Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-29 00:00:00

У провадженні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області знаходилась цивільна справа №2-175/1840/13-ц за позовом [PERSON], [PERSON] до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання недійсними та розірвання договору поруки, визнання недійсним та розірвання додаткової угоди, визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку. Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2013 року було вирішено: «Позовні вимоги [PERSON], [PERSON] до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання недійсними та розірвання договору поруки, визнання недійсним та розірвання додаткової угоди, визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку - залишити без задоволення». 16 січня 2014 року ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області вказану цивільну справу повернуто до суду першої інстанції для вирішення питання щодо ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат, а також вирішити питання за позовною вимогою [PERSON], [PERSON] стосовно визнання недійсними договору купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу житлового будинку. Згідно положення ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення у справі, може з власної ініціативи або за заявою осіб, які беруть участь у справі ухвалити додаткове рішення. Сторони у судове засідання не з'явилися, повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили. Суд розглядає заяву за відсутності сторін, оскільки відповідно до вимог ст. 220 ЦПК України присутність сторін не є обов'язковою Встановлено, що при винесенні судом рішення від 02 грудня 2013 року в його резолютивній частині не вирішено питання щодо розподілу судових витрат, а також не вирішено питання про мотиви залишення позовних вимог [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсними договору купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу житлового будинку - без задоволення. На підставі наведеного суд вважає за необхідне доповнити мотивувальну частину рішення двома абзацами наступного змісту: «Так, відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проте позивачами не надано суду належних доказів на підтвердження своїх доводів та вимог в частині визнання недійсними договору купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу житлового будинку ВКЕ №746377 від 19.02.2008 року і в матеріалах справи відсутні будь-які документи на обґрунтування своїх вимог, щодо визнання недійсними договору купівлі-продажу, тому суд приходить до висновку про необхідність залишити позов в частині даних вимог також без задоволення.» Що стосується питання про розподіл судових витрат, суд дійшов наступного. Як вбачається із позовної заяви, до суду заявлені вимоги: - визнання недійсним та розірвання договору поруки укладеного із Банком; - визнання недійсним та розірвання додаткової угоди укладеної із Банком; - визнання недійсним договору купівлі - продажу земельної ділянки, які підлягають оплаті судовим збором відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» та п.10 ч.1 ст.80 ЦПК України. У позовах, які складаються з кількох самостійних вимог ціна позову визначається загальною сумою всіх вимог. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON], [PERSON] заявили вимоги майнового характеру і немайнового характеру. При подачі позову позивачами не було сплачено судового збору за подання позовної заяви. Відповідно до постанови пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» ч.2 ст. 5 «До позовної заяви має бути додано документ, що підтверджує сплату судового збору за ставками, встановленими Законом України від 8 липня 2011 року № 3674-VI "Про судовий збір". При цьому від сплати судового збору (пункт 17 статті 5 цього Закону), наприклад, за подання позовів, апеляційної/касаційної скарги у спорах, що виникають із кредитних правовідносин, споживачі звільнені лише в разі, якщо вони виступають у процесуальному статусі позивачів, а не відповідачів, наприклад за позовом банку про стягнення кредитної заборгованості, що відповідає змісту частини третьої статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів". Це не виключає застосування до сторін спору положення статті 82 ЦПК щодо відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх оплати. Як вбачається із змісту позовної заяви позивачі є споживачами банківських послуг, хоча і не посилаються на ЗУ «Про захист прав споживача», тому відносяться до категорії осіб які звільняються від сплати судового збору згідно із Законом України «Про судовий збір» за вимогами: про визнання недійсним та розірвання договору поруки укладеного із Банком та про визнання недійсним та розірвання додаткової угоди укладеної із Банком. Тому у відповідності до ст. 88 ЦПК України, судовий збір за вищезазначеними вимогами, компенсуються за рахунок держави. Що стосується сплати судового збору за вимогу про визнання недійсним договору купівлі - продажу земельної ділянки, які підлягають оплаті судовим збором відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» та п.10 ч.1 ст.80 ЦПК України. Відповідно до п. 31 Постанови пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року, у справах про визнання правочину недійсним без застосування наслідків недійсності судовий збір сплачується як із немайнового спору. У справах про застосування наслідків недійсного (нікчемного) правочину судовий збір сплачується залежно від вартості відшукуваного майна, щодо якого заявляються вимоги. У справах про визнання правочину недійсним із застосуванням наслідків недійсності судовий збір сплачується відповідно до пункту 10 частини першої статті 80 ЦПК ( 1618-15 ) за загальною сумою всіх вимог. З урахуванням вищезазначеного, за змістом позовної заяви, вимога про визнання зазначеного договору недійсним, без застосування наслідків недійсності є вимогою немайнового характеру. Таким чином, у відповідності до ЗУ «Про судовий збір» та ЗУ «Про державний бюджет України на 2013 рік» за зазначеною позовною вимогою позивачі повинні були сплатити судовий збір у розмірі 114,70 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. У відповідності до ч. 2 ст. 82 ЦПК України, якщо у встановлений судом строк судові витрати не будуть оплачені, заява відповідно до ст. 207 ЦПК України залишається без розгляду, або витрати стягуються за судовим рішенням у справі, коли оплата судових витрат була відстрочена або розстрочена до ухвалення цього рішення. Позивачами до ухвалення судового рішення судовий збір не було оплачено. На підставі наведеного, у відповідності до вимог ст.ст. 79, 80, 82 ЦПК України з позивачів [PERSON] та [PERSON] підлягає стягненню сума судового збору на користь держави у розмирі по 57 гривень 35 копійок з кожного. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне доповнити рішення суду від 02 грудня 2013 року.

Outcome: approved