Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

У січні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] з позовом про відшкодування витрат за період навчання у розмірі 32 087 грн. 67 коп., мотивуючи свої вимоги тим, що з 01.09.2007 року по 17.06.2011 року відповідно до договору № КО - 259 від 04.12.2007 року, укладеного між Київським національним університетом внутрішніх справ ( далі - КНУВС) та [PERSON] про підготовку фахівця в КНУВС перебував на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням відповідних комунальних послуг. 17.06.2011 року відповідачеві присвоєно кваліфікацію юриста, видано диплом спеціаліста та направлено для подальшого проходження служби до ГУ МВС України в Київській обл. Зазначає, що 26.07.2011 року [PERSON] звільнено на підставі поданого ним рапорту за власним бажанням. Внаслідок порушення відповідачем умов договору по перебуванні 3-річного терміну перебування на службі по закінченню навчання, позивач був змушений звернутися до суду та просить стягнути з відповідача 32 087 грн. 67 коп. та витрати по сплаті судового збору. В судове засідання, призначене на 25.02.2014 року представник позивача не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позов визнав. Вислухавши пояснення відповіча, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 04.12.2007 року між Київським національним університетом внутрішніх справ, правонаступником якого є Національна академія внутрішніх справ, Головним управлінням МВС України в м. Києві (замовник) та [PERSON] був укладений договір № КО - 259 про підготовку фахівця за державним замовленням , за умовами якого позивач зобов'язався забезпечити теоретичну та практичну підготовку відповідача згідно з навчальними планами та програмами і вимогами освітньо-кваліфікаційних рівнів бакалавр за напрямом (спеціальністю) правознавство, забезпечити відповідача харчуванням, речовим майном та грошовим утриманням , а відповідач зобов'язався виконати в повному обсязі навчальну програму відповідної фахової спрямованості та освітньо-кваліфікаційного рівня та після закінчення навчання прибути до місця призначення в термін визначений у направленні на роботу, приступити до виконання службових обов'язків за посадою, на яку призначена замовником і відпрацювати не менше трьох років. Згідно витягу з наказу Національної академії внутрішніх справ № 464 від 17.06.2011 року, витягу з наказу Головного управління МВС України в Київській обл. № 716 о/с від 20.06.2011 року [PERSON] було присвоєно кваліфікацію юриста за спеціальністю "Правознавство", видано диплом спеціаліста та призначено слідчим (за рахунок посади слідчого) слідчого відділення Ставищенського районного відділу (а.с. 4, а.с.21). Судом встановлено, що на підставі п.п. «ж» п. 64 Постанови Кабінету Міністрів Української РСР «Про затвердження Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ» від 29.07.1991 року Наказом № 839 о/с від 26.07.2011 року [PERSON] було звільнено з органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил України (а.с. 22). Відповідно до п. 2.3.6 Договору у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими у п. 3 цього договору, відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком. Згідно п. 3.1 Договору підставою відшкодування фактичних витрат на підготовку є дострокове звільнення з органів внутрішніх справ за власним бажанням без поважних причин. Пунктом 6.1 Договору передбачено, що сторони несуть відповідальність за повне виконання взятих на себе зобов'язань за цим договором. Згідно до п. п. 2 3, 4 "Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 313 від 01.03.2007 року, відшкодування здійснюється вищим навчальним закладом у розмірі фактичних витрат, пов'язаних з грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням, перевезення до місця проведення щорічної і канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу, оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Витрати відшкодовуються згідно з договором про підготовку фахівця у навчальному закладі. Судом встановлено що, позивач листом № 46/4733 від 04.09.2012 року звернувся до [PERSON] з пропозицією добровільного відшкодування витрат на навчання у сумі 32 087 грн. 67 коп. (а.с. 27-28), проте відповідачем зазначена сума не сплачувалась. Відповідно до положень ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Відповідно ст. 56 Закону України «Про вищу освіту», випускники вищих навчальних закладів вільні у виборі місця роботи, однак якщо випускник вищого навчального закладу навчався за кошти третьої особи, його працевлаштування здійснюється відповідно до укладеної між ними угоди. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посилання на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Аналiзуючи встановлені по справi обставини в їx сукупностi, та ту обставину, що відповідачем в судовому засіданні позов було визнано суд вважає заявленi позовнi вимоги такими, що пiдлягають задоволенню. Оскiльки суд задовольняє позовнi вимоги, з вiдповiдача на користь позивача вiдповiдно до ст. 88 ЦПК України пiдлягають стягненню витрати по сплатi судового збору.

Outcome: approved