Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

01 вересня 2020 року позивач звернувся до суду із позовом у якому просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 04 березня 2014 року без номеру у розмірі 69317,36 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102,00 грн. В обґрунтування позову позивач вказував, що 04 березня 2014 року між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем був укладений договір кредиту шляхом підписання заяви-анкети та приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк» з оформленням пластикової кредитної картки з кредитним лімітом, який в подальшому був збільшений до 4800,00 грн. Однак позичальник не виконала умови кредитного договору в частині вчасного повернення кредиту, комісії та відсотків за користування ним, в зв`язку з чим за нею виникла зазначена заборгованість, яку позивач просив стягнути в повному розмірі. Позивач у судове засідання свого представника не направив, надіслав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві та просив справу розглядати справу за відсутності представника. Відповідач у судове засідання 02 лютого 2021 року не з`явилась, надіслала суду заяву, в якій позов не визнала в повному обсязі, просила відмовити в його задоволенні та довірила представляти її інтереси в судовому засіданні її представнику адвокату Сафронову Ю.І. 02 лютого 20201 року представник відповідача адвокат Сафронов Ю.І. в судове засідання не з`явився, надіслав суду заяву, в якій просив розглянути справу в порядку письмового провадження без участі сторін. 09 листопада 2020 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якій останній просив відмовити повністю позивачу акціонерному товариству комерційному банку «Приватбанк» в задоволенні позовної заяви до [PERSON] про стягнення боргу в розмірі 69317,36 грн, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження видачі позивачу кредитної картки, відкриття рахунку на ім`я останньої, доказів зарахування кредитних коштів, виписок по даному рахунку, а наданий банком розрахунок заборгованості, як доказ існування кредитних зобов`язань між позивачем та відповідачем, не є належним та допустимим доказом укладення між сторонами кредитного договору. 27 листопада 2020 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій представником позивача зазначено, що відповідач [PERSON] ознайомилась зі змістом кредитного договору, який зафіксовано в заяві позичальника та Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифів, з якими ознайомилась та погодилась до їх підписання. Відповідачу банком було відкрито картковий рахунок № [NUMBER] . З копії анкети-заяви від 04 березня 2014 року вбачається, що відповідач надала згоду на укладення кредитного договору, оформила кредитну картку, погодилась з тим, що заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифи становлять між нею і банківською установою Договір про надання банківських послуг. Крім цього, відповідач ознайомилась і погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, зобов`язалась виконувати Умовами та Правилами надання банківських послуг та регулярно ознайомлюватись з їх змінами офіційному сайті акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк». Відповідно до витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» вбачається, що на момент оформлення кредиту позивачем було встановлено проточну процентну ставку в розмірі 27,6% на рік із зазначенням розміру комісій, штрафів та розміру місячного платежу. Відповідно до розрахунку заборгованості та виписки по рахунку чітко вбачається, що позивач частково сплачувала заборгованість за договором через що у останньої утворилась заборгованість по кредитному договору. Відповідач користувалась наданими кредитними коштами, до певного часу належним чином виконувала зобов`язання за кредитним договором, що підтверджується випискою по рахунку, тому просили позов задовольнити та стягнути з відповідача на їх користь заборгованість в повному обсязі. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши досліджені по справі докази в їх сукупності, суд установив наступні факти та відповідні правовідносини. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно частини першої статті 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до частини першої статті 1049, частини першої статті 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання та повинен сплатити суму боргу та процентів, передбачених договором. Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. До того ж, частини другої статті 1050 цього ж передбачено, що в разі порушення позичальником строків виконання зобов`язань банк має право вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту та погашення позичальником заборгованості за кредитом. Виходячи з вимог статей 526 та 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Пунктом 3 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Банк зобов`язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам (частина друга статті 1067 ЦК України). Згідно частини першої статті 612 ЦК України боржник уважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. З матеріалів\~справи вбачається,\~що 04\~березня 2014\~року відповідач підписала заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк», відкрила картковий рахунок, отримала кредитну картку із встановленим кредитним лімітом, який в подальшому збільшився до 4800,00 грн. Вона ознайомилась з даним договором до його укладання і погодилась з його умовами. Згідно з укладеним таким чином договором та згідно розрахунку заборгованості відповідач отримала\~кредитну карту на час оформлення якої за користування кредитом повинна була сплачувати відсотки (процентну ставку) за базовою ставкою 27,6 % на рік. З наданого банком розрахунку заборгованості відповідач, у порушення взятих на себе зобов`язань, перераховувала платежі на погашення кредитної заборгованості несвоєчасно, у зв`язку з чим утворилась загальна заборгованість по кредиту в сумі 69317,36 грн, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 4452,48 грн, заборгованість по відсоткам за користування кредитом в сумі 62964,88 грн, заборгованості за пенею в сумі 1900,00 грн. З наданого розрахунку вбачається, що з 01 вересня 2014 року банком було збільшено процентну ставку з 27,60% до 32,40 річних, а 01 квітня 2015 року до 42,00% річних. Із розрахунку заборгованості слідує, що кредитний ліміт було збільшено банком, відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг з яким відповідач погодилась та ознайомилась. Разом з тим, відповідно до положень статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Відповідно до кредитного договору відповідач погодилась на прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за ініціативою банку, однак, як убачається з матеріалів справи, про підвищення відсоткової ставки банком позичальник не повідомлялась. Отже, з огляду на приписи частини третьої статті 1056-1 ЦК України таке підвищення відсоткової ставки є нікчемним. На підставі викладеного проценти за користування кредитом повинні були нараховуватися банком за період з 01 вересня 2014 року по 05 травня 2020 року виходячи з 27,60 % річних. Враховуючи вищевикладене, суд не може прийняти як належні докази, надані банком розрахунки заборгованості за користування кредитом у в частині розрахунку боргу за відсотками. В дійсності, розмір заборгованості по відсоткам у відповідача перед банком за період з 04 березня 2014 року по 05 травня 2020 року становить 7781,60 грн, з яких: з 04 березня 2014 року по 01 вересня 2014 року, згідно розрахунку загальний залишок заборгованості по відсоткам, становить 620,88 грн; за період з 01 вересня 2014 року по 30 вересня 2014 року: (4454,80 грн + 150,15 грн) х 27.6% : 360 х 29 днів = 102,38 грн; за період з 30 вересня 2014 року по 23 серпня 2016 року: (4452,48 грн + 152,47 грн) х 27.6% : 360 х 693 дня = 2446,61 грн; \~ \~ \~ \~за період з 23 серпня 2016 року по 05 травня 2020 року: 4452,48 грн х 27.6% : 360 х 1351 день = 4611,73 грн. Розрахунок проведено за формулою: Зт х 30% : 360 х Дн ( де: Зт заборгованість за тілом, 27,60 % процентна ставка за рік, 360 календарні дні, Дн кількість днів). За такого, в дійсності розмір заборгованості по процентам у відповідача перед банком за період з 04 березня 2014 року, яка утворилась станом на 05 травня 2020 року становить 7781,60 грн, заборгованість за кредитом становить 4452,48 грн та заборгованість за пенею становить 1900, 00 грн. За такого, суд уважає, що позивачем доведена кредитна заборгованість відповідача станом на 05 травня 2020 року в загальній сумі 14134,08 грн, яка складається: заборгованості за\~кредитом у\~сумі \~4452,48 грн; заборгованості\~по відсоткам\~за користування\~кредитом в сумі 7781,60 грн; заборгованості за\~пенею в\~сумі \~1900,00 грн. Дана заборгованість підлягає стягненню з відповідача відповідно до положень статей 526, 549, 550, 611, 1054 ЦК України. Ураховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову. Відповідно до статті 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», а також\~з урахуванням\~роз`яснень,\~що містяться\~у пункті\~36\~Постанови Пленуму\~Вищого спеціалізованого\~суду України\~з розгляду\~цивільних та\~кримінальних справ\~від 17\~жовтня 2014\~року №10, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір, сплачений ним при поданні позову пропорційно задоволеним вимогам в сумі 428,59 грн (20,39 % від суми сплаченого судового збору).

Outcome: partial