Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-12 00:00:00

01.08.2017 року [PERSON] звернулась до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом до Миколаївської міської ради, третьої особи - Третьої Миколаївської нотаріальної контори Миколаївської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом. В судове засідання представник позивача не зявився, надав до суду заяву, просив слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, просив слухати справу за його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав до суду письмову заяву, просив розглядати справу у його відсутність. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, надав до суду письмову заяву, просив розглядати справу у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного: Як встановлено судом, 3 вересня 2000 року помер батько позивача [PERSON], після його смерті залишилася спадщина, яка складається з квартири [ADDRESS], яка належала спадкодавцю на підставі Договору купівлі-продажу нерухомого майна №959 від 24 грудня 1997 року, зареєстрованого у КП «Миколаївське МБТІ» за реєстровим № 19961. На час смерті батька спадкоємцями за законом відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, яка зазначала, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого. - залишилися позивач (дочка) та мати позивача (дружина) [PERSON]. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР - для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЇІК УРСР - визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Так як, на момент смерті батька вони проживали разом однією сім'єю, то вважається, що позивач з мамою фактично вступили в управління та володіння спадковим майном. До закінчення шестимісячного строку 16 лютого 2001 року помирає мати позивача [PERSON], відповідно до ст. 551 ПК УРСР, яка визначала, що якщо спадкоємець, закликаний до спадкоємства за законом або за заповітом, помер після відкриття спадщини, не встигнувши її прийняти в установлений строк (стаття 549 цього Кодексу), право на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Це право померлого спадкоємця може бути здійснене його спадкоємцями на загальних підставах протягом строку, що залишився для прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Єдиною спадкоємицею за законом залишилися, позивач, як рідна дочка. Після смерті мами позивача було направлено на проживання та навчання до Миколаївської загальноосвітньої школи-інтернату І-ІІІ ступенів № 5 Миколаївської обласної ради, яку я закінчила у 2008 році та поступила на навчання до миколаївського політехнічного коледжу, який закінчила у 2012 році та отримала атестат про повну середню освіту. 13 вересня 2016 року позивач уклала шлюб з [PERSON], який був зареєстрований у Дніпровському районному м. Херсона відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, актовий запис № 425., післяшлюбне прізвище [PERSON]. Відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК Українизазначено, що правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України я є єдиним спадкоємцем за законом і відповідно прийняла спадщину, так як на момент смерті батька та мами була неповнолітньою, а малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також і особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину згідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України і знаходилася в школі-інтернаті та про час смерті мама, а ні мене, а ні орган опіки ніхто не повідомляв. В липні 2017 року я звернувся з заявою до державного нотаріуса Першої | Миколаївської державної нотаріальної контори за отриманням Свідоцтва про право на спадщину за законом, але так як в мене відсутній оригінал правовстановлюючого документу на квартиру, державним нотаріусом мені 1 серпня 2017 року було надані письмові роз'яснення щодо неможливості вчинення нотаріальних дій та рекомендовано звернутися до суду. Відповідно до частин 1 і 2 ст. 1220 ЦК України - спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 ЦК). Відповідно до частин ст. 1261 ЦК України - у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до частини 4 ст. 1268 Цивільного кодексу України - малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами 2-4 ст. 1273 ЦК. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, У пункті 23 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»зазначено, що набуття (надання) повної цивільної дієздатності неповнолітньою особою не є підставою для того, щоб вважати її повнолітньою. У зв'язку із цим вона має вважатися такою, що прийняла спадщину відповідно до частини четвертої статті 1268 ЦК. Подання заяви про прийняття спадщини особами, вказаними у частинах третій, четвертій статті 1269 ЦК, слід вважати їхнім правом, здійснення якого не суперечить нормі частини четвертої статті 1268 цього Кодексу. Відповідно до ст. 15 ІІК України - кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 16 ПК України- кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права. Також відповідно до Листа № 24-753/014-13 від 16.05.2013 року ВССУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що судам потрібно враховувати, що якщо нотаріусом відмовлено особі в оформленні права на спадщину (видачі, свідоцтва про право на спадщину), вона може звернутися до суду за захистом своїх прав відповідно до ст. 16 ЦК України та п. 23 ППВСУ від 30 травня 2008 № 7 - у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з роз'ясненнями п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 Про судову практику у справах про спадкування свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. З урахуванням викладеного, суд приходить до пероконання, що позовні вимоги [PERSON] є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved