Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-17 00:00:00

У квітні 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, треті особи, яка не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Перша Павлоградська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, Павлоградська товарна біржа, про визнання права власності на нерухоме майно, в подальшому уточнивши свої позовні вимоги, в якому просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок № 52 з господарськими будівлями та спорудами по вулиці Шевченка в місті Павлограді Дніпропетровської області в порядку спадкування за законом після смерті брата [PERSON], який помер 05 червня 2015 року. В обґрунтування позову позивач посилалася на те, що 11 січня 2001 року між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON], яка діяла в своїх інтересах та як законний представник неповнолітнього [PERSON], з другої сторони відбулася угода купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: житлового будинку № 52 по вул. Шевченка в м. Павлограді Дніпропетровської області, загальною площею 78,0 кв.м, житловою площею 53,2 кв.м. Цей договір було зареєстровано Павлоградською товарною біржею відповідно до ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року, реєстраційний номер 01/08-НД-01. [PERSON] на руки був виданий договір купівлі-продажу нерухомого майна і в подальшому [PERSON] та [PERSON] стали власниками зазначеного житлового будинку, зареєстрували дану угоду в КП «Павлоградське МБТІ». [PERSON] були виконані всі істотні умови договору купівлі-продажу нерухомого майна, тобто вона прийняла майно та сплатила за нього [PERSON] належну за договором грошову суму. [PERSON] в свою чергу втратив інтерес до цього правочину та не бажає посвідчувати зазначений договір нотаріально. 02 квітня 2014 року померла [PERSON]. [PERSON] у свою чергу прийняв спадщину на підставі сумісного проживання та прописки, але не переоформив нотаріально після смерті своєї матері. 05 червня 2015 року помер [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на його майно, яке складається з житлового будинку № 52 по вул. Шевченка в м. Павлограді Дніпропетровської області. Вона звернулася до Першої Павлоградської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після померлого брата. Але їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, так як договір купівлі-продажу спадкового майна був оформлений на товарній біржі. Таким чином, наявність обєктивних причин не дозволяє оформити спадщину шляхом звернення до нотаріальної контори. У звязку з викладеним, вона змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. У судове засідання позивач не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про день та час слухання справи, причини неявки суду не відомі. Представник відповідача [PERSON] міської ради Дніпропетровської області в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, при винесенні рішення покладається на розсуд суду. Представник третьої особи Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, при винесенні рішення покладається на розсуд суду. Представник третьої особи Павлоградської товарної біржі в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про день та час слухання справи, причини неявки суду не відомі. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позов за наступних підстав. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Положеннями ст. 47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 т. 48 цього Кодексу. Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконувала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. У відповідності до вимог ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до п. п. 1, 3 Договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного на Павлоградській товарній біржі 11 січня 2001 року (а.с. 16), продавець [PERSON] продав, а [PERSON], яка діяла в своїх інтересах та як законний представник неповнолітнього [PERSON] купила житловий будинок № 52, загальною площею 78,0 кв.м, житловою площею 53,2 кв.м, розташований на земельній ділянці розміром 700 кв.м по вулиці Шевченка в м. Павлограді Дніпропетровської області, за 2 000,00 грн. Пунктом 3 вказаного договору підтверджується, що гроші Продавцем отримані від Покупця до підписання цього договору. Пунктом 4 даного договору засвідчено, що житловий будинок до цього часу нікому не проданий, не подарований, в суперечці і під арештом не перебуває. Таким чином, сторони відповідно до вимог ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), яка діяла на час укладання вказаного договору, виконали вказану норму матеріального права та вимоги ч. 2 ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року), яка діяла на час укладання договору, сторони повністю виконали угоду і в цьому випадку суд вправі за вимогою сторони, яка виконувала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" від 10 грудня 1991 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин - 11 січня 2001 року, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 48 Закону України "Про власність" від 07 лютого 1991 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків. Статтею 49 вказаного закону передбачено, що володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Згідно вимог ч. 1 ст. 50 даного закону власник має право вимагати повернення (віндикації) свого майна з чужого незаконного володіння. Таким чином, договір купівлі-продажу житлового будинку № 52 по вулиці Шевченка в м. Павлограді Дніпропетровської області, укладений 11 січня 2001 року на Павлоградській товарній біржі між [PERSON], яка діяла в своїх інтересах та як законний представник неповнолітнього [PERSON], з однієї сторони та [PERSON] з другої сторони є дійсним. 02 квітня 2014 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про її смерть (а.с. 10). [PERSON], в свою чергу прийняв спадщину на підставі сумісного проживання та прописки, але не переоформив нотаріально після смерті своєї матері [PERSON]. 05 червня 2015 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про його смерть (а.с. 11). Після його смерті залишилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок № 52 по вул. Шевченка в м. Павлограді Дніпропетровської області. Позивач є єдиним спадкоємцем з законом після смерті [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як передбачає ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку він не заявив про відмову від неї. Позивач звернулася до Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, яка залишилося після смерті [PERSON], який помер 05 червня 2015 року, однак отримала відмову у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на зазначене майно, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, яка була винесена 29.03.2016 року державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області [PERSON] (а.с. 6). Відповідно до реєстраційного посвідчення КП Павлоградське МБТІ право власності на житловий будинок № 52 по вул. Шевченка в м. Павлограді Дніпропетровської області зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого 11.01.2001 року Павлоградською товарною біржею р. № 01/08-НД-01 (а.с. 12). Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача доведені матеріалами справи, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved