Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-09 00:00:00

Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради звернулися до суду із вищевказаним позовом, яким просили позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO], стягнути аліменти у розмірі ? усіх видів заробітку на утримання неповнолітньої дитини на користь Харківського обласного будинку № 3, закріпити за [PERSON] житлову площу за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позову посилалися на те, що [PERSON] має малолітнього сина [PERSON], [INFO], від виховання якого злісно ухиляється. Батько дитини [PERSON] записаний у свідоцтві про народження дитини згідно ст. 135 СК України. Дитина народилась у Харківському міському клінічному пологовому будинку № 6. 20.04.2016 року дитина була переведена до відділення патології новонароджених КЗОЗ «Харківський міський пренатальний центр». Мати дитини не мала при собі документів, але назвалась [PERSON]. На обліку по вагітності відповідачка не перебувала, від госпіталізації відмовилась, разом з дитиною не перебувала, однак намірів про залишення дитини не виказувала. За інформацією адміністрації МДП № 15, 07.05.2016 та 22.06.2016 лікарем педіатром дільничним здійснено відвідування вдома з метою встановлення можливості безпечного перебування новонародженої дитини з матірю. Під час відвідування зясовано, що [PERSON] не працює, зловживає спиртними напоями, курить, зі слів сусідів мешкає зі співмешканцем, який хворіє на відкриту форму туберкульозу. Умови для виховання новонародженої дитини відсутні. На підставі рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 20.07.2016 № 486 малолітній [PERSON], 17.04.20165 р.н. був влаштований до державного закладу на повне державне утримання.. За час перебування дитини в Обласному будинку дитини № 3 мати до сина не приходить, станом здоровя не цікавиться, моральної підтримки не надає, не виявляє бажання забирати дитину додому. На підставі викладеного до суду було подано відповідний позов. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності, позовні вимоги підтримала повністю і пояснила про обставини викладені вище, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Крім того, зазначила, що за час перебування малолітнього [PERSON] у КЗОЗ «Обласний будинок дитини № 3», за цей час складає вже більше одного року, ніхто з його родичів, в тому числі, матір долею дитини не цікавився. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не зявилася, про час та місце слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином за місцем проживання, зареєстрованим у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомила, заперечень проти позову або заяви про розгляд справи без її участі не надала. Згідно ч. 3 ст. 27 ЦПК України відповідач зобовязаний добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки, що відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права, зобовязує відповідача самостійно цікавитися перебігом розгляду судом предявленого до нього позову. Тривала відсутність такого інтересу з боку відповідача свідчить про її небажання захищати свої процесуальні права. Представник КЗОЗ «Обласний будинок дитини № 3» у судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили. Враховуючи умови\~ст. 224 ЦПК України, судом, за згодою представника позивача, розглянуто справу в заочному порядку. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного. Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сімї якої проживає дитина, заклад охорони здоровя або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитини, яка досягла чотирнадцяти років. [PERSON] є матірю [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження І-ВЛ № 443241, копія якого знаходиться в матеріалах справи. Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України № 00016800295 від 24.06.2016 року відомості про батька дитини записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обовязків по вихованню дитини. Відповідно до акту закладу охорони здоровя та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоровя від 24.06.2016 року, встановлено, що 24.06.2016 року у відділенні патології новонароджених КЗОЗ «Харківський міський перинатальний центр» виявлена покинута дитина чоловічої статі [PERSON], хлопчик [INFO], який за станом здоровя був переведений з КЗОЗ «Харківський міський клінічний пологовий будинок № 6» 20.04.2016 року. Мати дитини, [PERSON], на обліку по вагітності не перебувала, так як не підозрювала про її наявність, тому весь період вагітності вживала спиртні напої, курила. Перебуває на обліку в КЗОЗ «Обласний клінічний протитуберкульозний диспансер № 7». [PERSON] від госпіталізації відмовилась, разом з дитиною не перебуває, однак намірів про залишення дитини не виказувала. Відвідувала дитину декілька разів протягом травня та на початку червня у стані алкогольного спяніння (за візуальним ознаками). У встановлений час не надала довідку про стан здоровя з протитуберкульозного диспансеру. Протягом останнього часу дитиною не цікавиться , на виписку дитини не зявилась, що дає підставу вважати, що дитина [PERSON] покинутий в лікувальному закладі. Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради № 486 від 20.07.2016 року, малолітній [PERSON], [INFO], влаштований до державного закладу. У відповіді, наданої КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка № 15» від 10.05.2016 року за № 305 повідомлялось, що 07.05.2016 року лікарем-педіатром дільничним здійснено відвідування вдома пророділлі [PERSON] з метою встановлення можливості безпечного перебування новонародженої дитини з матірю. При відвідуванні пророділлі вдома зясовано, що [PERSON] відсутня. Зі слів сусідів, [PERSON] мешкає за іншою адресою із співмешканцем, який має відкриту форму туберкульозу, обидва зловживають спиртними напоями, курять. Аналогічна інформація повідомлялась і в відповіді від 24.06.2016 року за № 541. КЗОЗ «Обласний клінічний протитуберкульозний диспансер № 7» у своїй відповіді від 29.06.2016 року за № 12/751 повідомлялось, що [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: м. Харків, вул.. Харківських дивізій, 17, к. 16 перебуває на обліку в комунальному закладі з приводу залишкових змін після вилікуваного туберкульозу легень. Епідеміологічної небезпеки не представляє. передача на виховання матері куриленко Н.С. її малолітньої дитини [PERSON] можлива. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» - виховання в сімї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Проте жодного з покладених законом на батьків обовязків, відповідач не виконує. Як вже було зазначено, відповідач не проявляла до сина материнської турботи, не цікавилася та не відвідувала його, не турбувалася про його фізичний і духовний розвиток, не надавала матеріальної допомоги на його виховання. Суду був наданий висновок Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, відповідно до якого зазначалося, що [PERSON] свідомо не займається вихованням дитини, байдуже ставиться до сина, не піклується про стан його здоровя, фізичний та духовний розвиток, не бере участі у підготовці дитини до самостійного життя, у звязку з чим вважали доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина. Як розяснив Верховний Суд України у п. 16 Пленуму № 3 від 30 березня 2007 року із змінами - ухилення батьків від виконання своїх обовязків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і кожен в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обовязками. Батьківські права та обов'язки належать до невідчужуваних. Але якщо ці права та обов'язки використовуються не за призначенням, можлива їх втрата через позбавлення батьківських прав. Відповідачка ухиляється від виховання та матеріального утримання неповнолітньої дитини. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на\~ підставу своїх вимог та заперечень . Відповідачка в судове засідання не зявилася, не надала доказів, що спростовують вимоги позивача, не надала заперечень, що свідчать про її\~небажання займатися сином, відстоювати свої інтереси й інтереси дитини. Таким чином, у зв'язку з такою поведінкою відповідачки, свідомим нехтуванням нею своїми обов'язками, байдужого ставлення до своєї дитини, з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини, суд вважає необхідним позов задовольнити, позбавити [PERSON] батьківських прав. Одночасно відповідачці розяснюється, що відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до положень ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення повноліття. Згідно ст. 166 Сімейного Кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обовязку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити \~питання про стягнення аліментів на дитину. Частинами 1, 2 ст. 181 СК України визначено, що способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) в натуральній формі. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей по досягненню ними повноліття. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обовязку щодо до утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав, суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальний стан відповідача, стан здоровя дитини, наявність на утриманні у платника аліментів інших неповнолітніх дітей та непрацездатних \~членів сімї. Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», з 1 травня 2017 року установлено прожитковий мінімум з розрахунку на місяць для дітей віком до 6 років - 1 426 гривень. При таких обставинах, враховуючи вимоги позивача, суд вважає можливим визначити розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше мінімального розміру, встановленого ч. \~2 ст. 182 Сімейного Кодексу України 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1\~ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно п. 1 ч. 1\~ст. 367 ЦПК України,\~рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежів за один місяць підлягає негайному виконанню. Одночасно, сторонам розяснюється, що розмір аліментів може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України, що відповідає положенням ст. 192 СК України. Згідно довідки про реєстрацію місця проживання № 789 від 29.06.2016 року [PERSON], [INFO] зареєстрований за адресою: [INFO]. Відповідно до ст. 71 ЖК України, житлове приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шести місяців у випадку влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім'ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім'ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Згідно зі ст. 25 Закону України "Про охорону дитинства" у разі передачі дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, під опіку чи піклування, влаштування в будинки дитини, дитячі будинки, школи-інтернати, дитячі будинки сімейного типу та прийомні сім'ї жиле приміщення, в якому вони проживали, зберігається за дітьми протягом усього часу перебування їх в цих закладах, у опікунів чи піклувальників, дитячому будинку сімейного типу, прийомній сім'ї незалежно від того, чи проживають у жилому приміщенні, з якого вибули діти, інші члени сім'ї. Відповідно до ст. 32 Закону України "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування" за дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, а також особами з їх числа зберігається право на житло, в якому вони проживали з батьками, рідними до встановлення опіки, піклування, влаштування в прийомні сім'ї, дитячі будинки сімейного типу, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, суд вважає законним закріпити за малолітнім [PERSON] право на користування житловою площею в квартирі за адресою: [ADDRESS]. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та\~

Outcome: approved