Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-12 00:00:00

01 червня 2020 р. заявник звернулась до суду з заявою про встановлення факту батьківства. Згодом, уточнивши заяву, вказала наступне. У 2004 році вона познайомилась з [PERSON] , [INFO] , з яким згодом стала проживати разом однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] , а потім за адресою: [ADDRESS] . Шлюб вони не укладали і в 2012 році розійшлись. За час спільного проживання у них народились діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Заявник вказує на те, що [PERSON] є батьком неповнолітніх дітей, але в актовому записі про народження він не вказаний, актовий запис був зроблений на підставі ст.. 135 СК України. У серпні 2014 року [PERSON] під час проходження служби на сході України помер. На даний час, виникла необхідність встановити факт батьківства [PERSON] щодо [PERSON] та [PERSON] для отримання дітьми пільг, пов`язаних із проходженням [PERSON] служби на сході України. Заявник та її представник в судовому засіданні просять задовольнити уточнену заяву в повному обсязі. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився по заяві про розгляд справи в його відсутність, при винесенні рішення покладаються на розсуд суду. Суд, заслухавши думку заявника та її представника, допитавши свідків, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Заявник [PERSON] є матір`ю неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] . Зміна прізвища заяника з « [PERSON] » на « [PERSON] » підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.4). Згідно копії свідоцтва про народження із зазначенням відомостей про батька вбачається, що батьками [PERSON] , [INFO] , вказані: [PERSON] та [PERSON] , тобто запис про батька дитини вчинено згідно заяви його матері (а.с.5). Згідно копії свідоцтва про народження із зазначенням відомостей про батька вбачається, що батьками [PERSON] , [INFO] , вказані: [PERSON] та [PERSON] , тобто запис про батька дитини вчинено згідно заяви його матері (а.с.6). З повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 31 липня 2020 року № 00027251658 вбачається, що [INFO] [PERSON] помер, місце смерті: Україна, Донецька область,м. Харцизьк, м. Іловайськ, в зоні дії АТО, про що 02 липня 2015 року видане свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с.41, 42). З довідки № 1005/02/21, виданої 26 червня 2020 року Курилівською сільською радою Куп`янського району Харківської області вбачається, що [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 17 вересня 2008 року по 18 липня 2012 року. Даними про фактичне проживання гр.. [PERSON] за вказаною адресою сільська рада не володіє. Станом на 26 червня 2020 року за вказаною адресою зареєстровані: [PERSON] , 1988 р.н., [PERSON] 2006 р.н. та [PERSON] , 2010 р.н. (а.с.24). Згідно копій дополового лікарського патронажу вагітної [PERSON] датованих 01 грудня 2009 року та 28 грудня 2006 року її чоловіком зазначений [PERSON] (а.с.45,46). Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 - у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини, коли відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття. Згідно із ст. 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч.1 ст.135 цього Кодексу. Згідно з роз`ясненнями пункту 9 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. В третьому абзаці пункту 13 постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що факт батьківства може бути встановлено за наявності однієї з таких обставин: 1) спільне проживання батьків дитини і ведення ними спільного господарства, яке не припинилось до її зачаття; 2) спільне виховання дитини; 3) спільне утримання дитини; 4) докази, що з вірогідністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. За приписами ст. ст. 12, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достовірність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показами свідків. Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття. Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги. Такі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 543/738/16-ц (провадження № 61-4163св18). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є рідною сестрою заявника пояснила, що її сестра [PERSON] з 2004 року проживали з [PERSON] однією родиною в цивільному шлюбі та мають спільних дітей. Розійшлись вони в 2012 році. До проживання з [PERSON] він перебував в іншому шлюбі. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона працює вчителем в школі, яку відвідували діти заявника, бачила, що [PERSON] водив неповнолітнього [PERSON] до школи та визнавав себе батьком дітей. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що з 2004 року [PERSON] та [PERSON] проживали разом, в зареєстрованому шлюбі не перебували. До проживання з [PERSON] він перебував в іншому шлюбі. Суд критично ставиться до пояснень свідків, так як у цьому випадку вони не є належним доказом факту батьківства померлого, оскільки являють собою суб`єктивну оцінку особистих стосунків заявниці з померлим. Сам факт підтримання заявницею з померлим особистих стосунків не може бути покладений в основу визначення біологічного походження дитини від нього. Суд не бере до уваги і надані заявником фотознімки на підтвердження факту батьківства [PERSON] , так як з них неможливо дійти висновку щодо біологічного походження дітей від померлого та вони ніяким чином не підтверджують факт проживання заявника з померлим однією родиною. Достовірних доказів визнання [PERSON] за життя свого батьківства щодо [PERSON] та [PERSON] судом також не встановлено. Також заявником не надано будь-яких належних доказів, які свідчили б про наявність кровного споріднення та достовірність біологічного походження дитини від померлого, а від проведенні судово-генетичної експертизи заявник в судовому засіданні відмовилась. Інших обставин, які б давали суду підстави зробити висновок про доведеність вимог заяви, не встановлено. Крім того, суд звертає увагу, що [PERSON] народився у 2006 році, [PERSON] в 2010 році, а [PERSON] помер у 2014 році, тобто через вісім років після народження першої дитини, та через чотири роки після народження другої, що є достатнім строком для оформлення всіх документів щодо визнання батьківства стосовно неповнолітніх дітей, проте такі дії в добровільному порядку виконані не були, що свідчить про спірний характер ставлення померлого до факту свого батьківства. Таким чином, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що [PERSON] не надала належних та допустимих доказів, які б із достовірністю підтверджували, що вона та померлий [PERSON] спільно проживали й вели спільне господарство, спільно виховували та утримували дітей, а також, що померлий за життя визнавав їх своїми дітьми, враховуючи відсутність доказів щодо кровного споріднення та достовірність біологічного походження дітей від померлого, суд проходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви.

Outcome: dismissed