Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-05 00:00:00

01 серпня 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що йому на підставі договору купівлі-продажу від 16 листопада 1999 року належить будинок [ADDRESS]. На час звернення до суду у зазначеному будинку зареєстрований син відповідача із дружиною, відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON], а також їх неповнолітня дитина [PERSON], які більше трьох років за місцем реєстрації не мешкають, їх речі в будинку відсутні, будь-якої участі в утриманні будинку, зокрема в оплаті комунальних послуг, не приймають. Позивач через те, що відповідачі зареєстровані у будинку, змушений нести зайві витрати на утримання будинку, в тому числі витрати на оплату житлово-комунальних послуг. В теперішній час у позивача виникла необхідність зняти з реєстрації відповідачів, які добровільно з реєстрації не знялись, а тому позивач просить суд визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS]. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позові вимоги підтримав, просив позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с.5). Відповідачі [PERSON], [PERSON] у судове засідання повторно не з'явились без поважних причин, причини неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутністю, відзиву не надали, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. За таких обставин зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Костянтинівської міської ради в судове засідання не з'явився, надав до суду висновок № 992/26 від 09 жовтня 2018 року про недоцільність визнання неповнолітнього [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням (а.с.53). З'ясувавши позицію позивача, третьої особи, дослідивши письмові докази по справі, судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 16 листопада 1999 року, нотаріально посвідченого та зареєстрованого в реєстрі за № 910 (а.с.8). Факт реєстрації відповідачів [PERSON], [PERSON] та їх дитини [PERSON] у зазначеному будинку підтверджується довідкою про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 2357 від 05 липня 2018 року, Комунальним підприємством «Служба єдиного замовника № 3» (а.с.6), витягом з домової книги (а.с.13-14), адресною карткою (а.с.15), відомостями про реєстрацію, наданими відділом реєстрації Костянтинівської міської ради № 2793/09 від 09 серпня 2018 року (а.с.26-28). Згідно з актами перевірки паспортного режиму, складеними 07 вересня 2015 року та 18 червня 2018 року, [PERSON], [PERSON] та їх син [PERSON]фактично не проживають у [ADDRESS] з 2014 року, особистих речей та предметів побуту не виявлено (а.с.18, 19). У добровільному порядку після припинення проживання у вказаному вище будинку відповідачі місце реєстрації не змінили, у зв'язку з чим позивач у справі несе додаткові витрати по утриманню житла, зазнає складнощів при оформленні субсидії та позбавлений можливості у випадку необхідності розпорядитися своєю власністю за власним розсудом. Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. На підставі ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В силу ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно з ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частку будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням (ч.1). За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї (ч.2). Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 64 ЖК до членів сім'ї належать дружина наймача (власника), їхні діти, батьки та інші особи, якщо вони проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Частиною 4 ст.29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідачі [PERSON], [PERSON] та їх дитини [PERSON] більше року не мешкають у будинку [ADDRESS], факт їх реєстрації в будинку позбавляє позивача права користуватися майном повною мірою, призводить до зайвих витрат на оплату житлово-комунальних послуг, тощо.

Outcome: approved