Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

02.03.2015 р. позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про визнання права спільної сумісної власності, розподіл майна подружжя та визнання права власності. Свої позовні вимоги позивач пояснює тим, що з 2001 року вона проживала в цивільному шлюбі з відповідачем. [INFO]. у них народилася дочка [PERSON]. 08.08.2002 р. вони з відповідачем зареєстрували шлюб в Богуславецькій сільській раді. Шлюб між сторонами зберегти не вдалося і в суді розглядається справа про розірвання їх шлюбу. На даний час сторони проживають в одному домоволодінні, але окремо один від одного, шлюбних відносин не підтримують. 29.07.2002 року за спільні кошти позивача та відповідача був придбаний житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Даний будинок був нотаріально оформлений та зареєстрований на відповідача. З 2002 року і по даний час позивачка отримала від своєї бабусі [PERSON] з Канади кошти в сумі понад 13 тисяч доларів США, які були витрачені на добудову, облаштування та ремонт будинку, будівництво господарських будівель. В будинку було зроблено стіни, поли, вікна, двері, опалення, камін, проведено газ, поклеєні шпалери, зроблено колодязь, підведено воду у будинок, збудовано гараж, два сараї, погріб та ін.. За рахунок спільних зусиль з відповідачем придбаний будинок значно поліпшено та він істотно збільшився у вартості. В зв'язку з цим позивач вважає, що будинок та земельна ділянка являються їх з відповідачем спільною сумісною власністю. Рухоме майно являється спільною сумісною власністю подружжя - автомобільний причіп (вартістю 10000,00 грн.), автомобіль Ваз 2108, холодильник (вартістю 3000,00 грн.), кухонна стінка (вартістю 2000,00 грн.), газова плита (вартістю 700,00 грн.), телевізор (вартістю 1000,00 грн.), стіл під телевізор (вартістю 400,00 грн.), пральна машина (вартістю 1000,00 грн.), бджолина пасіка (вартістю 7000,00 грн.), зварювальний апарат (вартістю 4000,00 грн.). Позивачка просить визнати за нею право власності на холодильник (вартістю 3000,00 грн.), кухонну стінку (вартістю 2000,00 грн.), телевізор (вартістю 1000,00 грн.), стіл під телевізор (вартістю 400,00 грн.). Різницю вартості рухомого майна просить стягнути з відповідача на її користь. Відповідно до ст.. 174 СК України позивачка просить визнати об'єктом права власності дитини - [PERSON], [INFO] речі, призначені для її розвитку та виховання - стінку меблеву, ліжко, стіл комп'ютерний, ноутбук «Asus». 27.04.2015 р. позивач подала заяву про збільшення позовних вимог та просить крім заявлених раніше позовних вимог встановити факт її проживання з 2001 року по 07.08.2002 року з відповідачем однією сім'єю, як чоловік та жінка без шлюбу. Дана вимога мотивована тим, що будинок придбано у період їх спільного проживання однією сім'єю, після народження дочки. 25.01.2016 р. під час судового розгляду справи представник позивача відмовився від п.4 позовних вимог щодо визнання за позивачем права власності на 1/2 частину земельної ділянки під будинком та надвірними будівлями, п.5 - щодо визнання права власності на рухоме майно - холодильник (вартістю 3000,00 грн.), кухонну стінку (вартістю 2000,00 грн.), телевізор (вартістю 1000,00 грн.), стіл під телевізор (вартістю 400,00 грн.); п.6 - щодо стягнення з відповідача на користь позивача різниці вартості рухомого майна. Крім того представник просив суд стягнути з відповідача на користь позивача 2 800,00 грн. компенсації за 1/2 частину вартості вантажного причепу «Бобер», яку сторони узгодили добровільно. Позивач в судовому засіданні змінені позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити. Позивачка пояснила, що з 2001 року по 07.08.2002 року вона проживала в цивільному шлюбі з відповідачем. Протягом року до реєстрації шлюбу вони проживали у батьків відповідача у с. Богуславець. Це була справжня сім'я, хоча й шлюб не був зареєстрований. Вони мали спільний сімейний бюджет, вели спільне господарство, спільно вирішували проблеми, купівлю-продаж будинку, речей вжитку. У [INFO] у них народилася дочка. У липні 2002 року вони з відповідачем купили житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами. 08.08.2002 року вони з відповідачем офіційно зареєстрували свій шлюб. Будинок був придбаний за 1000 доларів США, які вислала її бабуся з Канади на ім'я матері відповідача. Договір купівлі-продажу був оформлений на відповідача, будинок зареєстрований теж на нього. Під час спільного проживання вони значно збільшили вартість будинку, оскільки здійснили його добудову, облаштування та ремонт, будівництво господарських будівель. В будинку було зроблено стіни, поли, вікна, двері, опалення, камін, проведено газ, поклеєні шпалери, зроблено колодязь, підведено воду у будинок, збудовано гараж, два сараї, погріб та ін. Все це було зроблено за спільні гроші подружжя та за її кошти, які їй надсилала бабуся [PERSON] в сумі понад 13 000 доларів США. В зв'язку з цим даний будинок вона вважає спільним майном подружжя і їй повинна належати на праві власності 1/2 частина домоволодіння. Позивачка просила визнати об'єктом права власності дочки речі, призначені для її розвитку та виховання, а саме стінку меблеву, ліжко, стіл комп'ютерний, ноутбук «Asus». За час спільного проживання вони придбали вантажний причіп «Бобер» д.н.з. [NUMBER] вартістю 5 600,0 грн., який не заперечувала залишити у власності відповідача, стягнувши з нього на її користь половину його вартості в сумі 2 800,00 грн. Судовий збір та витрати на проведення експертизи просила стягнути з відповідача на її користь. Представник позивача в судовому засіданні підтримав змінені позовні вимоги, просив задовольнити. Факт спільного проживання однією сім'єю позивача та відповідача без шлюбу з 2001 року по 07.08.2002 р. дійсно мав місце. Сторони протягом цього часу мали спільний сімейний бюджет, за взаємною згодою за спільні сімейні кошти придбали домоволодіння в [ADDRESS], добудували його, здійснили в ньому ремонт, облаштували його, збудували господарські будівлі тощо. Тобто діяли злагоджено як сім'я. З часу спільного проживання вони значно покращили дане будинковолодіння значно збільшивши його вартість. А тому придбане домоволодіння являється їх спільною сумісною власністю і позивачці належить 1/2 його частини. За дитиною він просив визнати перелічене у позові майно, оскільки воно необхідне для її розвитку та виховання. З відповідача просив стягнути на користь позивачки 2 800,00 грн. компенсації за вантажний причіп, який був придбаний подружжям під час шлюбу за 5 600 грн. Судові витрати просив стягнути з відповідача на користь позивача. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково. Позовні вимоги щодо визнання за дитиною права власності на стінку меблеву, ліжко, стіл комп'ютерний, ноутбук «Asus» та щодо сплати позивачці компенсації за причіп в сумі 2 800,00 грн. визнав повністю. Інші заявлені позовні вимоги не визнав. Він пояснив, що домоволодіння по [ADDRESS] придбане ним за його особисті кошти (зароблені ним у м. Києві) та за кошти його матері (яка продала своє господарство). Про те, що бабуся позивачки прислала для купівлі будинку 1 000 доларів США йому нічого не відомо. Якщо вона й присилала їх, то позивачка витратила їх для власних потреб. Дані кошти не були використані нею на придбання та проведення ремонтних робіт у будинку. У добудові будинку та будівництві господарських будівель йому допомагали його родичі. Два роки тому за гроші, які прислала бабуся позивачки з Канади, була зроблена ванна у будинку. До 2007 року позивачка ніде не працювала, особистих зароблених коштів вона не мала, і в спірне будинковолодіння не вкладала. Представник позивача в судовому засіданні підтримала думку свого довірителя. Вона зазначила, що позовна вимога позивачки про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу не підлягає до задоволення, оскільки спірні правовідносини виникли у сторін з 2001 року по 07.08.2002 року, коли діяв Кодекс про шлюб та сім'ю України, яким не передбачено можливості визнання факту спільного проживання без реєстрації шлюбу як підставу для визнання набутого майна спільною сумісною власністю. Поділ майна в даному випадку повинен бути здійснений відповідно до ч. 1 ст.. 17 Закону України «Про власність», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин між сторонами. Кошти, які надсилала позивачці її бабуся з Канади, особисто позивачці не належали, оскільки були власністю іншої особи (бабусі). Договору дарування цих коштів не має. Доказів того, що дані кошти були використанні для придбання спірного будинковолодіння позивачкою не надано. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що змінений позов підлягає до задоволення в повному обсязі. Позовні вимоги в частині встановлення факту проживання однією сім'єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу підлягають до задоволення, виходячи з того, що позивачкою доведено факт перебування її з відповідачем [PERSON] у період з 2001 року по 07.08.2002 року у фактичних шлюбних відносинах і проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, а також ведення спільного господарства та наявності спільного сімейного бюджету. Зокрема, цей факт підтверджується показаннями свідків, допитаних у судовому засіданні, а саме [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які ствердили , що бабуся позивачки з Канади присилала кошти на придбання будинку для сім'ї [PERSON] та [PERSON]. Згідно довідки голови квартального комітету №6 м. Золотоноша від 09.02.2015 р. позивачка [PERSON] зареєстрована та фактично проживає [ADDRESS]. (а.с. 8) Згідно довідки голови квартального комітету №6 м. Золотоноша від 01.07.2015 р. позивачка [PERSON] проживає [ADDRESS] разом з донькою [PERSON], [INFO] з 2002 року. (а.с. 150) Відповідно до свідоцтва про одруження серія [NUMBER] від 08.08.2002 р. сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 08.08.2002 р. Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 08.08.2002 р. позивач та відповідач являються батьками [PERSON], яка народилася [INFO]. Відповідно до листа від 14.02.2015 р. [PERSON] через компанію Карпати Травел Лтд. були здійснені наступні грошові перекази та пересилка посилок на протязі 2004-2014 років для отримувача [PERSON]: 06.03.2004- 1000 USA; 17.11.2004 - 1000 USA; 25.02.2005 - 850 CAD; 06.09.2006 - 500 USA; 30.08.2008 - 1000 USA; 29.06.2009 - 1000 USA; 23.09.2009 - 800 USA; 12.07.2010 - 1000 USD; 02.03.2011 - 1000 USD; 29.08.2011 - 1000 USD; 16.01.2012 - 1000 USD; 12.06.2012 - 1500 USD; 07.08.2014 - 1000 USD.(а.с. 9) Відповідно до листа від 13.07.2015 р. [PERSON] через компанію Карпати Травел Лтд. були здійснені наступні грошові перекази для отримувача [PERSON]: 14.12.2001 - 1000 USA та 21.04.2008 - 1000 USA. (а.с.151) Листом бабусі [PERSON] від 01.09.2002 р. підтверджується факт переказу 1 000 дол. США для купівлі будинку для позивача та відповідача, переказ яких було здійснено на матір Відповідача [PERSON]. (а.с. 10) Відповідно до договору купівлі-продаж від 29.07.2002 р., посвідченого приватним нотаріусом Золотоніського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] купив у [PERSON], [PERSON] житловий [ADDRESS], який розташований на земельній ділянці розміром 500 кв.м. за 5 300,00 грн. (а.с.24) Відповідно до технічного паспорту [PERSON] являється власником житлового [ADDRESS]( а.с.25-31) Відповідно до дозволу на виконання будівельних робіт №73 від 24.06.2005 р. [PERSON] було видано дозвіл на будівництво прибудови до господарського сараю по [ADDRESS]. (а.с.32) [PERSON] було видано будівельний паспорт на забудову садибної земельної ділянки по [ADDRESS] відповідно до вказаного вище дозволу.( а.с.33-36) Згідно висновку експерта № 524/15-23 від 13.10.2015 р. ринкова вартість спірного будинковолодіння по [ADDRESS] станом на 29.07.2002 р. ( на дату купівлі-продажу будинку) складає 20 498,00 грн., а на час проведення експертизи із урахуванням проведених поліпшень - 624 044 грн. (а.с. 123-129). З даного висновку слідує, що з моменту купівлі-продажу та до часу проведення експертизи відбулися істотні поліпшення даного будинку та господарських будівель. Факт істотного поліпшення придбаного будинковолодіння підтвердили свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які були допитані в судовому засіданні. Суд критично відноситься до показань свідка [PERSON], яка являється матір'ю відповідача та зацікавлена в результатах розгляду справи на користь відповідача. Яка в судовому засіданні заперечувала факт отримання нею переказу коштів від бабусі позивачки для купівлі спірного будинковолодіння, що спростовується листом бабусі [PERSON] з Канади від 01.09.2002 р. (а.с.10) та листом від 13.07.2015 р. компанії Карпати Травел Лтд. (а.с.151). Крім того свідок зазначала, що вона брала кредит на газифікацію будинку сина, що знаходиться по [ADDRESS], що стверджується кредитним договором. Суд не бере до уваги даний кредитний договір, оскільки в ньому не зазначено на газифікацію якого саме будинку виділені кошти. (а.с.46-47). Майно, набуте до 1 січня 2004 року під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їх спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв'язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім'єю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці. (Правова позиція з постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 25.12.2013 р. у справі N 6-135ц13) Суд встановив ступінь участі позивачки у придбанні спірного будинку за рахунок її коштів. Відносини позивача та відповідача були усталеними, постійними, триваючими, безперервними та притаманними подружжю аж до укладення ними шлюбу, що в свою чергу тягне за собою застосування норм ст. 74 СК України, з урахуванням п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя». Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюється положення глави 8 цього Кодексу. Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Відповідно до ч. 3,4 ст. 368 ЦК України - майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України). Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або шлюбними договором. Відповідно до ч.1 ст.. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У відповідності до п.23 Постанови Пленум Верховного Суду України 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Відповідно до ст.. 174 СК України майно, придбане батьками або одним із них для забезпечення розвитку, навчання та виховання дитини (одяг, інші речі особистого вжитку, іграшки, книги, музичні інструменти, спортивне обладнання тощо), є власністю дитини. Позовні вимоги щодо визнання рухомих речей - стінки меблевої, ліжка, стіл комп'ютерний, ноутбук «Asus» об'єктом права власності дитини та компенсації позивачці 1/2 частини вартості вантажного причепу «Бобер» в сумі 2 800,00 грн. підлягають до задоволення, оскільки визнані відповідачем та сторонами не оспорюються. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 2 800,00 грн. (дві тисячі вісімсот грн..), компенсації за 1/2 частину вартості вантажного причепу «Бобер». У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір в сумі 365,40 грн. (243,60 +121,80) судового збору та 3 993,60 грн. витрат за проведення експертизи.

Outcome: approved