Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-08 00:00:00

У липні 2019 року позивачка звернулась до Оболонського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] , третя особа - Служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів. Ухвалою судді Оболонського районного суду м. Києва Жук М.В. від 13.08.2019 року позовні вимоги було роз`єднано (а.с. 29), а ухвалою від 16.08.2019 року позовну заяву про визначення місця проживання дітей передано за підсудністю до Святошинського районного суду м. Києва (а.с. 35). Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва Кириленко Т.В. вказану справу було прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 41). Свої вимоги у частині визначення місця проживання дітей позивачка мотивувала тим, що їх сини - [PERSON] та [PERSON] після розірвання шлюбу виявили бажання та намір проживати з нею і з 31.05.2019р. постійно з нею проживають, доглядаються нею та виховуються. 30.09.2019 року [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом про відібрання дітей, визначення місця проживання дітей та встановлення порядку спілкування дітей із тим з батьків, хто проживає окремо від них (а.с. 47-57). В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що з жовтня 2018р. діти проживали разом з ним за адресою [ADDRESS] , у зв`язку з чим були переведені до школи з Оболонського до Святошинського району м. Києва і до березня 2019р. лише він ніс всі обов`язки щодо виховання, утримання та розвитку дітей. Оскільки відповідачка в цей період не брала участі у вихованні та утриманні дітей, він звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів. В кінці червня 2019р. після отримання судового наказу про стягнення аліментів відповідачка самовільно забрала дітей з табору і з того часу чинить йому перешкоди у спілкуванні та вихованні. В подальшому він дізнався, що відповідачка переїхала на проживання до м. Сколе Львівської області та влаштувала дітей на навчання до Сколівської академічної гімназії при Національному університеті "Львівська політехніка". Тому просить відібрати у відповідачки дітей та повернути їх за попереднім місцем проживання, визначити місце проживання з батьком та визначити порядок та графік побачень дітей з тим з батьків, хто проживає окремо. Також зазначає, що ним створенні всі умови для виховання, дозвілля та розвитку дітей за місцем його проживання Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва віл 14.11.2019 року зустрічний позов було прийнято до спільного розгляду із основним та залучено Службу у справах дітей Сколівської районної державної адміністрації Львівської області у якості третої особи (т. 1 а.с. 155). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 26.05.2021 року у вказаній справі було закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду (т. 2 а.с. 153-154). У судовому засідання позивачка та її представник основний позов підтримали, зустрічний визнали частково, посилаючись на те, що позивачка не перешкоджає участі батька у вихованні та спілкуванні з дітьми, однак він не може налагодити стосунків з дітьми, а тому вони не бажають зустрічатися з ним. Відповідач та його представник зустрічний позов підтримали, проте не заперечували проти визначення місця проживання дітей з матір`ю в м. Києві, з визначенням способів участі батька у вихованні дітей. 3-ті особи в судове засідання не з`явились, просять слухати справу у відсутність їх представників. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, вважає, що основний позов підлягає задоволенню, зустрічний позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Як вбачається із матеріалів справи сторони перебували у шлюбі із 16.11.2007 року по 12.09.2019 року (т.1 а.с. 9, 108). Від даного шлюбу у них народилися діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (т. 1 а.с. 10, 11). З 2018р. стосунки у сторін погіршились, що зумовило припинення спільного проживання сторін та звернення [PERSON] 3.03.2018р. до суду з позовом про розірвання шлюбу. В цей період діти по жовтень 2018р. проживали з матір`ю, а батько безперешкодно спілкувався з ними; з жовтня 2018р. по травень 2019р. діти проживали з батьком, а матір безперешкодно спілкувалась з ними. В 2019р. позивачка забрала дітей та виїхала на проживання до м. Сколе Львівської області, де влаштувала дітей на навчання до Сколівської академічної гімназії при Національному університеті "Львівська політехніка", у зв`язку з чим у сторін виник спір щодо визначення місця проживання дітей (т. 1 а.с. 120-121, 131-132, 136). В листопаді 2020р. позивачка з дітьми повернулась до м. Києва, у зв`язку з чим уточнила позовні вимоги та просить визначити місце проживання дітей з нею за адресою [ADDRESS] (т. 2 а.с. 55-56). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] з вересня 2020р. в учбовому закладі ОНЗ «Сколівська академічна гімназія» займаються дистанційно. Мають позитивні характеристики від директора гімназії та класного керівника. Батько систематично цікавиться успіхами дітей, матір приймає участь у навчальному процесі, стежить за виконання дітьми завдань (т. 2 а.с. 99-102). Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 12.09.2019 року із [PERSON] на користь позивачки стягнуто аліменти у розмірі 1/3 усіх видів доходу (заробітку) щомісячно, але не менше одного прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку на кожну дитину (т.1 а.с. 109-110). Відповідно до Довідок про реєстрацію місця проживання осіб, діти сторін зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 12-13). Відповідно до Акту від 22.07.2019 року, позивачка та її діти [PERSON] та [PERSON] з 31.05.2019р. проживають за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 19). Згідно Акту обстеження умов проживання, складеного спеціалістом відділу соціально-правового захисту дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації від 04.02.2021 встановлено наявність за адресою: [ADDRESS] належних умов для проживання дітей. У ході бесіди діти повідомили, що бажають проживати разом із матір`ю (т. 2 а.с. 94). Водночас працівники соціальний служб встановили наявність належних умов проживання для дітей і за місце проживання відповідача за адресою: [ADDRESS] (т.2 а.с. 95). Відповідач працює у ТОВ «А-РІАЛТІ», має стабільний дохід, за місцем роботи характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває. Згідно висновку про визначення місця проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , складеного Святошинською районною у місті Києві державною адміністрацією, рекомендовано визначити місце проживання дітей разом із позивачкою та рекомендовано визначити спосіб участі відповідача у вихованні та спілкуванні з дітьми, враховуючи їх згоду - І-ІІІ неділя з 10:00 год. до 12:00 год. у присутності матері протягом місяця та надалі з 10:00 год. до 14:00 год. без присутності матері (т. 2 а.с. 147-149). Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Стаття 9 Конвенції про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 3 Сімейного кодексу України сім`я є первинним та основним осередком суспільства, дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою та десятою статті 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Отже, при розгляді справ щодо визначення місця проживання дитини суди, насамперед, суди мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Це узгоджується з практикою ЄСПЛ, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі «Зоммерфельд проти Німеччини» («Sommerfeld v. Germany») від 08 липня 2003 року, «Цаунеггер проти Німеччини» («Zaunegger v. Germany») від 03 грудня 2009 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення від 16 липня 015 року у справі «Мамчур проти України», рішення від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України»). Таким чином, батько і мати мають рівнозначні права при визначенні місця проживання дитини. Пріоритет мають лише інтереси самої дитини. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі й на рівне виховання батьками. У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім - права батьків. За правилами, передбаченими статями 157, 160, 161 Сімейного кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. За частиною четвертою статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. У відповідності до частини третьої статті 29 Цивільного кодексу, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частиною першою статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно до статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Суд зазначає, що вирішуючи спір між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них залишається дитина, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам останніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про синів, їх вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання. Враховуючи конкретні обставини справи, взявши до уваги прихильність дітей до матері, їх бажання проживати разом з нею, вік дітей та виходячи, насамперед, з забезпечення найнайкращих інтересів дітей суд вважає необхідним визначити місце проживання неповнолітніх синів сторін: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю, визначивши способи участі батька у їх вихованні. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Дитина, яка розлучена з одним із батьків чи обома батьками, має право регулярно підтримувати особисті стосунки й прямі контакти з обома батьками, крім випадків, коли це суперечить найвищим інтересам дитини. Згідно приписів ст. 157, ч. 1, ч. 2, ч. 3 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи (ч.ч. 1, 2 ст. 159 СК України). Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Разом з тим орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Отже, обов`язки щодо забезпечення розвитку дитини покладаються на обох батьків, кожен з батьків зобов`язаний приймати участь у вихованні дитини не епізодично, а постійно, характер таких зустрічей не повинен носити формальний характер, а між батьками та дитиною повинен існувати систематичний контакт, при цьому слід дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. Оскільки після розлучення сторони самостійно не можуть досягти згоди щодо порядку спілкування батька з синами, які проживають із позивачкою, суд вважає необхідним визначити способи участі батька у спілкуванні та вихованні дітей. З урахуванням висновку органу опіки, при складанні якого була врахована думка дітей, а також інші обставини справи та відносини, що на даний час склались у батька з дітьми, суд вважає можливим визначити способиучасті батька [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітніми дітьми, враховуючи їх згоду, а саме: 1 та Ш неділя з 10.00 до 12.00год. у присутності матері протягом місяця, надалі з 10.00 до 14.00год. без присутності матері. Крім того, оскільки висновком органу опіки та піклування Святошинської районної в м. Києві державної адміністації не вирішено питання щодо можливості спільного відпочинку батька з дітьми, суд, враховуючи вимоги статті ст. 141 СК України, згідно якої мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, вважає необхідним визначити спосіб участь батька у вихованні та спілкуванні дітей шляхом проведення,за наявності згоди дітей, з батьком на їх вибір святкових днів та 1/3 частини шкільних канікул. Суд вважає, що встановлення такого способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дітьми відповідатиме насамперед інтересам малолітніх дітей та сприятиме налагодженню стосунків дітей з батьком. Вимога зустрічного позову про відібрання дітей у [PERSON] та повернення їх за попереднім місцем проживання разом з батьком [PERSON] задоволенню не підлягає, оскільки в судовому засіданні встановлено, що протягом 2018-2019р.р. у зв`язку з погіршенням стосунків між сторонами діти проживали як з батьком, так і з матірю, місце їх проживання остаточно визначено не було і лише даним рішенням визначається з матір`ю, а тому підстав для застосування ст. 162 СК України в даному випадку немає. На підставі викладеного

Outcome: partial