Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

\~\~\~\~\~\~ \~\~\~\~\~\~у січні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, вимоги якого уточнила, до державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON], Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про визнання незаконним, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та визнання права власності. В обгрунтування позову вказала, що 04.08.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та її чоловіком [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №11379542000 на суму 62000 дол. США. Для забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та нею укладено договір іпотеки, який зареєстрований в реєстрі за №4137 та посвідчений приватним нотаріусом Шепетівського міського нотаріального округу [PERSON], згідно умов якого вона передала в іпотеку банку належне їй на праві власності домоволодіння по вул.Винниченка, 34, в м.Шепетівка Хмельницької області. У подальшому ПАТ «УкрСиббанк» на підставі договору факторингу №1 від 12.12.2011 року відступило ТОВ «Кей-Колект» право вимоги заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №11379542000 від 04.08.2008 року. 15.08.2016 року її чоловіком в агентстві нерухомості «Гудвіл» по вул.Островського, 6, в м.Шепетівка Хмельницької області отримано повідомлення від 10.08.2016 року про анулювання ТОВ «Кей-Колект» боргу за вищезазначеним кредитним договором у зв'язку із перереєстрацією права власності на домоволодіння за ТОВ «Кей-Колект». 15.03.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 28733996, згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на домоволодіння за адресою: Хмельницька область, м.Шепетівка, вул.Винниченка, 34, за ТОВ «Кей-Колект». Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.05.2016 року, підставою для виникнення права власності за ТОВ «Кей-Колект» є договір іпотеки від 04.08.2008 року, зареєстрований в реєстрі за №4137 та посвідчений приватним нотаріусом Шепетівського міського нотаріального округу [PERSON] Вважає, що реєстрація права власності за ТОВ «Кей-Колект» відбулась з порушенням встановлених правил та процедур. Пунктом 5 укладеного нею Договору іпотеки передбачена можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, а саме передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України Про іпотеку. Проте, вона жодного договору із ТОВ «Кей-Колект» не укладала та не підписувала, а застереження у іпотечному договорі не є правовою підставою для реєстрації права власності (в редакції Закону України «Про іпотеку», що діяв на момент укладення такого договору). Оскільки застереження у договорі іпотеки прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя тільки з 2009 року, акти цивільного законодавства не мають зворотної дії в часі і регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності, отже, дії приватного нотаріуса щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності, яке виникає на підставі договору іпотеки від 04.08.2008 року, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є протиправним. Також, зазначила, що нотаріусом порушені вимоги законодавчих актів щодо державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, оскільки повноваження нотаріусів на виконання реєстраційних дій у Державному реєстрі пов'язуються із вчиненням нотаріальної дії з нерухомим майном. З урахуванням того, що такі дії нотаріусом не проводилися, відповідач не мав підстав здійснювати функції державного реєстратора щодо спірного домоволодіння. Крім того, на спірне домоволодіння постановою державного виконавця відділу ДВС Шепетівського міськрайонного управління юстиції від 30.10.2013 року накладено арешт та воно підпадає під дію Закону України Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті. Вказані обставини свідчать, що у відповідача не було правових підстав для прийняття рішення № 28733996 від 15.03.2016 року про проведення державної реєстрації права власності на домоволодіння по вул.Винниченка, 34 в м.Шепетівка Хмельницької області, що здійснена приватним нотаріусом. Враховуючи те, що її право власності на спірне домоволодіння оспорюється, на підставі ст. 392 ЦК України просить суд визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 15 березня 2016 року, індексний номер 28733996, яким за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», код ЄДРПОУ 37825968, зареєстровано право власності на домоволодіння загальною площею 155,9 кв.м., житловою площею 92,8 кв.м, яке розташоване за адресою: Хмельницька область, м.Шепетівка, вулиця Винниченка, 34 та визнати за нею право власності на нього, стягнувши з відповідачів судові витрати. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судове засідання не зявились, хоча про час, день та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку. Проте, представник позивача [PERSON] подав заяву, у яких просив розгляд справи провети у його та позивача відсутність, уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позові та заяві про уточнення позовних вимог, просив їх задовольнити. Відповідач державний реєстратор - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON]у судове засідання не зявилась, хоча про час, день та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку. Представник відповідача ТОВ «Кей-Колект» у судове засідання не зявився, хоча про час, день та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Проте, представник за довіреністю [PERSON] подав до суду заяву, у якій просив розгляд справи провести у відсутності представника ТОВ «Кей-Колект». Посилаючись на те, що окружний адміністративний суд м.Києва розглядає аналогічний позов, який не залишено без розгляду, наполягав на підставі ст. 207 ЦПК України про залишення позову [PERSON] без розгляду. Зясувавши письмову думку представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. Частиною 1\~ст. 321 ЦК України\~передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Судом встановлено, що 04 серпня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» і [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту №11379542000. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 04 серпня 2008 року між Банком і [PERSON] був укладений договір іпотеки №91379, предметом якого є житловий будинок з належними до нього надвірними спорудами, загальною площею 155,9 кв.м, житловою площею 92,8 кв.м. по вул. Винниченка, 34 в м. Шепетівка Хмельницької області. 12 грудня 2011 року на підставі договору факторингу №1 та Договору відступлення прав вимоги ПАТ «УкрСиббанк» відступило ТОВ «Кей-Колект» права вимоги за зобов'язаннями за вказаними вище договором про надання споживчого кредиту та договором іпотеки. Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 17 вересня 2013 року стягнуто з [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь ТОВ «Кей-Колект» заборгованість за договором про надання споживчого кредит №11379542000 від 04 серпня 2008 року в розмірі 79037, 83 доларів США, що за курсом НБУ становить 631749 грн. 38 коп., яке набрало законної сили 04 жовтня 2013 року. 15 березня 2016 року на підставі договору іпотеки від 04 серпня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу\~ [PERSON] прийнято рішення про державну реєстрації прав та їх обтяжень, індексний номер 28733996, яким за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», код ЄДРПОУ 37825968, зареєстровано право власності на домоволодіння загальною площею 155,9 кв.м., житловою площею 92,8 кв.м, яке розташоване за адресою: Хмельницька область, м.Шепетівка, вулиця Винниченка, 34. Суд вважає, що зазначене рішення державного реєстратора-приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є незаконним з наступних підстав. Згідно з пунктом 1 частини 1\~статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до частини 1\~статті 4 цього Закону\~державній реєстрації прав підлягають право власності, речові права, похідні від права власності, право власності на об'єкт незавершеного будівництва, заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження. Згідно з пунктом 2 частини 1\~статті 10 цього Закону\~державними реєстраторами можуть бути нотаріуси. Державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема, наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації (частина 3 статті 10 Закону). \~\~\~\~ Відповідно до частини 1 статті 27 Закону державна реєстрація права власності та інших речових прав може проводитися на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката, інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. \~\~\~\~ Умови, підстави та процедуру проведення відповідно до\~Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"\~державної реєстрації речових прав на нерухоме майно визначено Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127. Пунктом 40 даного Порядку визначено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених\~Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~та цим Порядком. Згідно з пунктом 53 цього Порядку для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв'язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину. Таким чином, обов'язковою умовою для проведення державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомості, що перебуває в іпотеці, є подання заявником документу, що підтверджує перехід права власності на предмет іпотеки, в тому числі факту виконання відповідних умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість переходу права власності. Відповідно до\~статті 1 Закону України «Про іпотеку»\~іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Згідно з ч 1 і ч. 3\~ст. 33 Закону України «Про іпотеку»\~у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно з частиною 1 статті 35 Закону України «Про іпотеку»\~в разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення\~\~про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Статтею 36 Закону України «Про іпотеку»\~встановлено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання\~\~на\~\~підставі\~\~договору. Позасудове врегулювання здійснюється\~\~згідно\~\~із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього\~Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.\~\~\~\~ \~\~\~\~ Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому\~статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому\~статтею 38 цього Закону. \~\~\~\~ Частиною 1\~статті 37 Закону України "Про іпотеку"\~передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Як вбачається зі змісту договору іпотеки №91379, укладеного 04 серпня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON], іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі порушення іпотекодавцями будь-якого зобов'язання за цим договором або будь-якого зобов'язання, що забезпечено іпотекою за цим договором; у разі виникнення загрози знищення, пошкодження чи втрати предмета іпотеки; в інших випадках відповідно до діючого законодавства (пункт 4.1 договору іпотеки). Згідно з пунктом 4.2 договору іпотеки звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, позасудового врегулювання у відповідності до умов цього договору та\~Закону України «Про іпотеку», з інших, передбачених законодавством України, підстав. Звернення стягнення на предмет іпотеки з застосуванням позасудового врегулювання здійснюється відповідно до розділу 5 цього договору та відповідно до\~Закону України «Про іпотеку»\~(пункт 4.5 договору). Так, згідно з пунктом 5.1 договору іпотеки сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Відповідно до 5.2 договору іпотеки позасудове врегулювання здійснюється одним із наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: пп. 5.2.1 - передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому\~Законом України «Про іпотеку»; пп. 5.2.2 - отримання іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу від імені іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому\~Законом України «Про іпотеку». Згідно з пунктом 5.3 договору іпотеки позасудове врегулювання може бути застосовано сторонами в будь-який момент звернення стягнення на Предмет іпотеки, але в будь-якому разі лише до моменту набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Аналіз наведених положень укладеного між сторонами договору іпотеки свідчить про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання лише на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому\~Законом України «Про іпотеку». Разом із тим, судом встановлено, що жодних окремих договорів про задоволення вимог іпотекодержателя, як то передбачено статтями\~36,\~37 Закону України «Про іпотеку»\~та умовами договору іпотеки,\~\~між сторонами не укладалося. Суд звертає увагу, що відповідне застереження про передачу іпотекодавцями іпотекодержателю у випадку невиконання основного зобов'язання права власності на предмет іпотеки, яке за своїми правовими наслідками прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя, в іпотечному договорі відсутнє. В іпотечному договорі міститься лише положення про можливість передання іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Отже, приймаючи до уваги, що окремий договір про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передання права власності на предмет іпотеки між ТОВ «Кей-Колект» та [PERSON] не укладався, суд вважає, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 15.03.2016 року про реєстрацію за ТОВ «Кей-Колект» права власності на нерухоме майно - житловий будинок з належними до нього надвірними спорудами, загальною площею 155,9 кв.м, житловою площею 92,8 кв.м. по вул. Винниченка, 34 в м. Шепетівка Хмельницької області було прийнято державним реєстратором-приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] з порушенням приписів законодавства, оскільки при його прийнятті не було перевірено наявність факту виконання відповідних умов правочину, з якими закон та відповідний правочин пов'язує можливість переходу права власності. Враховуючи наведене, рішення державного реєстратора-приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 28733996 від 15.03.2016 року, яким на підставі договору іпотеки від 04.08.2008 року за ТОВ «Кей-Колект» зареєстровано право власності на предмет іпотеки необхідно визнати незаконним та скасувати. Отже, позов в цій частині є підставним та підлягає до задоволення. Позов [PERSON] в частині визнання права власності на домоволодіння суперечить вимогам діючого законодавства, а тому суд дійшов висновку в задоволенні цієї частини позову відмовити з огляду на наступне. Відповідно до позовної заяви таку вимогу позивач заявляла на підставі\~ст. 392 ЦК України, посилаючись на те, що ТОВ «Кей-Колект» оспорює її право власності на домоволодіння. Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Стаття 392 ЦК України\~підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Спеціальне визнання судом права власності на майно необхідне тоді, коли щодо його приналежності у позивача відсутні необхідні правовстановлюючі документи, коли це право оспорюється відповідачем. Із матеріалів справи вбачається, що на підставі договору іпотеки відбулася передача ТОВ «Кей-Колект» права власності на домоволодіння по вул.Винниченка, 34, в м.Шепетівка Хмельницької області та те, що ТОВ «Кей-Колект» не оспорює право власності позивача на цей об'єкт нерухомого майна. Отже, підстав для визнання за [PERSON] права власності на житловий будинок відповідно до\~ст. 392 ЦК України\~немає, а тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Як вбачається із ухвали окружного адміністративного суду м.Києва від 27.03.2017 року позов про визнання протиправним та скасування рішення в адміністративній справі №826/17602/16 за заявою позивача [PERSON] залишено без розгляду, а тому не відповідають дійсності посилання відповідача ТОВ «Кей-Колект», що в провадженні вищевказаного суду станом на 03.04.2017 року перебуває аналогічний позов, як наслідок не підлягає задоволенню клопотання останнього про залишення вказаного позову без розгляду. Відповідно до\~статті 88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір за вимогу немайнового характеру у розмірі 640 грн. Оскільки позов в цій частині задоволено, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача витрати по сплаті судового збору в рівних частках, а саме 320 грн. з кожного. Також, оскільки позивачу було відстрочено сплату недоплаченої суми судового збору за вимогу майнового характеру до ухвалення судом рішення у справі, її оплату нею не проведено, доказів про це суду не надано, суд вважає за необхідне на підставі ч.2 ст. 82 ЦПК України стягнути з позивача недоплачений судовий збір в розмірі 4558 грн. 89 коп. в дохід держави.

Outcome: partial