Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-23 00:00:00

01.03.2019 року [PERSON] звернулася до суд з заявою про видачу обмежувального припису, стосовно [PERSON] внаслідок вчинення систематичного психологічного, фізичного, економічного насильства. В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] послалася на те, що що вона 01.11.1997 року уклала шлюб з [PERSON] У шлюбі народилося троє дітей, дочка та двоє синів. На час її звернення до суду двоє дітей є малолітніми. Малолітні діти [PERSON] та [PERSON] народилися [INFO] . Вона разом із малолітніми дітьми зареєстрована за адресою [ADDRESS] , де створено всі належні умови для проживання та виховання дітей. Заінтересована особа [PERSON] , зареєстрований за адресою [ADDRESS] . Кожного року протягом літа вона разом із дітьми виїжджала на тимчасове проживання до заміського будинку, що розташований за адресою - садове [ADDRESS] . На початку 2018 року їй стало відомо, що її чоловік має близькі інтимні стосунки з іншою жінкою, після відвертої розмови з останнім вона звернулася до суду з низкою позовних заяв, а її чоловік почав вдаватися до систематичного насильства щодо неї. Відчуваючи свою безкарність [PERSON] поступово підвищував рівень насильства та змінював форми насильства щодо неї. Розпочав свої протиправні дії щодо неї з психологічного насильства, кривдник вдався до фізичного насильства, а також до економічного. Зокрема з травня 2018 року кривдник застосовує щодо неї психологічне, економічне, а тепер ще й фізичне насильство. Насильство побутового характеру не припиняється, систематично здійснюється за будь-якої можливості за будь-якого контакту кривдника з нею. Випадки вчинення побутового насильства не припиняються навіть після того, як вона була позбавлена можливості проживати у будинку та квартирі, контактувати з дітьми, користуватися своїми особистими речами. Після позбавлення її можливості користуватися приміським житловим будинком вона переїхала для проживання до м. Києва за зареєстрованим місцем проживання у квартиру за адресою [ADDRESS] , де кривдник продовжив її переслідування, а 31.12. 2018 року о 13 год.30 хв. вдерся в квартиру, вдаючись до психологічного насильства почав вимагати, щоб вона покинула квартиру, чому вона не могла протистояти. Працівники поліції, які прибули на її виклик відмовилися зайти до квартири, коли вона вийшла до них то більше до квартири потрапити не змогла, чим повторно була позбавлена права користуватися житловим приміщенням. З 08.01.2019 року вона перебуває під програмою захисту та реабілітації жертв побутового насильства, проживає в притулку. Дізнавшись про її перебування у притулку, адвокат кривдника звернувся до Київського міського центру роботи з жінками для встановлення дійсного місця її перебування. Вважає, що зазначені нею факти насильства з боку [PERSON] мають ознаки психологічного, фізичного та економічного домашнього насильства, що може призвести до непередбачуваних негативних наслідків по відношенню до неї особисто так і негативно впливає на інтереси малолітніх дітей, які позбавлені її піклування. З метою запобігання насильства, яке чинить [PERSON] відносно неї, а також з метою захисту її законних прав та інтресів, як постраждалої особи від домашнього насильства, просила суд видати обмежувальний припис про заборону [PERSON] протягом шести місяців наближатися ближче ніж на 100 метрів до місця її проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування нею. 05.03.2019 року представник заяниці [PERSON] - адвокат Левківський Б.В. подав заяву про уточнення прохальної частини, просив суд видати обмежувальний припис строком на шість місяців, яким зобов`язати [PERSON] ; усунути перешкоди створені ним [PERSON] у користуванні квартирою, в якій зареєстрована та проживала до 31.12.2018 року [PERSON] , яка розташована за адресою - [ADDRESS] та передати ключі від вхідних дверей; заборонити [PERSON] перебувати в квартирі за адресою [ADDRESS] в якій він не зареєстрований та не проживає, а також перешкоджати [PERSON] входити та перебувати (проживати) в квартирі за зазначеною адресою; заборонити [PERSON] наближатися до [PERSON] , а також до місця її роботи та проживання ближче ніж на сто метрів; заборонити [PERSON] розшукувати та контактувати з [PERSON] У судовому засіданні заявниця [PERSON] підтримала заявлені вимоги щодо видачі обмежувального припису відносно заінтересованої особи [PERSON] Стверджувала, що [PERSON] систематично чинить відносно неї насильство, оскільки він своїми протиправними діями позбавив її можливості користуватися житловим приміщенням у заміському будинку, а також у квартирі за місцем її реєстрації, цими ж діями він позбавив її можливості піклуватися про її малолітніх дітей та проживати з ними, приймати участь у їх вихованні. Стверджувала, що [PERSON] влаштовував сварки, під час яких ображав її, принижував, принижував економічно перед дітьми, даруючи дітям дорогі подарунки саме в її присутності, коли вона позбавлена такої можливості, такі дії останнього негативно впливали на її психологічний стан. Подальше застосування до неї ще й фізичного насильства та позбавлення її можливості проживати у житловому приміщенні, що було її постійним місцем проживання поставило її у дуже скрутне економічне становище, вона змушена проживати у притулку для осіб, що зазнають насильства, однак [PERSON] за допомогою свого представника вживає всіх дій для того, щоб позбавити її і такої можливості. Під час застосування фізичного насильства [PERSON] обхвачував її за шию рукою і душив, при цьому тягнув по підлозі, завдавав тілесних ушкоджень. Зазначала, що коли [PERSON] її душив, то шию обхвачував зігнутою рукою у такий спосіб, що не залишалося слідів. З приводу завдання їй тілесних ушкоджень вона проходила обстеження в Київському міському клінічному бюро судово-медичної експертизи, оскільки за її заявою з приводу заподіяння їй же тілесних ушкоджень триває досудове розслідування. Крім того, [PERSON] не допускає її до дітей і тоді коли привозить їх до спортивного клубу для занять плаванням, вона може подивитися на дітей тільки здалеку. Така життєва ситуація в якій вона перебуває, коли піддається насильству психологічному, фізичному, економічному з боку її колишнього чоловіка її дуже пригнічує, вона перебуває у стані відчаю, боїться за своє життя, оскільки має дітей, які потребують не тільки батьківського, а й материнського піклування, є безпорадною оскільки не може отримати захисту з боку правоохоронних органів. Представник заявниці - адвокат Левківський Б.К. також підтримав заявлені [PERSON] вимоги, уточнив, що в заяві [PERSON] про видачу обмежувального припису, саме на третій сторінці помилково вказано, що заявниця переїхала для проживання в місто Київ, за зареєстрованим місцем проживання у квартиру, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , оскільки заявниця зареєстрована в установленому законом порядку за адресою [ADDRESS] і до цієї ж квартири переїхала, коли була позбавлена можливості проживати в заміському будинку. Стверджував, що насильство заінтересованої особи [PERSON] відносно заявниці [PERSON] має системний характер. За кожної нагоди [PERSON] ображає, принижує колишню дружину, завдавав їй тілесних ушкоджень, позбавив можливості проживати в житловому приміщенні, що було її постійним місцем проживання та майном, яке спільно ними набуто. Таке насильство є досить триваючим у часі, а тому [PERSON] підлягає захисту шляхом видачі обмежувального припису відносно [PERSON] за яким просив зобов`язати останнього надати заявниці ключі від квартири [ADDRESS] та усунути заявниці перешкоди в користуванні цією ж квартирою, заборонити [PERSON] перебувати в цій же квартирі, заборонити [PERSON] наближатися до [PERSON] , а також до місця її роботи та проживання ближче ніж на сто метрів. Представник заінтересованої особи [PERSON] у судовому засіданні категорично заперечив застосування з боку [PERSON] будь-якого насильства відносно [PERSON] Підтвердив, що на час вирішення заявлених вимог [PERSON] про видачу обмежувального припису, [PERSON] та [PERSON] вже є колишнім подружжям, у провадженні Шевченківського районного суду м Києва перебувають справи ініційовані [PERSON] щодо визначення місця проживання їх спільних дітей з нею, розподіл майна. Крім того Вишгородським районним судом м. Києва вже були предметом судового розгляду вимоги [PERSON] про видачу обмежувального припису відносно [PERSON] , за результатами розгляду яких суд встановив відсутність домашнього насильства по відношенню до [PERSON] з боку [PERSON] Таке судове рішення набрало законної сили. Також Шевченківським районним судом м. Києва 22.03.2019 року було розглянуто адміністративний протокол відносно [PERSON] про адміністративне правопорушення , передбачене ч. 1 ст.173-2 КУпАП, провадження за яким було закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення та події правопорушення взагалі. Цим же судовим рішенням встановлено, зокрема, відсутність події ніби-то домашнього насильства [PERSON] у строк з 31 грудня 2019 року до 09 березня 2019 року, яке стосувалося перешкод [PERSON] у користуванні квартирою [ADDRESS] . Працівниками поліції також встановлено, що [PERSON] 31.12.2018 року добровільно виїхала з квартири [ADDRESS] до іншої квартири [ADDRESS] , і на разі має безперешкодний доступ до цієї ж квартири, а протокол про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] було складено щоб припинити подальше надходження заяв і скарг [PERSON] з приводу вчинення відносно неї домашнього насильства, які були не обгрунтовані та безпідставні, про що свідчить та обставина, що суд закрив справу. Крім того, у провадженні Шевченківського районного суду перебуває справа за позовом [PERSON] до Київського міського центру роботи з жінками, третя особа [PERSON] про визнання дій незаконними. Стверджував, що зазначена позовна заява та відомості викладені в ній, з урахуванням інших доказів у справі, повністю спростовують твердження викладені у довідках Київського міського центру роботи з жінками, виданих відносно [PERSON] щодо домашнього насильства. Вважає, що Київський міський центр роботи з жінками всупереч вимог законодавства вселив [PERSON] до притулку, не видав при цьому наказу про поселення та за відсутністю направлення з правоохоронного органу, який мав би підтверджувати факт домашнього насильства зі сторони [PERSON] Також представник заінтересованої особи [PERSON] стверджував, що за даними свідоцтва про право власності квартира [ADDRESS] є приватною власністю [PERSON] , останній зареєстрований та проживає в належній йому на праві власності квартирі, а тому підстави для позбавлення його права володіння та/або користування його ж приватною власністю відсутні. З приводу вимог [PERSON] про обмеження [PERSON] наближатися до заявниці за місцем її роботи, то вони не є конкретними, оскільки даних про місце роботи [PERSON] суду не надано. Вимоги з приводу заборони [PERSON] розшукувати та контактувати з [PERSON] взагалі є безпідставними, оскільки з доказів, які надані суду заявницею вбачається, що саме вона наближається, розшукує та контактує з [PERSON] Просив повністю відмовити в задоволені вимог [PERSON] щодо видачі обмежувального припису через відсутність належних та допустимих доказів, якими було б підтверджено факт домашнього насильства з боку [PERSON] по відношенню до [PERSON] .. Крім того, представник заінтересованої особи [PERSON] . пропонував [PERSON] можливість отримати від нього ключі до квартири [ADDRESS] . Заявниця [PERSON] на пропозицію представника [PERSON] не погодилася вирішити заявлені нею вимоги у спосіб запропонований останнім, оскільки такі ключі у нього були відсутні, переконана в тому, що така пропозиція є обманом тому, як ця квартира [PERSON] постійно передається в оренду і переконана в тому, що і на теперішній час квартирою користуються орендарі. Також [PERSON] наполягала на тому, що [PERSON] вигнав її саме з квартири [ADDRESS] , що була її постійним місцем проживання та місцем проживання їх дітей, вона має всі законні підстави для проживання в цій квартирі, що є їх спільною з [PERSON] сумісною власністю, яка також облаштована для проживання в ній дітей. Стверджувала, що своєї згоди на проживання у квартирі [ADDRESS] вона ніколи не надавала, не впевнена в тому, що вона зможе проживати в цій квартирі навіть після отримання ключів. Ухвалою суду від 05.03.2019 року до участі у справі за заявою [PERSON] про видачу обмежувального припису в якості заінтересованої особи залучено Київський міський центр роботи з жінками. Заінтересована особа Київський міський центр роботи з жінками явку свого представника у судове засідання не забезпечив. Київський міський центр роботи з жінками належним чином був повідомлений про судові засідання у справі за заявою [PERSON] , з будь-якими клопотаннями про неможливість явки представника у судове засідання до суду або ж відкладення судового засідання до суду не звертався. З огляду на викладене, врахувавши думку заявниці [PERSON] , її представника та представника заінтересованої особи [PERSON], суд визнав за можливе розгляд заяви [PERSON] про видачу обмежувального припису за відсутності представника заінтересованої особи - Київського міського центру роботи з жінками. Заслухавши у судовому засіданні заявницю та її представника, представника заінтересованої особи [PERSON], дослідивши докази наявні у справі, допитавши свідків [PERSON] , [PERSON] , суд прийшов до висновку що вимоги [PERSON] про видачу обмежувального припису відносно [PERSON] підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що учасники справи, а саме заявниця [PERSON] та заінтересована особа [PERSON] з 01.11.1997 року перебували в офіційно зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають повнолітню дочку, а також двох малолітніх дітей - [PERSON] і [PERSON] , які народилися [INFO] року (а.с.5-7). Учасники справи визнали, що станом на час вирішення судом заяви [PERSON] про видачу обмежувального припису відносно [PERSON] , шлюб [PERSON] та [PERSON] розірвано заочним рішенням суду від 17 травня 2018 року, у провадженні цього ж суду перебувають цивільні справи за позовними вимогами [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дітей з нею, а також розподіл спільного майна подружжя. 01.03.2019 року [PERSON] звернулася до суду з заявою про видачу відносно її ж колишнього чоловіка [PERSON] обмежувального припису строком на шість місяців з підстав застосування останнім по відношенню до неї психологічного, фізичного, економічного насильства. З урахуванням уточнень заявлених вимог просила суд зобв`язати [PERSON] усунути створені ним їй перешкоди у користуванні квартирою, в якій вона зареєстрована та проживала до 31.12.2018 року, яка розташована за адресою - [ADDRESS] та передати ключі від вхідних дверей; заборонити [PERSON] перебувати в квартирі за адресою [ADDRESS] в якій він не зареєстрований та не проживає, а також перешкоджати [PERSON] входити та перебувати (проживати) в цій же квартирі; заборонити [PERSON] наближатися до [PERSON] , а також до місця її роботи та проживання ближче ніж на сто метрів. Відповідно до правил ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Заявлені [PERSON] вимоги підлягають розгляду судом у порядку окремого провадження. Правовідносини, що склалися між учасниками справи, зокрема заявницею [PERSON] та заінтересованою особою [PERSON] регулюються спеціальним Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а також міжнародно-правовими актами, під час вирішення такої категорії справ обов`язковому застосуванню підлягає судова практика Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейська Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950року) є фундаментальною основою в галузі прав і свобод людини, її законних інтересів та потреб. Одна з ключових особливостей Конвенції полягає в тому, що вона не тільки встановлює права та свободи людини, але і передбачає право на індивідуальне звернення за захистом порушених прав на міжнародному рівні. Конвенція та протоколи до неї за юридичною природою є обов`язковим міжнародним правовим договором, який запровадив систему національного контролю за дотриманням прав людини на внутрішньодержавному рівні. 07.11.2011 року Україною було підписано Конвенцію Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами, на виконання якої 07.12.2017 року прийнято Закон «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких - колишнє подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено значення термінів, які вживаються в цьому ж законі, зокрема: домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь; економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання,а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, моржування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Звертаючись до суду з вимогами про видачу обмежувального припису щодо [PERSON] , заявниця обґрунтувала заявлені вимоги тим, що останній вчиняє щодо неї економічне, психологічне та фізичне насильство. Відповідно до правил ст. 294 ЦПК України, під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. З метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази. Справи окремого провадження розглядаються судом з додержнням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Відповідно до правил ст. 82 ЦПК України: вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дії чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою; правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду. Так, судом встановлено, що учасники справи є колишнім подружжям, мають трьох спільних дітей, двоє з яких є малолітніми. У відносинах, які склалися між заявницею [PERSON] та заінтересованою особою у справі [PERSON] , у період часу, починаючи з 23 жовтня 2018 року роль останнього є панівною, його поведінка є умисною, випадки насильства вчиняються останнім тільки щодо заявниці [PERSON] , поведінка кривдника є великою мірою емоційною та агресивною. Насильство [PERSON] по відношенню до [PERSON] у період часу з 23 жовтня 2018 року, а саме психологічне є систематичним, фізичне насильство мало місце одноразово, економічне насильство є триваючим. Постраждала реагує у вигляді захисту на законодавчому рівні (чисельними зверненнями до поліції, суду), боїться за себе, економічно не захищена, пригнічена, страждає психологічно та емоційно. Малолітні діти проживають з батьком, останній не надає заявниці можливості спілкуватися з дітьми, приймати участь у їх вихованні, під час спроб [PERSON] поспілкуватися з малолітніми дітьми словесно ображає її та принижує з застосуванням ненормативної лексики, залякує. Крім того, під час вчинення сварки 05.11.2018 року [PERSON] завдавав тілесних ушкоджень [PERSON] , а 31.12.2018 року позбавив заявницю житла, що було постійним її місцем проживання, та можливості користуватися належним їй майном. За даними відповіді Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 23.06.2018 року на ім`я [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] зареєстровано місце проживання - з 11.04.2013 року [PERSON] , [PERSON] ; з 06.05.2016 року [PERSON] , [PERSON] . (а.с.8 том №1). За даними довідки про реєстрацію місця проживання особи, за відомостями відділу з питань реєстрації місця проживання/ перебування фізичних осіб Шевченківської РДА, місце проживання [PERSON] , зареєстроване за адресою - [ADDRESS] з 26.03.2019 року (а.с. 231 том №1). Свідоцтвом про право власності, виданим 16 травня 2008 року Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) посвідчено, що квартира [ADDRESS] дійсно належить [PERSON] на праві приватної власності (а.с.87 том №1). Як видно зі змісту відповіді Головного управління НП у м. Києві від 19.02.2019 року, відповідно до бази даних Інформаційного порталу Національної поліції України 31.12.2018 року зафіксовано повідомлення: о 13:30:09 - чоловік виганяє заявницю з квартири; 0 13:46:25 - чоловік виганяє заявницю з квартири та міняє замки, очікують на поліцію. 31.12.2018 року 0 13:31 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 31.12.2018 року о 13 30 за адресою - Шевченківський район , [ADDRESS] чоловік виганяє заявницю з квартири. Заявник [PERSON] , тел.: [NUMBER] . (а.с.22-24 том №1). Допитані у судовому засіданні свідки за заявою [PERSON] - [PERSON] та заявою представника заінтересованої особи [PERSON] . - адвоката Любивця П . В. - [PERSON] показали суду, зокрема: свідок [PERSON] , що вона знайома з [PERSON] та [PERSON] , знала їх, як хорошу родину, однак більше спілкувалася з [PERSON] , охарактеризувала останню з позитивної сторони, як порядну та стриману. Також показала суду, що 15.11.2018 року [PERSON] телефонувала їй, що [PERSON] побив її, просила прийти до неї тому, що він мав знову прийти, а вона його боялася. Однак у той вечір [PERSON] не прийшов. 31.12.2018 року їй позвонила [PERSON] і просила прийти до неї, оскільки прийшов [PERSON] і виганяє її з квартири. Приблизно о шістнадцятій гододині вона вже прийшла до [PERSON] і перебувала близько пів години. Коли вона підійшла до квартири то побачила, що невідомий їй чоловік міняв замок на вхідних дверях до їх квартири. Безпосередньо до житлових кімнат квартири не зайшла, оскільки [PERSON] вискочив в агресивному стані їй на зустріч, однак вона намагалася з ним спокійно розмовляти і він заспокоївся, проте продовжував сварку. При цьому ображав [PERSON] , говорив щоб вона збиралася і виходила з квартири, що вона йому не потрібна, для нього вона ніхто і ніщо, що він їй не вибачить, що вона зломала йому ребра, що [PERSON] ніколи не працювала, у неї нічого не має, не визнавав за [PERSON] права на майно, говорив, що це його квартира і він не дозволяє [PERSON] в ній жить. В її присутності [PERSON] нецензурно не висловлювався на адресу [PERSON] , ображав ії. [PERSON] не хотіла залишати квартиру, їй нікуди було йти, [PERSON] була дуже схвильована і розгублена. Поведінка [PERSON] була такою, що [PERSON] не могла не виконати його вимогу. Свідок також підтвердила, що, перебуваючи в квартирі [PERSON] свідок злякалася за себе, страх відчула через неадекватну поведінку [PERSON] ; свідок [PERSON] показував суду, що він за попередньою домовленістю з [PERSON] прибув до його квартири де перебував близько сім хвилин. Коли він стояв біля квартири тому, що [PERSON] мав до нього вийти винести гроші, то двері були привідкриті і він чув з квартири голос [PERSON] та [PERSON] , між ними відбувалася сімейна сварка. При цьому він добре чув, що це був голос [PERSON] . Свідок не прислухався з приводу чого була сварка, однак чув, що під час сварки згадувалося і про дітей. Підтвердив, що під час сварки чув, як [PERSON] сказала ти негідник, а [PERSON] відповів ти сука. У подальшому свідок уточнив, що [PERSON] сказав не те, щоб сука, не то щось таке неопосередковане. За даними витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінальне провадження: 12018100100012338 зареєстроване 21.11.2018 року за повідомленням , яке надійшло 20.11.2018 року від [PERSON] з приводу того, що 05.11.2018 року приблизно 14 год. 00 хв. за адресою: [ADDRESS] гр. [PERSON] , спричинив [PERSON] тілесні ушкодження під час сімейної сварки. (а.с.156 том №1). 06.11.2018 року на підставі направлення слідчого СВ Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві від 05.11.2018 року №95913, яке було отримане 06.11.2018 року лікарем судово-медичним експертом Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи проведено судово-медичне дослідження [PERSON] , яка повідомила, що 05.11.2018 року близько 14 00 години чоловік [PERSON] стискав шию зігнутою рукою, схопив за шию та волочив по підлозі, хапав руками за руки, мали місце скарги на біль у місцях ушкоджень. При огляді виявлено синець на тильній поверхні лівої кисті в проекції 4-5 зап`ясних кісток, синьо-багрового кольору, невизначеної форми, розмірами 3х2,5 см. Зроблено висновок, що вказане ушкодження спричинене тупим предметом, могло утворитись 05.11.2018, внаслідок одноразової травматичної дії та відноситься до легких тілесних ушкоджень (за критерієм тривалості розладу здоров`я). (а.с.212-213). 10.11.2018 року [PERSON] зверталася до травматологічного пункту поліклініки №1 Шевченківського району м. Києва з приводу травми, отриманої 5.11.2018 року, встановлено діагноз - забій, підшкірна гематома правого плечового суставу та лівої кисті. (а.с.28 том №2). 26.04.2019 року начальник відділення СВ Шевченківського управління поліції ГУ НП у м. Києві повідомив адвокату Любивцю П.В., що досудове розслідування у кримінальному провадженні №12018100100012338 від 21.11.2018 року триває, проводяться всі необхідні слідчі (розшукові) дії спрямовані на повне, об`єктивне та всебічне досудове розслідування та притягнення до відповідальності винних осіб. (а.с.216). Судом також було досліджено надані заявницею аудіозаписи зафіксованого спілкування [PERSON] та [PERSON] на мобільному пристрої - смартфон «Iphone», яким користується сама заявниця, копії яких відтворені на дисках CD- R , а також роздруківка стенограм зафіксованого спілкування (а.с18, 19-21, 180, 181-210). Так, за результатами прослуховування аудіозапису наданого [PERSON] для дослідження було встановлено, що: 05.11.2018 року [PERSON] під час сварки агресивно кричав до [PERSON] , нецензурно висловлювався, ображав, погрожував їй та її рідним, залякував. У цей час [PERSON] плакала, просила заспокоїтися, у телефонній розмові повідомляла [PERSON] , що її побили, душили подушкою, вона викликала поліцію (а.с. 18, 19-21); 26.10.2018 року [PERSON] , перебуваючи в квартирі де проживала [PERSON] голосно кричав на [PERSON] , висловлювався нецензурно, ображав [PERSON] , погрожував, наполягав на тому, що не дозволить їй спілкуватися з малолітніми дітьми (запис №31 а.с.190-196 том №2); зі змісту аудіозапису встановлено, що 31.12.2018 року [PERSON] повідомляла [PERSON] , що поставить палатку і буде проживати під вікнами квартири, на твердження [PERSON] , що він її виганяв і бив 5 листопада вона пообіцяла йому не ходити за умови, що він залишить її проживати в квартирі, підтверджувала, що вона звернулася до поліції, оскільки він її бив і душив, стверджувала, що не буде самостійно залишати квартиру (запис №44, а.с. 208-210); 23.02.2019 року [PERSON] , перебуваючи у спортклубі «Лайф» намагалася спостерігати за дітьми, які тренувалися в басейні, а [PERSON] не дозволяв у присутності працівників поліції, ображав (записи №№35,37, а.с. 197-203,204-207). Постановою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22.03.2019 року за результатами розгляду протоколу про адміністративне правопорушення серії ГР №195011 від 12.03.2019 року, провадження по справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КупАП закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного порушення. (а.с.226-227 том №1). Заявниця [PERSON] повідомила суду, що їй не було відомо про розгляд Шевченківським районним судом м. Києва справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КупАП відносно [PERSON] Крім того, зі змісту зазначеної вище постанови видно, що протокол про адміністративне правопорушення серії ГР №195011 від 12.03.2019 року було складено з приводу того, що громадянка [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , не має змоги потрапити до квартири, в якій вона зареєстрована, так як колишній чоловік громадянин [PERSON] змінив замки, чим вчинив економічне насильство в сім`ї, скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КупАП. Протокол було розглянуто за участю [PERSON] , який в судовому засіданні вину не визнав, пояснював, що з 31.12.2018 року і до 09.03.2019 року жодних протиправних дій відносно колишньої дружини [PERSON] невчиняв. 09.03.2019 року у належній йому квартирі [ADDRESS] взагалі не перебував. У зв`язку з чисельними судовими сімейними процесами, [PERSON] необгрунтовано звертається до правоохоронних та інших органів для здійснення провокації і тиску на нього. За матеріалами справи про адміністративне правопорушення суддею було встановлено, що протокол, який був предметом розгляду в порушення вимог ч. 1 ст. 256 КУпАП не містить даних про місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, а замість викладу об`єктивної сторони адміністративного правопорушення фактично викладено пояснення [PERSON] .. Протокол складався 12.03.2019 року, подія зафіксована в протоколі мала місце 09.03.2019 року, а пояснення у [PERSON] відібрані ще 18 січня 2019 року. Проте, суд не може прийняти до уваги правовий висновок, зроблений у постанові Шевченківського районного суду м. Києва від 22.03.2019 року щодо відсутності в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП при вирішенні справи за заявою [PERSON] про видачу обмежувального припису відносно [PERSON] з огляду на наступне. Правилами ст. 82 ЦПК України встановлено, що зазначена постанова суду у справі про адміністративне правопорушення є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої прийнята постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою, а також право суду визнати не обов`язковою правову оцінку, надану судом певному факту при розгляді іншої справи. За даними зазначеної вище постанови, потерпіла у справі про адміністративне правопорушення [PERSON] не приймала участі у судовому засіданні під час розгляду протоколу про адміністративне правопорушення серії ГР №195011 від 12.03.2019 року відносно [PERSON] , відповідно не могла реалізувати своє право щодо захисту порушених, на її думку прав та інтересів, а постанова містить суперечності які стосуються щодо відсутності в цьому ж протоколі даних про місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення та у той же час відсутність в діях [PERSON] відносно якого було складено це й же протокол складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КупАП. Під час вирішення вимог щодо видачі обмежувального припису суду необхідно встановити, чи є зазначені заявником в обгрунтування заявлених вимог правовідносини такими, що регулюються спеціальним Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дати їм оцінку на предмет того, чи є зазначені обставини проявом домашнього насильства, а також чи є потреба вживати заходів щоб запобігти домашньому насильству в подальшому. Звертаючись до суду з заявою, [PERSON] просила видати обмежувальний припис відносно її колишнього чоловіка [PERSON] з огляду на те, що останній чинить відносно неї психологічне, фізичне та економічне насильство. Відповідно до п.7,9 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»: обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи; оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. З огляду на встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що за результатами судового розгляду достовірно встановлено, що [PERSON] чинить відносно колишньої дружини [PERSON] насильство: психологічного характеру систематично, яке проявляється у тому, що при зустрічах він словесно ображає заявницю, погрожує їй у тому числі висловлює погрози щодо її брата та його ж дітей, принижує, залякує, не дозволяє спілкуватися з малолітніми дітьми. Такі дії [PERSON] щодо колишньої дружини [PERSON] викликали у постраждалої особи емоційні страждання, відчуття приниження, страх за свою безпеку, за малолітніх дітей у зв`язку з наявністю негативного впливу на формування їх свідомості, невпевненість, безпорадність, плаксивість, що негативно впливає на її психо-емоційний стан; 05.11.2018 року з боку [PERSON] по відношенню до [PERSON] мало місце фізичне насильство у формі заподіяння легких тілесних ушкоджень, [PERSON] перебуває у стані страху та можливого повторення нанесення побоїв, а також страху за життя, оскільки дії її колишнього чоловіка залишаються безкарними; тривале в часі економічне насильство у формі умисного позбавлення [PERSON] житла за адресою - [ADDRESS] , а також умисне позбавлення можливості користуватися іншим майном, залякування щодо відсутності у неї права на будь-яке майно, ніколи не допустити до житлового приміщення в якому вона постійно проживала, можливості користуватися речами, має негативний вплив, оскільки колишній чоловік має панівну роль у правовідносинах, що мають місце з його колишьою дружиною, працівники поліції своєю бездіяльністю, що мала місце під час їх прибуття за заявами [PERSON] , вчиненими 31.12.2018 року, коли [PERSON] виганяв її з квартири не з`ясували причин виклику, чи мала заявниця право на проживання в цій квартирі, а навпаки повідомили, що не будуть проходити до житлового приміщення, оскільки проти цього заперечував [PERSON] , чим сприяли тому, що остання вийшла з квартири для надання їм пояснень після чого незмогла повернутися в квартиру де постійно проживала. Зі змісту поданої суду представником заінтересованої особи [PERSON] - адвокатом Любивцем П . В. довідки, шо на аркуші справи №108 (тому №1) слідує, що довідка видана за заявою [PERSON] і про те, що 26.01.2019 року до Шевченківського управління поліції ГУНП в м. Києві надійшла заява [PERSON] , яка була зареєстрована до ЖЄО 6196 від 26.01.2019 року про те, що за адресою [ADDRESS] , чоловік не впускав до квартири, проте заявниця повідомила суду, що не зверталася до Шевченківського управління поліції 26.01.2019 року та не зверталася за такою довідкою. Крім того, зі змісту зазначеної довідки слідує, що в ході проведеної перевірки було виявлено заяву [PERSON] , яка була зареєстрована до ЖЄО №699 від 03.01.2019 року про те, що її чоловік змінив замки до квартири за адресою [ADDRESS] та не впускав її, також у даному матеріалі було виявлено пояснення гр. [PERSON] , в якому вказується, що між подружжям ідеться розлучний процес, та 31.01.2018 року за погодженням між гр. [PERSON] та [PERSON] , остання прийняла рішення виїхати з квартири яка знаходиться за адресою [ADDRESS] та переїхати жити до квартири за адресою [ADDRESS] , її переїзд відбувся добровільно. Матеріали перевірки списано до справи УП. Досліджена судом довідка, якщо навіть і припустити, що помилково містить дані, що саме 31.01.2018 року за погодженням між гр. [PERSON] та [PERSON] , остання прийняла рішення виїхати з квартири [ADDRESS] , то отримавши від [PERSON] заяви від 03. та 26 січня 2019 року, що вона не має можливості проживати в зазначеній квартирі працівники правоохоронного органу не провівши перевірку таких заяв прийняли до уваги виявлені в матеріалах за заявою [PERSON] пояснення [PERSON] , що його дружина з якою вони перебувають у процесі розлучення добровільно залишла квартиру і списали матеріали до справи УП, тобто без розслідування фактів повідомленого домашнього насильства та у випадку підтвердження вжиття будь-яких заходів запобігання. Приймаючи до уваги, що [PERSON] з 31.12.2018 року не проживає у квартирі [ADDRESS] з цього приводу робить заяви до Шевченківського УП ГУНП у м. Києві, котрі без перевірки та на підставі тільки пояснень заінтересованої особи [PERSON] про те, що заявниця добровільно залишила зазначену квартиру та переїхала до квартири [ADDRESS] Гсписує матеріали перевірки до справи УП, а під час розгляду заяви [PERSON] про видачу обмежувального припису представник [PERSON] пропонує заявниці, що він зможе, отримати у [PERSON] та передати їй ключі від вхідних дверей до квартири [ADDRESS] , така пропозиція свідчить про те, що [PERSON] не проживає та не має можливості проживати в жодній з зазначених квартир. Заявниця позбавлена права на користування майном, а саме житловим приміщенням, вимушена проживати в притулку, що свідчить про позбавлення її права на житло, яке вважає своєю спільною сумісною власністю з колишнім чоловіком [PERSON] , оскільки дані про протилежне суду не надані. За встановлених судом обставин, суд приходить до висновку, що заявниця [PERSON] не може отримати від органів Національної поліції захисту її законних прав та інтересів, оскільки останні не вживають заходів щодо належного розслідування заяв останньої про факти домашнього насильства та протидію діям [PERSON] щодо продовження вчинення такого насильства відносно заявниці. Крім того, як форму економічного насильства суд приймає до уваги встановлені обставини, що представник [PERSON] адвокат Любивець П.В. вживав заходи щодо перевірки достатності підстав та належного оформлення перебування [PERSON] у притулку для жінок, які постраждали від насильства в тому числі і домашнього, оскільки останній звертався з адвокатськими запитами до Київського міського центру роботи з жінками. 16.04.2019 року адвокат Любивець В.П . звертався до суду з клопотанням про приєднання доказів на підтвердження підстав для відмови у видачі обмежувального припису в якому зазначив, що Шевченківським районним судом м. Києва зареєстровано цивільну справу за позовом [PERSON] до Київського міського центру роботи з жінками, третя особа [PERSON] про визнання дій незаконними. Стверджував, що фактично Київський міський центр роботи з жінками всупереч вимог законодавства не видав наказ про поселення [PERSON] та вселив її у притулок за відсутністю направлення з правоохоронного органу, який мав би підтверджувати факт домашнього насильства зі сторони [PERSON] (якого насправді не було).(а.с.25,223 том №1). На думку суду, такі дії [PERSON] свідчать про переслідування заявниці [PERSON] з метою позбавити її можливості перебувати в притулку, що також є однією з форм економічного насильства. Домашнє насильство виступає грубим порушенням прав людини і зазіхає, передусім на її основні права, що підтверджено як у міжнародних правових актах, так і у рішеннях міжнародних інституцій, однією з яких є Європейський суд з прав людини. При розгляді справ, в яких є прояви домашнього насильства, судді мають звертатися до прецедентної практики міжнародних і регіональних судових інституцій - Європейського суду з прав людини, Комітету ООН з прав людини, Комітету ООН з ліквідації дискримінації щодо жінок, Європейського суду справедливості тощо. Відповідно до правил ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію (995 004) та практику Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини визнав, що насильство в сім`ї, якому держава вчасно не запобігла чи не зупинила, може призвести до порушення таких статей Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: 1) обов`язок дотримуватись прав людини (ст.1); 2) право на життя (ст.2); 3) заборона тортур або нелюдських чи таких, що принижують гідність, поводження чи покарання (ст.3); 4) право на повагу до особистого та сімейного життя (ст.8); 5) право на ефективні засоби правового захисту (ст.13); 6) заборона дискримінації (ст.14). Так, порушення з боку держави прав людини у випадках, пов`язаних з насильством у сім`ї зафіксовано в судових рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема: - «А. проти Сполученого Королівства» (1998); «Е.С. та інші проти Словаччини» (№8227/04 від 15.09.2009); «Контрова проти Словаччини» (№7510/0431.5.2007); «Беваква та С. проти Болгарії» (№71127/01)12.6.2008); «Опуз проти Туреччини» (№33401/02 від 09.06.2009); «Дурма проти Турції» про неналежне розслідування жертви домашнього насильства (№3621/07 13.11.2014); «А.проти Хорватії» (№55164/18 від 14.10.2010); «Хайдуова проти Словаччини» (№2660/03 від 13.11.2010); «Бранко Томасік та інші проти Хорватії» (№46598/06 від 15.01.2009); «Савіни проти України» (2008рік). Аналіз зазначених вище рішень Європейського суду з прав людини свідчить, що насильство в сім`ї не є приватною чи сімейною справою, але є питанням, що зачіпає суспільні інтереси, що в свою чергу вимагає ефективних дій з боку держави. Суд зазначає, що недостатньо мати закони щодо протидії домашньому насильству, більш важливим є наявність ефективних механізмів їхньої реалізації. Відсутність ефективного захисту з боку держави призводить до настання фактів тяжкого насильства в сім`ї. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3)взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників. При вирішенні заявлених [PERSON] вимог суд має врахувати висновок Верховного Суду у прийнятій 17.04.2019 року постанові у справі №363/3496/18, що стосується цих же учасників справи за заявою [PERSON] про видачу обмежувального припису щодо зобов`язання [PERSON] усунути перешкоди у користуванні майном, а саме домоволодінням за адресою - [ADDRESS] . Як видно зі змісту постанови Верховного Суду від 17 квітня 2019 року по справі №363/3496/18, за результатами касаційної скарги адвоката Левківського Б.К. на судові рішення, що були ухвалені 23 жовтня 2018 року Вишгородським районним судом Київської області та 05 лютого 2019 року Київським апеляційним судом за заявою [PERSON] про видачу обмежувального припису, колегія суддів погодилася з висновками судів про те, що між сторонами існує спір щодо користування спільним нерухомим майном, визначення місця проживання, порядку та способу спілкування з дітьми та їх виховання, що регулюється, зокрема, нормами ЦК України та СК України. Зазначений спір не може бути вирішений шляхом застосування зазначених заявником заходів обмежувального припису, зокрема, шляхом зобов`язання [PERSON] усунути перешкоди у користувані будинком. Отже, Верховний Суд України прийшов до висновку про відсутність підстав для застосування Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» при вирішенні заявлених [PERSON] вимог щодо видачі обмежувального припису, яким зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди у користуванні майном, а саме домоволодінням за адресою [ADDRESS] .з тих підстав, що [PERSON] застосовував до заявниці психологічне, економічне та фізичне насильство, оскільки між сторонами існує спір щодо користування спільним нерухомим майном, визначення місця проживання, порядку та способу спілкування з дітьми та їх виховання, що регулюється, зокрема, нормами ЦК України та СК України . Проте, при вирішенні, заявлених 01.03.2019 року [PERSON] вимог про видачу обмежувального припису суд приймає до уваги, що в зазначеній вище постанові Верховного Суду колегія суддів і погодилася з висновками судів й про те, що заявницею не доведено фактів домашнього насильства щодо неї зі сторони [PERSON] , а за результатами судового розгляду цих вимог, що були заявлені до суду вже 01.03.2019 року та встановлених судом обставин, про які йдеться вище суд прийшов до висновку про доведеність зазначених [PERSON] підстав для видачі обмежувального припису відносно [PERSON] з метою вжиття запобіжних заходів щодо недопущення продовження домашнього насильства. Крім того, суд враховує, що за вимогами [PERSON] про видачу обмежувального припису, які були вирішені 23.10.2018 року Вишгородським районним судом Київської області заявниця просила усунути їй перешкоди у користуванні тільки домоволодінням за адресою - [ADDRESS] , яке на її думку є спільним сумісним майном із [PERSON] , а заявлені вимоги 01.03.2019 року стосуються запобіганню в тому числі і економічного насильства зі сторони колишнього чоловіка щодо відновлення її права проживати у житловому приміщенні, яке було постійним її місцем проживання за адресою [ADDRESS] . Однак, при вирішенні заявлених 01.03.2019 року [PERSON] вимог про видачу обмежувального припису строком на шість місяців, яким зобов`язати [PERSON] ; усунути перешкоди створені ним заявниці у користуванні квартирою, в якій вона зареєстрована та проживала до 31.12.2018 року, яка розташована за адресою - [ADDRESS] та передати ключі від вхідних дверей; заборонити [PERSON] перебувати в квартирі за адресою [ADDRESS] , а також перешкоджати [PERSON] входити та перебувати (проживати) в квартирі за зазначеною адресою; заборонити [PERSON] наближатися до [PERSON] , а також до місця її роботи та проживання ближче ніж на сто метрів; заборонити [PERSON] розшукувати та контактувати з [PERSON] , суд вважає, що заявлені до застосування обмеження не підлягають задоволенню у повному обсязі. Правилами ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» також встановлено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Так, у зазначених вище висновках суду йдеться про те, що психологічне насильство, що має місце з боку [PERSON] по відношенню до заявниці [PERSON] є систематичним, тобто було доведено належними доказами два і більше випадки. Проте, суд приймає до уваги, що таке насильство відбувається через перешкоди з боку кривдника [PERSON] постраждалій [PERSON] проживати зі своїми малолітніми дітьми, приймати участь у їх вихованні, а також, коли постраждала [PERSON] вживала заходи щоб поспілкуватися з малолітніми дітьми, або ж спостерігати за ними на відстані, коли [PERSON] приходив до квартири в якій вона на той час проживала за адресою [ADDRESS] . У той же час судом встановлено, що між постраждалою [PERSON] та кривдником [PERSON] існує спір, який вирішується у судовому порядку що до визначення місця проживання дітей. Відповідно питання щодо зустрічей [PERSON] з малолітніми дітьми має бути вирішено в межах заявлених вимог по суті, або ж до їх вирішення шляхом забезпечення позову у спосіб надання останній можливості спілкуватия з дітьми до ухвалення судового рішення про визначення місця проживання дітей. А відтак, за умови, що між [PERSON] та [PERSON] дійсно має місце спір щодо визначення місця проживання їх спільних дітей, які є малолітніми, а також те, що питання щодо спілкування [PERSON] з малолітніми дітьми може бути вирішено у спосіб забезпечення заявленого нею спору щодо визначення місця проживання малолітніх дітей, а тому коли [PERSON] буде спілкуватися з дітьми на виконання судового рішення і зі сторони [PERSON] буде мати місце психологічного насильства, то тільки у тому випадку буде мати місце порушення законних прав та інтересів заявниці на спілкування з дітьми. На думку суду, застосування заходів запобігання продовженню домашнього насильства з метою запобігання ризикам буде вичерпним за умови задоволення заявлених вимог у частині зобов`язання [PERSON] усунути перешкоди створені ним заявниці у користуванні квартирою, в якій вона зареєстрована та проживала з 11.04.2013 року і до 31.12.2018 року, яка розташована за адресою - [ADDRESS] та передачі ключів від вхідних дверей; забороною [PERSON] перебувати в квартирі за адресою [ADDRESS] , а також перешкоджати [PERSON] входити та перебувати (проживати) в квартирі за зазначеною адресою. Задовольняючи заявлені [PERSON] вимоги щодо заборони кривднику [PERSON] перебувати у квартирі [ADDRESS] суд не приймає до уваги заперечення представника заінтересованої особи у справі [PERSON] . - [PERSON] , що суд не може позбавити [PERSON] права користування зазначеною квартирою, оскільки він є власником цієї квартири та його місце проживання зареєстровано в установленому порядку на житловій площі цієї ж квартири, оскільки заявниця зазначає, що це житлове приміщення є також і її власністю, а приймаючи до уваги встановлені судом обставини, що право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] зареєстровано 16.04.2008 року, коли [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, відповідно у суду є підстави для висновку, що це житлове приміщення є об`єктом спільної сумісної власності кривдника та постраждалої. Крім того, суд приймає до уваги, що своє місце проживання за адресою [ADDRESS] [PERSON] зареєстрував тільки 26.03.2019 року після того, як [PERSON] звернулася до суду з заявою про видачу обмежувального припису, яким зобов`язати [PERSON] усунути їй перешкоди у користуванні цим же житловим приміщенням. Зазначений факт свідчить про наявність жорсткого супротиву кривдника [PERSON] щодо відновлення порушеного ним права постраждалої на проживання у цьому ж житловому приміщенні. Пункт 2 частини 2 статті 26 Закону України «Про зпобігання та протидію домашньому насильству» дозволяє суду протидіяти економічному насильству з боку [PERSON] по відношенню до [PERSON] шляхом видачі обмежувального припису щодо заборони кривднику [PERSON] користуватися квартирою [ADDRESS] незважаючи на те що право власності на зазначену квартиру зареєстровано на його ім`я і в цій же квартирі зареєстровано його місце проживання.. Крім того, у такий спосіб [PERSON] не позбавляється свого права власності на зазначене житлове приміщення, а лише тимчасово обмежується в праві ним користуватися і в такому праві суд обмежує останнього на шість місяців з огляду на те, що в учасників справи, заявниці [PERSON] та заінтересованої особи [PERSON] склалися стійкі та тривалі в часі відносини за яких останній чинить насильство відносно заявниці і для того, щоб [PERSON] змінив своє ставлення до відносин, які склалися між ним та [PERSON] , а саме припинив економічне насильство і не допускав повторення фізичного та психологічного насильства необхідно визначити вжитий судом захід протидії зазначеному насильству саме строком на шість місяців. Заявлені [PERSON] вимоги щодо видачі обмежувального припису у частині щодо заборони [PERSON] наближатися до [PERSON] , а також до місця її роботи та проживання ближче ніж на сто метрів; заборонити [PERSON] розшукувати та контактувати з [PERSON] не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду заяви [PERSON] про видачу обмежувального припису, а відтак не підлягають задоволенню. З огляду на висновки суду, про задоволення заявлених [PERSON] вимог щодо видачі обмежувального припису, судові витрати, від яких заявниця була звільненна при зверненні до суду з заявою про видачу обмежувального припису відповідно до правил ст. 141 ЦПК України необхідно віднести на рахунок [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: partial