Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-10 00:00:00

02.01.2019 [PERSON] звернувся з позовом до суду, який уточнив 02.04.2019, в якому просив встановити факт його постійного проживання зі своєю бабою [PERSON] на час відкриття спадщини; визнати за ним право власності на спадкове майно - 2/9 частки квартири, розташованої за адресою [ADDRESS] , загальною площею 55,3 м житловою площею 40,5 м, що належали [PERSON] ; зобов`язати приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Новицьку Ольгу Вікторівну внести зміни до свідоцтв про право на спадщину №413, 414 від 06.04.2015, визначивши кожному спадкоємцю по 2/9 частки приватної власності у квартирі за адресою: [ADDRESS] загальна площа якої 55.3 кв. м., житлова площа 40.5 кв. м., та видати йому свідоцтво про право на спадщину, визначивши за ним 2/9 частки приватної власності у квартирі за адресою: [ADDRESS] загальна площа якої 55.3 кв. м., житлова площа 40.5 кв. м.; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 20533922 від 06.04.2015 та записи про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №: 9301662 від 06.04.2015 на об`єкт нерухомого майна реєстраційний номер 279097721101 загальною площею 55,3 кв. м. за [PERSON] ; 9301539 від 06.04.2015 на об`єкт нерухомого майна реєстраційний номер 279097721101 загальною площею 55,3 кв. м. за [PERSON] ; 9301617 від 06.04.2015 на об`єкт нерухомого майна реєстраційний номер 279097721101 загальною площею 55,3 кв. м. за [PERSON] ; 9301538 від 06.04.2015 на об`єкт нерухомого майна реєстраційний номер 279097721101 загальною площею 55,3 кв. м. за [PERSON] ; встановити порядок виконання судового рішення, шляхом обов`язку держателя Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Міністерство юстиції України, суб`єктів державної реєстрації, державних реєстраторів, нотаріусів та інших осіб, що мають доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внести запис про скасування державної реєстрації прав, пов`язаних зі зміною права власності на об`єкт нерухомого майна реєстраційний номер 279097721101 загальною площею 55,3 кв. м. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду по справ №2-5665/11 від 10.11.2011 встановлено, що [PERSON] та її сину [PERSON] , належали по Ѕ частці квартири за адресою [ADDRESS] . Після смерті [INFO] [PERSON] , його частку успадкували син [PERSON] та жінка [PERSON] , яка відмовилася від спадщини на користь свого сина [PERSON] У 2014 році померла [PERSON] , яка позивачеві приходилася рідною бабою. Враховуючи, що позивач постійно проживав з такою у квартирі на момент смерті, то вважав, що прийняв спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Проте, у серпні 2018 року йому стало відомо, що з 06.04.2015 [PERSON] та [PERSON] набули право часткової власності частки у квартирі. Проте позивач вважає, що спадкування відбулося з порушенням закону, оскільки він мав спадкувати частку майна померлої [PERSON] разом з [PERSON] та [PERSON] за правом представлення як син померлого сина [PERSON] [PERSON] . В судовому засіданні представник позивача адвокат Василечко А.В. підтримав доповнені позовні вимоги й просив задовольнити такі з огляду на те, що [PERSON] повинен був прийняти спадщину за правом представлення в порядку встановленим законом для спадкоємців, які на момент смерті спадкодавця проживали з ним. Позивач на момент смерті [PERSON] проживав разом з нею в квартирі за адресою [ADDRESS] , здійснював утримання помешкання, що зокрема стверджується квитанціями про оплату комунальних послуг. Представник відповідача [PERSON] адвокат Петрецький С.І. заперечував щодо позовних вимог, просив відмовити у задоволенні таких, з огляду на те, що [PERSON] не прийняв спадщину як внук померлої [PERSON] , у зв`язку з наявністю спадкоємців першої черги - [PERSON] та [PERSON] , а за правом представлення за померлим батьком як особа, яка пропустила строк для прийняття спадщини. На момент смерті [PERSON] позивач з такою не проживав, догляд та утримання померлої здійснювала її донька [PERSON] . Суд, заслухавши позицію сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, надавши їм оцінку, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду по справі №2-5665/11 від 10.11.2011 визначено належність по 1/2 частки квартири за адресою [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] , її сину. (а.с. 16). Вказане право власності (у формі приватної спільної часткової власності) зареєстроване, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав №33274712 від 23.02.2012 (а.с.17) [INFO] помер [PERSON] (а.с. 23), частку якого успадкував його син [PERSON] , який став власником 2/6 частки квартири, та мати померлого [PERSON] , яка стала власницею 4/6 частки квартири. Вказане стверджується свідоцтвом про спадщину №337 від 06.09.2012 (а.с.20), а також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №16908767 від 28.01.2014 (а.с. 18), згідно з яким 2/6 частки квартири належать [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] , належна такій 4/6 частка в квартирі успадкована [PERSON] та [PERSON] . Підтвердженням чого слугує інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №1344849666 від 15.08.2018, за яким 06.04.2015 зареєстровано право спільної часткової власності за [PERSON] , право спільної часткової власності за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину №413 та №414 від 06.04.2015 відповідно. (а.с. 11-13). З листа № 43/01-16 від 27.09.2018 приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Новицької Ольги Вікторівни на адвокатський запит [PERSON] вбачається, що протягом шести місяців з дня відкриття спадщини за померлою [PERSON] , тобто з 01.08.2014 [PERSON] не звернувся до нотаріуса, хоча про смерть такої йому було відомо. Разом з цим в листі зазначено, що «автоматичне» прийняття спадщини можливе лише при тому, що спадкоємець спільно й постійно проживав зі спадкодавцем на момент смерті останнього, за відсутності при цьому спадкоємців більш близького ступеня спорідненості. (а.с.14) Так, однією з позовних вимог [PERSON] є встановлення факту його постійного проживання спільно з [PERSON] , в тому числі й на момент її смерті. Вказана позовна вимога має визначальне значення для вирішення інших вимог, зокрема, про визнання права власності на спадкове майно за [PERSON] . Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Спадкодавець [PERSON] померла [INFO] , вказане стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.42). 15.12.2014, в межах шестимісячного строку, до приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Новицької О.В. звернулися доньки померлої - [PERSON] та [PERSON] (а.с. 38) Син спадкодавця [PERSON] помер [INFO] (а.с.23). Його син позивач [PERSON] (відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.26) є спадкоємцем за правом представлення, передбаченим статтею 1266 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. (ч.1 ст. 1272 ЦК України). Як вбачається з пояснень приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Новицької О.В. (а.с.37-41) від 04.02.2019, [PERSON] з дня відкриття спадщини по сьогоднішній (прим. 04.02.2019) день до неї не звертався. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Позивач [PERSON] вказує, що не звертався до нотаріуса протягом шестимісячного строку, оскільки вважав, що прийняв спадщину, в належній частці його померлому батьку, автоматично як спадкоємець, який постійно проживав з спадкодавцем, в тому числі й на момент її смерті. На підтвердження вказаного додав: акт про фактичне місце проживання особи від 04.09.2018, за яким голова ОСББ [PERSON] спільно з [PERSON] та [PERSON] констатували факт, що в квартирі [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , проте фактично проживає ще й [PERSON] (а.с.22); довідку про склад сім`ї від 21.11.2016, виданою головою ОСББ Ігнат Є.Д., відповідно до якою за вищевказаною адресою до складу сім`ї зареєстрованих входить [PERSON] (а.с.25) Також [PERSON] підтвердив факт реєстрації за вказаною адресою в судовому засіданні, проте вказав, що дату реєстрації у квартирі не пам`ятає. Проте вказане позивачем спростовується наступними доказами. Довідкою №3071, видана КП «ЖРЕР №1» від 26.11.2014 стверджується, що в квартирі [ADDRESS] на день смерті [PERSON] , ( [INFO] ) крім померлої, інші особи зареєстровані не були. (а.с.43) Відповідно до довідки від 30.01.2019 №333/18-06, виданої відділом реєстрації місця проживання виконавчого комітету Ужгородської міської ради, [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] з 11.11.2014 по теперішній час (прим. 30.01.2019). (а.с.44) ВС у постанові від 10.01.2019\~у справі\~№ 484/747/17 вказав,\~що відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Однак в матеріалах справи наявні докази (а.с.43, а.с.44), які свідчать про те, що станом на 01.08.2014 (день смерті спадкодавця) [PERSON] не тільки не був зареєстрований за адресою [ADDRESS] , а й проживав окремо від спадкодавця. Так, допитана в судовому засіданні в якості свідка відповідачка [PERSON] пояснила, що її мати, спадкодавець [PERSON] , перебувала на її повному утриманні й проживала з 2007 року по день смерті в її квартирі за адресою [ADDRESS] . Позивач в судовому засіданні проти такого твердження [PERSON] не заперечував та підтвердив, що після перенесеного у 2007 році інсульту [PERSON] проживала у своєї дочки [PERSON] . Вказані свідчення підтверджуються й інформацією, зазначеною у відзиві відповідачки [PERSON] (а.с.66-71), до якого додано довідку від 30.01.2015 №233, виданою ТОВ «Житло-Сервіс», за якою [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] , проте проживала разом зі своєю матір`ю [PERSON] без реєстрації (а.с.73); лист від 01.08.2014, виданий робітниками відділу ритуальної служби УККІІ за результатами розгляду заяви [PERSON] , про можливість поховання [PERSON] в сімейній могилі. (а.с.74). Окрім цього, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до узагальнення Пленуму ВССУ від 01.03.2013 про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування, якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Твердження позивача, зазначене в його показах в судовому засіданні, про те, що він проживав у вказаній квартирі, не оспорюється відповідачами. Так, відповідачка [PERSON] в своїх показах вказала, що [PERSON] проживав у квартирі по [ADDRESS] , але померла останні сім років там не проживала, оскільки потребувала догляду після перенесеного інсульту, який був їй наданий [PERSON] за місцем проживання останньої. Разом з тим, акт про фактичне проживання особи від 04.09.2018 та довідка про склад сім`ї, або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 21.11.2016 не підтверджують того, що [PERSON] проживав з померлою [PERSON] на момент її смерті [INFO] . протягом останніх п`яти років. Отже, позивачем під час судового розгляду не було доведено належними та допустимими доказами факт постійного проживання зі спадкодавцем, а навпаки, знайшло своє спростування, в тому числі, й у показах свідків, оскільки [PERSON] на момент її смерті перебувала під доглядом її доньки [PERSON] та проживала разом з нею, а не за адресою її місця реєстрації. При цьому суд зауважує, що нотаріальні дії, вчинені приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Новицькою О.В. у відповідності з існуючим на той час Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. Так, з пояснень приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Новицької О.В. вбачається, що при відкриття спадщини вона керувалася поданою спадкоємцями [PERSON] та [PERSON] довідкою, виданою КП «ЖРЕР №1» від 26.11.2014, у якій зазначено, що за адресою [ADDRESS] , зареєстрована лише [PERSON] (а.с.43) Відповідно до\~п.\~3.22\~-\~3.21\~вказаного Порядку,\~спадкоємець,\~який постійно\~проживав із\~спадкодавцем на\~час відкриття\~спадщини,\~вважається таким,\~що прийняв\~спадщину,\~якщо протягом\~строку,\~встановленого статтею\~1270\~Цивільного кодексу,\~він не\~заявив про\~відмову від\~неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем. Невчинення спадкоємцем дій для прийняття спадщини, в тому числі й неповідомлення нотаріуса про факт його проживання в квартирі спадкодавця, не зобов`язує нотаріуса здійснювати розподіл частки спадкодавця відмінним способом від того, який був здійснений. Отже свідоцтва про право на спадщину №412, №414 від 06.04.2015 були видані нотаріусом правомірно. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що факт постійного проживання [PERSON] з померлою [PERSON] не знайшов свого підтвердження під час судового розгляду, а отже решта заявлених позовних вимог, зокрема вимога про визнання права власності на спадкове майно, зобов`язання вчинити певні дії та скасування рішень є похідними від первісної вимоги та не підлягають задоволенню. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, відповідно до ст.141 ЦПК України витрати позивача по сплаті судового збору не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed