Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-28 00:00:00

У серпні 2018 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просила ухвалити рішення, яким: - визнати недійсним кредитний договір №056-03-08 від 17 січня 2008 року; - застосувати наслідки нікчемного правочину у вигляді реституції. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що 17 січня 2008 року між [PERSON] та керуючим Дніпропетровського регіонального відділення Кредитної спілки «Всеукраїнське народне кредитне товариство» - [PERSON]. був укладений кредитний договір № 056-03-08. Під час укладання кредитного договору, начебто, [PERSON] діяв на підставі Доручення № 43 від 02.10.2007 року, виданої КС «Всеукраїнське народне кредитне товариство». Однак, позивачу особисто Доручення № 43 не пред'являлося, до кредитного договору не долучалася, як додаток на підтвердження повноважень іншої сторони. При видачі оспорюваного кредиту КС «Всеукраїнським народним кредитним товариством» було порушено встановлений Законом порядок її прийняття до членів товариства, а саме: від позивача не була прийнята заява про таке членство, не було прийнято рішення про зарахування її до членів спілки шляхом надання повної інформації про діяльність КС «Всеукраїнське народне кредитне товариство», що обмежило її у правах члена кредитної спілки. Під час укладання та виконання оспорюваного кредитного договору мало місце введення позивача в оману шляхом надання неповної інформації про умови та порядок кредитування, вступу та права члена кредитної спілки. На думку позивача мала місце нечесна підприємницька практика з боку КС «Всеукраїнське народне кредитне товариство» у формі введення [PERSON] в оману шляхом надання неповної інформації про можливі способи виконання зобов'язання, відповідальність, строки, реквізити та адреси кредитора за кредитним договором № 056-03-08 від 17 січня 2008 року, у зв'язку з чим позивач вимушена звернутися до суду. В судовому засіданні позивач, під час судового розгляду підтримала заявлені позовні вимоги, просила суд їх задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві. Однак, під час судових дебатів позивач просила суд залишити позовну заяву без розгляду зазначивши, що дійсно наявна її заява на вступ до товариства, вона є членом цього товариства, а статутом - передбачені її права як члена товариства на отримання кредитних коштів. Також, позивачем була подана заява про відмову останньої від участі у справі її представника - адвоката [PERSON], яка була прийнята судом. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовної заяви, у зв'язку з її необґрунтованістю, тому,просив в позові відмовити. Вислухавши сторони, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв'язку з наступним. В судовому засіданні встановлено, що 18 травня 2007 року [PERSON] звернулася із заявою до президії ВГО «Народна спілка» про прийняття її до Всеукраїнської громадської організації «Народна спілка». Зі статутом ознайомлена, з його положеннями згодна (арк.с.98,100). Заява підписана власноручно [PERSON], що підтверджено останньою в судовому засіданні. Встановлено, що на ім'я [PERSON] видано членський квиток за [NUMBER], а також наявне рішення про прийняття її в члени товариства від 18.05.2007 року (арк.с.99). Відповідно до протоколу № 056-73-07-П від 18 травня 2007 року вирішено прийняти [PERSON] в члени кредитної спілки «Всеукраїнське народне кредитне товариство» (арк.с.102). 14 січня 2008 року [PERSON] звернулася до правління кредитної спілки «Всеукраїнське народне кредитне товариство» із заявою про надання кредиту в сумі 16000 грн. для ремонту будинку на строк 24 місяці (арк.с.103). Відповідно до протоколу № 056-03/08 від 17 січня 2008 року вирішено видати [PERSON] кредит за кредитною програмою «Без заставний кредит» рівними платежами на ремонт будинку, строком на 24 місяці у розмірі 16000 грн. (арк.с.114). 17 січня 2008 року між КС "Всеукраїнське народне кредитне товариство " та [PERSON] укладено кредитний договір № 056-03-08, згідно якого відповідач одержав кредит в сумі 16000,00 грн. для споживчих цілей. Відповідно до п.2.1. кредитного договору надання кредиту проводиться шляхом видачі готівкових грошових коштів з каси кредитора або безготівкових грошових коштів на рахунок, зазначений у розпорядженні позичальника. Відповідно до п. 3.1. договору позичальник зобов'язується погасити заборгованість по кредиту та оплатити відсотки за користування кредитом шляхом щомісячного внесення грошових коштів в касу Кредитора або зарахування їх на його поточний рахунок платежами в розмірі згідно п. 1.2.1 договору. Відповідно до п. 3.2 договору платежі підлягають сплаті в термін до 5 числа місяця наступного за місяцем нарахування процентів, а також в момент кінцевого повернення кредиту (арк.с.8-12, 115-117). Як вбачається з видаткового касового ордера № 271 [PERSON] отримала позику за договором № 056-03-08 від 17.01.2008 року у сумі 16000 грн. (арк.с.118). Відповідно до квитанцій до прибуткового касового ордера: № 14.04 від 18 травня 2007 року, № 14.05 від 18 травня 2007 року, прибуткового касового ордера: № 14.04 від 18.05.2007 року, № 14.05 від 18.05.2007 року, [PERSON] сплатила обов'язковий пайовий внесок до КС «Всеукраїнське народне кредитне товариство» (арк.с.94,101). Встановлено, що згідно свідоцтва про реєстрацію фінансової установи Кредитна Спілка «Всеукраїнське народне кредитне товариство», остання зареєстрована, як фінансова установа (арк.с.96). Відповідно до ліцензії серії АВ № 153025 видом діяльності Кредитної Спілки «Всеукраїнське народне кредитне товариство» є надання фінансових послуг (діяльність кредитної спілки по залученню внесків (вкладів) членів кредитної спілки на депозитні рахунки (арк.с.97). Згідно довідки Кредитної Спілки «Всеукраїнське народне кредитне товариство» [PERSON] здійснила дострокове повернення кредиту за договором № 056-03-08 від 17.01.2008 року, заборгованості перед Кредитною Спілкою «Всеукраїнське народне кредитне товариство» не має (арк.с.119). Судом встановлені наступні правовідносини. Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч. ч. 1,3,4,5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України та відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України п. 7 постанови № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009 правочин може бути визнаний недійсним лише на підставах, визначених законом, та із застосування наслідків недійсності, передбачених законом. Підставами недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовленні ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Проте, зазначених підстав позивачем в судовому засіданні не доведено. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 5 ЦПК України). Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту права на вчинення певних дій (на підставі вказаних статей ЦК), позивач, в силу ст.12 ЦПК України, зобов'язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог. Отже, встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір, позивач та відповідач виконали зобов'язання за договором в повному обсязі. Будь яких претензій до відповідача стосовно змісту укладеного кредитного договору з моменту укладення договору і до моменту припинення зобов'язань за договором, позивач на адресу відповідача не висувала. Позивачем, в порушення вимог ст.81 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, в судовому засіданні, не було доведено належними та допустимими доказами, що її права, в розумінні ч.1 ст.4 ЦПК України, порушені відповідачем. Таким чином, вимоги про визнання кредитного договору № 056-03-08 від 17 січня 2008 року недійсним задоволенню не підлягають як такі, що не ґрунтуються на законі. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати віднести на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed