Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

01 жовтня 2015 року позивач звернулась до Чугуївського міського Харківської області з позовом до [PERSON] в якому просила суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловою квартирою розташованою за адресою: [ADDRESS]. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач зазначала, що їй на праві приватної власності належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS]. У вказананій квартирі зареєстрований, але не проживає її син [PERSON], який квартирою не користується, участі у витратах на її утримання не приймає, та добровільно з реєстрації зніматись не бажає. Позивач в судове засідання не з'явилась, через канцелярію суду подала заяву про слухання справи без її участі, позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти винесення заочного рішення та просила суд позов задовольнити. Відповідач до зали судових засідань повторно не з'явився, причину неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи у його відсутності не подавав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 17.01.2001 року серії АВО № 993764, посвідченого приватним нотаріусом Чугуївського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за №126, належить квартира за адресою: [ADDRESS]. (а.с. 8). У вище вказаному будинку зареєстрований, але з квітня 2014 р. не проживає син позивачки [PERSON] Факт не проживання відповідача за місцем його реєстрації підтверджується довідкою КЖРЕП м. Чугуєва №611 від 29.09.2015 р. (а.с. 7). Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України відповідачем не надано жодних доказів підтверджуючих його проживання за місцем реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника втрачає право на користування житлом в будинку (квартирі), що належить громадянину на праві власності, у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю сторін. Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що відсутність члена сімї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що призводить до втрати членом сімї права користування помешканням. Враховуючи, що відповідач є членом сімї власника квартири, та з огляду на відсутність доказів наявності між сторонами домовленості про збереження за відповідачем права користування житлом понад строк, встановлений ч.2 ст. 405 ЦК України, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що відповідач понад встановлений ч. 2 ст. 405 ЦК України строк не проживає у квартирі за адресою: [ADDRESS], що є підставою для визнання його таким, що втратив право користування цим приміщенням. Враховуючи викладене,

Outcome: approved