Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-07 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідача 13 липня 2021 року [PERSON] звернулась із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтувала тим, що спільне життя між нею та відповідачем не склалося через надмірне зловживання відповідачем спиртними напоями, непорозуміння між ними носить тривалий характер, намагання досягти примирення виявилось безрезультатними. Протягом останнього часу стосунки з відповідачем розладились, зникло взаємопорозуміння і взаємоповага. Подальше збереження шлюбу є недоцільним і таким, що суперечить її інтересам, а також інтересам їхніх дітей. Щодо визначення місця проживання доньок спір відсутній. Просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення ними повноліття. Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Заяви (клопотання) учасників справи, інші процесуальні дії 19.08.2021 ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області відкрито провадження у цивільній справі. 07.10.2021 зупинено провадження у справі, сторонам надано один місяць строку для примирення. 08.11.2021 поновлено провадження по справі. Позивач в судове засідання не з`явилась; про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, через канцелярію суду подала заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить розписка, наявна в матеріалах справи. Оскільки відповідач був належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання (статті 128 ЦПК), в судове засідання не з`явився без поважних причин, заяв про відкладення розгляду справи не подавав, а позивач не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи, судом було постановлено винести заочне рішення по справі. Фактичні обставини, встановлені судом 20.07.1991 року сторони по справі [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) та [PERSON] уклали шлюб, зареєстрований у відділі РАГСу Ужгородського міськвиконкому, про що зроблено актовий запис № 503 /оригінал свідоцтва про одруження серії [NUMBER] доданий до матеріалів справи/. В шлюбі у сторін народилися діти донька [PERSON] , [INFO] /копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , видане 09.10.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області/ та [PERSON] , [INFO] /копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , видане 15.05.2012 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області/. Перешкод для пред`явлення позову про розірвання шлюбу судом не встановлено. Оцінка суду. Щодо розірвання шлюбу. Згідно із частиною першою статті 110\~Сімейного кодексу\~України (далі СК) позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною другою статті 112\~СК передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В свою чергу відповідно до статті 51 Конституції України, частини першої статті 24\~СК шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Як вбачається з матеріалів справи, спільне подружнє життя у них не склалося, вони припинили шлюбні стосунки і поновлювати їх не мають наміру, примирення і збереження сім`ї є неможливим. За таких обставин, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, беручи до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя, суд знаходить підстави для розірвання шлюбу, оскільки його збереження суперечило б інтересам сторін. Щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Право дитини на належне утримання передбачено низкою норм законодавства України. Так, частиною першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини визначено,\~що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки\~або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, ч.8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. У відповідності до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У статті 182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Таким чином, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину є встановленою Законом гарантією для забезпечення інтересів дитини. Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років у розмірі 2395 грн. Суд вважає, що позивач має право на отримання аліментів від батька дітей, який повинен виконувати свій обов`язок щодо їх утримання належним чином. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може\~ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем не надано відзиву на позов. Даних, які могли вказувати на неможливість або істотність обмеження надавати відповідачем матеріальну підтримку позивачу судом не встановлено. Суд визначає розмір аліментів у сумі 1/3 від усіх видів доходу відповідача щомісячно і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, оскільки такий розмір аліментів може бути\~гарантовано\~стягнутий шляхом видачі судового\~наказу (ч.5 ст.\~183 СК України) і відповідачем жодним чином не спростована можливість надання утримання дитині в такому розмірі. Такий розмір аліментів відповідає вимогам закону про те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, адже такий розмір забезпечить необхідний мінімум для існування дитини, загалом надасть можливість дотримання принципу достатнього забезпечення дитини. З врахуванням принципу співмірності, розумності аліменти у розмірі 1/3 від усіх видів доходу відповідача відповідатимуть інтересам дітей і не порушуватимуть як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача. Нормами ч. 1 ст.191СКУкраїни передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Розподіл судових витрат між сторонами. За змістом статті 141\~ЦПК судовий збір за позовну вимогу про розірвання шлюбу покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, згідно з дублікатом квитанції АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» від 13.07.2021 року позивачем було сплачено 908 грн. 00 коп. (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок) судового збору, який підлягає стягненню з відповідача. Відповідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір»\~від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. За вимогами ч. 6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Приймаючи до уваги, що позивач звільнена від сплати судового збору на користь держави, передбачений пп.1п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» в мінімальному розмірі в сумі 908 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial