Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

01.09.2015 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про звернення на предмет іпотеки. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що між позивачем та відповідачем [PERSON] 24.07.2008 року був укладений Генеральний договір про надання кредитних послуг №ВL6998 відповідно до умов якого банк зобов'язався надати позичальнику кредитні послуги у валютах, вказаних в цьому договорі, в рамках ліміту, встановленого у базовій валюті, що дорівнює 57300,00 доларів США. На виконання умов Генерального договору №ВL6998 від 24.07.2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено додаткову угоду № ВL6998/К-1 до Генерального договору про надання кредитних послуг №ВL6998 від 24.07.2008 року. Відповідно до даного кредитного договору банк зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти в сумі 57300,00 доларів США, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у даній індивідуальній угоді. В подальшому між сторонами було укладено Додаткову угоду №1 від 19.12.2011 року, Додаткову угоду №2 від 19.12.2011 року; Додаткову угоду №3 від 21.05.2014 року; Додаткову угоду №4 від 19.12.2011 року. Позивач вказує, що позичальник не виконує належним чином взятих на себе зобов'язань у зв'язку із чим за укладеним між сторонами договором кредиту утворилась заборгованість в загальному розмірі 62175,32 долари США (еквівалент 1278946,33 грн.), яка складається з: 54766,23 долари США - заборгованість за тілом кредиту (еквівалент 1126541,35 грн.); 7381,72 долари США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом (еквівалент 151841,98 грн.); 27,37 доларів США заборгованість по підвищеним відсоткам (еквівалент 563,00 грн.). З метою забезпечення виконання позичальником взятих на себе зобов'язань за Генеральним договором №ВL6998 від 24.07.2008 року між позивачем та відповідачами був укладений договір іпотеки від 24.07.2008 року предметом якого є квартира [ADDRESS]. предмет іпотеки належить іпотекодавцям на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 22.07.1997 року. Посилаючись на положення Цивільного кодексу України, Закону України «Про іпотеку» та умови кредитного договору і договору іпотеки, позивач зазначає, що набув права звернення стягнення на предмет іпотеки. Також обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначає, що на виконання вимог Закону України «Про іпотеку» та умов самого договору іпотеки, позивач 21.01.2015 року направив відповідачам повідомлення про порушення основного зобов'язання та іпотечного договору, вимоги якого виконані не були, порушення не усунені. За наведених обставин позивач просить в рахунок погашення заборгованості за генеральним договором про надання кредитних послуг звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу іпотечного майна з прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження, а також відшкодувати за рахунок відповідачів понесені позивачем судові витрати пов'язані зі сплатою судового збору. До початку судового розгляду представник позивача звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з'явились. Повідомлення відповідачів про час та місце розгляду справи суд визнає належним на підставі положень ст. 74 ЦПК України, враховуючи, що судова кореспонденція, яка направлялась за зареєстрованим місцем проживання відповідачів повернулась до суду з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання». Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зміст наведеної норми та викладені вище обставини, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріли справи, оцінивши всі наявні у справі докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 24.07.2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений Генеральний договір про надання кредитних послуг №ВL6998 за яким банк зобов'язався надати позичальнику кредитні послуги у валютах, вказаних у в цьому договорі, в рамках ліміту, встановленого в банківській валюті, що дорівнює 57300,00 доларів США, у порядку та на умовах, визначених у цьому договорі. Позичальник повинен виконати свої зобов'язання по поверненню в повному обсязі використаної суми ліміту за цим договором не пізніше 01.02.2028 року і виконати всі зобов'язання, передбачені індивідуальними угодами в терміни, встановлені індивідуальними угодами, але в будь-якому випадку терміни виконання зобов'язань позичальника за індивідуальними угодами не повинні перевищувати термін, передбачений цим пунктом договору, якщо тільки не застосовується інший коротший термін виконання зобов'язань, встановлений цим договором та/або згідно умов відповідної угоди сторін. 24.08.2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] була укладена Додаткова угода № ВL6998/К-1 до Генерального договору про надання кредитних послуг №ВL6998 від 24.07.2008 року за якою банк зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти в сумі 57300,00 доларів США, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути кредитні кошти та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, визначених у даній Індивідуальній угоді. Позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені Графіком погашення кредиту згідно Додатку №1 до цієї Індивідуальної угоди, якщо тільки не застосовується інший коротший термін повернення кредиту відповідно до умов Генерального договору та/або цієї індивідуальної угоди та/або згідно умов відповідної угоди сторін. За використання кредитних коштів у межах встановленого строку кредитування цією Індивідуальною угодою встановлюється процентна ставка в розмірі 16,45% річних. За користування кредитними коштами понад строк (або терміни погашення за Графіком погашення кредиту), встановлений Генеральним договором та/або цієї Індивідуальною угодою, процентна ставка встановлюється в розмірі 32,9% річних (підвищена процентна ставка). 19.12.2011 року між позивачем та відповідачем [PERSON] була укладена Додаткова угода №1 до Генерального договору про надання кредитних послуг №ВL6998 від 24.07.2008 року за якою сторони домовились, зокрема, що з дати підписання цієї додаткової угоди позичальник зобов'язується здійснювати погашення строкової заборгованості за кредитом (крім заборгованості минулих періодів, вказаної в п. 1.2.1. цієї додаткової угоди) в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку №1 до цієї Додаткової угоди. За використання кредитних коштів у межах встановленого строку кредитування за цією Додатковою угодою встановлюється наступна процентна ставка: а) з 19.12.2011 року по 31.05.2012 року включно встановлюється процентна ставка в розмірі 7,0% річних; б) починаючи з 01.06.2012 року по 30.11.2014 року включно встановлюється процентна ставка в розмірі 16,45% річних; в) починаючи з 01.12.2014 року встановлюється процентна ставка в розмірі 17,00% річних. 19.12.2011 року між позивачем та відповідачем [PERSON] була укладена Додаткова угода №2 до Генерального договору про надання кредитних послуг №ВL6998 від 24.07.2008 року за якою сторони домовились, що розмір плати за користування кредитом, передбачений договором (проценти за користування кредитом, комісії/плата/винагорода за надання кредиту/відкриття кредитної лінії тощо) в будь-якому випадку не може перевищувати максимальних розмірів, передбачених Додатком №1 до цієї Додаткової угоди до Договору, якщо інше не встановлено умовами договору та/або окремими додатковими угодами до Договору. 21.05.2014 року між позивачем та відповідачем [PERSON] була укладена Додаткова угода №3 до Генерального договору про надання кредитних послуг №ВL6998 від 24.07.2008 року за якою сторони домовились, зокрема, що з дати підписання цієї додаткової угоди позичальник зобов'язується здійснювати погашення строкової заборгованості за кредитом (крім заборгованості минулих періодів, вказаної в п. 1.2.1. цієї додаткової угоди) в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку №1 до цієї Додаткової угоди. За використання кредитних коштів у межах встановленого строку кредитування за цією Додатковою угодою встановлюється наступна процентна ставка: а) з 01.05.2014 року по 31.10.2014 року включно встановлюється процентна ставка в розмірі 8,0% річних; б) починаючи з 01.11.2014 року встановлюється процентна ставка в розмірі 17% річних. 21.05.2014 року між позивачем та відповідачем [PERSON] була укладена Додаткова угода №4 до Генерального договору про надання кредитних послуг №ВL6998 від 24.07.2008 року за якою сторони домовились, що розмір плати за користування кожною з кредитних послуг, передбачений договором (проценти за користування кредитом, комісії/плата/винагорода за надання кредиту/відкриття кредитної лінії тощо) визначається на підставі додаткової угоди до Договору, оформленої у вигляді Індивідуальної угоди, при цьому розмір такої плати за користування кредитною послугою будь-якому випадку не може перевищувати максимальних розмірів, передбачених Додатком №1 до цієї Додаткової угоди до Договору, якщо інше не передбачено умовами Договору та/або окремими додатковими угодами до Договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За приписом ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Окремим видом застави є іпотека - застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч.1 ст. 575 ЦК України). У забезпечення виконання зобов'язань, що виникають із Генерального договору про надання кредитних послуг №ВL6998 від 24.07.2008 року між позивачем, як Іпотекодержателем та відповідачами, як Іпотекодавцями - 24.08.2008 року був укладений договір іпотеки /нерухомого майна - квартири/. Предметом іпотеки за вказаним договором є - квартира [ADDRESS], загальною площею 44,50 кв.м., житловою площею 31,60 кв.м. згідно свідоцтва про право власності на житло, загальною площею 44,50 кв.м., житловою площею 29,70 кв.м. згідно довідки-характеристики БТІ. 19.12.2011 року між позивачем, як Іпотекодержателем та відповідачами, як Іпотекодавцями був укладений договір про внесення змін та доповнень до договору іпотеки від 24.08.2008 року за яким сторони домовились, що в будь-якому випадку, іпотекою за цим договором іпотеки забезпечується в повному обсязі виконання всіх зобов'язань позичальника за Генеральним договором про надання кредитних послуг №ВL6998 від 24.07.2008 року, укладеним між позичальником та іпотекодержателем, в тому числі за наступними додатковими угодами до основного договору: Додаткова угода № ВL6998/К-1 від 24.07.2008 року; Додаткова угода №1 від 19.12.2011 року; Додаткова угода №2 від 19.12.2011 року; будь-якими іншими додатковими угодами, які будуть укладені до основного договору, з моменту набрання чинності цією додатковою угодою до договору іпотеки. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК Кодексу. Згідно зі ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона (відповідач) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від відповідача виконання його обов'язку. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч.1 ст.612 ЦК України). Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання (ч.2 ст.615 ЦК України). Змістом ч. 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Як роз'яснено у пункті 29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року за №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. З матеріалів справи вбачається, що позичальник [PERSON] порушив умови договору кредиту щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами у відповідності до графіку погашення кредиту, який передбачає щомісячне часткове повернення кредиту та нарахованих відсотків, у зв'язку з чим на підставі положень ст. 1050 ЦК України, банк набув права дострокового стягнення всієї заборгованості за кредитом та нарахованих відсотків за користування кредитом. Станом на 06.04.2015 року заборгованість позичальника за Генеральним договором про надання кредитних послуг №ВL6998 від 24.07.2008 року та укладеними відповідно до його умов додатковими угодами становить 62172,32 долара США (еквівалент на час розрахунку 1278946,33 грн.), що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 41-42), який перевірений судом у відповідності до положень укладеного договору про надання кредитних послуг та додаткових угод до нього щодо розміру відсотків за користування кредитом, порядку та розміру нарахування таких відсотків і загальної суми заборгованості по кредиту, та вказаний розрахунок є вірним. Вказана сума заборгованості складається з: - 54766,23 доларів США (еквівалент 1126541,35 грн.) - заборгованість за тілом кредиту; - 7381,72 доларів США (еквівалент 151841,98 грн.) - заборгованість по відсотках за користування кредитом; - 27,37 доларів США (еквівалент 563,00 грн.) - заборгованість по підвищеним відсоткам. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У зв'язку з порушенням умов кредитного договору, що виявилось у неналежному погашенні кредиту згідно зі встановленим графіком та порушенні сплати процентів за користування кредитом, позивач направив на ім'я всіх відповідачів повідомлення про порушення основного зобов'язання та іпотечного договору в якому вимагав протягом тридцяти днів з дня отримання вимоги усунути порушення кредитних зобов'язань та попередив, що у разі невиконання вимог банку, позивач скористається своїм правом на звернення стягнення на предмет іпотеки, однак заборгованість не була погашена. Зазначені повідомлення повернулись до позивача з відміткою поштового відділення «за закінченням встановленого строку зберігання» (а.с. 47-55). Як роз'яснено у пункті 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року за №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (ч.1 ст. 20 ЦК, ст.ст. 3, 4 ЦПК). Відповідно до ст. 572 ЦК України, в силу застави (іпотеки) кредитор має право у разі невиконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою (іпотекою), одержати задоволення за рахунок заставленого майна. Згідно положень ст.ст. 1, 33 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки (ст. 12 Закону України «Про іпотеку»). Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»). Як роз'яснено у пункті 30 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року за №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», вимога про дострокове виконання кредитного договору навіть у разі належного його виконання, а якщо вимогу не буде задоволено - право звернення стягнення на предмет застави/іпотеки може бути заявлено заставодержателем лише в чітко визначених законом або договором випадках, наприклад при передачі заставодавцем/іпотекодавцем предмета застави/іпотеки іншій особі без згоди заставодержателя, якщо одержання такої згоди було необхідним (ч. 2 ст. 586, п. 2 ч. 2 ст. 592 ЦК); порушення обов'язків, установлених іпотечним договором (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку»); порушення споживачем умов договору про надання споживчого кредиту (ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»). Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Згідно положень ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. При цьому, згідно з роз'ясненнями викладеними у п. 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року за №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як ст. 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). З огляду на все викладене, суд дійшов висновку, про наявність порушення зобов`язання зі сторони відповідача [PERSON] як позичальника та іпотекодався, та відповідачів [PERSON] і [PERSON] як іпотекодавців, у зв`язку з чим цивільне (майнове) право позивача по поверненню кредитної заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, підлягає судовому захисту в порядку визначеному п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України За змістом правової позиції Верховного Суду України, що викладена у постанові від 24.09.2014 року по справі №6-145цс14, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, - стягнути грошову суму в іноземній валюті. При цьому, з урахуванням тієї обставини, що банком не надано суду будь-яких доказів на підтвердження наявності у позивача відповідної ліцензії та дозволу Національного банку України для забезпечення можливості стягнути борг в іноземній валюті, суд вважає за необхідне зазначити у резолютивній частині рішення суму заборгованості за кредитним договором в еквіваленті національної валюти - гривні. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved