Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-17 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~ 01 листопада 2017 року [PERSON] звернувся до суду із уточненим в ході судового розгляду позовом до Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації», [PERSON], [PERSON], [PERSON] Державної\~реєстрації речових\~прав на\~нерухоме майно\~Словянської міської\~ради, за участю третьої особи Словянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про визнання недійсним рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно обґрунтовуючи свої вимоги тим, що рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто заборгованість за договором позики, судові витрати та моральну шкоду в сумі 704\~276, 80 гривень. На підставі вказаного рішення було видано виконавчий лист № 2/0544/1214/2012 від 21 червня 2012 року. 19 жовтня 2012 року державним виконавцем ВДВС Словянського міськрайонного управління юстиції було відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення суду. На підставі зробленого 25 жовтня 2012 року державним виконавцем запиту до КП «БТІ» м. Словянська було встановлено наявність зареєстрованого за [PERSON] нерухомого майна на праві власності, а саме квартири № 38, яка розташована у будинку № 12 по вул. Г.Батюка в м. Словянську, будинок № 130 по вул. Будьоного та будинок № 24 по вул. Горького в м. Словянську. Постановою державного виконавця ВДВС Словянського міськрайонного управління юстиції від 23 листопада 2012 року було накладено арешт на квартиру № 38, яка розташована у будинку № 12 по вул. Г.Батюка в м. Словянську та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику [PERSON] та 24 листопада 2012 року була здійснена державна реєстрація обтяжень (арешт нерухомого майна) квартири [ADDRESS], номер запису 13487427. Незважаючи на це, 16 листопада 2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування, за яким [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла в дар належну дарувальнику квартиру № 38, розташовану у будинку № 12 по вул. Г.Батюка в м. Словянську. Зазначений договір було нотаріально посвідчено. Відповідно до витягу з державного реєстру прав власності на нерухоме майно, право власності на зазначену квартиру було зареєстровано за [PERSON] 04 грудня 2012 року, реєстраційний номер 41788, тобто, як зазначає позивач, після накладання арешту та його реєстрації. [PERSON] вказує, що при ознайомлені з матеріалами виконавчого провадження, йому стало відомо, що до Словянського міськрайонного суду звернулась [PERSON] з вимогами до ВДВС Словянського міськрайонного управління юстиції із проханням усунути перешкоди у здійсненні нею права розпорядження належним їй майном, квартирою № 38, яка розташована у будинку № 12 по вул. Г. Батюка в м. Словянську Донецької області та скасувати арешт на вказану квартиру, накладений постановою державного виконавця ВП №34770668 від 23 листопада 2012 року, реєстраційний номер обтяження 13290825. 08 квітня 2016 року по справі №243/2203/16-ц було прийнято рішення, яким позовні вимоги [PERSON] залишено без задоволення з огляду на те, що арешт зі спірної квартири на момент здійснення реєстраційного запису знято не було. Просить суд скасувати реєстраційний запис № 41788 про державну реєстрацію прав на нерухоме майно [PERSON] від 04 грудня 2012 року та скасувати реєстраційний запис № 13487373 про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно [PERSON] від 26 лютого 2016 року, зроблений державним реєстратором Словянського міськрайонного управління юстиції Донецької області [PERSON] об 11 годині 20 хвилин. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON], який діє на підставі Договору про надання юридичних послуг від 21 грудня 2016 року, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, до судового засідання не зявились, від представника надійшла заява, в якій він вказав, що на задоволенні позовних вимог наполягає та просить справу розглянути без їхньої участі (а.с.143). Представник відповідача КП «Бюро технічної інвентаризації» про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, до судового засідання не зявився, причини своєї неявки суду не повідомив (а.с.129). Представник відповідача [PERSON] Державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Словянської міської ради про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, до судового засідання не зявився, надав заяву, в якій зазначив, що право власності на квартиру, розташовану за адресою [ADDRESS] зареєстровано за громадянкою [PERSON] в КП «БТІ» м. Словянська 04 грудня 2012 року, на підставі договору дарування № 4066 від 16 листопада 2012 року посвідченого Приватним нотаріусом Словянського міського нотаріального округу [PERSON] Зауважив, що право власності [PERSON] на зазначену квартиру виникло 04 грудня 2012 року - з моменту державної реєстрації договору. Обтяження (арешт) даної квартири зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон 24 листопада 2012 року за № 1290825. Окрім того, 26 лютого 2016 року відділом державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Словянського міськрайонного управління юстиції були перенесені відомості щодо права власності та обтяження квартири, розташованої за адресою [ADDRESS] до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, проте датою виникнення права є 04 грудня 2012 року. Додав, що справу просить розглянути без участі представника відділу (а.с.57,100). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Словянського міськрайонного суду Донецької області, а також шляхом надсилання судових повісток за адресою проживання відповідачів, що підтверджується поштовою кореспонденцією в матеріалах справи, до судового засідання не зявились, причини своєї неявки суду не повідомили (а.с.128,137-142). Представник третьої особи Словянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області [PERSON], який діє на підставі Довіреності від 01 січня 2017 року, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, до судового засідання не зявився, надав заяву, в якій вказав, що просить справу розглянути без його участі та рішення винести на розсуд суду (а.с.126,131). Також додав лист, в якому підтримав позовну заяву у повному обсязі та вказав, що 05 лютого 2013 року, після відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на майно [PERSON], останній зявився до відділу державної виконавчої служби Словянського міськрайонного управління юстиції та надав пояснення, в яких зазначив, що про рішення суду про стягнення з нього коштів йому відомо, виконувати рішення він не відмовляється та здатний виплачувати щомісяця кошти в рахунок погашення заборгованості. Вказав про те, що на теперішній час рішення за виконавчим листом № 2/0544/1214 від 21 червня 2012 року виданого Словянським міськрайонним судом Донецької області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості за договором позики у повному обсязі боржником [PERSON] не виконано (а.с.36-37). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, але в судове засідання не зявився без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив на позов та позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Згідно з ч. 4\~ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у ній даних чи доказів. Згідно з ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 06 червня 2012 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики було задоволено частково та стягнуто з [PERSON] заборгованість у розмірі 704\~276, 80 гривень (а.с.6-7). На підставі вищезазначеного рішення суду було видано виконавчий лист № 2/0544/1214/2012 від 21 червня 2012 року про стягнення з [PERSON] вказаної вище заборгованості (а.с.8-9). 19 жовтня 2012 року державним виконавцем ВДВС Словянського міськрайонного управління юстиції було відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 06 червня 2012 року. Згідно ст. 5 Закону України\~«Про виконавче\~провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються\~Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». Підставою для відкриття виконавчого провадження по виконанню судового рішення є предявлений до відповідного відділу державної виконавчої служби виконавчий документ разом із заявою стягувача про відкриття виконавчого провадження. У відповідності до ст. 26 вищезазначеного Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у\~статті 3\~цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення. \~ \~ \~ \~Згідно ч. 5 цієї статті виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обовязок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. \~ \~ \~ \~25 жовтня 2012 року державним виконавцем було зроблено запит до КП «БТІ» м. Словянська щодо зареєстрованого за [PERSON] нерухомого майна на праві власності та згідно отриманої відповіді було встановлено, що за [PERSON] зареєстровано нерухоме майно на праві власності, а саме квартира [ADDRESS], будинок № 130 по вул. Будьоного у м. Словянську Донецької області та будинок № 24 по вул. Горького у м. Словянську Донецької області. На підставі отриманої відповіді щодо зареєстрованого нерухомого майна за боржником [PERSON] постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Словянського міськрайонного управління юстиції [PERSON] про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 23 листопада 2012 року було накладено арешт на майно [PERSON], а саме на квартиру [ADDRESS] та будинок № 130 по вул. Будьоного у м. Словянську Донецької області. 24 листопада 2012 року була здійснена державна реєстрація обтяжень (арешт нерухомого майна) квартири [ADDRESS], номер запису 13487427 (а.с.144-147). \~ \~ \~ \~Частиною 2 статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого\~частиною сьомою\~статті 26 цього Закону. Частиною 4 статті 13 цього ж Закону встановлено, що опис та арешт майна здійснюються не пізніш як на пятий робочий день з дня отримання інформації про його місцезнаходження. У разі виявлення майна виконавцем під час проведення перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) фізичної особи та місцезнаходженням юридичної особи здійснюються опис та арешт цього майна. Статтею 56 згаданого вище Закону визначено, що арешт майна\~(коштів)\~боржника застосовується\~для забезпечення\~реального виконання\~рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Арешт накладається\~у розмірі\~суми стягнення\~з урахуванням\~виконавчого збору,\~витрат виконавчого\~провадження,\~штрафів та\~основної винагороди\~приватного виконавця\~на все\~майно боржника\~або на\~окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення. Про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника. У постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника обовязково зазначаються, якщо опису підлягає будівля, споруда, приміщення, квартира - загальна площа, кількість кімнат (приміщень), їх площа та призначення, матеріали стін, кількість поверхів, поверх або поверхи, на яких розташоване приміщення (квартира), інформація про підсобні приміщення та споруди. Копія постанови про опис та арешт майна (коштів) надається сторонам виконавчого провадження. Як зазначено у листі Словянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Донецькій області [PERSON] після винесення постанови від 23 листопада 2012 року про накладення арешту на квартиру [ADDRESS], яка на той час належала йому на праві власності, зявився до відділу державної виконавчої служби та пояснив, що про рішення про стягнення з нього заборгованості на користь [PERSON] йому відомо та він не відмовляється від виконання цього рішення. Проте, 16 листопада 2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування, за яким [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла в дар належну дарувальнику квартиру № 38, розташовану у будинку № 12 по вул. Г.Батюка в м. Словянську, який було нотаріально посвідчено. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. Згідно ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Відповідно до ст. 718 цього кодексу дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. За змістом частини пятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобовязань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та пятої статті 203 ЦК України. Отже, [PERSON], відчужуючи належне йому на праві власності нерухоме майно [PERSON], був обізнаний про судове рішення про стягнення з нього заборгованості на користь [PERSON], отже, міг передбачити негативні наслідки для себе у випадку виконання судового рішення шляхом звернення стягнення на це нерухоме майно. Тобто, відповідач [PERSON] умисно уклав договір дарування квартири з метою уникнення виконання судового рішення в той час, коли на квартиру, зазначену у договорі вже було накладено арешт та здійснена державна реєстрація обтяжень. Згідно довідки КП «БТІ» м. Словянська від 28 листопада 2017 року, 26 листопада 2012 року [PERSON] звернулась до КП «БТІ» із заявою про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] на підставі договору дарування від 16 листопада 2012 року. 04 грудня 2012 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на вищевказану квартиру (а.с.78). Згідно зі статтею 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Як передбачено ст. 334 ЦК України ( в редакції чинній на час укладання договору дарування від 16 листопада 2012 року) право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Важливість визначення моменту переходу права власності на нерухомі речі, пояснюється тим, що саме з цим моментом повязаний перехід до набувача відповідного обєкта правомочностей, що складають зміст субєктивного права власності, права володіння, права користування та права розпорядження. Статтею 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції чинній на час реєстрації права власності [PERSON] 04 грудня 2012 року) зазначено, що цей Закон регулює відносини, повязані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Відповідно до ст. 3 Закону державна реєстрація прав є обовязковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяжень підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Держава гарантує достовірність зареєстрованих правна нерухоме майно та їх обтяжень. Права на нерухоме майно та їх обтяжень, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього закону, виникають з моменту такої реєстрації. Тобто з моменту реєстрації - з 04 грудня 2012 року у [PERSON] виникло право власності на зазначену квартиру. Як слідує з довідки КП «БТІ» м. Словянська від 28 листопада 2017 року постанова про арешт від 23 листопада 2012 року на вказану квартиру надійшла до КП «БТІ» 05 грудня 2012 року (а.с.78). Окрім того, рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 08 квітня 2016 року позовні вимоги [PERSON] до відділу Державної виконавчої служби Словянського міськрайонного управління юстиції про усунення перешкод у здійсненні права розпорядження майном та скасування арешту на майно залишено без задоволення у звязку із тим, що оскільки право власності на зазначену квартиру виникло у [PERSON] саме з моменту державної реєстрації, тобто з 04 грудня 2012 року, суд дійшов до висновку, що до моменту державної реєстрації, до 04 грудня 2012 року, та на час накладення арешту, 23 листопада 2012 року, квартира на праві власності належала [PERSON] (а.с.11-14). З вищевикладеного слідує, що оскільки державна реєстрація обєкта нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] за [PERSON] була здійснена 04 грудня 2012 року, тобто після того, як було винесено постанову державним виконавцем від 23 листопада 2012 року, то до моменту реєстрації вказаного майна, а саме до 04 грудня 2012 року, право власності на вищевказану квартиру належало [PERSON]. Отже, арешт на нерухоме майно [PERSON] було накладено обґрунтовано державним виконавцем 23 листопада 2012 року, в період, коли за [PERSON] було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS], тобто коли у [PERSON] не виникло право власності на спірне майно. Частина 1 ст. 55 Конституції України передбачає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені чи порушуються, створені чи створюються перешкоди для їх реалізації чи мають місце інші обмеження прав і свобод. Згідно із ч. 1 ст. 64 Основного Закону, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Аналіз досліджених у судовому засіданні доказів у своїй сукупності дозволяє суду дійти висновку, що арешт вищевказаної квартири було накладено державним виконавцем обґрунтовано та згідно діючого на той час законодавства, оскільки на час винесення постанови про арешт за [PERSON] було зареєстровано право власності на вищевказану квартиру, у звязку із чим державна реєстрація прав на нерухоме майно була вчинена передчасно та не приймаючи державним реєстратором до уваги початок виконавчого провадження щодо стягнення заборгованості з [PERSON] на користь [PERSON] Оскільки позивач [PERSON] не вимагає компенсації за понесені судові витрати, повязані із зверненням до суду, судовий збір стягненню не підлягає. На підставі викладеного та

Outcome: approved