від 15.01.2018 р. за результатом дослідження на замовлення відповідача. Так 04.03.2017 р. експертом зроблено висновок про те, що при створенні твору поштової марки використано фрагмент аудіовізуального твору - зображення характерного персонажу у виконанні [PERSON], оскільки створено в результаті переробки зображення персонажу, в той час, як 15.01.2018 р. експертом зроблено висновок про те, при створенні поштової марки не мало місце відтворення охороноздатного елементу твору (кадр із зображенням актриси) і її зображення є результатом творчої праці автора, зважаючи на те, що використовував кадр з фільму як основу із зображенням конкретної особи. . Суд вважає за можливе покласти в основу рішення висновок експерта № 1183 від 15.01.2018 р., наданий представником відповідача, зважаючи на те, що останній не узгоджується з іншими доказами, а саме з поясненнями учасниками справи, а також наданого відповідачем протоколу № 1 від 06.02.2014 р. Ради щодо затвердження марки «[PERSON]. 1914-1993. 100 років від дня народження» із зазначенням того, що на марці зазначено [PERSON] у ролі [INFO] у фільмі «[INFO]». Так в судовому засіданні було встановлено, що марка [NUMBER] «[PERSON]. 1914-1993. 100 років від дня народження» увійшла до Каталогу знаків поштової оплати за 2014 рік, також було створено і конверт першого дня «[PERSON]. 1914-1993. 100 років від дня народження». Не оспорювалась представником відповідача і та обставина, що марка, Каталог і конверт першого дня «[PERSON].1013-1993. 10 років від дня народження» надійшли у продаж та розповсюджувались. За приписами ст. 432 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права інтелектуальної власності відповідно до статті 16 цього Кодексу. Суд у випадках та в порядку, встановлених законом, може постановити рішення, зокрема, про: 1) застосування негайних заходів щодо запобігання порушенню права інтелектуальної власності та збереження відповідних доказів; 2) зупинення пропуску через митний кордон України товарів, імпорт чи експорт яких здійснюється з порушенням права інтелектуальної власності; 3) вилучення з цивільного обороту товарів, виготовлених або введених у цивільний оборот з порушенням права інтелектуальної власності та знищення таких товарів; 4) вилучення з цивільного обороту матеріалів та знарядь, які використовувалися переважно для виготовлення товарів з порушенням права інтелектуальної власності або вилучення та знищення таких матеріалів та знарядь; 5) застосування разового грошового стягнення замість відшкодування збитків за неправомірне використання об'єкта права інтелектуальної власності. Розмір стягнення визначається відповідно до закону з урахуванням вини особи та інших обставин, що мають істотне значення; 6) опублікування в засобах масової інформації відомостей про порушення права інтелектуальної власності та зміст судового рішення щодо такого порушення. Положеннями ст. 50 Закону України «Про авторське право і суміжні права» визначено, що Порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для захисту таких прав, у тому числі судового, є зокрема, вчинення будь-якою особою дій, які порушують особисті немайнові права суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, визначені статтями 14 і 38 цього Закону, та їхні майнові права, визначені статтями 15, 17, 27, 39-41 цього Закону, з урахуванням умов використання об'єктів авторського права і (або) суміжних прав, передбачених статтями 21-25, 42, 43 цього Закону, а також зловживання посадовими особами організації колективного управління службовим становищем, що призвело до невиплати або неналежних розподілу і виплати винагороди правовласникам Автору, згідно до ст. 14 Закону, належать такі особисті немайнові права: 1) вимагати визнання свого авторства шляхом зазначення належним чином імені автора на творі і його примірниках і за будь-якого публічного використання твору, якщо це практично можливо; 2) забороняти під час публічного використання твору згадування свого імені, якщо він як автор твору бажає залишитись анонімом; 3) вибирати псевдонім, зазначати і вимагати зазначення псевдоніма замість справжнього імені автора на творі і його примірниках і під час будь-якого його публічного використання; 4) вимагати збереження цілісності твору і протидіяти будь-якому перекрученню, спотворенню чи іншій зміні твору або будь-якому іншому посяганню на твір, що може зашкодити честі і репутації автора. До майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) належать, відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону : а) виключне право на використання твору; б) виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами. Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 15 Закону виключне право на використання твору автором (чи іншою особою, яка має авторське право) дозволяє йому використовувати твір у будь-якій формі і будь-яким способом. Виключне право автора (чи іншої особи, яка має авторське право) на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами дає йому право дозволяти або забороняти: 1) відтворення творів; 2) публічне виконання і публічне сповіщення творів; 3) публічну демонстрацію і публічний показ; 4) будь-яке повторне оприлюднення творів, якщо воно здійснюється іншою організацією, ніж та, що здійснила перше оприлюднення; 5) переклади творів; 6) переробки, адаптації, аранжування та інші подібні зміни творів; 7) включення творів як складових частин до збірників, антологій, енциклопедій тощо; 8) розповсюдження творів шляхом першого продажу, відчуження іншим способом або шляхом здавання в майновий найм чи у прокат та шляхом іншої передачі до першого продажу примірників твору; 9) подання своїх творів до загального відома публіки таким чином, що її представники можуть здійснити доступ до творів з будь-якого місця і у будь-який час за їх власним вибором; 10) здавання в майновий найм і (або) комерційний прокат після першого продажу, відчуження іншим способом оригіналу або примірників аудіовізуальних творів, комп'ютерних програм, баз даних, музичних творів у нотній формі, а також творів, зафіксованих у фонограмі чи відеограмі або у формі, яку зчитує комп'ютер; 11) імпорт примірників творів. Цей перелік не є вичерпним. При цьому зважаючи на приписи ч. 2 ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» (в редакції на день ухвалення рішення), суд має право постановити рішення про, зокрема, про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої порушенням авторського права і (або) суміжних прав, з визначенням розміру відшкодування; відшкодування збитків, завданих порушенням авторського права і (або) суміжних прав; стягнення із порушника авторського права і (або) суміжних прав доходу, отриманого внаслідок порушення; виплату компенсації, що визначається судом як паушальна сума на базі таких елементів, як подвоєна, а у разі умисного порушення - як потроєна сума винагороди або комісійні платежі, які були б сплачені, якби порушник звернувся із заявою про надання дозволу на використання оспорюваного авторського права або суміжних прав замість відшкодування збитків або стягнення доходу. Представник позивача просить суд стягнути з відповідача компенсацію у зв»язку із порушенням авторських прав [PERSON] у розмірі 20 мінімальних заробітних плат за кожен з видів порушення, а саме створення марки, Каталогу знаків поштової оплати за 2014 рік, конверта першого дня, продажу марки, Каталогу та конверту першого дня та моральної шкоди. Моральна шкода, відповідно до ст. 23 ЦК України полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Беручи до уваги вищенаведене, з огляду на норми матеріального права, суд вважає, що авторські права позивача [PERSON] було порушено та підлягає захисту шляхом стягнення компенсації та моральної шкоди. Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 5 від 04.06.2010 р. «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав у п. 42 зазначив: відповідно до пункту "г" частини першої статті 52 Закону N 3792-XII суб'єкт авторського права і (або) суміжних прав має право вимагати виплату компенсації замість відшкодування збитків або стягнення доходу. При вирішенні відповідних спорів судам слід мати на увазі, що компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав, а не розміру заподіяних збитків. Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права і (або) суміжних прав. Для визначення суми такої компенсації, яка є адекватною порушенню, суд має дослідити: факт порушення майнових прав та яке саме порушення допущено; об'єктивні критерії, що можуть свідчити про орієнтовний розмір шкоди, завданої неправомірним кожним окремим використанням об'єкта авторського права і (або) суміжних прав; тривалість та обсяг порушень (одноразове чи багаторазове використання спірних об'єктів); розмір доходу, отриманий унаслідок правопорушення; кількість осіб, право яких порушено; наміри відповідача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо. При цьому слід враховувати загальні засади цивільного законодавства, встановлені статтею 3 , зокрема справедливість, добросовісність та розумність. Відповідні мотиви визначення розміру компенсації повинні бути наведені в судовому рішенні. Розмір компенсації визначається судом виходячи з позовних вимог, однак не може бути меншим від 10 і не може перевищувати 50000 мінімальних заробітних плат (пункт "г" частини другої статті 52 Закону N 3792-XII), які встановлені законом на час ухвалення рішення у справі. Таким чином, з огляду на встановлені обставини при розгляді справи, зважаючи на обізнаність відповідача щодо використання зображення [PERSON] у ролі [INFO] з кінофільму «[INFO]», приймаючи рішення про розмір компенсації, суд виходить з того, що вимоги щодо стягнення останньої у розмірі 74 460 грн. 00 коп. 20 мінімальних заробітних плат, з урахуванням положень ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік», не буде суперечити засадам цивільного судочинства, зокрема, принципу справедливості, добросовісності та розумність. Щодо моральної шкоди, слід зазначити, що з урахуванням неправомірних дій відповідача остання була спричинена [PERSON], та її грошовий еквівалент визначається, в розумінні вимог чинного законодавства України, визначається з урахуванням тривалості порушення, втрат немайнового характеру внаслідок моральних страждань позивача, а тому суд вважає за можливе визначити розмір такої шкоди у сумі 10000,00 грн. З іншого боку суд вважає недоведеним з урахуванням стягнення компенсації необхідності захисту прав позивача зобов»язати Публічне акціонерне товариство «Укрпошта» розмістити в найближчому номері журналу «Філателія України», газеті «Хрещатик» інформацію зазначену у прохальній частині позову та внести відповідні зміни в інформацію, що міститься на сайті ПАТ «Укрпошта». Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial