Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

01 квітня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування заявлених вимог вказував, що 15.09.2014 року приблизно о 18.20 годин [PERSON], керуючи автомобілем ВАЗ 2108 державний номер [NUMBER] і рухаючись по вулиці Набережної в місті Маріуполі не був уважним, не дотримувався безпечного інтервалу, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем марки «RENAULT» державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобілем марки «ВYD F3-R» державний номер [NUMBER]. Вина [PERSON] в порушенні вимог п.13.1 ПДД України підтверджується постановою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 01.10.2014 року, за якою він притягнутий до адміністративної відповідальності за ст..124 КУпАП до покарання у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень. Відповідальність [PERSON] була застрахована по договору страхування в ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія». Посилаючись на зазначені обставини та норми діючого законодавства просив стягнути на його користь з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» у відшкодування матеріальної шкоди по відновлювальному ремонту автомобіля 8318,52 гривень, витрати з оплати роботи спеціаліста авто товарознавця в сумі 700 грн. та судовий збір; з відповідача [PERSON] величину втрати товарної вартості транспортного засобу в сумі 4240,50 гривень,розмір франшизи в сумі 1000 грн., моральну шкоду в сумі 2000 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 2000 грн. Моральну шкоду обґрунтовував тим, що внаслідок пошкодження транспортного засобу був порушений звичайний уклад його життя та його сім'ї, відсутність транспортного засобу привело до ряду незручностей для його сім'ї, також він переніс емоційний стрес та психологічну травму, що негативно вплинуло на стан його здоров'я. У судове засідання позивач [PERSON], будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю за участю його представника адвоката Куцобіна Г.А., на задоволенні позовних вимог наполягав (а.с.44). Представник позивача адвокат Куцобін Г.А., який діє на підставі договору про надання юридичних послуг, підтримав позовні вимоги та надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Додатково зазначив, що позивач вимушений був провести оцінку вартості матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок пошкодження його транспортного засобу. Про проведення огляду транспортного засобу був повідомлений [PERSON], який на його думку повинен був повідомити свою страхову компанію. Вважає, що звіт складений у м. Маріуполі більш відповідає дійсності чим звіт складений оцінщиком у м. Києві на замовлення страхової компанії, який не оглядав транспортний засіб, а в основу свого звіту поклав дані, надані оцінщиком у м. Маріуполі, безпідставно зменшив вартість матеріальної шкоди спричиненою . Стосовно моральної шкоди вказував, що до цього часу транспортний засіб позивача не відновлений, його праця пов'язана з використанням транспортного засобу, що потягнуло порушення життєвого укладу його та його сім'ї, позивач оцінює моральну шкоду в сумі 2000 грн., яку просить стягнути із відповідача [PERSON], як винну особу. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, шляхом направлення телефонограм на номер мобільного телефону до судового засідання не з'явився, про поважність причин неявки суд не повідомив. Раніше направляв заяви, в яких зазначав, що позовні вимоги [PERSON] не визнає, вважає, що відповідати повинна страхова компанія, у зв'язку з наявністю договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного між ним та страховою компанією. (а.с.43,81). Представник відповідача ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» [PERSON], діючий на підставі довіреності, позовні вимоги визнав частково, у судовому засіданні вказував, що як доказ суми страхового відшкодування з боку позивача був наданий звіт № 367, але огляд транспортного засобу проводився у відсутності представника страхової компанії, яку не повідомили взагалі про проведення даної дії. Страхова компанія провела свою оцінку, про що свідчить наданий з боку відповідача звіт № 912 від 28.11.2014 року і вважає, що суми страхового відшкодування повинна розраховуватися саме з цього звіту. Страхова компанія заперечує проти стягнення із відповідача [PERSON] моральної шкоди, так як укладеним полісом, вона не передбачена. Також вважає, що позивач не обґрунтував підстави на яких зі страхової компанія потрібно стягнути витрати за проведення авто товарознавчої оцінки транспортного засобу та витрати на правову допомогу. Вказував, що експерт до якого звернулася страхова компанія повинен був безпосередньо оглянути транспортний засіб, а не використовувати дані надані експертом до якого звертався позивач, в зв'язку з чим страхова компанія не ставить під сумнів суму страхового відшкодування, яка визначена у звіті, проведеного оцінщиком на замовлення позивача. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Згідно до ст..15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі ст. 16 ч. 1 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду із захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Один із способів захисту, передбачений п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Судом встановлено, що 15 вересня 2014 року приблизно о 18.20 годин відповідач [PERSON], керуючи автомобілем ВАЗ 2108 державний номер [NUMBER], рухаючись по вулиці Набережної в місті Маріуполі не був уважним, не дотримувався безпечного інтервалу, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем марки «RENAULT» державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобілем марки «ВYD F3-R» державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Винним у ДТП визнаний відповідач [PERSON]. Даний висновок суду підтверджується постановою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 01 жовтня 2015 року , яка набрала чинності та не оспорюється сторонами. У відповідності до ст. 61 ЦПК України дані обставини доказуванню не підлягають. З матеріалів справи вбачається, що автомобіль марки «ВYD F3-R», 2012 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] належить на праві власності [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, виданого 1-шим відділенням РЕР м. Маріуполя при УДАІ ГУМВС України в Донецькій області серія [NUMBER] (а.с.11). Згідно із копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого Центром ДАІ 1405, автомобіль марки ВАЗ2108, 1985 року випуску, державний номер [NUMBER] належить на праві власності [PERSON]. Станом на дату дорожньо-транспортної пригоди автомобіль ВАЗ2108, 1985 року випуску, державний номер [NUMBER] був застрахований у ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія», що підтверджується полісом № АС/9937076 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, строк дії якого з 12.03.2014 року до 11.03.2015 року, розмір франшизи складає 1000 гривень. Відповідно до вказаного договору страховик забезпечує відшкодування шкоди, завданої життю, здоров'ю та майну третіх осіб під час ДТП, що сталася за участі забезпеченого транспортного засобу та внаслідок цієї пригоди настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована. Статтею 3 «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) від 01 липня 2004 року передбачено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та (або) майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до п. 1.4 ст. 1 Закону особами, відповідальність яких застрахована за цим Законом, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Відповідно до роз'яснень пункту 6 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року, особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Як вбачається із матеріалів адміністративної справи № 265/6367/14-п, [PERSON] на час ДТП керував транспортним засобом ВАЗ2108, 1985 року випуску, державний номер [NUMBER], маючи посвідчення водія [NUMBER] на право керування транспортним засобом відповідної категорії, а саме В,С та реєстраційний документ на вказаний транспортний засіб. Тому суд виходить з того, що відповідач [PERSON], в момент дорожньо-транспортної події, в результаті якої був пошкоджений автомобіль позивача, керував забезпеченим транспортним засобом на відповідній правовій основі. Згідно з п. 1.4 ст. 1 Закону, цивільна правова відповідальність відповідача [PERSON] вважається застрахованою. Відповідно до ч.22.1 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Як зазначено у статті 29 відповідно Закону, у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. При цьому, статті 32 визначені випадки, коли відповідно до цього Закону страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, у п.32.7 зазначено, що страховик не відшкодовує шкоду, пов'язану із втратою товарної вартості транспортного засобу. У відповідності до звіту № 376 про оцінку транспортного засобу, складеного 28 жовтня 2014 року оцінщиком директором ТОВ «Експертна компанія Укравтоекспертиза» [PERSON] на замовлення [PERSON] вартість відновлювального ремонту автомобілю позивача на дату проведення дослідження становила 9318,52 гривні, величина втрати товарної вартості складає 4240,50 грн. (а.с.6-17). За проведення оцінки оцінщику [PERSON] відповідно із договором № 052 від 01.10.2014 року [PERSON] сплачено 700 гривень, що підтверджується відповідним чеком. З боку страхової компанії ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» був наданий звіт № 912/14 про оцінку вартості майнової шкоди, завданої власнику транспортного засобу «ВYD F3-R», 2012 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], складений 28 листопада 2014 року ФОП [PERSON], на замовлення страхової компанії, відповідно до якого вартість майнової шкоди приймається на рівні вартості відновлювального ремонту з урахування зносу заміняємих складових та складає 5920,50 грн. (а.с.59-70). У судовому засіданні представник страхової компанії вказував, що у страхової компанії виникли сумніви, щодо звіту, складеного на замовлення позивача, так як з боку експерта були порушення чинного законодавства, яке вимагає повідомлення всіх сторін щодо проведення огляду транспортного засобу. Однак, не заперечував, що звіт, складений на замовлення страхової компанії також не відповідає чинному законодавству, а саме методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, так як складений експертом без огляду транспортного засобу взагалі, а лише на підставі наявних документів та наданих матеріалів. Вважає, що звіт, складений на замовлення позивача є більш достовірнішій. У ході слухання справи судом роз'яснювалося право сторін щодо призначення судової автотоварознавчої експертизи, але сторони відмовилися в її проведенні. Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх прозивних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст..61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Таким чином, з урахуванням пояснень сторін, п.5.1 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, саме звіт, складений на замовлення позивача [PERSON] судом приймається як доказ визначення вартості спричиненої позивачу шкоду. При цьому, суд бере до уваги те, що визначена шкода в даному звіті не оспорюється відповідачем. При таких обставинах суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині відшкодування витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу підлягають задоволенню та стягненню з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» в сумі 8318,52 грн., в частині відшкодування витрат величини втрати товарної вартості в сумі 4240,50 грн. підлягають стягненню з відповідача [PERSON] Крім того, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню сума франшизи в розмірі 1000 грн. Стосовно позовних вимог позивача [PERSON] щодо стягнення з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» коштів, сплачених за проведення оцінки пошкодженого автомобіля в сумі 700 гривень суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). У ході судового засідання представник позивача адвокат Куцобін Г.А. пояснив, що в присутності позивача [PERSON] відповідач [PERSON] повідомляв страхову компанію про настання страхового випадку, у послідуючому позивач [PERSON] звертався до страхової компанії про сплату страхового відшкодування, на яке отримав відповідь повідомлення від 16.01.2015 року за № 292 про прийняте страховою компанією рішення (а.с.21). Таким чином, компенсація витрат на експертизу здійснюється виключно у разі, якщо страховик не направив експерта після звернення потерпілого. Оскільки відповідач [PERSON] повідомляв страхову компанію про настання страхового випадку, а в послідуючим до страхової компанії звертався позивач [PERSON], однак страхова компанія не направила свого аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоду, позивач [PERSON] самостійно провів оцінку пошкоджень транспортного засобу, тому кошті в сумі 700 гривень підлягають стягненню з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія». Обговорюючи питання про компенсацію моральної шкоди, суд знаходить переконливими доводи позивача щодо відчуття душевних страждань та хвилювань через пошкодження нещодавно придбаного автомобілю, порушення життєвих зв'язків і неможливість використання власного транспорту протягом певного періоду часу. Відповідно до ч.1 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У відповідності до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Обговорюючи питання про заявлену позивачем моральну шкоду, в рахунок відшкодування якої відповідачу [PERSON] пред'явлена вимога у сумі 2000 гривен, дану суму значно збільшеною і задовольняє позовні вимоги в цій частині частково у сумі 1000 гривень, що буде адекватним спричиненій шкоді. В решті позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди суд відмовляє. Щодо вимог про відшкодування витрат на правову допомогу, суд виходить з наступного. Так, виходячи з аналізу ст..ст.84 та 88 ЦПК України та ст..30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі, з урахуванням витраченого адвокатом часу. Відповідно до ст..1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням (наприклад, огляд доказів за їх місцезнаходженням) та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зі справи вбачається, що правова допомога надавалася [PERSON] адвокатом Куцобіним Г.А. (а.с.26-28), який також приймав участь, як представник позивача у судових засіданнях при розгляді справи судом. На підтвердження оплати правової допомоги в розмірі 2000 грн. позивачем наданий розрахунок даної суми погодинно та угода про сплату зазначеної суми. При цьому, у розрахунку зазначено скільки конкретно годин було затрачено представником при розгляді даної цивільної справи за його участю. Враховуючи наведене, суд задовольняє позовні вимоги [PERSON] в даній частині і стягує в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу в сумі 2000 грн. з відповідача [PERSON] Крім того, з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача суми судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам: з ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» щодо пред'явлених вимог майнового характеру в сумі 135,12 грн., з відповідача [PERSON] в сумі 108,48 грн. Крім того, з відповідача [PERSON] в дохід держави підлягають стягненню судові витрати щодо пред'явлених вимог немайнового характеру - в сумі 243,60грн.

Outcome: partial