Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

01 жовтня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку», [PERSON] з обмеженою відповідальністю виробничо-технічного підприємства «Теплоенергопром», в якому просив визнати договір поруки припиненим. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що внаслідок зміни основного зобовязання без згоди поручителя шляхом підвищення процентної ставки, збільшився обсяг його відповідальності, одже договір поруки підлягає припиненню. Представник позивача в судове засідання не зявився, направив до суду заяву з проханням слухати справу у відсутності позивача та його представника, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав, зазначених в позовній заяві, просить задовольнити позов в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» до суду не зявився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Представник відповідача [PERSON] з обмеженою відповідальністю виробничо-технічного підприємства «Теплоенергопром» до суду не зявився, направив до суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутність. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідачів, які належним чином повідомлені і від яких не надійшло заяви про розгляд справи за їх відсутності або якщо повідомлені ними причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивачі не заперечують проти такого вирішення справи. Таким чином, суд у відповідності до статті 224 ЦПК України за письмовою згодою представника позивача, ухвалив проводити заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 21.12.2012 року між [PERSON] акціонерним товариством «Всеукраїнський банк розвитку»та [PERSON] з обмеженою відповідальністю виробничо-технічним підприємством «Теплоенергопром»було укладено кредитний договір № MKLVUI.69162.004 (далі за текстом Кредитний договір). Відповідно до умов п. 1.2 ч. 1 кредит був наданий позичальнику на поповнення обігових коштів. Сума кредиту складала 1\~740\~000 грн, термін повернення до 20.06.2014 року, процентна ставка 23 % річних. 21.12.2012 року між [PERSON] та [PERSON] акціонерним товариством «Всеукраїнський банк розвитку»було укладено договір поруки № РХ029031.68835.001 (далі за текстом Договір поруки). Відповідно до п. 1. договору поруки поручитель поручається перед банком за виконання позичальником зобовязань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, пені, штрафних санкцій та збитків, розмір, термін та умови повернення та сплати яких встановлюється кредитним договором та будь-якими додатковими угодами до нього (в т.ч. збільшуючими основне зобовязання). 04.10.2013 року між [PERSON] акціонерним товариством «Всеукраїнський банк розвитку»та [PERSON] з обмеженою відповідальністю виробничо-технічним підприємством «Теплоенергопром»було укладено договір про внесення змін № 1 до кредитного договору № MKLVUI.69162.004 від 21.12.2012 року, п. 1.1.3. якого передбачено наступне: процентна ставка за користування кредитом: 24 % річних, п. 2.5. передбачено зміну графіку погашення кредитної заборгованості., п. 6.2 якого встановлено, що за порушення строків погашення кредиту банк нараховує позичальнику відсотки в розмірі 48 % цього договору від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення. Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов?язання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Види забезпечення виконання зобов?язання визначені ч. 1 ст. 546 ЦК України і такими є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток. Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Виходячи з положень ст. 554 ЦК України поручитель хоча і повязаний із боржником зобовязальними відносинами, він виступає самостійним субєктом у відносинах із кредитором. Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Під цим розуміється збільшення процентної ставки, проведення реструктуризації, збільшення строку користування кредитом, введення додаткових комісій, тощо. Під «згодою поручителя» сторони розуміють візування поручителем змін до основного договору (шляхом проставлення підпису уповноваженої особи та печатки поручителя, якщо останній є юридичною особою) та/або отримання його письмової згоди з такими змінами та/або шляхом обміну листами, факсимільними повідомленнями та/або укладення поручителем додаткової угоди до цього договору щодо внесення відповідних змін. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 26 вересня 2012 року ухвалив постанову, предметом якої був спір про визнання поруки припиненою. Суд зробив правовий висновок, про те, що зазначення в договорі поруки про можливість зміни розміру процентів за основним зобовязанням і строків їх виплати не звільняє сторони основного зобовязання від узгодження цих змін із поручителем, оскільки договором не передбачено, що такі зміни проводяться без їх узгодження (додаткового повідомлення), і докази такого узгодження відсутні. Письмові заперечення Банку на позовну заяву суд не приймає до уваги з огляду на наступне. Як вбачається з вказаних письмових заперечень, вони підписані представником ПАТ «ВБР» [PERSON] на підставі довіреності, виданої Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «ВБР». Відповідно до постанови Правління НБУ від 21 грудня 2015 року № 914 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідації [PERSON] акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку»виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 22 грудня 2015 року № 234, «Про початок процедури ліквідації ПАТ«ВБР» і делегування повноважень ліквідатора банку». Згідно із зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації [PERSON] акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку»з 23 грудня 2015 року до 22 грудня 2017 року включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговані всі повноваження ліквідатора ПАТ «ВБР», визначені, зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 52 (1), 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», провідному спеціалісту з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу впровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків [PERSON] на два роки з 23 грудня 2015 року до 22 грудня 2017 включно. Відповідно положень ч. 1 ст. 47 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду визначається виконавчою дирекцією Фонду з чітко визначеними межами повноважень. За ч.ч. 1 та 4 ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку вживає у встановленому законодавством порядку заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та пошуку, виявлення, повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб. У разі делегування повноважень кільком уповноваженим особам Фонд чітко визначає межі повноважень кожної з них. Здійснення повноважень органів управління банку може бути делеговано тільки одній уповноваженій особі. Отже, повноваження щодо здійснення захисту інтересів банку під час здійснення його ліквідації покладено безпосередньо на Фонд гарантування вкладів фізичних осіб або шляхом делегування повноважень на уповноважену особу Фонду. Відповідно ч. 1 ст. 47 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду визначається виконавчою дирекцією Фонду. Однак, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не передбачено можливості передоручення своїх повноважень уповноваженими особами Фонду іншим особам. Представником є особа, яка здійснює процесуальні дії від імені та в інтересах особи, яку вона представляє, з метою надання їй правової допомоги у здійсненні своїх прав та забезпечення захисту інтересів громадян та юридичних осіб, які беруть участь у процесі. Відповідно до ст. 244 ЦК України представництво, яке грунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Представництво за довіреністю може грунтуватися на акті органу юридичної особи. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що вказана вище довіреність не є належним доказом наявності у представника банку повноважень на участь у справі від імені банку, в т.ч. подання заперечень на позовну заяву, оскільки відповідно Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правом надавати такі повноваження наділено лише виконавчу дирекцію Фонду та можливості передоручення своїх повноважень уповноваженими особами Фонду іншим особам законом не передбачено. Вищенаведене кореспондується з Постановою Вищого Господарського суду України від 17.02.2016 року у справі № 922/5071/15. Припинення поруки у разі відсутності спору відбувається відповідно до закону, зокрема ст. 559 ЦК України і не потребує звернення до суду. За наявності спору, коли кредитор не визнає або заперечує факт припинення поруки на підставі закону, поручитель вправі звернутися до суду за захистом свого оспорюваного права. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст. 16 ЦК України. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. З урахуванням викладеного, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved