Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

02.03.2018 року до суду надійшов позов ТОВ «Українська факторингова компанія» про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості у розмірі 92425,45 гривень та судового збору у розмірі 1762 гривні. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що 01.04.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № [NUMBER], відповідно до умов якого АКІБ «УкрСиббанк» надав [PERSON] кредитні кошти в сумі 52000,00 гривень, а відповідач зобов'язалася прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти та сплати плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у договорі. 17.11.2016 року між ТОВ «Українська факторингова компанія» та ПАТ «УкрСиббанк» укладено договір факторингу № 49, відповідно до умов якого право грошової вимоги за договором про надання споживчого кредиту № [NUMBER] від 01.04.2008 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON], перейшло до ТОВ «Українська факторингова компанія». Станом на дату укладення договору факторингу сума заборгованості відповідача перед ТОВ «Українська факторингова компанія» за договором про надання споживчого кредиту № [NUMBER] від 01.04.2008 року становила 134332,88 гривень. З урахуванням рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 15.06.2010 року про стягнення з [PERSON] та [PERSON] кредитної заборгованості в солідарному порядку в розмірі 58312,84 гривень, до позивача перейшло право грошової вимоги у розмірі 76020,04 гривень. Крім цієї суми, загальну суму заборгованості становлять також 2874,20 гривень 3% річних, 13531,21 гривень сума збитків, завданих інфляцією. Відповідач просив розглянути справу без участі їх представника (а.с. 76). Відповідач та її представник у судове засідання не з'явилися, представник відповідача надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовних вимог не визнав (а.с. 74). Відповідач надала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що на даний час існує рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 15.06.2010р., що набрало законної сили, між тими самими сторонами, про то й же предмет і з тих самих підстав, що є підставою для закриття провадження у справі, тому просить відмовити в позові. Крім того, вважає, що позовні вимоги щодо включення до загальної суми заборгованості суми в розмірі 92425,45грн. є безпідставними, оскільки покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу), які є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором забороняється (а.с. 44-48). Позивач надав суду відповідь на відзив, в якій свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. На обґрунтування своїх заперечень проти відзиву пояснив, що наданий до матеріалів справи доказ у вигляді листа АТ «УкрСиббанк» від 26.02.2018р. не містить підпису уповноваженої особи Банку та печатки установи, яка видала вказаний лист та інформація, яка викладена в листі, не розміщена на бланку ПАТ «УкрСиббанк», що говорить про його недостовірність, а також він є недопустимим доказом, оскільки в підтвердження належного виконання відповідачем умов договору та відсутності заборгованості можуть бути виписки про стан рахунків, платіжні доручення (квитанції) про сплату заборгованості за договором, дані балансу, надані Банком. Також в зазначеному листі Банк, начебто, повідомляє про стан кредитної заборгованості станом на 26.02.2018р., при цьому з 24.11.2016р. дати підписання акту приймання-передачі права вимоги, ПАТ «УкрСиббанк» не веде облік та не здійснює розрахунки заборгованості відповідача, що підтверджує недостовірність викладеної інформації. Зазначає, що позивач з 24.11.2016р. не отримав жодного платежу від відповідача в рахунок погашення заборгованості за договором. Крім того, позивачем під час складання позовної заяви та розрахунку ціни позову, не враховувалась заборгованість, стягнута раніше за судовим рішенням та не стягується повторно з відповідача. Після ухвалення судового рішення відповідач повинна була погасити кредит до 01.04.2015р., проте свій обов'язок не виконала, тому з 2010 року утворилася нова заборгованість (сума простроченого основного боргу та процентів) (а.с. 61, 62). Судом встановлені обставини і визначені відповідні до них правовідносини. 01.04.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі АКІБ «УкрСиббанк») та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11326228000, предметом якого стало надання відповідачу кредиту у національній валюті, гривня України, в сумі 52000,00 гривень. Відповідач зобов'язалася прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у даному договорі (а.с. 4-8). Відповідно до п. 1.2.2 договору відповідач зобов'язалася повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку №1 до Договору (якщо Сторонами визначено такий графік погашення та укладено Додаток №1 до Договору), але в будь-якому випадку не пізніше 01 квітня 2015 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього Договору та/або згідно умов відповідної угоди Сторін. Відповідно до п. 1.3.1 договору за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 17,00 % річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов Договору. У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про встановлення нового розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування відповідно до умов договору, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором в попередньому місяці. За користування кредитними коштами понад встановлений договором термін банк автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою у розмірі збільшеному вдвічі від ставки, вказаної в п.1.3.1. Нарахування вищевказаної процентної ставки на прострочену суму основного боргу починається з дня виникнення простроченої суми основного боргу, а саме з наступного дня несплати або не повної сплати платежу встановленого у договорі. Проценти нараховуються на прострочену суму основного боргу за підвищеною ставкою до документу погашення такої заборгованості. 17 листопада 2016 року між ТОВ «Українська факторингова компанія» та ПАТ «УкрСиббанк» укладено Договір факторингу № 49, відповідно до якого право грошової вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 11326228000 від 01.04.2008 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] перейшло до ТОВ «Українська факторингова компанія» (а.с. 9, 10, 13). Станом на дату укладення договору факторингу № 49 від 17.11.2016 року сума заборгованості [PERSON] перед ТОВ «Українська факторингова компанія» за договором про надання споживчого кредиту № 11326228000 від 01.04.2008 року становить 134332,88 гривень, з яких: 45807,65 гривень сума простроченого основного боргу; 2336,19 гривень сума нарахованих процентів; 86189,04 гривень сума прострочених процентів (а.с. 11, 12). В свою чергу, рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 15.06.2010 року задоволений позов ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості, стягнуто в солідарному порядку з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 58312,84 гривень та судові витрати у розмірі 703,13 гривень (а.с. 14, 15). Таким чином, враховуючи наявність судового рішення про стягнення з боржника заборгованості у розмірі 58312,84 гривень, яка є непогашеною, наявні підстави для стягнення з відповідача суми заборгованості у розмірі 76020,04 гривень (134332,88 гривень(сума боргу, право вимоги за якою переуступлена на користь ТОВ «Українська факторингова компанія») 58312,84 гривень (сума заборгованості, стягнута за судовим рішенням від 15.06.2010 року). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розрахунок трьох процентів річних здійснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу х 3 % / 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення. Так, 3% річних від простроченої суми становлять: 76020,04 гривень х 3 % / 365 кількість днів у році х 460 днів прострочення (з 24.11.2016р. по 26.02.2018р.) = 2874,20 гривень. Індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу (з листопада 2017р. по січень 2018р. становить 1,178). Сума заборгованості з врахуванням індексу інфляції становить 76020,04 х 1,178 = 89551,61 гривень, а збитки, завдані інфляцією становлять 13531,21 гривень. Загальна сума заборгованості [PERSON] становить 92425,45 гривень, яка складається з: суми боргу за кредитним договором (за відрахуванням суми боргу, що стягнута судовим рішенням) 76020,04 гривень; 3% річних 2874,20 гривень; суми збитків, завданих інфляцією 13531,21 гривень. Викладене підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 16). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно з ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За правилами ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вказавши, що позовні вимоги щодо включення до загальної суми заборгованості суми в розмірі 92425,45грн. є безпідставними, відповідач не поставив під сумнів правомірність переходу права вимоги від первісного кредитора Банку до нового кредитора ТОВ «Українська факторингова компанія» на підставі договору відступлення права вимоги, не звернув уваги на те, що передаючи право вимоги Банк вказав розмір заборгованості, який мав відповідач (про це зазначено в реєстрі кредиторів, який є додатком до договору відступлення права вимоги). Водночас, розмір вказаної заборгованості підтверджено наданою позивачем випискою по кредитному договору [PERSON] за період з 01.04.2008р. по 24.11.2016р. (а.с. 65-72). Отже, розмір заборгованість визначив первісний кредитор. І ця заборгованість складалась з суми простроченого основного боргу, суми нарахованих процентів за користування кредитом та суми прострочених процентів. Новий кредитор ТОВ «Українська факторингова компанія» після отримання права вимоги не нараховував відповідачу штрафні санкції, а просив стягнути тільки ту заборгованість, яка виникла з урахуванням індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми. Крім того, вказавши на безпідставність покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності, яке має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу), відповідач не врахував, що позивачем не заявлялись вимоги про штрафні санкції. В позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача договірну заборгованість з урахуванням індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми. Висновок відповідача про те, що ця вимога є вимогою про стягнення штрафної санкції, є помилковим, оскільки не відповідає нормам матеріального права. Штрафними санкціями відповідно до закону визнається штраф, пеня (стаття 549 Цивільного кодексу України). А нарахування інфляційних витрат та 3% річних від простроченої суми на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України не є за своєю правовою природою штрафною санкцією. Інфляційні витрати входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення (постанови ВСУ від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11). Беручи до уваги різну правову природу процентів, передбачених статтями 536, 1048, 1056-1, 1061 ЦК, і процентів, що стягуються відповідно до ст. 625 ЦК, а також відсутність у чинному законодавстві обмежень, одночасне стягнення процентів, передбачених ст. 536 ЦК та іншими статтями, і відшкодування інфляційних збитків за весь час прострочення, а також сплата трьох процентів річних від простроченої суми, передбачених ст. 625 ЦК, є правомірним (за умов, що такі вимоги заявлені кредитором). Тому, позивач просить стягнути їх саме після переходу до нього права вимоги за вказаним кредитним договором. Разом з тим, виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611, 1046, 1048, 1050 ЦК України, змісту кредитного договору можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора про передбачене договором дострокове стягнення тіла кредиту та нарахованих процентів, яке ухвалене до спливу строку договору і не виконане боржником, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє кредитора права на отримання нарахувань та штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України (постанова Верховного Суду України №6-1206 цс15 від 23.09.2015 р.). Відповідачем суду була надана довідка АТ «УкрСиббанк» про стан кредитної заборгованості на 26.02.2018р., з якої вбачається, що залишок основної кредитної заборгованості складає 0,00грн., однак з 24.11.2016р. право вимоги за кредитним договором перейшло до ТОВ «Українська факторингова компанія», тому ПАТ «УкрСиббанк» на даний час не веде облік та не здійснює розрахунки заборгованості відповідача. Також з наданої представником відповідача довідки Балаклійського РВ ДВС ГТУЮ у Харківській області від 17.05.2018р. вбачається, що [PERSON] дійсно сплатила борг у розмірі 24000 гривень на користь ТОВ «Українська факторингова компанія» на підставі виконавчого листа № 2-1999/10, сума боргу станом на 17.05.2018р. складає 24865,17 гривень (а.с. 75). Отже, відповідачем кошти за кредитним договором в належному розмірі на виконання рішення суду повністю не були повернуті. Тому, з огляду на положення статей 599, 1049 ЦК України усі нарахування за користування коштами та інші виплати, передбачені договором або законом, підлягають стягненню, але в межах строку позовної давності. Суд зазначає, що підстави для зменшення суми стягуваної заборгованості за позовом позивача відсутні, оскільки відповідач сплатила частину заборгованість, яка була з неї стягнута за попереднім рішенням суду, і яку позивач не включив у суму стягуваної заборгованості за цим позовом. Таким чином, позивач має право на стягнення з відповідача боргу за кредитним договором з відрахуванням суми боргу, що стягнута судовим рішенням в сумі 76020,04 гривень станом на 27.11.2016р., а також збитків, завданих інфляцією в сумі 13531,21 гривень та 3% річних в сумі 2874,20 гривень. Отже, загальна сума заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 92425,45 гривень. Відповідно до частин першої, четвертої статті 631 цього Кодексу строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно умов Договору він є чинним з дня його підписання та до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань за цим договором. Виходячи з цього, відповідач повинна сплатити заборгованість за кредитним договором. Внаслідок задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved