Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (надалі -Банк) звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 31.03.2007 року відповідач уклав з позивачем договір № VOXRRC06310017, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 1347,50 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач порушив умови кредитного договору і має прострочену заборгованість, яка станом на 22.01.2014 року становить 24092,46 грн., що складається з: заборгованість за кредитом - 1103,70 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 7682,54 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом - 3608,29 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 13074,48 грн.; штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 1123,45 грн. яку просить стягнути з відповідача. В судовому засіданні представник позивача Савицька Г.Р. позовні вимоги підтримала в повному об'ємі, просить позов задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заявлений позов не визнала, просить застосувати строк позовної давності та відмовити позивачу повністю у задоволенні позовних вимог Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані по справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Згідно до ст. 525, 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону і одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що 31.03.2007 року відповідач уклав з позивачем договір № VOXRRC06310017, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 1347,50 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно даного договору, строковий кредит було надано на строк 24 місяці - з 31.03.2007 року по 31.03.2009 року включно, з погашенням заборгованості щомісячними платежами. Як вбачається з розрахунку заборгованості, відповідачем порушено умови кредитного договору щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів за використання кредитних коштів. Станом на 22.01.2014 року, заборгованівсть становить 24092,46 грн., що складається з наступного: заборгованість за кредитом - 1103,70 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 7682,54 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом - 3608,29 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 13074,48 грн.; штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 1123,45 грн. Відповідно до ст. 256 ЦПК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогами про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові ( ч.4 ст.267 ЦК України.) Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки. До позовних вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність тривалістю 1 рік відповідно до п. 1 ч.2 ст. 258 ЦК України. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня. коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Представником відповідача заявлено про застосування строку позовної давності. Як свідчить розрахунок заборгованості, останнє погашення заборгованості відповідачкою було проведено 23.04.2009 року. Починаючи з зазначеного часу, будь-якого погашення по кредиту [PERSON] не здійснювалось. Таким чином, моментом виникнення заборгованості слід вважати саме цю дату і з цього часу у банку виникло право на пред'явлення позову. В той же час з вимогами про повернення заборгованості за кредитом банк звернувся 04.02.2014 року. Із матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду лише 04 лютого 2014 року, тобто минуло більше як три роки, а представником позивача не надано заяву про поновлення строку давності, не зазначені причини пропуску строку позовної давності. Відповідно до п. 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин", позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Посилання позивача на збільшення строків позовної давності по даному договору суд до уваги не приймає, виходячи з слідуючих підстав. Відповідно до ст. 259 ЦПК України позовна давність встановлена законом може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається в письмовій формі. Як на підставу, укладення такого договору представник позивача посилається на п. 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним ("Розстрочка"), (Стандарт) (в подальшому Умови), які є додатками до заяви позичальника, де зазначено, що позичальник з ними ознайомлений і згідний. Однак, ст. 259 ЦПК України передбачено укладення договору про збільшення строків позовної давності у письмовій формі, а зазначені Умови підписані лише Банком, що на думку суду, суперечить вимогам даної статті. Крім того, додані до матеріалів справи Умови не є достовірним доказом того, що саме в такій редакції вони надавалися для ознайомлення позичальнику. Оскільки на момент звернення позивача з позовом про стягнення боргу за споживчим кредитом сплили строки позовної давності в задоволені позову слід відмовити. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed