Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-29 00:00:00

У лютому 2019 року позивач звернулася до суду з відповідним позовом, в якому після уточнення позовних вимог просила суд зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди [PERSON] у користуванні спільним майном багатоквартирного будинку на [ADDRESS] шляхом надання ключів від встановлених дверей у під`їзд № 3, а також ключів від дверей, що ведуть на балконну терасу на другому поверсі будинку, а у разі відмови у наданні ключів зобов`язати демонтувати двері у під`їзд № 3 та замок на дверях другого поверху. Своїх вимоги позивач мотивувала тим, що вона є співвласником квартири [ADDRESS] , будинок перебуває у комунальній власності громади м. Львова. Її квартира знаходиться на другому поверсі і має вихід з балкону на терасу загального користування, з якої є вихід на сходову клітину 3-го під`їзду. Саме через цю сходову клітку наявний вихід на горище будинку, де знаходяться технологічні отвори для обслуговування вентиляційних каналів у тому числі квартири позивача. Проте, двері, що ведуть з тераси спільного користування на сходову клітку третього під`їзду замкнені на ключ. Відповідач [PERSON] встановила вказаний замок на двері та користується ними одноосібно. Двері, що ведуть з подвір`я до третього під`їзду також замкнені на ключ. Вказані обставини, як зазначає [PERSON] , перешкоджають їй у доступі до всіх приміщень багатоквартирного будинку. Ухвалою суду від 14 лютого 2019 року у справі було відкрите спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) осіб. 04 квітня 2019 року судом було задоволене клопотання позивача та здійснений перехід до розгляду справи у спрощеному провадженні з викликом осіб. За клопотанням позивача [PERSON] в судовому засіданні 30 жовтня 2019 року ухвалами, що постановлені судом без виходу до нарадчої кімнати, були залишені без розгляду три клопотання позивача від 30 жовтня 2019 року про витребування в ЛМКП «Айсберг» доказів, про винесення окремої ухвали щодо порушення законодавства та про стягнення з відповідача моральної шкоди. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала та просила вимоги задовольнити у повному обсязі. Пояснила, що замки на двері до третього під`їзду та виходу з балкону загального користування були встановлені відповідачем [PERSON] . У зв`язку з неявкою відповідача зазначила, що не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення суду. Представник позивача під час розгляду справи пояснив, що всі приміщення багатоквартирного будинку, крім житлових, є допоміжними. Зокрема, вихід до горища, де наявний доступ до вентиляційних каналів, необхідний для їх технічного обслуговування. Відповідачем були встановлені двері на вході до під`їзду та замок на дверях тераси другого поверху, ключі позивачеві не надані. Вважає, що це також є грубим порушенням правил протипожежної безпеки. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні просив суд позов задовольнити. Зазначив, що їх сім`я має право на користування допоміжними приміщеннями будинку, яке порушене відповідачем [PERSON] Відсутність доступу для обслуговування вентиляційних каналів створює небезпеку для всіх мешканців будинку, оскільки такі канали мають обслуговуватися два рази на рік. Третя особа ЛМКП «Айсберг» свого представника до суду не направила, хоча юридична особа була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Відповідач до суду не прибула. Повістки про виклик [PERSON] на судові засідання 27 травня, 03 червня, 02, 24 липня, 22 серпня та 30 жовтня 2019 року були направлені за встановленою судом адресою її реєстрації ( [ADDRESS] ). Зокрема у судове засідання 24 липня 2019 року [PERSON] була викликана за допомогою кур`єрської доставки рекомендованого листа. Між тим, вказані документи повернулися до суду без вручення з відміткою поштового відділення про закінчення встановленого терміну зберігання. Відповідно до пунктів 91, 99, 100, 101 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету міністрів України № 270 від 05 березня 2009 року поштові відправлення, поштові перекази доставляються оператором поштового зв`язку адресатам на поштову адресу або видаються в об`єкті поштового зв`язку. Рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка" та "Судове повідомлення", які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об`єкті поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім`ї за умови пред`явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв`язки з адресатом. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім`ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу. Коли адресата неможливо повідомити про надходження реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу за номером телефону, зазначеним відправником у поштовій адресі, до його абонентської поштової скриньки вкладається повідомлення про надходження такого поштового відправлення, поштового переказу. Відповідно до ч. ч. 3, 9 ст. 130 ЦПК України якщо особу, якій адресовано судову повістку або судове повідомлення, не виявлено в місці проживання, повістку або повідомлення під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку чи повідомлення, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії. У разі відмови адресата одержати судову повістку чи повідомлення особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку або повідомлення, вважається повідомленою. Виходячи з цього, порядку повідомлення адресата про надходження судової повістки або повідомлення, неявка адресата за її отриманням у поштовому відділенні є відмовою від її отримання, а тому повідомлення відповідача про призначені судові засідання вважається належним. Відзиву відповідача на позов, заяв про поважні причини неявки чи розгляд справи за її відсутністю до суду не надходило. Тому, за згодою позивача, у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив справу слухати у заочному порядку. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які позивач посилалась, дійшов висновку про часткове задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. У рішенні Конституційного Суду України від 02 березня 2004 року № 4-рп/2004 (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирного будинку) зазначено, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, комірки, горища, колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує вчинення додаткових дій, зокрема створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. Визначення поняття «допоміжні приміщення» міститься у ст. 1 закону «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» (далі - Закон). Це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, комірки, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення); загальне майно - частина допоміжних приміщень житлового комплексу, що можуть використовуватися згідно з їх призначенням на умовах, визначених у статуті об`єднання (комірки, гаражі, в тому числі підземні, майстерні тощо). Частиною 2 ст. 4 цього ж Закону визначено, що власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку. Спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Співвласники мають право вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників (п. 1 ч. 1 ст. 6 Закону). Рівність прав на користування підсобними приміщеннями і обладнанням мешканцями квартир передбачена ч. 10 Правил користування приміщення житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом № 16786 від 21 березня 1994 року. Право власності позивача зареєстроване у встановленому законом порядку. Позивач неодноразово, зокрема у листопаді 2016 року, жовтні 2017 року зверталася зі скаргами до поліції, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Уповноваженого Президента України з прав інвалідів з приводу щодо порушення права користування спільним майном багатоквартирного будинку з боку [PERSON] . У листі заступника міського голови м. Львова від 14 грудня 2017 року № 31-7083 зазначено, що будинок [ADDRESS] складається з трьох сходових кліток. На третій сходовій клітці розташовано п`ять квартир. Оскільки вхід на прибудинкову територію зазначеного будинку вільний, мешканці квартир третьої сходової клітки встановили замок на двері, що ведуть до під`їзду. Аналогічна інформація зазначена у листі голови Галицької районної адміністрації Львівської міськради від 18 червня 2018 року. У листі Галицької районної адміністрації від 15 лютого 2016 року № 3105-88 зазначено, що у зв`язку із категоричною відмовою мешканців квартир третьої сходової клітки надати доступ мешканцям квартири [ADDRESS] до приміщень загального користування, балансоутримувачем ЛМКП «Айсберг» готується позовна заява до суду для вирішення вказаного питання. Таким чином, в судовому засіданні знайшли підтвердження фактичні обставини щодо наявності перешкод позивачеві у користуванні допоміжними приміщеннями багатоквартирного будинку. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач до суду не з`явилася, своїм правом на подання відзиву, доказів на спростування встановлених судом обставин не скористалася. На підставі викладеного суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] своїми діями порушує встановлені для багатоквартирних будинків будівельні і житлові норми та правила. Відповідно до ч. 1-2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Частиною 2 ст. 5 ЦПК України встановлено, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Таким способом захисту, на думку суду, є зобов`язання відповідача надати позивачеві [PERSON] комплекту ключів від замкнених дверей, що забезпечить доступ останньої до третьої сходової клітки та балконної тераси. У той же час, позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, оскільки задоволення вимоги про зобов`язання демонтажу дверей та замків не ґрунтуються на законі. Дані вимоги позивача сформульовані як умова: «при відмові у наданні ключів від дверей, демонтувати двері та зняти замок». Згідно з п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року N 14 «Про судове рішення у цивільній справі», резолютивна частина повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання. Отже, рішення суду не може бути винесене з певною умовою. У разі відмови відповідача від виконання судового рішення, Законом України «Про виконавче провадження» передбачений комплекс примусових заходів, які можуть бути застосовані державним або приватним виконавцем, у тому числі передбачена відповідальність за невиконання судового рішення. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує наступне. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач відповідно до вимог п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, то, у зв`язку із частковим задоволенням позову, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі, що передбачений законом. Згідно з положеннями ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. В матеріалах справи наявні фіскальні чеки ПАТ «Укрпошта», який позивач підтверджувала факти направлення відповідачеві копій процесуальних документів, що надавалися суду. Однак, ці чеки (а.с. 39,76) не містять вартості відправлення, а у графі «сума» зазначено «0,00 грн». Один з фіскальних чеків (а.с. 35) наданий суду на суму 1,20 грн. Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 134 ЦПК України). Оскільки позивачем протягом всього періоду розгляду справи не надала суду розрахунку суми судових витрат та не заявила вимоги про їх розподіл між сторонами. Відтак, витрати по оплаті поштового обігу у сумі 1,20 грн стягненню з відповідача не підлягають.

Outcome: partial