Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-12 00:00:00

01 липня 2016 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до [PERSON] .. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що [INFO] померла його рідна тітка [PERSON] .. Звернувшись до Першої очаківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, він дізнався, що 30 квітня 2009 року приватним нотаріусом Корчемахою С.С. було посвідчено заповіт [PERSON] на ім`я сторонньої особи - відповідачки [PERSON] .. Посилаючись на те, що перебування [PERSON] під впливом тяжкої обставини - скрутного матеріального становища, страждання на низку захворювань, а також дії відповідачки, яка обмежувала спілкування померлої з іншими членами родини, свідчить про наявність дефекту волі останньої, а саме невідповідність її внутрішньої волі зовнішньому волевиявленню при складенні заповіту на ім`я відповідачки, просив визнати недійсним заповіт від 30 квітня 2009 року, складений на користь відповідачки. Позивач та його представник в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали у повному обсязі. Відповідачка та її представник в судовому засіданні позов не визнали. В обґрунтування своїх заперечень послалися на те, що померла [PERSON] свідомо здійснила своє волевиявлення щодо розпорядження своїм майном. Відповідачка [PERSON] особисто допомагала [PERSON] грошима на лікування та операції, крім того, відповідачка була двоюрідною сестрою померлої, а тому й не була для неї сторонньою особою. Посилаючись на викладене, просили повністю відмовити в задоволенні позову. В минулих судових засіданнях третя особа - приватний нотаріус Очаківського районного нотаріального округу Миколаївської області Корчемаха С.С. також вважала позов безпідставним, пославшись на відсутність порушень чинного законодавства під час посвідчення спірного заповіту. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, допитавши експертів, спеціаліста, свідків, дослідивши письмові докази, надані сторонами, суд дійшов такого. З досліджених судом свідоцтв про народження та витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження(т. 1 а. с. 10-12) вбачається, що позивач [PERSON] є рідним племінником [PERSON] і, у відповідності зі ст. 1261 ЦК України, є спадкоємцем п`ятої черги. 17 березня 2015 року за заявою позивача Першою очаківською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 22/2015, що підтверджується відповідним витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі (т. 1 а. с. 14). З дослідженого судом заповіту (т. 1 а. с. 18) вбачається, що 30 квітня 2009 року [PERSON] заповіла все майно, що належатиме їй за законом на момент смерті, відповідачці [PERSON] .. Заповіт було посвідчено приватним нотаріусом Очаківського районного нотаріального округу Корчемахою С.С. та зареєстровано в реєстрі за № 392. [INFO] [PERSON] , не змінивши заповіту, померла, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 17 березня 2015 року (т. 1 а. с. 13). Ці обставини не оспорюються особами, які беруть участь у справі, а тому суд вважає їх встановленими. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. В силу вимог ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Стаття 202 ЦК України визначає правочин (різновидом якого є й заповіт) як вольові дії особи, безпосередньо спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин є чинним (дійсним) при дотриманні такої вимоги, як відповідність волевиявлення внутрішній волі суб`єкта правочину (ч. 3 ст. 203 ЦК України). Наявність правочину свідчить про єдність внутрішньої волі й волевиявлення суб`єкта правочину. Відповідно до цього волевиявлення є способом, яким внутрішня воля особи виражається зовні. Це - суть правочину. Для чинності правочину волевиявлення учасника має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, тобто формування волевиявлення має бути вільним від чинників, що могли б викривати уяву особи про зміст правочину або створити бачення наявності внутрішньої волі за її відсутності. Тому, як передбачено ст. 231 ЦК України, у випадку, коли воля суб`єкта правочину формувалася не вільно і не відповідала волевиявленню, правочин визнається недійсним. Правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі ст. 223 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, загроза втратити житло та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Водночас, особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Як встановлено в судовому засіданні, наприкінці березня 2009 року у [PERSON] погіршився стан здоров`я, був встановлений діагноз «рак яєчника», у зв`язку із чим її було поставлено на облік до Миколаївського обласного онкологічного диспансеру, де в період з березня по вересень 2009 року вона декілька разів проходила курси специфічної хіміотерапії з приводу вказаного захворювання та було проведено операцію. Кошти на вказану операцію було надано [PERSON] її подругами [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] Проведення сеансів хіміотерапії забезпечувала ліками відповідачка [PERSON] .. Вказані обставини позивачем не оспорювались, навпроти, він наголошував на тому, що у разі, якщо б заповіт було складено на ім`я подруги його тітки [PERSON] , він би ні в якому разі не оспорював його, оскільки остання на протязі багатьох років безкорисливо допомагала [PERSON] .. Під час розгляду справи судом було задоволено клопотання представника позивача про призначення посмертної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи задля з`ясування кола питань, пов`язаних із можливістю померлою [PERSON] вільно та усвідомлено приймати рішення та реалізовувати його своїми діями, з урахуванням тяжкої обставини, під час укладення спірного заповіту. У відповідності до ч. 1, ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Так, з висновку судово-психіатричного експерта № 332 від 12 червня 2019 року (т. 2 а. с. 60-63) вбачається, що [PERSON] на момент складення спірного заповіту усвідомлювала свої дії та могла керувати ними. Разом із тим, експертами не надано жодної чіткої відповіді стосовно поставлених судом запитань, а саме, чи могла [PERSON] під час складання заповіту усвідомлено приймати рішення з урахуванням тяжкої обставини. Лише в мотивувальній частині психологічного дослідження експертами зазначено: «На період укладання правочину за своїм психологічним станом підекспертна була здатна враховувати поточні життєві обставини (тяжка хвороба з необхідністю значних коштів на лікування), самостійно приймати рішення та прогнозувати наслідки своєї дії (укладання заповіту) для реалізації прагнення лікуватися та долати важкі життєві обставини». Висновок експертів в цій частині є неоднозначним і жодним чином не підтверджує відсутність дефекту волі [PERSON] під час складання спірного заповіту. За таких обставин, суд вважає висновок посмертної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи поверхневим та таким, що не ґрунтується на повному та всебічному дослідженні наданих матеріалів справи. Натомість, при розгляді даної справи були встановлені такі обставини, що в корні спростували твердження відповідачки та її представника про повне та свідоме волевиявлення померлої [PERSON] щодо розпорядження своїм майном. Так, в письмових запереченнях представника відповідачки проти позову міститься посилання на складання 14 листопада 2014 року [PERSON] довіреності на ім`я відповідачки [PERSON] щодо оформлення правовстановлюючих документів на нерухоме майно як на підтвердження того факту,що складання даної довіреності підтвердило внутрішню волю [PERSON] при оформленні заповіту. Разом із тим, як вбачається із вказаної довіреності, що її було досліджено судом (т. 2 а. с. 111), підписано її було не самою [PERSON] , а [PERSON] , яка будучі допитаною в судовому засіданні в якості свідка 26 жовтня 2016 року пояснила суду, що їй невідомо про те, що в листопаді 2014 року [PERSON] підписувала якісь документи, додавши, що вона будучі молодою жінкою взагалі не дуже спілкувалася з померлою. В цій довіреності нотаріусом зазначено, що її було підписано [PERSON] за дорученням [PERSON] у зв`язку із вадами зору, у той час як повторно допитані в якості свідків у судовому засіданні 07 лютого 2020 року [PERSON] та [PERSON] пояснили, що [PERSON] не скаржилась на зір та добре бачила. Крім того, у цьому ж судовому засіданні відповідачка [PERSON] повідомила суду, що [PERSON] не була обізнана з тим, що довіреність видається на продаж будинку та земельної ділянки. З дослідженої в судовому засіданні медичної карти амбулаторного хворого вбачається, що 13 жовтня 2014 року [PERSON] було оглянуто лікарем-хірургом, згідно з записом від 05 грудня 2014 року, стан хворої тяжкий, зроблено запис «больная в контакт не вступает, почти все время спит»; встановлено діагноз «рак яєчників, ракова інтоксикація»; наступного дня констатовано смерть [PERSON] . Зазначене вище у своїй сукупності ставить під сумнів вільне волевиявлення [PERSON] під час складання довіреності на ім`я відповідачки [PERSON] .. Подальші дії [PERSON] , на переконання суду, підтверджують той факт, що остання скористалася тяжким становищем [PERSON] з метою виведення нерухомого майна з володіння померлої. Так, 18 грудня 2014 року, через п`ять днів після смерті [PERSON] , від імені якої на підставі вказаної вище довіреності діяла [PERSON] , було укладено договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки площею 0,0953 га, що розташовані за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а. с. 67-74). Рішеннями Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 травня 2015 року та 16 листопада 2015 року, що набрали законної сили, було визнано недійсними вказані вище договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки (т. 1 а. с. 15-17). Вказані вище обставини дають правові підстави констатувати, що з боку відповідачки [PERSON] мало місце свідоме маніпулювання тяжким станом [PERSON] , яка знаходилась у край невигідних умовах. Крім того, у порядку, передбаченому ст. 92 ЦПК України, за згодою позивача [PERSON] , його було допитано в судовому засіданні в якості свідка. З його показань вбачається, що відповідачка [PERSON] після того, як його тітка [PERSON] захворіла, постійно обмежувала її у спілкуванні з братом та племінниками, відібрала всі правовстановлюючі документи. Аналогічні показання надала в судовому засіданні свідок [PERSON] .. Твердження позивача, що мотиви відповідачки в наданні допомоги померлій [PERSON] були корисливими, також узгоджуються з показаннями свідків з боку відповідачки, допитаних у цій справі. Так, свідки [PERSON] та [PERSON] повідомили суду, що померла [PERSON] розповідала їм, що має намір скласти заповіт на ім`я відповідачки, оскільки винна їй велику суму грошей, яку віддати не в змозі. Натомість судом не можуть бути взяті до уваги показання вказаних свідків, а також свідка [PERSON] в тій частині, що позивач не намагався відвідувати тітку та надавати їй допомогу, оскільки для підтвердження відсутності таких дій необхідно було б постійно знаходитись поруч з [PERSON] , а тому такі посилання є лише припущеннями. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень Належних достовірних доказів того, що волевиявлення померлої [PERSON] стосовно складання заповіту на користь [PERSON] дійсно відповідало її внутрішній волі, відповідачкою та її представником суду не надано. В судовому засіданні так і не було підтверджено мотивів відповідачки, яка після смерті заповідача оформлювала в завідомо незаконний спосіб спадкове майно на сторонню особу. Натомість, докази, представлені іншою стороною, свідчать про те, що [PERSON] вчинила оспорюваний правочин у момент, коли знаходилась під впливом тяжкої для неї обставини, чим друга сторона правочину скористалася. Проаналізувавши викладене вище, суд дійшов висновку, що складання спірного заповітуособою, за умови, що за відсутності тяжкої обставини такий правочин не було б вчинено взагалі, суперечить нормам цивільного законодавства, а відтак порушує права позивача [PERSON] як спадкоємця померлої [PERSON] .. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у ній докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд справи з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову. Також, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача слід стягнути понесені ним та документально підтверджені витрати на сплату судового збору у розмірі 551 грн 20 коп. та витрат на проведення експертизи в сумі 5 629 грн 50 коп.. На підставі викладеного,

Outcome: approved