Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-23 00:00:00

02.05.2018 р. позивачі звернулися у суд з позовом до відповідача, у якому просять зняти арешт з майна, що належить їм на праві спільної часткової власності квартири за адресою м. Червоноград, вул. Сокальська, 40/33. В обґрунтування позову зазначила, що 05.01.2012 р. державним виконавцем було накладено арешт на майно боржника [PERSON], у тч. на 1/3 частки цієї квартири. Вказують, що весною 2018 р. відпала підстава для арешт майна, оскільки боржник погасив заборгованість по аліментам перед стягувачкою [PERSON], однак у поза судовому порядку відповідач відмовив їм у зняття такого арешту. Вважають такий стан речей безпідставним обмеженням їх права власності. 22.05.2018 р. відповідач подав відзив, у якому просив відмовити у позові, оскільки у порядку ч. 4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» боржник [PERSON] не надав підтверджень забезпечення виконання рішення суду в інший спосіб, ніж звернення стягнення на його майно. 20.07.2018 р. у судове засідання сторони не зявилися. Позивачі подали окремі заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують. Представник відповідача про причини неявки суд не повідомив, заяв чи клопотань не подавав. З огляду на зазначені обставини, у відповідності до ч. 3 ст. 211, ст. 247 ЦПК України судовий розгляд справи суд здійснив на підставі наявних матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Оцінивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як видно з витягу № 15224734 від 23.12.2013 р., свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.12.2013 р., свідоцтва на квартиру від 26.07.2005 р. № 1669, витягу № 8481673 від 28.09.2005 р., позивачі є власниками квартири за адресою м. Червоноград, вул. Сокальська, 40/33 [PERSON] належить 2/3 її частки, а [PERSON] 1/3 відповідно. 05.01.2012 р. відповідачем накладено арешт на майно [PERSON] як боржника у виконавчому провадженні № 29796145. Згідно розрахунку заборгованості по аліментах від 05.04.2018 р., [PERSON] у цьому виконавчому провадженні сплатив повністю борг у сумі 78496 грн., має переплату. Як видно з листа відповідача від 05.04.2018 р., [PERSON] відмовлено у добровільному знятті арешту з вище вказаної квартири. Підстави для зняття арешту з даного майна передбачені у ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». За правилами п. 7 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника. У ч. 5 ст. 59 цього Закону парламент окремо встановив, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Фактичні обставини справи свідчать, що з погашенням суми заборгованості у виконавчому провадженні відпадала обґрунтована потреба для відповідного арешту квартири боржника. По своїй природі така ситуація повністю підпадає під дію п. 7 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» і є підставою для зняття арешту. Покликання відповідача як на підставу відмови у знятті цього арешту за таких обставин є непереконливими, оскільки вони не відповідають критеріям обґрунтованості та пропорційності, а подальший арешт майна не забезпечує справедливого балансу між несприятливими наслідками для прав та інтересів позивачів і цілям, на досягнення яких спрямований арешт майна боржника. За викладених фактів і міркувань суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved