Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що у провадженні [PERSON] міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області знаходиться виконавчий лист Краснолиманського міського суду по справі № 2-1148 від 27.06.2003 року про стягнення з нього на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 1/2 частини неоподаткованого податком мінімуму доходів громадян, починаючи з 17.06.2003 року по день його повноліття. При проведенні виконавчих дій державний виконавець неправомірно здійснила розрахунок його заборгованості по аліментам за період з вересня 2012 року по жовтень 2015 року виходячи з середньої заробітної плати працівника по місту [PERSON]. У січні 2016 року із відділу ДВС Краснолиманського міського управління юстиції надійшов розрахунок заборгованості позивача по аліментам, розмір якої складав 17\~002 грн. 95 коп. Не погодившись з цим розрахунок, [PERSON] подав заяву державному виконавцю з проханням провести перерахунок заборгованості. У квітні 2016 року він отримав уточнений розрахунок, згідно якого його заборгованість по аліментам за вказаний період склала 15\~217 грн. 82 грн. Уточнивши під час розгляду справи позовні вимоги, [PERSON] просив суд визнати неправомірними дії державного виконавця, встановивши факт відсутності заборгованості по сплаті аліментів, оскільки у 2015 році він мав офіційний дохід, виходячи з розміру якого державний виконавець мав провести цей розрахунок. Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 17 жовтня 2016 року у задоволенні позову було відмовлено. [PERSON] подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду як незаконне та таке, що порушує його права, і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування скарги зазначив, що заборгованість по аліментам державним виконавцем розрахована виходячи із розміру середньомісячної заробітної плати для відповідної місцевості, в той час як із поданої ним 17 грудня 2015 року заяви про перерахунок заборгованості видно, що у 2015 році він отримував дохід як фізична особа підприємець, з огляду на що розрахунок аліментів мав проводитися виходячи з його фактичного доходу. Сторони були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, однак третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явилася, що у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає подальшому розглядові справи.\~ Від відповідача [PERSON] міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області надійшло клопотання про слухання справи у відсутності представника відділу. Вислухавши суддю-доповідача, позивача [PERSON], який підтримав апеляційну скаргу, пояснивши апеляційному суду, що він не оскаржує рішення суду першої інстанції в тій частині, що судом не було прийнято як доказ копію квітинції на суму 1000 грн., оскільки вона не містить відповідних реквізитів, дослідивши матеріали цивільної справи і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав. Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із роз`ясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п.2 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Із матеріалів цивільної справи вбачається. Згідно копії виконавчого листа, рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 27 червня 2003 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 1/2 частини неоподаткованого податком мінімуму доходів громадян, починаючи з 17.06.2003 року по день його повноліття (а.с. 9). Із припису, зробленому на звороті виконавчого листа, вбачається що заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів на день звільнення 28 липня 2012 року станом на 31 серпня 2012 року у розмірі 12\~569 грн. 81 коп. частково погашена у сумі 6476 грн. 58 коп.(а.с. 9 зворот). Із розрахунку головного державного виконавця від 30 березня 2016 року вбачається, що заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів розраховувалась з урахуванням його попередньої заборгованості починаючи з 31 серпня 2012 року, яка становила 5493 грн. 24 коп. (6093,24 600), а загальна сума заборгованості станом на 31 грудня 2015 року склала 15 217 грн. 82 коп.(а.с. 14). Вказаний розрахунок за відсутності даних про дохід боржника проводився згідно інформації, наданої відділом статистики у місті [PERSON] про середню заробітну плату робітника (а.с. 89). Розглядаючи справу по суті, суд першої інстанції правильно визначився з предметом спору і вірно послався на норми матеріально права, що регулюють спірні правовідносини, проте дав їм помилкове тлумачення та безпідставно відмовив у задоволенні позову. Зокрема, посилаючись на ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» та п. 7.13.1 «Інструкції з організації примусового виконання рішень (затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2.04.2012 року № 512/5), суд зазначив, що заборгованість по аліментам за період з вересня 2012 року по жовтень 2015 року вірно визначена і розрахована згідно середньомісячної заробітної плати одного середньооблікового штатного працівника для даної місцевості згідно довідкам відділу статистки у місті [PERSON] Головного управління статистики у Донецькій області, оскільки боржник в цей період не працював. Проте погодитися з таким висновком не можна. Згідно із ч.1 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" порядок стягнення аліментів визначається законом. Згідно із ч.3 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого Сімейним кодексом України. Згідно із ч.2 ст.195 СК України якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості, але працює на час визначення її розміру, заборгованість визначається із заробітку (доходу), який він одержує. Згідно із ч.3 ст.195 СК України якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Відповідно до ч.4 ст.195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору судом. У період часу, коли виникла заборгованість по аліментах, а саме з серпня 2012 року і по жовтень 2015 року включно [PERSON] не працював, тому у відповідності до ч.3 ст. 195 Сімейного кодексу України заборгованість по аліментах обчислювалась виконавцем виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Разом з тим, на момент звернення [PERSON] до державного виконавця з заявою про перерахунок заборгованості, він надав довідку про свій дохід фізичної особи підприємця, сума якого за період з 01.11.2015 по 31.12.2015 року склала 2800 грн.(а.с. 17). Із контексту ч. 2 ст. 195 СК України вбачається, що у разі, коли платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості, але працює на час визначення її розміру, розмір заборгованості слід визначати із заробітку (доходу), який платник аліментів одержує в конкретний час. Будь яких обмежень щодо періоду або часу застосування цього правила при розрахунку заборгованості у разі виникнення спору законодавцем не передбачено. Таким чином, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем за місцем виконання судового рішення, виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував на час, протягом якого не провадилось їх стягнення, або заробітку (доходу), одержуваного ним на момент визначення заборгованості, у твердій грошовій сумі або у відсотках. Оскільки дохід [PERSON] за період з 01.11.2015 року по 31.12.2015 року склав 2800 грн., розмір його місячного доходу становить 1400 грн., 1/4 частина від якого дорівнює 350 грн. (а.с. 17). Стаття 182 СК України закріплює мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років, до якого відноситься дитина позивача, у спірний період становила: \~Дата \~\~ Розмір прожиткового мінімуму на дитину віком від 6 до 18 років в розрахунку на місяць (грн.)30 % від прожитк. мінімуму (грн.)\~Нормативний акт, яким було встановлено розмір прожиткового мінімуму 01.09.2015 1455,00 грн. 436,50ст.7 Закону України Про Державний бюджет України на 2015 рік від 28 грудня 2014 року N -VIII 01.01.2015 1286,00 грн. 385,50ст.7 Закону України Про Державний бюджет України на 2015 рік від 28 грудня 2014 року N -VIII 2014 1286,00 грн. 385,50ст.7 Закону України Про Державний бюджет України на 2014 рік від 16 січня 2014 року N 719-VII 01.12.2013\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 1286,00 грн. 385,50ст.7 Закону України Про Державний бюджет України на 2013 рік від 06 грудня 2012 року N 5515-VI 01.01.2013 \~\~\~\~\~\~\~\~\~ 1210,00 грн. 363,00ст.7 Закону України Про Державний бюджет України на 2013 рік від 06 грудня 2012 року N 5515-VI 01.12.2012 1197,00 грн. 359,10ст.12 Закону України Про Державний бюджет України на 2012 рік від 22 грудня 2011 року N 4282-VI 01.10.2012\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 1161,00 грн. 348,30ст.12 Закону України Про Державний бюджет України на 2012 рік від 22 грудня 2011 року N 4282-VI 01.07.2012\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 1144,00 грн. 343,20ст.12 Закону України Про Державний бюджет України на 2012 рік від 22 грудня 2011 року N 4282-VI Виходячи із наведених норм права у період з вересня 2012 року по грудень 2015 року (40 місяців) позивач повинен був сплатити обовязкові платежі у розмірі1/4 від доходу, однак не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини від 6 до 18 років у сумі 15\~707 грн. 60 коп. ((350 х 3 міс.) + 359 + (363 х 11 міс.) + (358,80 х 21 міс.) + (436,5 х 4 міс.) = 15\~707 грн. 60 коп.) Розраховуючи розмір заборгованості [PERSON], апеляційний суд до попередньої заборгованості у сумі 5493 грн. 24 коп. додає 15707 грн. 60 коп. обовязкових платежів та отримує суму 21\~200 грн. 84 коп. Згідно до розрахунку державного виконавця від 30 березня 2016 року [PERSON] за цей же період сплатив аліменти у сумі 20\~900 грн. (а.с. 14), що свідчить про наявність заборгованості платника аліментів у розмірі 300 грн. Враховуючи викладене, апеляційний суд Донецької області дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області та визнає неправомірними дії державного виконавця по розрахунку заборгованості позивача. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: partial