Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-26 00:00:00

У березні 2017 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до Шевченківського районного в м. Києві суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» (далі - відповідач) про захист прав споживачів та визнання договору частково недійсним. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30 травня 2008 року між ВАТ КБ «Надра» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Надра" з одного боку та [PERSON], з іншого боку було укладено кредитний договір № 07/41000000/0102/02, за яким Кредитор повинен був надати кредит у сумі 6944,44 грн. у користування Позичальнику, а Позичальник зобов'язується отримати кредит, використати його за цільовим призначенням, повернути кредитору суму кредиту, сплатити проценти за користування Кредитом із розрахунку 21,50% річних, з остаточним терміном повернення кредиту та сплати процентів не пізніше ніж 20 квітня 2011 року. Кредит був наданий у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Умовами договору (п. 1.4 кредитного договору) передбачено плату в сумі 138,89 гривень Кредитору (2,00% від загальної суми кредиту на рахунок комісійних доходів [NUMBER] в ВАТ КБ «НАДРА», МФО 320003) в якості оплати на здійснення обслуговування Карткового рахунку. Разом з тим, в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому, відповідач нараховував, а позивач сплачував комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме, за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним. Обов'язок сплачувати комісію позивач вважає несправедливою умовою договору, яка суперечить стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів», тому просив визнати вказану умову недійсною з моменту укладання договору. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. З огляду на це, позичальник уклав кредитний договорі під впливом істотної помилки щодо своїх прав. Тому, позивач просив визнати п. 1.4 кредитного договору № 07/41000000/0102/02 від 30.05.2008 року щодо плати в сумі 138,89 гривень Кредитору (2,00% від загальної суми кредиту на рахунок комісійних доходів [NUMBER] в ВАТ КБ «НАДРА», МФО 320003) в якості оплати на здійснення обслуговування Карткового рахунку недійсним; застосувати наслідки недійсності правочину шляхом перерахування щомісячних платежів без плати в сумі 138,89 гривень Кредитору (2,00% від загальної суми кредиту на рахунок комісійних доходів [NUMBER] в ВАТ КБ «НАДРА», МФО 320003) в якості оплати на здійснення обслуговування Карткового рахунку, а сплачені платежі зарахувати в погашення тіла кредиту. Ухвалою суду від 20.02.2017 року відкрито провадження у даній цивільній справі. 17.11.2017 року вказану цивільну справу було передано до провадження судді Шевченківського районного суду м. Києва Осаулова А.А., а ухвалою суду від 21.11.2017 року призначено справу до розгляду в судовому засіданні. Як відомо, з 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, яким Цивільний процесуальний кодекс України викладено в новій редакції. Так, згідно п.п.9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. В свою чергу, як передбачено ч.2 ст. 19 та п.4 ч.2 ст. 187 ЦПК України цивільне судочинство у порядку позовного провадження здійснюється за правилами загального та спрощеного провадження. Ухвалою судді від 06.02.2018 року справу призначено до розгляду в спрощеному позовному провадженні з повідомленням учасників справи. У судове засідання позивач та її не представник не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, представник позивача надіслав до суду клопотання про розгляд справи у їх відсутності, зазначив, що не заперечують прости заочного розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду надав заяву про розгляд справи без участі представника ПАТ КБ «НАДРА». Відповідно до вимог суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 30 травня 2008 року між ВАТ КБ «Надра» з одного боку та [PERSON], з іншого боку було укладено кредитний договір № 07/41000000/0102/02, за яким Кредитор надає Позичальнику, про співпраці з Закритим акціонерним товариством «ДОГМАГ УКРАЇНА», грошові кошти у сумі 6944,44 грн. із сплатою процентів за користування Кредитом із розрахунку 21,50% річних, на умовах в даному Договорі, з остаточним терміном повернення кредиту та сплати процентів не пізніше ніж 20 квітня 2011 року. Кредитор та Позичальник дійшли згоди про те, що Кредитор безкоштовно відкриває Позивальнику картковий рахунок №79084806 в ВАТ КБ «Надра», МФО 320003 в Національній валюті України - гривні та видає платіжну дебетну картку. Як вбачається з п. 1.4 вказаного договору, Позичальник доручає Кредитору, без додаткового узгодження, перерахувати кредитні кошти, в день їх надання в сумі 138,89 грн. Кредитору (2,00% від загальної суми кредиту на рахунок [NUMBER] в ВАТ КБ «НАДРА», МФО 320003) в якості оплати на здійснення обслуговування Карткового рахунку. Відповідно до п. 9.9 договору, шляхом підписання цього Договору Позичальник підтверджує, що у відповідності до вимог чинного законодавства України у чіткій та зрозумілій формі отримав від кредитора та Підприємства інформацію, необхідну для свідомого вибору та підписання цього договору, перелік пунктів обслуговування клієнтів з адресами, а також ознайомлений та погоджується з умовами та тарифами надання кредиту. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд ( ч.3 ст.6 ЦК України ). Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як вбачається із вищезазначеного договору, між позивачем та відповідачем було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, в тому числі щодо і комісійної винагороди за послуги ВАТ КБ «Надра», про що свідчать підписи обох сторін у договорі. Даним договором чітко визначені зобов'язання сторін, а також і в частині комісійних доходів в якості оплати на здійснення обслуговування Карткового рахунку. Підпис позивача під договором свідчить про її ознайомлення з усіма його умовами, правами та обов'язками, іншою інформацією, надання якої передбачено чинним законодавством України. Проте, як вбачається з умов кредитного договору, ВАТ КБ «Надра» надало позичальнику кошти на споживчі цілі, а тому особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». У справі про захист прав споживачів кредитних послуг держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб'єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів. Згідно із ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування". Відповідно до ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. За змістом ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Як вбачається з кредитного договору, а саме, п. 2.1 договору встановлено, що Позичальник зобов'язується повертати отриманий кредит та сплачувати проценти за його користування щомісяця в період з 01 по 20 число кожного місяця наступного за звітним, починаючи з червня 2008 року. При цьому, щомісячний платіж повинен складати не менше ніж 268,50 грн. на перераховуватись на рахунок [NUMBER] в ВАТ Кб «Надра», МФО 320003 у урахуванням умов п.п.2.2. - 2.3 цього Договору. Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Пункт 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що затверджені Постановою Національного банку України №168 від 10.05.2007 року визначає, що Банк не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). В свою чергу відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. В розумінні положень чинного законодавства України, зокрема, ст. 1056 ЦК України, послуга, яку надає банк споживачу, - надання грошових коштів. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.3 ст.203 ЦК України). Частиною 1 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно постанови Верховного суду України від 16.11.2016 року у справі № 6-1746цс16 положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Суд, вважає, що обслуговування карткового рахунку є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, проте, в договорі не зазначено, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому, нарахування банком та сплата позивачем коштів комісійної послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача є незаконним. Відтак, позовні вимоги в частині визнання п.1.4 кредитного договору недійсним підлягають задовленню. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1057-1 ЦК України, у разі визнання недійсним кредитного договору суд за заявою сторони в обов'язковому порядку застосовує наслідки недійсності правочину, передбачені частиною першою статті 216 цього Кодексу, та визначає грошову суму, яка має бути повернута кредитодавцю. У відповідності до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно абз. 3 п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Проте, у відповідності до абз. 4 п. 7 цієї постанови, судам необхідно враховувати, що виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. У разі якщо правочин ще не виконаний, він є таким, що не створює жодних юридичних наслідків. Позивачем не надано доказів виконання зобов'язання по договору № 07/41000000/0102/02 в частині сплати коштів у відповідності до п.1.4 договору, а отже застосування наслідків недійсності правочину про стягнення таких коштів у даному випадку не є можливим, а тому позовні вимоги у даній частині не підлягають задоволенню. В силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, даючи юридичну оцінку наданим по справі доказам, враховуючи те, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, а відповідачем не зазначено, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу, тому компенсація сукупних послуг банку за рахунок позивача є незаконною, що є наслідком задоволення позовної вимоги в частині визнання недійсним п.1.4 кредитного договору № 07/41000000/0102/02 від 30.05.2008 року щодо плати в сумі 138,89 гривень Кредитору (2,00% від загальної суми кредиту на рахунок комісійних доходів [NUMBER] в ВАТ КБ «НАДРА», МФО 320003) в якості оплати на здійснення обслуговування Карткового рахунку. Проте, не підлягає задоволенню позовна вимога в частині застосування наслідків недійсності правочину шляхом перерахування щомісячних платежів без плати в сумі 138,89 гривень Кредитору (2,00% від загальної суми кредиту на рахунок комісійних доходів [NUMBER] в ВАТ КБ «НАДРА», МФО 320003) в якості оплати на здійснення обслуговування Карткового рахунку, а сплачені платежі зарахувати в погашення тіла кредиту, оскільки позивачем не надано доказів виконання зобов'язання по договору № 07/41000000/0102/02 в частині стягнення коштів по даному пункту договору. Згідно ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав. Встановлено, що позивач звільнена від сплати судового збору. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640,00 грн. Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. Враховуючи викладене,

Outcome: partial