Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-17 00:00:00

У вересні 2015 року [PERSON] звернулась до суду позовом до ПрАТ «Азовелектросталь» про стягнення заборгованості по заробітній платі, індексації заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позову зазначила, що у період з 22 травня 2009 року по 16 березня 2015 року працювала у ПрАТ «Азовелектросталь», після чого 16 березня 2015 року звільнилась з підприємства за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію на підставі ст. 38 КзпП України. За період часу з жовтня 2014 року по березень 2015 року їй була нарахована, але не виплачена заробітна плата в сумі 9731,40 грн. У зв'язку із не проведенням повного розрахунку в день звільнення на підставі ст. 117 КЗпП України просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17.03.2015 року, який станом на 15.09.2015 року складає 19961,52 грн. із розрахунку середньоденної заробітної плати в розмірі 160,98 грн. Також зазначає, що при затримці виплати заробітної плати роботодавець не проводив передбачену діючим законодавством індексацію заробітної плати (далі індексація) за період з жовтня 2014 року по березень 2015 року, внаслідок чого порушені її права на оплату праці і не отримані кошти у розмірі 2975,71 грн. Просила стягнути на її користь заборгованість по заробітній платі, індексацію та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 32668,09 грн. Ухвалою Іллічівського райсуду м.Маріуполя від 18 листопада 2015 року позовні вимоги [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «АзовЕлектроСталь» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, за її клопотанням було залишено без розгляду у звязку із проведенням відповідачем виплати заборгованості. Позивачка у судове засідання не з'явилась, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надавши письмові заперечення проти позову, в яких позовні вимоги визнав частково та вказав, що згідно повідомлення головного бухгалтера ПрАТ «Азовелектросталь» № 3339 від 29 жовтня 2015 року, заборгованість по заробітній платі станом на 23 жовтня 2015 року відсутня. Згідно довідки № 3339 від 29 жовтня 2015 року заборгованість по заробітній платі перед позивачкою була повністю погашена 29 вересня 2015 року. 16.03.2015 року позивачку було звільнено. Згідно табелю обліку робочого часу та графіку роботи позивачки за період затримки розрахунку нараховується 133 робочих дня. Розмір середньоденної заробітної плати згідно довідки №3340 від 29 жовтня 2015 року складає 102,34 грн. Отже, загальний розмір середнього заробітку за затримку розрахунку складає 13611,22 грн. Що стосується позовних вимог [PERSON] про стягнення індексації заробітної плати, то позивачці за період роботи на ПрАТ «Азовелектросталь» виконувалось підвищення заробітної плати випереджаючим шляхом. З лютого 2014 року по день звільнення позивачка знаходилась на частковому або повному простої. Згідно «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою КМУ № 1078 від 17 липня 2003 року індексація заробітної плати нараховується тільки з оплату праці за виконану роботу. На протязі простою роботи не виконуються, тому оплата періоду простою не є обєктом індексації. Отже, заробітна плата індексації не підлягає. У цьому випадку суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Основним законом України статтею 43 Конституції передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обовязки, в рівній мірі кореспондується обовязок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Судом встановлено, що позивачка з 22 травня 2009 року по 16 березня 2015 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем, що підтверджується відповідними записами у її трудовій книжці. За період роботи позивачки їй нараховувалась заробітна плата. Відповідно до ст. 1 Закону України Про оплату праці заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Відповідно до ст. 33 Закону України Про оплату праці в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України Про індексацію грошових доходів населення та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078. Індексація грошових доходів населення встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Обєктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру. Структуру заробітної плати визначено у статті 2 Закону України "Про оплату праці", якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до складу фонду додаткової заробітної плати згідно з підпунктом 2.2.7 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 р. № 5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 р. за № 114/8713. У відповідності з положеннями ч.5 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі, оплата праці (грошове забезпечення). Відповідно до ч. 1 ст. 4 цього Закону індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цінперевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка. Згідно ч.1 ст. 5 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв'язку з індексацією за рахунок власних коштів. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, в якому індекс споживчих цін не перевищив поріг індексації, зазначений в частині першої цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у звязку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. Зазначений порядок індексації, заробітної плати передбачений і п. 1-1 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17 липня 2003 року, з наступними змінами та доповненнями. Частиною 2 ст. 233 КЗпП України визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Таким чином, індексація є складовою частиною заробітної плати, є додатковою заробітною платою і у разі порушення законодавства про оплату праці в частині її виплати, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому індексації заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно письмових пояснень представника відповідача, позивачці за період роботи на ПрАТ «Азовелектросталь» виконувалось підвищення заробітної плати випереджаючим шляхом. Суд не може погодитись з розрахунками позивачки, які проведені без зазначення базових місяців, якими відповідно до положень п. 5 Порядку є місяці, в яких відбувалось підвищення розмірів заробітної плати випереджаючим шляхом. Тому вказаний розрахунок не може бути визнаний вірним та братися до уваги при вирішенні спору. За таких обставин, суд вважає, що позивачкою не надано достатніх доказів на підтвердження того, що їй не виплачувалась індексація заробітної плати, а також на підтвердження своїх вимог про стягнення індексації заробітної плати у вказаному нею розмірі, а тому вони задоволенню не підлягають. Щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд виходить з наступного. 16 березня 2015 року позивачка звільнилась з підприємства за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію на підставі ст. 38 КзпП України. На момент звільнення у відповідача перед позивачкою утворилась заборгованість по заробітній платі за період його роботи з жовтня 2014 року по березень 2015 року у розмірі 9731,40 грн. Положеннями ст. 115 КЗпП України встановлено обовязок працедавця виплачувати заробітну плату працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідачем вказаних вимог закону дотримано не було, заробітна плата у встановлені строки не виплачувалася та остаточний розрахунок при звільненні не був проведений. У звязку із цим позивачка 28 вересня 2015 року звернулась до суду із заявою про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. У відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. У звязку із порушенням строків виплати заробітної плати та всіх сум, які належать позивачу при звільнені, відповідач має сплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні. Визначаючи розмір відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд керується наступним. Верховний Суд України в п. 20 постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13 розяснив, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. У разі не проведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Такі ж правові позиції наведені в постановах Верховного Суду України від 24 жовтня 2011 року у справі № 6-39 цс11 та від 21 листопада 2011 року у справі № 6-60 цс11. Позивачкою заявлено позовні вимоги про стягнення з ПрАТ «Азовелектросталь» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17.03.2015 року. Оскільки доказів звернення до відповідача із вимогою виплатити заборгованість із заробітної плати після звільнення позивачем суду не надано, суд вважає, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні необхідно розраховувати, починаючи з 16 березня 2015 року з дня звільнення позивачки, і по день фактичного розрахунку 29 вересня 2015 року. З довідки бухгалтерії ПрАТ «Азовелектросталь» № 3340 від 29.10.2015 року вбачається, що середньоденна заробітна плата [PERSON] за останні два місяці роботи становить 102,34 грн. При цьому суд зазначає, що цей розрахунок зроблений відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно пункту 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Згідно повідомлення головного бухгалтера ПрАТ «Азовелектросталь» № 3339 від 29 жовтня 2015 року, заборгованість по заробітній платі станом на 23 жовтня 2015 року відсутня. Платіжними дорученнями №№ 403, 404 від 25 вересня 2015 року позивачці перераховано заборгованість по заробітній платі, а саме грошові кошти в сумі 2919,42 грн., платіжним дорученням № 20 від 28 вересня 2015 року - грошові кошти в сумі 2043,59 грн., платіжним дорученням № 14 від 29 вересня 2015 року - грошові кошти в сумі 4768,39 грн. Таким чином, остаточний розрахунок з [PERSON] проведено лише 29.09.2015 року. Суд зазначає, що середній заробіток розраховується за період, починаючи з дня, наступного за днем звільнення, тобто з 17.03.2015 року і по день фактичного розрахунку 29.09.2015 року. Згідно наданого відповідачем графіку роботи №1 для працюючих в одну зміну з робочим днем тривалістю 8,2 години на 2015 рік за період з 17 березня 2015 року по 29 вересня 2015 року кількість робочих днів складає 134 дні. Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 17 березня 2015 року по 29 вересня 2015 року складає 13713,56 грн. (134 дні х 102,34 грн.). За таких обставин та положень закону, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає задоволенню складає 13713,56 грн. У звязку із задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягають стягненню на користь держави судовий збір у розмірі мінімальної ставки в сумі 487,20 гривень за вимоги майнового характеру.

Outcome: partial