Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-01 00:00:00

01.07.2019 року КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» ООР звернулось до суду із заявою про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку [PERSON] посилаючись на те, що остання в силу свого психічного захворювання представляє небезпеку для себе та оточуючих. Дані обставини стали підставою для звернення до суду. Представник КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» ООР, підтримав внесену до суду заяву, просив задовольнити її. Прокурор вважала, що [PERSON] слід госпіталізувати в примусовому порядку. [PERSON] , який в судовому засіданні на питання судді не реагувала, відповідала не по питанню. Вивчиши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що, 21.02.2018 року о 21-25 год. була госпіталізована до КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» ООР за власною згодою.. Згідно висновку комісії лікарів - психіатрів КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» ООР від 01.07.2019 року» [PERSON] неодноразово знаходилася на стаціонарному лікуванні в КНП «ООМЦПЗ» OOP з діагнозом: «Шизофренія,параноїдна форма, зі стабільним дефектом за параноїдним типом». Підтримуючу терапію не приймає, до райпсихіатра не ходить, що приводить до загострення захворювання, виникненню агресії до оточуючих. Внаслідок своєї психічної хвороби являє безпосередню небезпеку для оточуючих. Вирішуючи питання щодо розгляду заяви, суд виходить з наступного обґрунтування. Так, згідно статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно до статті 3 Конституції України людина її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Частина друга статті 28 Конституції України визначає, що жодна людина без її вільної згоди не може бути піддана медичним, науковим чи іншим дослідам. Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно статті 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу доки наявність такого розладу не буде встановлена на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Відповідно до статті 4 Закону України «Про психіатричну допомогу» психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально - правовими обмеженнями. Відповідно до частин першої та четвертої ст.11 Закону України «Про психіатричну допомогу» психіатричний огляд проводиться з метою з`ясування: наявності чи відсутності в особи психічного розладу, потреби в наданні їй психіатричної допомоги, а також для вирішення питання про вид такої допомоги та порядок її надання. Рішення про проведення психіатричного огляду особи без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника приймається лікарем - психіатром за заявою, яка містить відомості, що дають достатні підстави для такого огляду. Із заявою можуть звернутись родичі особи, яка підлягає психіатричному огляду, лікар, який має будь - яку медичну спеціальність, інші особи. Статтею 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлені вичерпні підстави примусової госпіталізації особи до психіатричного закладу. Так, особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливо лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: - вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих; - неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Інших правових підстав для примусової госпіталізації особи до психіатричного закладу законодавцем не передбачено. Європейський Суд з прав людини у справі Winterwerpv. The Netherlands, від 24 жовтня 1979, SeriesAno. 33, S:37 висловив свою позицію, зазначивши, що для того щоб були дотримані вимоги законності позбавлення свободи в сенсі ст. 5 S: 1 (е) Конвенції, повинні бути дотримані три основних принципи: по - перше, госпіталізована особа має бути визнана з точки зору об`єктивних медичних показників такою, що страждає на психічне захворювання, за виключенням невідкладної психіатричної допомоги; по-друге, захворювання має бути такого ступеню, щоб вимагати недобровільної госпіталізації; по - третє, захворювання повинно продовжуватись на протязі періоду госпіталізації. Встановлені в судовому засіданні обставини вказують, що [PERSON] належною комісією був поставлений діагноз стійкого психічного захворювання, в силу якого вона виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих, тобто виявлена у [PERSON] хвороба є такого ступеню, що вимагає її госпіталізації. Відтак, суд вважає, що [PERSON] необхідно надати психіатричну допомогу у примусовому порядку в умовах стаціонару для проходження курсу лікування, так як наявні підстави, передбачені статтею 14 Закону України «Про психіатричну допомогу». Згідно пункту 7 частини першої статті 430 ЦПК України , суд допускає негайне виконання рішення суду. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved