Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-17 00:00:00

У квітні 2016 року представник позивача за довіреністю [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання припиненим правовідношення за договором поруки до Публічного акціонерного товариства "Альфа Банк". В обґрунтування позовних вимог представник позивача вказав, що 11 вересня 2008 року між [PERSON], Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», в особі Заступника Директора Криворізького відділення з роздрібного бізнесу ВАТ «Сведбанк» [PERSON], який діяв на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованою в реєстрі за № 884 від 28.01.2008 та [PERSON] був укладений договір поруки № 0307/0908/88-210-Р-1, відповідно до умов якого він поручився за виконання третьою особою зобов'язань за кредитним договором № 0307/0908/88-210 від 11 вересня 2008 року. Кредтитні кошти призначені для споживчого кредиту. У відповідності до Договору позивач поручився за належне виконання Третьою особою зобов'язання за Кредитним договором, а саме: погашення основної суми кредиту в сумі 50000,00 доларів США строком до 10 вересня 2018 року та процентів за користування кредитом із розрахунку 10 % річних. Але без погодження з позивачем, як з поручителем та без укладання відповідних додаткових угод до договору поруки, Відповідач уклав з Третьою особою договори про внесення змін та доповнень до Кредитного договору № 0307/0908/88-210 від 11.09.2008, а саме: договір про внесення змін та доповнень до Кредитного договору № 1 від 26.01.2009, договір про внесення змін та доповнень до Кредитного договору № 2 від 24.04.2009, договір про внесення змін та доповнень до Кредитного договору № 3 від 13.12.2012 та додаткову угоду № 3 від 26.01.2009. 23.06.2015 Публічним акціонерним товариством «АЛЬФА-БАНК», який у відповідності до умов договору купівлі-продажу прав вимоги 25 травня 2012 року, укладеного між АТ «СВЕДБАНК» (публічне) та ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК», а також договору купівлі-продажу прав вимог від 15 червня 2012 року, укладеного між ПАТ «[PERSON] та ПАТ «АЛЬФА-БАНК» набувши всіх прав кредитора за договором № 0307/0908/88-210 від 11.09.2008, укладеного між АТ «СВЕДБАНК» (публічне) та [PERSON] у особі спеціаліста з ОКР [PERSON], який/яка діяв на підставі довіреності150109 ВД від 09.01.2015, з однієї сторони та [PERSON] уклали Договір про внесення змін і доповнень до Кредитного договору № 0307/0908/88-210 від 11 вересня 2008 року від 23 червня 2015 року. Підписанням даних договорів Позичальник погодився з переліком умов, що не були погоджені з позивачем [PERSON]. Пунктом 15 Договору поруки встановлено, що Поручитель підтверджує, що ознайомлений з усіма умовами Кредитного договору № 0307/0908/88-210 від 11.09.2008 та пунктом 11 цього Договору встановлено, що сторони не мають права в односторонньому порядку відмовитися від прийнятих на себе зобов'язань або змінити його умови. Сторони домовилися, що будь-які зміни до Основного зобов'язання, крім змін, наслідком яких є збільшення обсягу відповідальності Поручителя, погоджуються між Позичальником та Банком самостійно без повідомлення Поручителя про такі зміни. За договором поруки позивач [PERSON] поручався за виконання зобов'язання, що було встановлнно редакцією Кредитногодоговору від 11.09.2008. Зміни до даного договору вносилися без його згоди та без внесення відповідних змін до договору поруки, як це передбачено п. 11 Договору кредиту. Повідомлень чи пропозицій, щодо внесення відповідних змін Позивач [PERSON] не отримував, а отже не був ознайомлений з цими змінами. Тому просить визнати припиненим правовідношення за договором поруки № 0307/0908/88-210-Р-1 від 11.09.2008. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, посилаючись на оставини викладені в позовній заяві, просив задовільнити вимоги у повному обсязі. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] надав суду письмові заперечення, які підтримав у судовому засіданні та просив відмовити у позові у повному обсязі, у зв'язку з тим, що посилання позивача на наявність між боржником та кредитором додаткових угод, котрими на його думку, було збільшено обсяг відповідальності поручителя є безпідставними. Відповідно до чиного законодавства порука припиняється з припиненням забезпеченого нею забов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. А сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові. Позовна давність є правом кредитора, а не обов'язком боржника. Позовна давність не збільшує обсяг відповідальності боржника за кредитним договором, так як кредитор, у випадку порушення боржником кредитного зобовязання, може звернутися до суду лише з вимогою в межах, встановлених кредитним зобов'язанням. Погодження боржником на використання та обробку її персональних даних є збільшенням відповідальності поручителя і не є видом відповідальності визначеному законодавством. Про обробку даних поручителя в додаткових угодах мова не йдеться. Додатковими угодами до кредитного договору не збільшено ані процентну ставку по кредиту, ані відстрочено виконання зобов'язання, не збільшено розмір неустойки та не встановлено нових умов, якими б було можливо в подальшому збільшити розмір процентної ставки. Тобто відсутні зміни, які б збільшували обсяг відповідальності поручителя. Вислухавши сторони, дослідивши представлені суду матеріали на підтвердження заявлених вимог, суд вважає за необхідне задовільнити позовні вимоги у повному обсязі з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлено, що між [PERSON], Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», в особі Заступника Директора Криворізького відділення з роздрібного бізнесу ВАТ «Сведбанк» [PERSON], який діяв на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованою в реєстрі за № 884 від 28.01.2008 та [PERSON] був укладений договір поруки № 0307/0908/88-210-Р-1, відповідно до умов якого він поручився за виконання третьою особою зобов'язань за кредитним договором № 0307/0908/88-210 від 11 вересня 2008 року. Кредтитні кошти призначені для споживчого кредиту. У відповідності до Договору позивач поручився за належне виконання Третьою особою зобов'язання за Кредитним договором, а саме: погашення основної суми кредиту в сумі 50000,00 доларів США строком до 10 вересня 2018 року та процентів за користування кредитом із розрахунку 10 % річних. 23 червня 2015 року Публічним акціонерним товариством «АЛЬФА-БАНК», який у відповідності до умов договору купівлі-продажу прав вимоги 25 травня 2012 року, укладеного між АТ «СВЕДБАНК» (пудлічне) та ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК», а також договору купівлі-продажу прав вимог від 15 червня 2012 року, укладеного між ПАТ «[PERSON] та ПАТ «АЛЬФА-БАНК» набувши всіх прав кредитора за договором № 0307/0908/88-210 від 11.09.2008. Згідно із ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Зі змісту ст. 554 ЦК України випливає, що хоча поручитель і пов'язаний із боржником певними зобов'язальними відносинами, він є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором. Це підтверджується його правом висувати заперечення проти кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (ч. 2 ст.555 цього Кодексу). За положеннями ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Тобто, у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, зміни до Кредитного договору навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови у договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком. Отже, зміни до Кредитного договору, які у порушення умов договору поруки відбулося без згоди поручителя, є підставою для припинення поруки відповідно до вимог ч.1 ст. 559 ЦК України. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах № 6-67 цс 11 від 19 грудня 2011 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: зміна розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення чи зміну розміру його відповідальності, то відповідно до положень ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим. Таким чином, у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, зміни до Кредитного договору навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком. Порушення цих умов відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України тягне припинення поруки. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-97 цс 13 від від 25 вересня 2013 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилався на те, що у пункті 11 договору поруки не передбачено право в односторонньому порядку відмовитися від прийнятих на себе зобов'язань або змінити його умови. Відповідно до цього пункту сторони домовилися, що будь які зміни до Основного зобовязання, крім змін, наслідком яких є збільшення обсягу відповідальності Поручителя, погоджується між Позичальником та Банком самостійно. Згідно до пункту 13 Цього договору усі зміни та доповнення дійсні у тому випадку, якщо вони оформлені письмово і підписані Сторонами. Пунктом 13 передбачено, що кожна із сторін зобов'язується зберігати конфеденційність фінансової, комерційної та іншої інформації, отриманої від іншої сторони. Передача такою інформації можлива тільки з письмової згоди трьох сторін, а також у випадках, передбачених законодавством України. Матеріалами справи встановлено, що без погодження з позивачем, як з поручителем та без укладання відповідних додаткових угод до договору поруки, [PERSON] уклав з Позичальником договори про внесення змін та доповнень до Кредитного договору № 0307/0908/88-210 від 11.09.2008, а саме: договір про внесення змін та доповнень до Кредитного договору № 1 від 26.01.2009, договір про внесення змін та доповнень до Кредитного договору № 2 від 24.04.2009, договір про внесення змін та доповнень до Кредитного договору № 3 від 13.12.2012 та додаткову угоду № 3 від 26.01.2009. Підписанням даних договорів Позичальник погодився з переліком умов, що не були погоджені з позивачем [PERSON]. Зокрема з тим, що Позичальник надає свою згоду на зміну визначеної цим Договором позивачу [PERSON] обробки персональних даних шляхом розміщення відповідного повідомлення на офіційному сайті Банку в мережі Інтернет або шляхом направлення СМС повідомлення на номер позичальника. Також підписанням цих Договорів сторони погодилися з тим, що незалежно від умов Кредитного договору, позовна давність за спорами, що випливають із Кредитного договору, включаючи але не обмежуючись, відшкодуванням збитків, сплати неустойок (штрафів, пені) тощо, становить 50 років, тобто сторонами встановлено, що вказане застереження є договором про збільшення позовної давності. Дані зміни до Основного кредитного договору, суд, розцінює як істотні, та заключення яких суперечить договору поруки від 11.09.2008 згідно до якого (пункт 11 договору поруки) не передбачено право в односторонньому порядку відмовитися від прийнятих на себе зобов'язань або змінити його умови. Окрім того, згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, установлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора на задоволення його вимог. Останнє означає, що строк поруки належить до преклюзивних строків, основна властивість яких, крім того, що їх сплив, на відміну від строків позовної давності, припиняє суб'єктивне право, полягає в тому, що вони не можуть бути призупинені, перервані чи відновлені. Такі строки також не можуть бути змінені за домовленістю сторін договору та їх настання припиняє права кредитора та обов'язок боржника за договором. Правила ч. 4 ст. 559 ЦК України встановлюють припинення поруки як за договором із визначеним строком дії поруки, так і за договорами, в яких строк дії поруки або строк основного зобов'язання встановлений не був. Припинення поруки зі спливом строку, установленого в договорі поруки, означає, що кредитор позбавляється можливості звернутись із вимогою до поручителя про виконання його зобов'язання за договором поруки у зв'язку з припиненням такого зобов'язання поручителя. За змістом речення першого та третього зазначеної статті кредитор повинен встигнути звернутись до поручителя з вимогою про виконання останнім свого обов'язку за договором поруки, у тому числі в примусовому порядку. Разом із тим за змістом другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК України у разі, якщо строк договору поруки не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить до поручителя вимоги. Правова природа зобов'язання у всіх випадках, передбачених ст. 559 ЦК України, є тотожною. Вимога кредитора до поручителя полягає в реальному виконанні зобов'язання за боржника, оскільки така вимога може бути заявлена лише в разі невиконання боржником своїх зобов'язань та настання строку виконання основного зобов'язання. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року № 6-170цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Відповідно до п. 10 договору поруки від 11 вересня 2008 року, укладеного між сторонами, договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором. Так, норма ч. 4 ст. 559 ЦК України визначає, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки, отже, таким строком є саме строк договору поруки. Як роз'яснив Верховний Суд України, суд повинен самостійно припиняти поруку в зв'язку з пропуском кредитора сроку вимоги. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, та кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, отже позивач [PERSON] в судовому засіданні надав підтвердження обґрунтованості свого позову, тому з урахуванням вище викладеного суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно з ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому судові витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню з Публічного акціонерного товариства "Альфа Банк" на користь [PERSON] в розмірі 551 гривня 20 копійок.

Outcome: approved