Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-17 00:00:00

01.06.2018 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом в якому просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначено, що позивач є власником будинку [ADDRESS] в якому з 2006 року фактично не проживає відповідач. Особистих речей відповідача в будинку за місцем його реєстрації не має. Наявність реєстрації відповідача в будинку, порушує право приватної власності позивача та перешкоджає вільно розпоряджатись, володіти та користуватись житлом. Із вказаних підстав позивач звернувся до суду та просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS]. Учасники справи в судове засідання не з'явились. Учасники справи в судове засідання не з'явились. Позивач у поданій заяві підтримав позов та просив ухвалити заочне рішення. Розгляд справи просив провести без його участі, на фіксуванні судового процесу технічними засобами не наполягав. Належним чином повідомлений відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи, відзиву на позов не подавав, що дало підстави для судового розгляду справи за його відсутності. Від третіх осіб до суду надійшли заяви про розгляд справи без їх участі. Проти задоволення позову не заперечували. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов та заяв про розгляд справи за його відсутності не надавав, тому зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, на підставі наявних у ній даних і доказів. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 18.12.2018 року було постановлено про заочний розгляд справи. У зв'язку з неявкою учасників судового засідання, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису. Суд, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, дійшов до наступного висновку. Як вбачається з копії договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для побудови індивідуального житлового будинку на праві власності від 01.09.1984 року, позивачу [PERSON] надано земельну ділянку по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку. (а.с. 17) Відповідно до копії акту про закінчення будівництва та вводу в експлуатацію індивідуального будинку від 24.03.1993 року, будівництво житлового будинку по [ADDRESS] закінчено в вересні 1992 року. (а.с. 19) Як вбачається з копії будинкової книги житлового будинку [ADDRESS], власником будинку є позивач [PERSON] (а.с. 20 - 25) Згідно довідки про склад сім'ї виданої Зміївською міською радою Харківської області від 10.05.2018 року № 2082 в будинку [ADDRESS] зареєстрований [PERSON], [INFO] (син). (а.с. 26) Актом обстеження від 15.05.2018 року, який складений депутатом Зміївської міської ради Харківської області [PERSON] в присутності свідків: [PERSON], [PERSON] підтверджується, що в будинку [ADDRESS] зареєстрований відповідач [PERSON], [INFO], однак за місцем своєї реєстрації він не проживає останні 12 років. (а.с. 27) Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. У зв'язку з тим, що в будинку позивача зареєстрований відповідач, який фактично там не проживає, [PERSON], як власник будинку не може повною мірою реалізувати своє право, встановлене Конституцією України та законом на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 317 ЦК України власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засаді суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Виходячи з вказаних положень Конституції України та Цивільного кодексу України, позивач, як власник майна має право безперешкодно користуватись своєю власністю та таке право гарантується державою. Тобто, у разі порушення права власника держава, зокрема, в особі судів, забезпечує захист права власності від порушень з боку іншої особи. Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу відповідно до положень Цивільного кодексу України. У разі створення перешкод у користуванні власністю, позивач може звернутися до суду з вимогою про вчинення дій, необхідних для відновлення порушеного права власності, а саме усунути перешкоди у здійсненні позивачем права власності та визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 402 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що відповідач на протязі останніх 12 років не проживає без поважної причини за місцем своєї реєстрації, що є підставою для визнання його таким, що втратив право користування цим приміщенням. Крім того, реєстрація відповідача у будинку перешкоджає позивачу у володінні, розпорядженні його власністю. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved