Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-27 00:00:00

01 червня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням збільшених вимог, викладених у заяві від 02 лютого2018 року, просив визнати за ним право на обовязкову частку в розмірі ? частини від усієї спадщини, котра відкрилася після смерті його матері [PERSON], яка померла 30 червня 2016 року. В обґрунтування вимог вказував, що при житті його мати склала заповіт на ім`я свого онука [PERSON] та після її смерті відкрилася спадщина, зокрема на житловий будинок з господарським спорудами в м. Полонне по вул. Толстого, 46, а також на земельну ділянку площею 2,5318 га, яка розташована на території Полонської міської ради. На день смерті матері йому був 61 рік та він являвся пенсіонером, а тому відповідно до ст.1241 ЦК України має право на обовязкову частку у спадщині у вказаному ним розмірі. При розгляді справи [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] позов підтримали та просили його вимоги задовольнити із наведених вище підстав. Позивач також пояснив, що в бесіді із нотаріусом, останній повідомив йому, що він має право на обовязкову частку у спадковому майні, розмір якої складає ? частину, з чим він не погоджується, оскільки вважає, що при розрахунку обовязкової частки спадщини не повинна враховуватись частка у спадковому майні, котра би належала його рідному брату [PERSON], оскільки останній помер 23 червня 2012 року, тобто до відкриття спірної спадщини. Відповідач в засідання не з`явився, хоч про дату, час та місце розгляду справи, у відповідності з ч.11 ст.128 ЦПК України, вважається повідомлений належним чином, так як повідомлення про його виклик до суду опубліковано на офіційному веб-сайті судової влади України. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке. Встановлено, що 30 червня 2016 року померла [PERSON] (а.с.9) та після її смерті відкрилася спадщина, зокрема, на житловий будинок з господарським спорудами в м. Полонне по вул. Толстого, 46, а також на земельну ділянку площею 2,5318 га, яка розташована на території Полонської міської ради. За життя, а саме 16 травня 2014 року, [PERSON] склала заповіт (а.с.10) на ім`я свого онука [PERSON], за яким, на випадок своєї смерті, заповіла для нього усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, свої майнові права та обовязки і все те, що належатиме їй за законом на день смерті і на що вона матиме право. Відповідач як спадкоємець за заповітом прийняв спадщину, оскільки у шестимісячний строк з дня відкриття спадщини подав до нотаріальної контори відповідну заяву (а.с.43 зворот). Позивач [PERSON], [INFO], на день відкриття спадщини після смерті матері, являвся пенсіонером за віком, що стверджується даними пенсійного посвідчення (а.с.12), а тому вважався непрацездатним, а відтак згідно положень ч.1 ст.1241 ЦК Українинезалежно від змісту заповіту має право на обовязкову частку у спадщині, у розмірі половини частки, яка належала б кожному спадкоємцеві за законом першої черги. [PERSON] як спадкоємець, що має право на обовязкову частку також прийняв спадщину після смерті [PERSON], про що свідчить подана ним до нотаріальної контори заява від 16 серпня 2016 року (а.с.31). Відповідно до статей 1296-1298 ЦК України позивач після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини має право звернутись до нотаріуса та одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК). Як вбачається із матеріалів справи, на день судового розгляду, позивач не звертався до нотаріуса за видачею йому відповідного свідоцтва про право на спадщину. У справі відсутні будь-які обєктивні дані про те, що нотаріус не визнає за [PERSON] право на обовязкову частку у спадщині, після смерті [PERSON], та невірно визначає розмір цієї частки, або ж відмовляє позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину. Отже, судом не встановлено наявність порушення спадкових прав [PERSON], їх невизнання або ж оспорювання будь-ким, а відтак відсутні підстави для задоволення позову.

Outcome: dismissed