Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-31 00:00:00

У квітні 2014 року до суду звернулося Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Полтавське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, обгрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 28 вересня 2007 року між АТ «Банк «Фінанси та кредит» (правонаступником щодо всіх прав та зобов'язань якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 653-Г-КЛ із змінами та доповненнями від 03 червня 2008 року. За умовами кредитного договору банк надав відповідачу кредит у сумі 40 000 доларів США з оплатою по процентній ставці 15,00% річних. Згідно додаткової угоди до кредитного договору від 03 червня 2008 року банк відкриває відновлювану кредитну лінію в розмірі 40 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% річних. Згідно п. 3.2 кредитного договору позичальник зобов`язався повністю повернути кредитні ресурси до 27 вересня 2022 року. Відповідно до умов п. 3.4 кредитного договору позичальник має право припинити видачу кредитних ресурсів, відмовити позичальнику у продовженні строку дії цього договору, а також вимагати дострокового повернення кредитних ресурсів, сплати нарахованих процентів по них, неустойки відповідно до умов договору у разі несвоєчасного здійснення зарахування грошових коштів на погашення заборгованості за кредитом та/або на сплату процентів і комісійної винагороди. Позичальник систематично порушує свої зобов`язання перед позивачем, а саме: не сплачує проценти за користування кредитом, не погашає кредит в розмірах, встановлених кредитним договором. Відповідач продовжує фактично користуватися грошовими коштами та станом на 15.04.2014 року має заборгованість по кредитному договору в сумі 2 411 624,01 грн. (два мільйони чотириста одинадцять тисяч шістсот двадцять чотири грн. 01 коп.). З метою забезпечення належного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором 28.09.2007 року між банком та [PERSON] укладено договір іпотеки № 653-Г-КЛ, згідно якого іпотекодавець [PERSON] передав в іпотеку іпотекодержателю АТ «Банк «Фінанси та Кредит» нерухоме майно: будинок, розташований по [ADDRESS]. Зазначений будинок має загальну площу 212,1 кв.м, житлову площу 117,5 кв.м. і складається в цілому з будинку - А2, гаража - Б, літньої кухні - В, сараю - Г, погріба - г, вбиральні - Д (надалі - предмет іпотеки). Зазначена нерухомість була передана в іпотеку як забезпечення повернення кредитних ресурсів, виданих за кредитним договором № 653-Г-КЛ від 28.09.2007 року. Відповідачем зобов'язання за кредитним договором не виконуються, тому позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив для задоволення вимог АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Полтавське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в сумі 2 411 624,01 грн. (два мільйони чотириста одинадцять тисяч шістсот двадцять чотири грн. 01 коп.) звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на будинок, розташований по [ADDRESS] загальною площею 212,1 кв.м, житловою площею 117,5 кв.м, який складається в цілому з будинку - А2, гаража - Б, літньої кухні - В, сараю - Г, погрібу - г, вбиральні - Д; визнати за ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» право власності на зазначений будинок; виселити [PERSON] з даного будинку; стягнути витрати по сплаті судового збору. Ухвалою суду від 06 жовтня 2014 року за клопотанням представника позивача до участі у справі було залучено в якості співвідповідачів [PERSON] та [PERSON] та в якості третьої особи без самостійних вимог залучено службу у справах дітей Гадяцької райдержадміністрації. 17.04.2014 року від представника позивача до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог у зв`язку з поданням відповідачем [PERSON] довідки від 11.07.2014 року про зареєстрованих осіб за адресою предмета іпотеки: [ADDRESS], тому просив доповнити позовні вимоги, а саме: виселити із будинку [ADDRESS] фізичних осіб: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. У червні 2015 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу було направлено до Гадяцького районного суду Полтавської області на новий розгляд. 11.08.2015 року від представника позивача до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій повідомлено про рішення Спостережної ради Банку від 25 листопада 2014 року, відповідно до якого проведено реорганізацію філії «Полтавське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» у відділення № 161 (м. Полтава) АТ «Банк «Фінанси та Кредит» з переведенням його на баланс Головного банку та прохали суд для задоволення вимог ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в сумі 2 411 624,01 грн. (два мільйони чотириста одинадцять тисяч шістсот двадцять чотири грн. 01 коп.) звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на будинок, розташований по [ADDRESS] загальною площею 212,1 кв.м, житловою площею 117,5 кв.м, який складається в цілому з будинку - А2, гаража - Б, літньої кухні - В, сараю - Г, погрібу - г, вбиральні - Д; визнати за ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» право власності на зазначений будинок за вартістю, визначеною відповідно до оцінки незалежного суб'єкта оціночної діяльності на момент державної реєстрації права власності АТ «Банк «Фінанси та Кредит» відповідно до закону; виселити [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з даного будинку. Представник ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» Коломієць С.В. у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та прохала їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідачів - адвокат Крекотень О.А. позовні вимоги не визнав, зазначивши що вони є безпідставними та необгрунтованими. Пояснив, що у разі розірвання кредитного договору, позичальник повинен повернути суму, присуджену боржнику за рішенням суду, тобто розірвання договору не скасовує сам факт укладення та дії договору включно до моменту його розірвання але з моменту постановлення рішення припиняються нараховуватись відсотки (а також штрафи і пеня), припиняються всі зобов'язання, що випливають з Кредитного договору, тобто розірвання договору припиняє його дію на майбутнє. При розірванні договору в судовому порядку моментом припинення зобов'язань вважається вступ судового акта, яким розірвано договір, в законну силу. Оскільки на виконанні відділення державної виконавчої служби Гадяцького районного управління юстиції знаходиться виконавчий лист зі стягнення солідарно із [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованості по кредиту, та ураховуючи, що кредитний договір, який є предметом розгляду суду розірваний, то саме державний виконавець здійснює заходи з виконання судового рішення, при проведенні виконавчих дій за наявності підстав стягує з боржника виконавчий збір та застосовує відповідні заходи примусового виконання судового рішення, у тому числі і звернення стягнення на заставлене майно. Тобто нарахування позивачем боргу у сумі 2 411 624 грн. 01 коп. безпідставне. Право застави не тільки забезпечує виконання основного зобов'язання, а й визначає можливі способи здійснення іпотекодержателем захисту його прав та інтересів в основному зобов'язанні. Вирішуючи спори цієї категорії, суду принципово необхідно встановити факт невиконання або неналежного виконання основного зобов'язання, лише за цієї умови суд й має право звернути стягнення на предмет іпотеки/застави. Відповідно до положень статей 33, 35 Закону № 898-ІУ, згідно з якими у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення у не менш ніж тридцятиденний строк. Як зазначено позивачем 15.07.2013 року на адресу відповідачів направлялось повідомлення про усунення порушень умов кредитного договору, яке повернено як не отримане, та 02.10.2013 року направлена телеграма відповідного змісту. Однак, вказане повідомлення (телеграма), не відповідає вимогам статей 33, 35 Закону України «Про іпотеку», що впливає на оцінку дотримання умов процедури звернення стягнення на предмет іпотеки. Також важливим є врахування положення ст. 39 Закону № 898-ІV, згідно з якою суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Вважає також необгрунтованими позовні вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про виселення з будинку, що є предметом іпотеки, відповідача і членів його сім'ї, серед яких є двоє неповнолітніх дітей. Виходячи із аналізу наведених правових норм закону, примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо добровільно мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника, або в інший погоджений сторонами строк. Оскільки на час ухвалення рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки відсутні виконання імперативно-диспозитивних приписів, встановлених ч. 2 ст. 40 Закону № 898- ІУ та ч. З ст. 109 ЖК, щодо примусового виселення за рішенням суду мешканців із житлового будинку або житлового приміщення, на які здійснюється звернення як на предмет іпотеки, то такі позовні вимоги на цій стадії не можуть бути задоволені, оскільки на цей момент відсутні порушення, невизнання або оспорювання прав та свобод іпотекодержателя або нового власника щодо звільнення таких житлових приміщень їх мешканцями в розумінні вимог ст. З ЦПК щодо права особи для звернення до суду за захистом. Вимога щодо виселення відповідачів та членів їх сім'ї, на яку посилається позивач (від 15.07.2013 року), яку відповідачами не отримано, направлена передчасно, а тому порушено порядок дій банку із вказаного питання. Крім того, 07 червня 2014 року набув чинності ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Згідно зазначеного Закону України, протягом дії даного закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави, згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника чи майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/ майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника чи майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. З урахуванням викладеного, вбачається, що оскільки загальна площа спірного будинку складає 212,1 кв.м, тобто не перевищує норм площі нерухомого майна встановленим Законом, це нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання, будь-яких доказів того, що у власності відповідачів знаходиться інше нерухоме житлове майно матеріали справи не містять, а отже на правовідносини між відповідачами та позивачем поширюється дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відтак, в період дії вказаного закону не може відбуватись звернення стягнення на предмет іпотеки а отже і в задоволенні позову в цій частині має бути відмовлено. Задоволення відповідних позовних вимог іпотекодержателя та відповідно відстрочка виконання рішення вказаним Законом не передбачена. З урахуванням вищезазначеного прохав суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідачі [PERSON], [PERSON] позов не визнали і прохали суд відмовити в його задоволенні в повному обсязі. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Гадяцької районної державної адміністрації у судове засідання не з'явився, надавши заяви про розгляд справи без участі представника, при вирішенні справи покладаються на розсуд суду. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Із ч.ч. 1, 2 ст. 38 ЦПК України вбачається, що сторона, третя особа, особа, яка відповідно до закону захищає права, свободи чи інтереси інших осіб, а також заявники та інші заінтересовані особи в справах окремого провадження (крім справ про усиновлення) можуть брати участь у цивільній справі особисто або через представника. Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що 28.09.2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі начальника відділення № 2 філії «Полтавське регіональне управління» ВАТ «Банку «Фінанси та Кредит» [PERSON] та [PERSON] укладено договір про відкриття кредитної лінії № 653-Г-КЛ, згідно якого банк відкрив [PERSON] відновлювальну кредитну лінію в розмірі 40 000,00 (сорок тисяч) доларів США зі сплатою за процентною ставкою 15 % річних. Пунктами 3.2, 3.4 даного кредитного договору передбачено, що позичальник зобов'язується повністю повернути кредитні ресурси, отримані за цим договором, до 27 вересня 2022 року. Погашення відбувається шляхом зарахування відповідної суми на позичковий рахунок. Банк має право призупинити видачу кредитних ресурсів, відмовити позичальнику в продовженні строку дії цього договору, а також вимагати дострокового повернення кредитних ресурсів, оплати нарахованих відсотків по ним, неустойки у відповідності з умовами цього договору у випадку, якщо позичальник невчасно або в неповному обсязі здійснював зарахування грошових коштів для погашення заборгованості за кредитом чи відсотками, у відповідності з п.п. 3.2, 4.3, 4.4. У відповідності з п.п. 4.1, 4.3 договору позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитними ресурсами у валюті кредиту за процентною ставкою 15,00 відсотків річних. Позичальник сплачує відсотки щомісячно, в строк до 10 числа кожного місяця, згідно додатку № 1 до цього договору. Згідно п. 6.1 договору у випадку прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати відсотків, позичальник сплачує банку пеню із розрахунку 1 % від простроченої суми за кожний день прострочення. Зазначена пеня сплачується у випадку порушення позичальником строків платежів, передбачених п.п. 3.2, 3.4, 4.3, 4.4, 4.6 цього договору, а також будь-яких інших строків платежів, передбачених цим договором (а.с. 7, том 1). Для забезпечення повернення кредитних ресурсів за кредитним договором № 653-Г-КЛ від 28 вересня 2007 року (надалі - основне зобов'язання) на суму 40 000,00 (сорок тисяч) доларів США 00 центів строком до 27 вересня 2022 року, а також процентів за користування кредитними ресурсами, виходячи з процентної ставки 15 % річних, а також комісійної винагороди за основним зобов'язанням, неустойки за цим договором або за основим зобов'язанням, враховуючи відшкодування збитків, завданих прострочкою платежів за основним зобов'язанням, відшкодування витрат по зверненню стягнення на предмет іпотеки в повному обсязі (в тому числі витрати за виконавчим написом), визначеному на момент фактичного задоволення вимог 28.09.2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі начальника відділення № 2 філії «Полтавське регіональне управління» ВАТ «Банку «Фінанси та Кредит» [PERSON] та [PERSON] було укладено іпотечний договір № 653-Г-КЛ. Відповідно п.п. 1, 3 іпотечного договору іпотекодавець ([PERSON].) передає в іпотеку іпотекодержателю (ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит») наступне нерухоме майно: будинок, розташований по [ADDRESS]. Зазначений будинок має загальну площу 212,1 кв.м, житлову площу 117,5 кв.м, і складається в цілому з будинку літ. А2, гаража - літ. Б, літньої кухні - В, сараю - Г, погріба - г, вбиральні - Д (надалі - предмет іпотеки). Узгоджена сторонами вартість предмету іпотеки становить 353 464,65 грн. без урахування ПДВ (а.с. 10, том 1). 03.06.2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі начальника відділення № 2 філії «Полтавське регіональне управління» ВАТ «Банку «Фінанси та Кредит» [PERSON] та [PERSON] укладено додаткову угоду № 1 до іпотечного договору № 653-Г-КЛ від 28.09.2007 року, згідно якої процентна ставка за користування кредитними ресурсами складає 18 % річних (а.с. 9, том 1). Із позовної заяви та розрахунку заборгованості станом на 15.04.2014 року, наданого відповідачем, вбачається, що сума вимоги до боржника становить 2 411 624,01 грн., яка складається з: суми строкової заборгованості по основному боргу кредиту - 24 227,59 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 300 073,24 грн., суми простроченої заборгованості по основному боргу кредиту - 14 699,46 доларів США, тобто 182 061,63 грн., суми строкової заборгованості по відсоткам - 895,32 доларів США, тобто 11 089,08 грн., суми простроченої заборгованості по відсоткам - 36 932,98 доларів США, що еквівалентно 457 437,12 грн., пені за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту та відсоткам - 1 460 932,94 грн. (а.с. 18-21, том 1). Як вбачається з довідки, виданої виконавчим комітетом Гадяцької міської ради від 11.07.2014 року, в будинку по [ADDRESS], проживають: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 84, том 1). Відповідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 13 листопада 2014 року, наданої Реєстраційною службою Гадяцького районного управління юстиції Полтавської області, у Реєстрі прав власності на нерухоме майно відомості за параметрами пошуку фізична особа [PERSON], відсутні (а.с. 138, том 1). Статтями 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. На підставі ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок. За правилами ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язаний надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно ст.ст. 598 ч. 1, 599 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 22.06.2009 року кредитний договір № 653-Г-КЛ від 28.09.2007 року було розірвано та стягнено з [PERSON], [PERSON] на користь ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість 312 890 грн. 83 коп., що еквівалентно 41 079,04 доларів США на час розгляду справи в суді, пеню в сумі 5 197 грн. 51 коп., державне мито у розмірі 1 700 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суду 30 грн. (а.с. 80, том 1). Відповідно ч.ч. 2, 3 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Законодавець розрізняє поняття «розірвання договору» і «припинення зобов'язання/договору». Ці поняття не є тотожними через відмінні підстави їх виникнення та юридичні наслідки, які породжені цими правовими явищами. Розірвання договору слід розглядати як один з видів припинення договору. Таким чином, у силу зазначених правових норм, за загальним правилом, розірвання договору припиняє його дію на майбутнє і не скасовує сам факт укладення та дії договору включно до моменту його розірвання, а також залишає в дії окремі його умови щодо зобов'язань сторін, спеціально передбачені для застосування на випадок порушення зобов'язань і після розірвання договору, виходячи з характеру цього договору, за яким кредитор повністю виконав умови договору до його розірвання. Згідно з ч. 2 статті 533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Основне зобов'язання було розірвано 22 червня 2009 року, проте зобов'язання [PERSON] сплатити заборгованість за кредитним договором № 653-Г-КЛ від 28.09.2007 року у сумі 41 079,04 доларів США припинено не було,тому нарахування банком відсотків та пені за зобов'язанням є неправомірним. Згідно офіційного курсу НБУ станом на 01.09.2015 року 100 доларів США еквівалентно 2180,5419 грн. Отже, сума заборгованості у гривнях становить: 41 079,04 х 21,805419 = 895 745,68 грн. Із довідки відділу Державної виконавчої служби Гадяцького районного управління юстиції від 31.08.2015 року № 03-34/16482 вбачається, що на виконанні у ВДВС Гадяцького РУЮ перебуває виконавче провадження на виконання виконавчого листа № 2-231 від 22.06.2009 року про стягнення боргу з [PERSON] на користь ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» у розмірі 319 919,34 грн. солідарно. Борг утримується з заробітної плати боржниці, загальна сума утриманих коштів на користь стягувача становить 29 928,99 грн. Сума боргу, яка стягується з відповідачів включає в себе заборгованість, пеню, державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення: 312 890,83 (еквівалентно 41 079,04 доларів США станом на 22.06.2009 року)+ 5 197,51 + 1700 + 30 = 319 919,34 грн. Таким чином, сума основної заборгованості за кредитним договором у гривнях станом на 01.09.2015 року складає: 895 745,68 (еквівалентно 41 079,04 доларів США станом на 01.09.2015 року) + 5 197,51 + 1700 + 30 - 29 928,99= 872 744,20 грн. Пунктами 8.4.3, 8.4.7, 8.4.8, 8.4.15 іпотечного договору передбачено право іпотекодержателя: звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до чинного законодавства України у разі, коли в момент настання терміну виконання іпотекодавцями зобов'язань, забезпечених іпотекою за цим договором, вони не будуть виконані чи будуть виконані неналежним чином; у разі виникнення права звернення стягнення на предмет іпотеки реалізувати його відповідно до умов цього договору; достроково звернути стягнення на предмет іпотеки у разі неналежного виконання іпотекодавцем будь-яких умов основного зобов'язання, у тому числі, але не обмежуючись переліченим нижче, у разі несвоєчасної чи неповної сплати платежів, несвоєчасного повернення суми основного зобов'язання, в т.ч. кредиту, процентів, комісійної винагороди, неустойки. Право звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержатель набуває також, якщо іпотекодержатель, відповідно до основного зобов'язання (кредитного договору), заявить іпотекодавцю вимогу повернути кредит та сплатити проценти, комісійну винагороду за настання строку, зазначеного у основному зобов'язанні (кредитному договорі), а іпотекодавець не виконає зазначене зобов'язання; обирати порядок звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно п. 11.3.1 іпотечного договору задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодежателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». За правилами п. 14 іпотечного договору в разі зміни будь-якого строку виконання основного зобов'язання, право іпотеки не припиняється. Відповідно до п. 17 Іпотечного договору значиться, що договір набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до повного виконання іпотекодавцем своїх зобов'язань за основним зобов'язанням (а.с. 10-11, том 1). Як зазначено в ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Частиною 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або не належного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно положень ч.ч. 1, 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Пунктом 9 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Відповідно пункту 39 вищезазначеної постанови з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. У зв'язку з наведеним, суди мають виходити з того, що з урахуванням цих норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом. Таким чином, вимога позивача щодо стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на нього є законною, проте в межах заборгованості у сумі 872 744,20 грн. за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. За правилами ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Частиною 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» встановлено порядок виселення мешканців в разі звернення стягнення на предмет іпотеки: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Із абз. 3 п. 43 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року вбачається, що примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Відповідно до ч. 3 ст. 109 ЖК Української РСР звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Із системного аналізу ст. 109 ЖК Української РСР та ст. 40 Закону України «Про іпотеку» випливає, що всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги у тому разі, якщо іпотекодержатель прийняв рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. За таких обставин, якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Тобто, вимоги закону про направлення мешканцям письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення не стосується виселення мешканців на підставі рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки з одночасним виселенням мешканців, а стосується позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки. Позивачем надано докази про те, що вимога про виселення відповідачу [PERSON] направлялася 15.07.2013 року, проте її направлення, в даному випадку, не є обов'язковим. Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року № 1304-УІІ передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Згідно правової позиції Верховного Суду України, яку висловлено в постанові № 6-44цс15 від 25 березня 2015 року мораторій у юридичному розумінні має значення відстрочки виконання певних обов'язків, відкладення певних дій на визначений чи невизначений період на підставі спеціального акта. Статтею 217 ЦПК України встановлено, що суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Враховуючи, що будинок, на який позивач просить звернути стягнення у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором як на предмет іпотеки використовується відповідачем як місце постійного проживання, іншого нерухомого майна у власності не має загальна площа будинку становить 212,1 кв.м, тобто менша за 250 кв.м, тому суд вважає, що заперечення відповідачів щодо відстрочки виконання рішення суду - звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відповідачів на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» слід задовольнити.

Outcome: partial