Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

У серпні 2021 р. представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить зобов`язати Святошинський районний відділ Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повернути [PERSON] кошти в розмірі 32030,25 грн., стягнуті у якості виконавчого збору, а також зобов`язати Святошинський районний відділ Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) передати [PERSON] ключі від квартири [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 26.08.2014р. стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг спадкодавця [PERSON] . Після смерті останнього залишилось спадкове майно, а саме: квартира [ADDRESS] . 04.02.2015 старшим державним виконавцем Федоренко А.М. винесено постанову про арешт на все майно боржника та оголошення заборони на його відчуження у рамках виконавчого провадження № 45499939 від 20.11.2014 року. Крім цього, 04.02.2015 року державним виконавцем Федоренко А.М. винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 32030,25 грн. У подальшому, з метою виконання рішення суду, державним виконавцем на підставі ухвали суду від 03.03.2015, здійснено примусове проникнення до житла. Крім того, ухвалою суду від 08.04.2015 задоволено подання державного виконавця про примусове входження до квартири [ADDRESS] . Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 16.06.2015 року було частково задоволено скаргу [PERSON] та скасовано постанову державного виконавця в частині накладення арешту на все майно боржниці, залишивши арешт лише на успадкованій нею квартирі за адресою: [ADDRESS] . Також ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 11.04.2016 року визнано неправомірними дії держаного виконавця щодо примусового проникнення до квартири боржниці за адресою: [ADDRESS] . З відповіді УДВС ГТУЮ у м. Києві від 16.12.2019 року вбачається, що вказане виконавче провадження № 4599939 від 20.11.2014 року закрито постановою державного виконавця від 05.11.2018 року у зв`язку із повним виконанням рішення суду. Таким чином позивачка просить зобов`язати Святошинський районний відділ Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повернути [PERSON] кошти у розмірі 32030,25 грн., стягнуті у якості виконавчого збору, а також зобов`язати Святошинський районний відділ Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) передати [PERSON] ключі від квартири [ADDRESS] . Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 25.08.2021 року було відкрито провадження про справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 18-19). 20.09.2021 року позивачка надала суду додаткові пояснення, у яких додатково описала рух зазначеного виконавчого провадження (а.с. 22-26). Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Суд, дослідивши матеріали справи приходить до таких висновків. Встановлено, що постановою старшого державного виконавця ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві від 20.11.2014 року було відкрито виконавче провадження № 45499939 (а.с. 13). Постановою старшого державного виконавця ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві від 04.02.2015 року у виконавчому провадження № 45499939 було стягнуто з боржника [PERSON] виконавчий збір у розмірі 32030,25 грн. (а.с. 12). Як вбачається із матеріалів справи, Святошинським районним судом м. Києва у даному виконавчому провадженні було скасовано постанову державного виконавця про накладення арешту на майно боржника та визнано протиправними дії державного виконавця щодо примусового проникнення до майна боржника (а.с. 8-10). Статтею 27 Закону України «Про виконавче провадження» визначено порядок стягнення та повернення виконавчого збору. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом. Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону. Виконавчий збір не стягується із сум податкового боргу (у тому числі штрафних санкцій та пені) та недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у разі їх списання згідно з пунктами 2-3, 2-4 та підпункту 26.2 пункту 26 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України та пунктом 9-15 розділу VIII Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування". Як вбчається із відповіді УДВС ГТУЮ у м. Києві від 16.12.2019 року, виконавче провадження № 4599939 від 20.11.2014року закрито постановою державного виконавця від 05.11.2018 року у зв`язку із повним виконанням рішення суду (а.с. 32-34). Таким чином, виконавчий збір не стягується лише у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Відповідно до п. 8 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону України «Про виконавче провадження». Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження. Якщо рішення про стягнення коштів було виконано боржником частково до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, виконавчий збір стягується з суми, яка не була сплачена боржником до відкриття виконавчого провадження. У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених п.п. 1, 3, 4, 6 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених п.п. 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого ч. 9 ст. 27 Закону), 11, 14, 15 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яка підлягає виконанню в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». Про розмір стягнутого виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі. Суд звертає увагу позивачки на те, що нею оскаржувалися дії приватного виконавця лише в частині накладення арешту та примусового входження до житла. Судом дії державного виконавця по арешту майна боржниці та примусового входження до житла визнані протиправними. Проте, дії та постанова державного виконавця щодо стягнення виконавчого збору позивачкою до суду не оскаржувалися. При тому, що стаття 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби Так, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.06.2018 у справі № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18) дійшла висновку про те, що крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного нормами процесуального законодавства, Закон України «Про виконавче провадження» встановлює спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства. Однак в матеріалах справи відсутні будь-які відомості про скасування постанови державного виконавця від 04.02.2015 року про стягнення з боржника виконавчого збору. Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у цій частині. Також не підлягає задоволенню вимога позивачки про зобовязання відповідача передати їй ключі від квартири [ADDRESS] , оскільки доказів того, що вказані ключі в даний час перебувають у відповідача матеріали справи не містять, а з відомостей, що містяться в адвокатському запиті, долученому позивачкою до матеріалів справи, вбачається, що після примусового входження в квартиру державним виконавцем було здійснено опис майна та передано на зберігання представнику КП "Нивки" (а.с. 7). На підставі викладеного та

Outcome: dismissed