Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-15 00:00:00

У червні 2017 року банк звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, обґрунтовуючи вимоги тим, що між ВАТ «Родовід Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 15.3/СК-037.06.2 від 17.08.2006 року, згідно з яким Банк відкрив позичальнику відновлювану кредитну лінію за споживчі цілі у розмірі 195000 доларів США терміном до 17 серпня 2009 року включно. На забезпечення виконання зобов'язань в повному обсязі за кредитним договором між банком та відповідачем було укладено Договір іпотеки від 09.10.2006 року, відповідно до якого позичальник в забезпечення виконання в повному обсязі своїх зобов'язань передав в іпотеку банку належну йому на праві власності земельну ділянку, загальною площею 0, 1948 га, що розташована на території Підгірцівської сільської ради, [ADDRESS]. Оскільки умови договору боржником не виконувалось, банк звернувся до суду з вимогою про стягнення боргу. Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 17.05.2013 року позовні вимоги банку задоволено частково, стягнуто з боржника заборгованість за кредитним договором, а саме суму простроченої заборгованості за кредитом - 475 000, 00 доларів США; суму прострочених процентів по кредиту - 50 784, 16 доларів США; суму пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом (сума пені за період з 15.08.2011 року по 15.08.2012 року) - 1 295 739, 61 грн.; суму пені за несвоєчасне погашення процентів по кредиту (сума пені за період з 15.08.2011 року по 15.08.2012 року) - 138 532, 73 грн.; сума 3% річних від суми простроченого кредиту - 341 194, 30 грн.; суму 3% річних від суми прострочених процентів по кредиту - 42 652, 98 грн.. Незважаючи на наявність рішення про стягнення заборгованості, відповідачем у справі зобов'язання не виконується, внаслідок чого банк звернувся до суду з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки. Ухвалою судді від 05.01.2018 відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання за загальними правилами позовного провадження. Ухвалою суду від 05.07.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в призначене судове засідання не з'явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав суду заяву слухати справу за його відсутності. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позові. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив, заяв та клопотань до суду. Позивач у своїй заяві не заперечує проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів у зв'язку з чим суд на підставі ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе вирішити справу у його відсутність за наявними у справі доказами, ухваливши заочне рішення. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. 17 серпня 2006 року між Публічним акціонерним товариством "Родовід Банк" та [PERSON] було укладено кредитний договір №15.3/СК-037.06.2, відповідно до якого позивач відкрив відповідачу відновлювальну кредитну лінію на споживчі цілі у розмірі 195 000, 00 доларів США. Згідно п.п. 4.1., 4.2. Кредитного договору №15.3/СК-037.06.2 від 17.08.2006 року та Додаткових угод до нього позичальник зобов'язався забезпечити повне повернення одержаної суми кредитів не пізніше 17 серпня 2009 року та сплачувати Банку нараховані проценти за користування кредитом щомісяця до 10-го числа кожного календарного місяця включно, починаючи з місяця наступного за звітним, або в день повного дострокового погашення заборгованості за кредитами шляхом внесення готівкових грошових коштів у касу Банку або безготівкового перерахування зі свого поточного рахунку. На забезпечення виконання зобов'язань в повному обсязі за кредитним договором між банком та відповідачем було укладено договір іпотеки від 09.10.2006 року, відповідно до якого позичальник в забезпечення виконання в повному обсязі своїх зобов'язань передав в іпотеку банку належну йому на праві власності земельну ділянку, загальною площею 0, 1948 га, що розташована на території Підгірцівської сільської ради, [ADDRESS]. Згідно з п. 5.1. Кредитного договору, банк має право звернути стягнення на предмет застави (іпотеки) у разі недотримання позичальником умов цього Договору. Відповідно до п. 2.1.6. Договору іпотеки, у випадку невиконання чи неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов'язання, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, що передбачений розділом З цього Договору та задовольнити свої майнові вимоги за рахунок переданого в іпотеку майна в повному обсязі, визначені на момент фактичного задоволення, враховуючи суму заборгованості за кредитами, плату за користування грошовими коштами, збитків, неустойки, штрафів, пені, іншої заборгованості та витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги за основним зобов'язанням та зверненням стягнення на предмет іпотеки, а також витрат, пов'язаних з утриманням і збереженням предмета іпотеки, витрат на страхування предмета іпотеки, витрат, пов'язаних із вчиненням виконавчого напису тощо. Згідно п. 3.1.1. Договору іпотеки, при порушенні іпотекодавцем умов основного зобов'язання щодо строків погашення заборгованості по кредитам, сплати процентів за користування грошовими коштами, відшкодування збитків, неустойки, штрафів, пені та іншої заборгованості, а також при порушенні іпотекодавцем умов цього Договору та у випадках, встановлених законом, у іпотекодержателя виникає право задоволення своїх вимог за основним зобов'язанням, шляхом звернення стишення на предмет іпотеки. Відповідно до п.п. 3 п. 3.1.3. Договору іпотеки, іпотекодержатель має право на свій розсуд звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду. Як визначено ст. 1046 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як вбачається зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, у зв'язку з чим банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості. Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 17.05.2013 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "РОДОВІД БАНК" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] (Паспорт: [NUMBER], виданий 20.05.1997 року Старокиївським РУ ГУ МВС України в м. Києві, ідентифікаційний номер: [NUMBER]) на користь Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» заборгованість за Кредитним договором №15.3/СК-037.06.2 від 17 серпня 2006 року, а саме: сума простроченої заборгованості за кредитом - 475 000, 00 доларів США; сума прострочених процентів по кредиту - 50 784, 16 доларів США; суму пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом (сума пені за період з 15.08.2011 року по 15.08.2012 року) - 1 295 739, 61 грн.; сума пені за несвоєчасне погашення процентів по кредиту (сума пені за період з 15.08.2011 року по 15.08.2012 року) - 138 532, 73 грн.; сума 3% річних від суми простроченого кредиту - 341 194, 30 грн.; сума 3% річних від суми прострочених процентів по кредиту - 42 652, 98 грн. Відповідно до ст.3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» визначено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до ч. 3 цієї ж статті, якщо інше не встановлено законом або іпотечним договором, іпотекою також забезпечуються вимоги іпотекодержателя щодо відшкодування, в тому числі: витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги за основним зобов'язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки; збитків, завданих порушенням основного зобов'язання чи умов іпотечного договору. Частиною 1 статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Стаття 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 94 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв'язку у сукупності, суд, розглядаючи даний спір в межах заявлених позовних вимог, вважає що вимоги позову підлягають задоволенню в повному обсязі. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, таким чином на користь позивача з відповідачів підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved