Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

У квітні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень просила стягнути з [PERSON] на її користь грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля Daewoo Lanos та мотоцикла Yamaha XTZ 750 в сумі 67 805,95 грн., витрат на проведення експертизи в сумі 1409,60 грн. та 4000 грн. витрат на правову допомогу. Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що з відповідачем вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з 21 жовтня 2012 року. В період шлюбу сторонами були придбані автомобіль Daewoo Lanos та мотоцикл Yamaha XTZ 750, половину вартості яких і просила стягнути [PERSON] з відповідача на її користь, як грошову компенсацію вартості її частки у спільному сумісному майні подружжя. Рішенням Щорського районного суду Чернігівської області від 26 січня 2017 року позов задоволено частково; стягнуто з відповідача на користь позивача: грошову компенсацію за належну їй на праві спільної власності подружжя 1/2 частку автомобіля та мотоцикла в розмірі відповідно 28 153 грн 65 коп. і 25 107 грн 36 коп.; судовий збір в розмірі 650 грн, витрати за проведення судової автотоварознавчої експертизи в сумі 1409 грн 60 коп.; витрати за надання юридичної допомоги в розмірі 4 000 грн. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 26 січня 2017 року у частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову. Відповідач вважає хибним висновок суду про те, що зазначене у позові майно є спільним майном подружжя, оскільки позивач за час шлюбу ніде не працювала і не отримувала доходи без поважних причин. Також [PERSON] посилається, що з позивачем у нього фактично не було сімейних стосунків, а шлюб був лише формальністю, оскільки сторони рідко спілкувались, не вели спільного господарства, не мали спільного бюджету, відповідач ще з квітня 2012 року працює і проживає у м. Славутичі Київської області. Відповідач зазначає, що суд проігнорував ту обставину, що позивачу залишилось інше рухоме майно, придбане за час шлюбу, а саме: фотоапарат „Нікон", ноутбук, посуд та інші речі побуту. Крім того, [PERSON] посилається на неправильне вирішення судом питання розподілу судових витрат. Заслухавши доповідача, учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, суд приходить до слідуючого висновку. По справі встановлено, що з 21 жовтня 2012 року сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі (а.с.8). Згідно довідки-рахунку від 26 вересня 2015 року [PERSON] придбав автомобіль марки ЗАЗ Daewoo Lanos вартістю 25 000 грн. (а.с.75-76). Відповідно до довідки-рахунку №228419 [PERSON] також придбав мотоцикл Yamaha XTZ 750 вартістю 16 000 грн. (а.с.77-78). 01 серпня 2015 року на ім'я відповідача було зареєстровано зазначений мотоцикл, а 03 жовтня 2015 року - автомобіль (а.с.62-65). Висновком експерта №2060/2061/16-24 від 16 серпня 2016 року вартість спірного автомобіля і мотоцикла визначено в розмірі відповідно 73 629,36 грн. та 61 982,55 грн. (а.с.80-83). Згідно висновку додаткової автотоварознавчої експертизи №4030/16-24 від 22 грудня 2016 року вартість автомобіля і мотоцикла з урахуванням зносу становить відповідно 56 307,30 грн. та 50 214,73 грн. (а.с.118-123). Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки спірні автомобіль і мотоцикл було придбано сторонами під час шлюбу,вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя, то позивач має право на компенсацію за належну їй на праві спільної сумісної власності подружжя 1/2 частку їх вартості. З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційного суду з таких підстав. Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України). Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплене у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначене домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Звертаючись з позовом до суду про отримання грошової компенсації вартості 1/2 автомобіля та 1/2 мотоцикла позивач [PERSON] фактично надала згоду на отримання грошової компенсації вартості своєї частки в спільному майні. З врахуванням закріплених в п. 6 ст. 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, можливістю виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за відповідачем права власності на спільне майно та враховуючи, що це не становитиме для нього надмірний тягар, суд прийшов до вірного висновку про стягнення грошової компенсації з відповідача на користь позивача. Доказів того, що автомобіль та мотоцикл були придбані відповідачем за особисті кошти в період коли подружжя не підтримувало фактичних шлюбних відносин чи за кредитні кошти, позивач не працювала без поважних причин, суду не надано. Отже доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції помилково прийшов до висновку, що автомобіль та мотоцикл є спільною сумісною власністю подружжя не заслуговують на увагу. Суд першої інстанції стягнувши компенсацію вартості 1/2 автомобіля та 1/2 мотоцикла з відповідача на користь позивача в порушення вимог ст.365 ч.2 ЦК України не постановив рішення про припинення права власності [PERSON] на частку у спільному майні подружжя, а тому рішення суду підлягає доповненню висновком про припинення права власності позивача на 1/2 автомобіля та 1/2 мотоцикла. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суду, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові втрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги [PERSON] судом задоволені на 78,55%, а тому суд стягуючи на користь позивача судовий збір вказаного не врахував та визначив невірно розмір судового збору, що підлягає стягненню. Крім того, суд невірно визначив розмір відшкодування витрат за проведення судово-автотоварознавчої експертизи. За проведення експертного дослідження вартості автомобіля та мотоцикла позивачем було сплачено 1409,60 гривень( а.с.99), відповідачем за проведення додаткового дослідження сплачено 1938,20 грн. (а.с.127), а тому враховуючи відсоток задоволених позовних вимог та сплату за проведення судової автотоварознавчої експертизи, як позивачем так і відповідачем, стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає 692,78 грн. Статтею 79 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема витрати на правову допомогу. Відповідно до ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно роз'яснень, викладених в п.48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року „Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Статтею 1 Закону України „Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Згідно ст. 7 Закону України „Про Державний бюджет України на 2017 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2017 року становить 1600 гривень, а згідно закону України « Про державний бюджет на 2016 рік» - 1450 грн. Таким чином, розмір компенсації витрат на правову допомогу за годину участі особи в судовому засіданні, яка надає правову допомогу, становить відповідно 580 грн. та 640 грн. відповідно (1450х40% та 1600 х 40% ). В судовому засіданні 10 жовтня 2016 року року адвокат Бабинець С.П. приймав участь 55 хвилин, а в судовому засіданні 26 січня 2017 року - 58 хвилин. Таким чином, розмір витрат за участь адвоката в судовому засіданні складає 1150,71 грн.(531,85+618,86). Крім того, згідно наданого суду акту виконаних робіт від 15 липня 2016 року адвокат Бабинець С.П. провів моніторинг законодавства та вивчення судової практики по даній категорії справ на суму 1102.40 коп. Інші види наданих послуг відображені в акті, документально матеріалами справи не підтверджені, а тому колегія суддів апеляційного суду вважає, що стягненню підлягає сума витрат на правову допомогу, яка документально підтверджена та пропорційна сумі задоволених позовних вимог, яка становить 1963,75 грн. Враховуючи вище зазначене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні в частині стягнення судових витрат та доповненню висновком про припинення права позивача на частку у спільному майні подружжя.

Outcome: partial