Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-28 00:00:00

02.03.2020 року позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів на малолітню дитину, у якому просить суд стягнути з відповідача на її користь неустойку за прострочені платежі по сплаті аліментів на малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , за період з червня 2019 року по січень 2020 року у розмірі 14770,00 грн. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 17.09.2010 року між сторонами у справі був укладений шлюб. 09.03.2019 року проживання з відповідачем було фактично припинене, а шлюб розірвано рішенням Дніпровського районного суду м. Києва 28.05.2019 року. Від шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . З 09.03.2019 року дитина проживає разом з позивачем окремо від відповідача та перебуває на повному утриманні позивача. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 31.10.2019 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дитини у розмірі 3500,00 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.06.2019 року і до досягнення донькою повноліття. За вказаним рішення суду було видано виконавчий лист 02.12.2019 року. 03.01.2020 року вказаний виконавчий лист пред`явлено до примусового виконання до Дніпровського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві та відкрито виконавче провадження №60977730. Відповідно до розрахунків заборгованості по аліментам від 22.01.2020 року та 18.02.2020 року виданих державним виконавцем, заборгованість відповідача по аліментам становила 14000,00 грн. Відповідач невчасно сплачує аліменти за кожен минулий місяць, а заборгованість по аліментам відмовлявся сплачувати допоки 18.02.2020 року державним виконавцем не було накладено арешт на його рухоме майно в межах суми заборгованості по аліментам у розмірі 14000,00 грн. Заборгованість по сплаті аліментів за червень-вересень 2019 року була сплачена відповідачем лише 21.02.2020 року. Мотивуючи свої вимоги позивачка посилається на положення ст.ст. 141, 155, 180, 181, 196 СК України та правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 03.04.2019 року у справі №333/6020/16. Позивачка зазначає, що відповідачу вже 11.06.2019 року було відомо про подання позову про стягнення аліментів, про що свідчать його погрози та образи на адресу позивача у зв`язку із цим, а в подальшому і письмовий відзив у липні 2019 року на позову заяву з проханням відмовити у задоволенні позову про стягнення аліментів. Відповідач з 2016 року працює на посаді головного інженера у ТДВ Київський експериментальний машинобудівний завод «СТЕНД» та має постійний дохід у розмірі 25000,00 грн. щомісяця, однак відмовлявся надавати кошти на утримання дитини поки 31.10.2019 року не було ухвалене рішення Дніпровського районного суду м. Києва про стягнення аліментів, яке набрало законної сили 02.12.2019 року. Станом на 28.02.2020 року загальна сума неустойки за прострочені платежі по сплаті аліментів за період з червня 2019 року по січень 2020 року становить 14770,00 грн. Відповідач не сплачує аліментів на інших дітей, непрацездатну дружину, батьків. У власності відповідача є нерухоме майно, що належить йому на праві приватної власності, а саме: Ѕ частина квартири [ADDRESS] та ј частина квартири [ADDRESS] . Також відповідачу належать автомобіль ВАЗ 21211. За твердженням позивача, відповідач має достатньо коштів для відпочинку не лише в Україні, а й за кордоном, зокрема в Німеччині, оплати послуг адвокатів за декількома судовими справами, зокрема, про відібрання дитини та про визначення місця проживання дитини. Ураховуючи викладене позивач вважає, що відповідач в змозі сплатити неустойку за навмисне неналежне виконання зобов`язань по сплаті аліментів. Ухвалою суду від 05.03.2020 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. 06.04.2020 року до суду надійшов відзив відповідача на позову заяву зі змісту якого вбачається, що відповідач не визнає заявлених до нього позовних вимог та просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що позивачем не доведені обставини на які він посилається, відсутня вина відповідача щодо утворення заборгованості по сплаті аліментів і вимоги позивача суперечать положенням матеріального права, судовій практиці Верховного суду та Європейського суду з прав людини, а також не відповідають фактичним обставинам життя сторін. З часу коли позивач забрала дитину відповідач був позбавлений можливості бачити доньку та матеріальної їй допомагати. Про адресу проживання дитини відповідач дізнався пізніше, лише в судових засіданнях по справах №755/9828/19 та №755/7711/19. Із позовом про стягнення аліментів позивачка звернулась до суду 10.06.2019 року, а рішення у цій справі прийнято судом 31.10.2019 року про стягнення аліментів у розмірі 3500,00 грн. щомісячно, починаючи з 10.06.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач апеляційної скарги на рішення суду не подавав, оскільки погодився з розміром аліментів, а 03.12.2019 року рішення суду набрало законної сили. На думку відповідача, за період з 10.06.2019 року по 03.12.2019 року останній не може вважатись винним у виникненні заборгованості по аліментам, оскільки у цей період часу відбувався судовий розгляд справи про стягнення аліментів і цей період розгляду справи не може бути віднесений до протиправних дій відповідача. Відповідач зазначає, що враховуючи принципи правової визначеності, справедливості та розумності, практику Європейського суду з прав людини, положення Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, за період з 10.06.2019 року по 03.12.2019 року включно вина відповідача відсутня, а тому суд має відмовити у задоволенні позовних вимог за цей період. Після винесення рішення про стягнення аліментів, до набрання ним законної сили, а саме 09.11.2019 року відповідач сплатив позивачу аліменти у сумі 3500,00 грн. за жовтень 2019 року, що підтверджується відповідною квитанцією. Після набрання рішенням суду законної сили, відповідач належним чином та в повному обсязі сплачував аліменти на користь позивача, а також 21.02.2020 року сплатив заборгованість по аліментах за період червень-вересень 2019 року. За твердженням відповідача, він не міг сплатити заборгованість по аліментам раніше з об`єктивних та незалежних від нього обставин у зв`язку з відсутністю фінансової змоги в силу свого матеріального стану (в тому числі розміру заробітної плати), необхідності утримувати іншу дитину та непрацездатну матір. На даний час відповідач не є боржником по сплаті аліментів та згідно розрахунку виконавчої служби від 11.03.2020 року заборгованості по сплаті аліментів не має. Можливим періодом нарахування неустойки є час з 04.12.2019 року по 21.02.2020 року в загальному розмірі 210,00 грн. згідно розрахунку позивача. Посилаючись на положення ч. 2 ст. 196 СК України відповідач зазначає, що має на утриманні іншу дитину [PERSON] , [INFO] , а також на його утриманні фактично знаходиться непрацездатна мати. Відповідно довідки про доходи №18 від 15.12.2019 року відповідач отримував заробітну плату в середньому у розмірі 6116,52 грн. на місяць і цих коштів ледве вистачає на оплату житлово-комунальних послуг, придбання продуктів харчування, ліків для себе та матері, а також з цих коштів відповідач сплачує аліменти позивачу. Відповідач зазначає, що стягнення неустойки у заявленому позивачем розмірі буде надмірним тягарем та призведе до скрутного матеріального становища і неможливості фактичного існування, тому наведене є підставою для зменшення розміру неустойки за період з 04.12.2019 року по 21.02.2020 року. 13.04.2020 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив відповідача на позовну заяву зі змісту якої вбачається, що позивач підтримує заявлені позовну вимоги та зазначає, що на момент спільного проживання з відповідачем його щомісячний дохід у ТДВ «КЕМЗ «Стенд» становив 25000,00 грн., що підтвердив сам відповідач у судових засіданнях у справі про стягнення аліментів №755/9201/19, тому і погодився на розмір аліментів у сумі 3500,00 грн., оскільки ця сума дорівнює 1/7 частині його фактичного заробітку. До 31.10.2019 року відповідач заперечував щодо стягнення з нього аліментів про що свідчить його відзив на позовну заяву від 15.07.2019 року та про що також зазначено у рішенні суду по справі №755/9201/19. За твердженням позивача, саме тому, що відповідач відмовлявся від сплати аліментів судовий розгляд тривав майже 5 місяців, оскільки відповідач всіляко затягував прийняття рішення посилаючись на розгляд справи за його позовами про відібрання дитини та визначення місця проживання дитини. Вперше відповідач сплатив аліменти 09.11.2019 року, але на думку позивача це сталось у зв`язку з допущенням рішення суду про стягнення аліментів до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць та необхідністю підготовки до засідання комісії з питань захисту прав дітей. За твердженням позивача, відповідач завжди сплачує аліменти несвоєчасно, а заборгованість по аліментах сплатив лише 21.02.2020 року після внесення щодо нього відомостей до Єдиного реєстру боржників. Аліменти за лютий перераховані 09.03.2020 року, а станом на 07.04.2020 року відповідачем не сплачено в повному обсязі аліменти за березень 2020 року. Незалежно від того коли відповідач перестав утримувати дитину, частина 1 ст. 191 СК України встановлює, що аліменти присуджуються з дня пред`явлення позову. Днем пред`явлення позову є день, коли позивач подав заяву до суду і вона була зареєстрована. При цьому не має значення скільки часу буде слухатись справа і коли буде постановлене рішення. Зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватись щомісяця. Отже, законодавство покладає на особу зобов`язання своєчасно та в повному обсязі сплачувати аліменти, при цьому якщо аліменти стягуються за рішенням суду, то невиконання чи неналежне виконання такого обов`язку має негативні наслідки у вигляді додаткової відповідальності. Вина у сімейних правовідносинах характеризується тим, що особа усвідомлювала протиправність своєї поведінки, передбачала або повинна була передбачати настання шкідливого результату, бажала його настання або відносилась до нього байдуже. Форма вини не має принципового значення у сімейних правовідносинах. Саме на платника аліментів покладається обов`язок довести, що заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банківськими установами, наявністю форс-мажорних обставин тощо. В інших випадках застосовується презумпція вини платника аліментів у виникненні заборгованості по сплаті аліментів, а стягнення пені за весь час прострочення стає невідворотним. Відповідачу було роз`яснене його право оскаржити розрахунки заборгованості по аліментам складені державним виконавцем, однак відповідач не скористався своїм правом оскарження зазначених розрахунків. Сплата відповідачем заборгованості не впливає на визначення розміру пені (неустойки) за період, в який ця заборгованість мала місце. Відповідач не надав доказів, які б підтверджували відсутність вини відповідача, адже відповідач жодного разу не сплатив аліменти своєчасно, а заборгованість по аліментам вимушено сплатив майже через 4 місяці після ухвалення рішення про стягнення аліментів. Позивачка вказує, що навіть якщо урахувати всі доводи відповідача про начебто відсутність його вини у виникненні заборгованості по сплаті аліментів до моменту набрання чинності рішенням суду про стягнення аліментів, розмір неустойки повинен обраховуватись за формулою, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.04.2018 року і сумарно становить 11900,00 грн. неустойки (пені), а не 210,00 грн., як про це зазначено у відзиві на позовну заяву. Відповідач є працездатною особою, є співвласником двох квартир у м. Києві та має у власності автомобіль. На момент спільного проживання місячний дохід відповідача у ТДВ «КЕМЗ «Стенд» становив не менше 25000,00 грн., однак у відзиві на позовну заяву наявне лише посилання на офіційний середньомісячний дохід у розмірі 6116,52 грн., з чого слідує, що до виплати заробітна плата становить лише 4923,80 грн, з яких відповідач з листопада 2019 року сплачує аліменти у розмірі 3500,00 грн. Позивач вказує, що таким чином сторона відповідача хоче запевнити суд, що відповідач живе на 1423,80 грн., з цих коштів сплачує комунальні послуги, харчується, вдягається, відпочиває та начебто утримує доньку від першого шлюбу і свою матір. При цьому, відповідач має змогу відпочивати за кордоном, здійснює ремонт в квартирі, купує нові дорогі гаджети, відвідував концерти відомих виконавців, утримує автомобіль та оплачує послуги адвоката за 6 судовими справами лише в Дніпровському районному суді м. Києва. За твердженням позивача, відповідач ніколи не утримував свою доньку від першого шлюбу, тому не може надати жодних доказів участі у витратах на утримання першої доньки, яка проживає зі своєю матір`ю та її теперішнім чоловіком, який утримує свою дружину, свою доньку та доньку відповідача. Мати відповідача до підвищення пенсії отримувала 3500,00 грн. на місяць, а також працювала продавцем окулярів. До 2019 року мати не потребувала матеріального утримання, оскільки живе одна, достатньо заробляла та мала пенсію, а відповідачем не надано доказів утримання матері та придбання саме для неї ліків тощо. Крім того, відповідач не заявляв про осіб, які начебто знаходяться на його утриманні у справі про стягнення аліментів, яка тривала майже 5 місяців. Також позивачка вказує, що відповідачем подано до суду позови про визначення місця проживання дитини з батьком та про відібрання дитини, що свідчить про свідому готовність та матеріальну можливість відповідача матеріально утримувати дитину, однак відповідач протягом тривалого часу свідомо відмовляється від участі у витратах на утримання дитини та досі відмовляється від усіх додаткових витрат, викликаних лікуванням дитини та розвитком її здібностей. Ухвалою суду від 14.04.2020 року залишено без задоволення заяву представника відповідача із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 14.04.2020 року задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів, а саме належним чином засвідченої копії матеріалів ВП №60977730. Ухвалою суду від 14.04.2020 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про залучення до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору. Ухвалою суду від 14.04.2020 року відмовлено у задоволення клопотання представника відповідача про розгляд справи з повідомленням сторін. 22.04.2020 року до суду надійшли заперечення відповідача на відповідь позивача зі змісту яких вбачається, що сторона відповідача не визнає заявлених позовних вимог та просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що після ухвалення рішення суду про стягнення аліментів відповідач до набрання рішенням законної сили 09.11.2019 року сплатив аліменти за жовтень 2019 року у розмірі 3500,00 грн., а після набрання рішенням суду законної сили відповідач належним чином та в повному обсязі сплачував аліменти на користь позивача. Відповідач сплатив заборгованість за червень-вересень 2019 року 21.02.2020 року, оскільки в силу свого матеріального стану (в тому числі розміру заробітної плати), необхідності утримувати іншу дитину та непрацездатну матір, об`єктивно з незалежних від нього підстав не мав фінансової змоги оплатити заборгованість раніше. Відповідач на даний час не є боржником по сплаті аліментів та згідно розрахунку заборгованості від 11.03.2020 року заборгованості по сплаті аліментів не має. За період з 10.06.2019 року по 03.12.2019 року відповідач не може вважатись винним у виникненні заборгованості по сплаті аліментів, оскільки в цей період часу відбувався судовий розгляд справи про стягнення аліментів. Інший можливий період нарахування неустойки становить з 04.12.2019 року по 21.02.2020 року, однак відповідач має на утриманні іншу дитину, а також фактично утримує свою непрацездатну матір. Середньомісячна заробітна плата відповідача у ТДВ «КЕМЗ «Стенд» згідно довідки від 05.12.2019 року становила 6116,52 грн. і цих коштів ледве вистачає на оплату комунальних послуг, придбання продуктів харчування для себе та для матері, ліків, а також з цих коштів відповідач сплачує аліменти позивачу. Таким чином, стягнення коштів у заявленому позивачем розмірі буде надмірним тягарем для відповідача, призведе до його скрутного матеріального становища та неможливості фактичного існування. Утримання першої дитини покладено на відповідача згідно закону, так як і другої дитини. Утримання матері відповідача полягає у забезпеченні допомоги щодо купівлі ліків, продуктів харчування тощо. Позови відповідача спрямовані на повернення та проживання доньки разом з ним, а не з позивачем з вагомих підстав. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 28.05.2019 року шлюб між сторонами у справі розірвано (а.с. 5-6). Від шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). Як вбачається з матеріалів справи 10.06.2019 року Дніпровським районним судом м. Києва було відкрите провадження у справі №755/9201/19 за позовом про стягнення аліментів (а.с. 59-60). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 30.07.2019 року розгляд справи №755/9201/19 про стягнення аліментів постановлено проводити за правилами спрощеного провадження, з повідомленням сторін (а.с. 61). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 31.10.2019 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , щомісячно в розмірі 3500,00 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 10.06.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання (а.с. 12-17). На тексті вказаного рішення міститься засвідчувальний напис про те, що відповідне рішення суду набрало законної сили 03.12.2019 року. Також у змісті рішення вказано, що в судовому засіданні відповідач проти задоволення позовних вимог щодо стягнення аліментів у сумі 3500,00 грн. не заперечив та судом взято до уваги визнання позовних вимог відповідачем. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач 09.11.2019 року сплатив 3500,00 грн. аліментів за жовтень 2019 року, 09.12.2019 року сплатив 3500,00 грн. аліментів за листопад 2019 року, 03.01.2020 року сплатив на користь позивача 3500,00 грн., 05.02.2020 року сплатив 3500,00 грн. аліментів за січень 2020 року, 21.02.2020 року відповідач сплатив заборгованість за аліментами відповідно до ВП №60977730 відкритого на підставі виконавчого листа 755/9201/19 від 02.12.2019 року на утримання [PERSON] в сумі 14000,00 грн. Крім того, 09.03.2020 року відповідач сплатив 3500,00 грн. аліментів за лютий 2020 року (а.с. 18-21, 62-64). Згідно розрахунку заборгованості від 22.01.2020 року станом на 22.01.2020 року заборгованість відповідача по сплаті аліментів становить 14000,00 грн. (за червень - 3500,00 грн., за липень - 3500,00 грн., за серпень - 3500,00 грн. та за вересень - 3500,00 грн) (а.с. 22). Згідно розрахунку заборгованості від 18.02.2020 року станом на 01.02.2020 року заборгованість відповідача по сплаті аліментів становить 14000,00 грн. (з 10.06.2019 року - 3500,00 грн., за липень 2019 року - 3500,00 грн., за серпень 2019 року - 3500,00 грн. та за вересень 2019 року - 3500,00 грн) (а.с. 22). За змістом наявної в матеріалах справи інформації про виконавче провадження №60977730 від 27.02.2020 року, виконавчий лист надійшов до державного виконавця 14.01.2020 року, рішення суду про стягнення аліментів набрало законної сили 02.12.2019 року, виконавче провадження відкрито 16.01.2020 року, 18.02.2020 винесено постанови про арешт майна боржника та про арешт коштів боржника, а також внесено відомості про боржника до Єдиного реєстру боржників (а.с. 24-26). Відповідачу на праві спільної сумісної власності разом із [PERSON] в рівних долях належить квартира [ADDRESS] , а також відповідачу належать на праві приватної власності ј частина квартири [ADDRESS] (а.с. 28-29). За змістом інформації з Єдиного реєстру боржників від 21.03.2020 року, відповідач в Єдиному реєстрі боржників не значиться (а.с. 65). Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у ВП №60977730/4 від 11.03.2020 року, відповідач станом на 11.03.2020 року заборгованості по сплаті аліментів не має (а.с. 66). Окрім [PERSON] , відповідач також є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією відповідного свідоцтва про народження (а.с. 67). В обґрунтування своїх заперечень проти позовних вимог відповідач надав суду копію пенсійного посвідчення [PERSON] , [INFO] , виданого 03.02.2015 року, вид пенсії: за віком (а.с. 68). Відповідно до довідки №17 від 05.12.2019 року, відповідач дійсно працює на підприємстві ТДВ КЕМЗ «Стенд» на посаді головного інженера з 02.11.2016 року по теперішній час (а.с. 69). За змістом довідки про доходи від 05.12.2019 року №18 загальна сума доходу відповідача від ТДВ КМЕЗ «Стенд» за період з 01.06.2019 року по 30.11.2019 року, за винятком аліментів, становить 36699,12 грн. (а.с. 70). За даними копії виконавчого провадження №60977730 наявної в матеріалах судової справи: - заява позивача про примусове виконання рішення суду про стягнення аліментів зареєстрована у державній виконавчій службі 03.01.2020 року та 14.01.2020 року (а.с. 131, 148); - виконавчий лист у справі 755/9201/19 виданий за рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 31.10.2019 року про стягнення аліментів у розмірі 3500,00 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 10.06.2019 року і до досягнення донькою повноліття. Станом на 02.12.2019 року рішення набрало законної сили. Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню (а.с. 134); - виконавче провадження №60977730 відкрито постановою старшого державного виконавця від 16.01.2020 року (а.с. 138); - за змістом розрахунку заборгованості по аліментам від 17.01.2020 року, заборгованість відповідача станом на 17.01.2020 року складає 24500,00 грн. (червень - грудень 2019 року по 3500,00 грн. щомісячно) (а.с. 139); - за змістом розрахунку заборгованості по аліментам від 22.01.2020 року, заборгованість відповідача станом на 22.01.2020 року складає 14000,00 грн. (червень - вересень 2019 року по 3500,00 грн. щомісячно) (а.с. 140); - згідно наявних в матеріалах виконавчого провадження чеків позивачка отримала від відповідача 12.11.2019 року 3500,00 грн., 12.12.2019 року 3500,00 грн., 14.01.2020 року 3500,00 грн., 06.02.2020 року 3500,00 (а.с. 143, 157); - 18.02.2020 року в межах ВП №60977730 винесено постанову про арешт майна боржника (а.с. 150-151); - 18.02.2020 року старшим державним виконавцем складено повідомлення про внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників (а.с. 152); - за змістом розрахунку заборгованості по аліментам від 18.02.2020 року, заборгованість відповідача станом на 01.02.2020 року складає 14000,00 грн. (з 06 червня - вересень 2019 року по 3500,00 грн. щомісячно) (а.с. 153); - 18.02.2020 року в межах ВП №60977730 винесено постанову про арешт коштів боржника (а.с. 155); - відповідач до матеріалів виконавчого провадження надав копії квитанцій про оплату: 21.02.2020 року 14000,00 грн. заборгованості по аліментам; 09.03.2020 року 3500,00 грн. за лютий 2020 року (а.с. 159-164); - за змістом розрахунку заборгованості по аліментам від 11.03.2020 року, заборгованість відповідача станом на 11.03.2020 року складає 00,00 грн. (а.с. 165); - постановою старшого державного виконавця від 11.03.2020 року знято арешт з коштів боржника накладеного постановою про арешт коштів боржника ВП №60977730 від 18.02.2019 року (а.с. 167-168). Відповідно до положень ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Статтею 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. За змістом ст.ст. 180, 181, 184 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ч. 3 ст. 195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Між сторонами у справі відсутній спір стосовно розміру заборгованості у сумі 14000,00 грн., яка була сплачена відповідачем у повному обсязі 21.02.2020 року та утворилась за червень 2019 року в сумі 3500,00 грн., за липень 2019 року в сумі 3500,00 грн., за серпень 2019 року у сумі 3500,00 грн. та за вересень 2019 року у сумі 3500,00 грн. Враховуючи наведене, суд вирішуючи спір по суті виходить із відсутності спору стосовно розміру вказаної заборгованості, відповідних місяців року за які вона виникла та дати сплати такої заборгованості. Частино 1 ст. 196 СК України передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. За змістом ч. 1 ст. 273 ЦПК України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Згідно ч. 1 ст. 354 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Ураховуючи наведені норми цивільного процесуального закону суд дійшов висновку про те, що у засвідчувальному написі на тексті копії рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 31.10.2019 року про стягнення з відповідача аліментів, яка надана суду стороною позивача, міститься очевидна помилка і фактично відповідне рішення суду набрало законної сили не 03.12.2019 року, а 02.12.2019 року. Зазначене також підтверджується Інформацією про виконавче провадження (а.с. 24-26), наявною в матеріалах справи копією виконавчого листа, в якому зазначено, що станом на 02.12.2019 року рішення набрало законної сили (а.с. 134), а також даними Єдиного державного реєстру судових рішень, в якому зазначено: «Дата набрання законної сили: 02.12.2019». Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. З огляду на положення наведеної норми суд не погоджується з позицією позивача про те, що неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів має нараховуватись з часу встановленого судом у рішенні суду з якого присуджені аліменти, адже обов`язок відповідача по сплаті щомісячних платежів та у відповідному розмірі настав з 02.12.2019 року (часу набрання рішенням суду про стягнення аліментів законної сили), і саме у цей день відповідач вже мав обов`язок сплатити і розмір заборгованості в повному об`ємі у сумі 14000,00 грн. за червень-вересень 2019 року, однак цього не зробив та відповідну заборгованість погасив лише 21.02.2020 року. Будь-яких підстав вважати, що відповідач не сплатив заборгованість по аліментних платежах у сумі 14000,00 грн. в період з 02.12.2019 року по 21.02.2020 року не з своєї власної вини судом не встановлено. При цьому, сторона відповідача у своїх заявах по суті справи також не посилалась на відсутність вини платника аліментів у непогашенні зазначеної заборгованості у вказаний період, посилаючись лише на відсутність вини відповідача у виникненні заборгованості по аліментам за час судового розгляду справи про стягнення аліментів. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що нарахування пені за несплату аліментів у розмірі 14000,00 грн. відповідно до положень ч. 1 ст. 196 СК України має відбуватись з 02.12.2019 року по 20.02.2020 року включно, враховуючи, що відповідна заборгованість була погашена відповідачем в повному об`ємі одним платежем 21.02.2020 року. Поскільки рішення суду про стягнення аліментів набрало законної сили 02.12.2019 року, саме у цю дату відповідач мав сплатити заборгованість задля належного виконання рішення суду та уникнення відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 196 СК України стосовно стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, однак цього не зробив, тож 02.12.2019 року є перши днем прострочення, яке тривало по 20.02.2020 року включно. Отже, розрахунок неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у сумі 14000,00 грн. за період з 02.12.2019 року по 20.02.2020 року включно, у даному випадку є наступним: 14000,00 грн. (розмір заборгованості) х 81 день (кількість днів прострочення з 02.12.2019 року по 20.02.2020 року включно) х 1% = 11340,00 грн. Стосовно інших періодів та заявлених до стягнення сум неустойки розрахунок пені є наступним: - рішення суду про стягнення аліментів було ухвалене 31.10.2019 року та допущене негайне виконання в межах суми платежу за один місяць, але відповідач сплатив аліменти в місячному розмірі у сумі 3500,00 грн. лише 09.11.2019 року, хоча на виконання рішення суду мав здійснити відповідний платіж для уникнення прострочення 31.10.2019 року. Відповідно розрахунок пені по цьому платежу є наступним: 3500,00 грн. х 9 х 1% = 315,00 грн.; - аліменти за листопад 2019 року у сумі 3500,00 грн. відповідач сплатив 09.12.2019 року, хоча мав їх сплатити 02.12.2019 року у дату набрання рішенням суду про стягнення аліментів законної сили. Відповідно розрахунок пені по цьому платежу є наступним: 3500,00 грн. х 7 х 1% = 245,00 грн.; - аліменти за грудень 2019 року у сумі 3500,00 грн. відповідач сплатив 03.01.2020 року. Відповідно розрахунок пені по цьому платежу є наступним: 3500,00 грн. х 2 х 1% = 70,00 грн.; - аліменти за січень 2020 року у сумі 3500,00 грн. відповідач сплатив 05.02.2020 року. Відповідно розрахунок пені по цьому платежу є наступним: 3500,00 грн. х 4 х 1% = 140,00 грн. Загальна сума неустойки становить 12110,00 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 196 СК України, розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Посилаючись на положення наведеної норми закону відповідач просить зменшити розмір неустойки та як наслідок відмовити у задоволенні позову, однак суд оцінивши всі зібрані у справі докази в цілому та кожен окремо, вивчивши відповідні посилання сторони відповідача приходить до висновку про відсутність підстав для зменшення розміру розрахованої пені, з огляду на наступне. Суд звертає увагу сторони відповідача, що ч. 2 ст. 196 СК України передбачено можливість зменшення розміру неустойки, а не повне звільнення від її сплати, як про це фактично просить відповідач. За змістом положень ст.ст. 76-81, 89 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідач обґрунтовуючи наявність підстав, передбачених ч. 2 ст. 196 СК України зокрема посилаються на розмір своєї середньомісячної заробітної плати отримуваної від ТДВ КЕМЗ «Стенд», яка становить 6116,52 грн. Однак, на переконання суду, довідка про заробітну плату не є достатнім доказом, що може належним чином характеризувати матеріальний стан платника аліментів, оскільки не відображає повний розмір грошових доходів фізичної особи. В даному випадку для належного та достатнього підтвердження розміру доходів відповідача, останній мав би надати суду інформацію від податкових органів, однак таких відомостей суду не надано. При цьому, до характеризуючих ознак матеріального стану відповідача, які вказують на його достатнє матеріальне забезпечення суд відносить дані про те, що відповідач є співвласником двох квартир у м. Києві, а також приймає до уваги, що останній жодним чином не заперечував посилання сторони позивача на те, що також у власності відповідача наявний автомобіль. Суд не приймає до уваги посилання відповідача на здійснення ним утримання власної непрацездатної матері, допомогу останній ліками та харчами, оскільки відсутні докази на підтвердження як фактичної потреби матері відповідача у матеріальній допомозі (дані про розмір отримуваної [PERSON] пенсії відсутні), так і докази на підтвердження здійснення відповідачем витрат на користь своєї матері, їх систематичність та розмір. Стосовно наявності у відповідача ще однієї неповнолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , суд приходить до висновку, що з урахуванням наявних в матеріалах справи доказів, у даному випадку наявність самої по собі обставини батьківства відповідача відносно вказаної дитини не дає підстав для зменшення неустойки за несплату аліментів на іншу дитину. У своїх заявах по суті справи сторона відповідача не посилалась на те, що перша дитина відповідача проживає з останнім, або відповідач дійсно здійснює систематичні витрати на надання матеріальної допомоги цій дитині. Відсутні докази про те, що відповідач у добровільному порядку або ж за рішенням суду здійснює аліментні відрахування стосовно старшої дитини, їх систематичність та розмір, як відсутні і будь-які докази на підтвердження здійснення відповідачем матеріальної допомоги своїй першій дитини шляхом придбання необхідних дитині товарів та оплату послуг. Отже, за таких умов суд не вбачає підтвердженої належним чином наявності передбачених ч. 2 ст. 196 СК України підстав матеріального або сімейного стану платника аліментів для зменшення розмірі пені у зв`язку з його батьківством щодо іншої дитини. Суд ураховує, що при розгляді справи про стягнення аліментів відповідач погодився з їх щомісячним розміром у сумі 3500,00 грн., тож мав виконувати рішення суду належним чином та усвідомлювати наслідки його неналежного виконання і розмір передбаченої відповідальності. Враховуючи усе вище наведене, а також працездатний вік відповідача, відсутність будь-яких посилань відповідача на свій незадовільний стан здоров`я, наявність у відповідача на праві власності нерухомого майна та автомобіля, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення розміру неустойки за прострочення сплати аліментних платежів та заборгованості по аліментам. На підставі викладеного,

Outcome: partial