Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-03 00:00:00

02.05.2018 року [PERSON], [INFO], ІПН [NUMBER], проживає за адресою: [ADDRESS], звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], [INFO], ІПН[NUMBER], проживає за адресою: [ADDRESS], в якій просить суд розірвати шлюб що 06.08.2010 року зареєстрований між [PERSON], [INFO]. та [PERSON], [INFO] Сокільницькою сільською радою Пустомитівського району Львівської області, актовий запис 19. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що шлюбні відносини припинилися, подружніх стосунків не підтримують, а тому просить розірвати шлюб. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що у шлюбі у них [INFO] народилася донька [PERSON]. Протягом останніх півтора роки сімейне життя з відповідачем з об'єктивних причин, зумовлених різними характерами та поглядами на життя, безпричинними сварками не склалося та постійно погіршувалося і в результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин, сім'я розпалася, а шлюб існує лише формально. Спільне господарство не ведеться. Просить розірвати шлюб. Ухвалою від 03.05.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Позивач будучи у судовому засіданні позов підтримала, з підстав наведених у ньому. Додатково повідомила, що примирення з відповідачем неможливе, оскільки за півтора роки вони неодноразово намагалися відновити сімю, довіру у шлюбі, однак і до тепер проживають окремо. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі доручення для надання безоплатної правової допомоги /а.с.16/ в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив шлюб розірвати з підстав наведених у позовній заяві. Відповідач подав заяву про визнання позову та у судовому засіданні позов визнав повністю, просив шлюб розірвати. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, дослідивши подані докази, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається із свідоцтва про шлюб, 06.08.2010 року шлюб між [PERSON], [INFO]. та [PERSON], [INFO] зареєстрований Сокільницькою сільською радою Пустомитівського району Львівської області, актовий запис № 19./а.с.4/. У шлюбі у поружжя [INFO] народилася донька [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про народження, яке долучено до матеріалів справи /а.с.10/. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Аналогічні приписи викладені у ст.24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи із змісту ч.ч.3, 4 ст.56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що останніх півтора роки сімейне життя з подружжя з об'єктивних причин, зумовлених різними характерами та поглядами на життя, безпричинними сварками не склалося та постійно погіршувалося і в результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин, сім'я розпалася, а шлюб існує лише формально. Спільне господарство не ведеться. Причиною неможливості спільного проживання подружжя є різні погляди на життя та сім'ю, виховання дитини. Між подружжям відсутнє взаєморозуміння та довіра. Примирення між сторонами не відбулося. З урахуванням наведеного суд вважає, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, відповідача, дитини, що мають істотне значення. Відповідно до вимог ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідачем заявою від 04.06.18 до початку розгляду справи визнано позов, то суд приходить до переконання, що слід повернути позивачу 50% сплаченого судового збору згідно квитанції №31 від 05.05.2018 року у розмірі 352,40 грн.

Outcome: approved