Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-19 00:00:00

01.09.2020р. позивач [PERSON] (далі також позивач) звернулась до суду із позовом до [PERSON] (далі також відповідач), про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, третя особа: виконавчий комітет Добропільської міської ради. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є основним наймачем квартири за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою також зареєстрований її син - гр. [PERSON] , який фактично там не проживає, оскільки за власним бажанням виїхав на постійне місце проживання до іншого населеного пункту, спільний побут відсутній. Крім того відповідач в добровільному порядку не знімається з реєстрації місця проживання, хоча не мешкає в спірній квартирі з 2018 року, що перешкоджає позивачу приватизувати квартиру. У зв`язку з чим позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явилась, але в матеріалах справи мається її заява про розгляд справи без її участі, просила повністю задовольнити її позовні вимоги. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про місце, день та час розгляду справи в суді, шляхом направлення за адресою реєстрації судової повістки, а також за допомого оголошення про виклик до суду на офіційному сайті Добропільського міськрайонного суду Донецької області веб-порталу Судової влади України. Причини неявки суду не відомі, будь-яких заяв від відповідача на адресу суду не надходило. Представник третьої особи, виконавчого комітету Добропільської міської ради в судове засідання не з`явився надавши через канцелярію суду заяву, про розгляд справи за відсутності представника виконавчого комітету Добропільської міської ради та проханням ухвалити рішення на розсуд суду. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач був повідомленим про дату, час і місце судового засідання, але не з`явився в судове засідання без повідомлення причин та не подав будь-яких заперечень проти позову і представник позивача не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін та ухвалити заочне рішення. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи і докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно рішення виконавчого комітету Добропільської міської ради №416 від 05.10.2015 року, було переоформлено договір найму на житлову площу в [ADDRESS] на [PERSON] з колишнього чоловіка [PERSON] , у зв`язку з вибуттям його на іншу адресу місця проживання та по взаємній згоді усіх повнолітніх членів родини, які зареєстровані в квартирі (а.с.5). Таким чином в судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є основним квартиронаймачем спірної квартири. Згідно довідки відділу реєстрації Добропільської міської ради Донецької області №16.01-08/5655 від 04.11.2019 року(а.с.6) вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , крім позивача також зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , тобто відповідач по справі. Також місце реєстрації відповідача у спірній квартирі підтверджується інформаційною довідкою відділу реєстрації Добропільської міської ради Донецької області №16-23/643 від 08.09.2020 року(а.с.13). Відповідно до Акту виданого головою ОСББ «Шахтарь» м.Добропілля від 30.10.2019 року встановлено, що при опитуванні мешканців будинку [ADDRESS] виявилось, що гр. [PERSON] , 1983р.н. зареєстрований в квартирі №18 вказаного будинку, але не проживає з 2018 року по даний час (а.с.7). Надаючи правову оцінку правовідносинам у справі, суд виходить з наступного. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.ч.1, 5, 6, 7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст.58 ЖК України, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Відповідно до ст.64 Житлового кодексу Української РСР, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. За правилами ст.71 Житлового кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або члена його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Статтею 72 Житлового кодексу Української РСР, визначається наступний порядок визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням: визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно п.10, 11 Постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України». У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Згідно ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, у якому фізична особа проживає постійно або тимчасово. Згідно ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил норм процесуального закону щодо оцінки доказів. Правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що позивач перешкоджає проживанню відповідача в спірній квартирі, а також, будь-якої домовленості між сторонами щодо користування вказаним житлом. Натомість матеріалами справи встановлено, що відповідач не проживає у вказаній квартирі з 2018 року. Таким чином, у суду не має підстав для сумніву в наданих відомостях позивача, зібрані по справі дані підтверджують факт не проживання відповідача в будинку позивача більше шести місяців, що є підставою для визнання відповідача таким, що втратив право користуватися житловим приміщенням. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат у зв`язку із задоволенням позовних вимог позивача суд керується наступним. Згідно ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.6 ст.141 ЦПК України). Судом встановлено, що позивач звернулась до суду з вимогою немайнового характеру. Відповідно до ухвали Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 10.09.2020 року, на підставі п.3 ч.1 ст.8 Закону України «Про судовий збір», позивач була звільнена від сплати судового збору. Враховуючи наведене, з відповідача на користь держави підлягає стягнення сума судового збору в розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved