Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

У січні 2017 р. товариство з обмеженою відповідальністю Фірма «Компас» (далі - ТОВ Фірма «Компас») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг в сумі 36961,29 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. ТОВ Фірма «Компас» обслуговує будинок [ADDRESS], а відповідач [PERSON] є власником квартир [NUMBER] та [NUMBER], розташованих у зазначеному будинку. Протягом серпня 2014 р. - серпня 2016 р. відповідачу надавалися послуги з централізованого опалення та утримання будинку, споруд і прибудинкових територій. Відповідно до положень ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відповідач зобов'язана оплачувати надані житлово-комунальні послуги, однак в період з серпня 2014 р. по серпень 2016 р. зазначені обов'язки нею не виконувались, що обумовило виникнення заборгованості, яка станом на 01.09.2016 року складає 36 961,29 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Заперечуючи проти доводів представника відповідача щодо відсутності у позивача права на пред'явлення позову послався на те, що хоча позивач і не є баланосоутримувачем будинку, у яких розташовані квартири відповідача, він є експлуатуючою організацією, яка надає для вказаного будинку житлово-комунальні послуги, а отже вправі вимагати від споживачів сплати їх вартості незалежно від наявності чи відсутності відповідного договору, оскільки такий обов'язок покладено на споживача законом. З приводу відключення відповідача від системи централізованого опалення зазначив, що автономне опалення встановлено відповідачем самовільно, без передбачених законом погоджень і дозволів, індивідуальні лічильники тепла у відповідача відсутні, а відтак послуги з централізованого опалення надаються відповідачу в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав, просив у його задоволенні відмовити. На обґрунтування заперечень послався на те, що позивач не має ні статусу балансоутримувача будинку, ні статусу виконавця послуг, а тому він є неналежним позивачем у справі і не має права стягувати заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг. Вказуючи, що правовідносини щодо надання житлового-комунальних послуг можливі лише при наявності договору, пояснив, що між сторонами раніше були укладені договори №136/с-22 та №137/с-22 про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, проте ці договори були розірвані на вимогу відповідача, а нові договори не укладалися. Окрім того відповідач встановив у своїх квартирах автономне опалення і з листопада 2012 р. не використовує централізоване опалення, оплачуючи рахунки на підставі договору, укладеного з ПАТ «Київенерго». Відповідач звертався до позивача із заявою про зняття теплового навантаження на підставі технічних рішень, затверджених ПАТ «Київенерго», але позивач відмовився приймати документи. Заслухавши представників сторін та дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Згідно з рішенням правління АТХК «Київміськбуд» від 27.09.2006 № 179/0/5-06 на підставі авізо № 311 від 27.03.2007 житловий будинок [ADDRESS] передано на баланс, обслуговування і експлуатацію ТОВ Фірма «Компас» (а.с. 10, 11). Відповідно до статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 р. № 1875-IV (надалі - Закон № 1875-IV) балансоутримувачем будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд є власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Згідно з положеннями частини 2 статті 382 ЦК України власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. З огляду на вищевказані положення закону та враховуючи, що власники житлових та нежитлових приміщень у будинку [ADDRESS] належне їм майно в управління ТОВ Фірма «Компас» не передавали, суд вважає обґрунтованими доводи представника відповідача про те, що позивач не є балансоутримувачем будинку в розумінні ст. 1 Закону № 1875-IV. Ця обставина не заперечується і позивачем. Водночас ствердження представника відповідача про відсутність у позивача статусу виконавця житлово-комунальних послуг не заслуговують на увагу, оскільки розпорядженням Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації від 29.06.2006 № 755 ТОВ Фірма «Компас» визначена виконавцем житлово-комунальних послуг для будинку [ADDRESS] (а.с. 12-13). Зазначене розпорядження ніким не скасоване, а отже є чинним, об'єднання співвласників багатоквартирного будинку у будинку [ADDRESS] не створювалося, договори про надання житлово-комунальних послуг власники будинку з будь-якими іншими суб'єктами господарювання не укладали і в зазначений у позовній заяві період будь-які інші господарюючі суб'єкти не надавали для зазначеного будинку послуги з централізованого опалення та утримання будинку, споруд і прибудинкових територій. Враховуючи вищевикладене суд вважає доведеним, що в період з серпня 2014 р. по серпень 2016 р. ТОВ Фірма «Компас» як виконавець надавало послуги з централізованого опалення та утримання будинку, споруд і прибудинкових територій для будинку [ADDRESS]. [PERSON] є власником квартир [NUMBER] та [NUMBER] у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] що підтверджується свідоцтвами про право власності від 13.10.2006 (а.с. 6, 7). Відповідно до статті 19 Закону № 1875-IV відносини у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються на договірних засадах, а стаття 20 цього Закону зобов'язує споживача своєчасно оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги та витрати на утримання будинку і прибудинкової території пропорційно до загальної площі займаної квартири. За приписами статей 319, 322 ЦК України власність зобов'язує, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить. Обов'язок споживача своєчасно оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги та витрати на утримання будинку і прибудинкової території випливає і з положень статті 162 Житлового кодексу України, пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 жовтня 2006 р. № 45, та пункту 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630. Згідно статті 32 Закону № 1875-IV розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Тарифи на житлово-комунальні послуги формуються у відповідності з Порядком формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, Порядком формування тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення, Порядком формування тарифів на послуги з централізованого постачання холодної води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), Порядком формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, Порядком розрахунку роздрібного тарифу на електричну енергію, Порядком встановлення роздрібних цін на природний газ для населення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 1 червня 2011 р. № 869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги». З огляду на те, що зобов'язання по оплаті вартості житлово-комунальних послуг покладається на споживача законом, відсутність оформленого між сторонами письмового договору на надання житлово-комунальних послуг в даному випадку на вирішення справи не впливає і не може бути підставою для звільнення споживачів від оплати таких послуг (постанова Верховного Суду України від 30.10.2013 у справі № 6-59цс13). Згідно з положеннями статей 526, 530, 611 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства у встановлений строк (термін), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. З рішень Дарницького районного суду м. Києва від 28 березня 2012 р. та від 12 травня 2015 р. (а.с. 18-20, 14-17) вбачається, що відповідач [PERSON] з 2006 р. не виконує належним чином покладений на неї законом обов'язок по оплаті спожитих житлово-комунальних послуг. Судом встановлено, що в період з серпня 2014 р. по серпень 2016 р. позивач надавав відповідачу послуги з централізованого опалення та утримання будинку, споруд і прибудинкових територій, які відповідач не оплатив, що обумовило виникнення заборгованості, розмір якої станом на 1 вересня 2016 р. становить 36961,29 грн. (а.с. 8, 9). При визначенні суми заборгованості відповідача суд приймає до уваги вказаний розрахунок як об'єктивний доказ, що містить відомості щодо вартості нарахованих відповідачу сум за централізоване опалення та за послуги з утримання будинку та прибудинкової території та щодо сплачених відповідачем сум. Доказів надання зазначених послуг не позивачем, а іншою особою, та протиправного застосування позивачем цін і тарифів при обрахуванні плати за житлово-комунальні послуги відповідач не надав. Ствердження представника про те, що відповідач не споживає послуги з централізованого опалення, а отже і не повинен їх оплачувати, суд вважає необґрунтованими з таких підстав. Питання відключення від мереж централізованого опалення регулюється Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - Правила), затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630, які з метою захисту прав усіх мешканців багатоквартирних будинків передбачають відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води не окремих квартир багатоквартирного будинку з ініціативи їх власників або наймачів, а відключення цілих багатоквартирних будинків з ініціативи споживачів. Відповідно до пункту 25 Правил відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється в порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України "Про теплопостачання" схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення (пункт 26 Правил). Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 р. № 4, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 9 грудня 2005 р. за № 1478/11758 (зі змінами), установлено, що таке відключення відбувається на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцем органом виконавчої влади. Оскільки рішення міжвідомчої комісії про відключення будинку [ADDRESS] від мереж централізованого опалення відсутнє, суд дійшов висновку, що відповідач відключив централізоване опалення у своїх квартирах самовільно. За таких обставин позивач цілком правомірно нараховував відповідачу плату за послуги з централізованого опалення за встановленими тарифами. З огляду на вищевикладене, вимоги ТОВ Фірма «Компас» суд вважає обґрунтованими і доведеними та задовольняє їх в повному обсязі. Враховуючи, що рішення ухвалюється на користь позивача, суд відповідно до вимог статті 88 ЦПК України присуджує позивачу з відповідача судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 1600 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved