Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-29 00:00:00

01.12.2016 р. [PERSON] (далі за тексом позивач) звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів з [PERSON] (далі за текстом відповідач), в якому просить стягнути на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] (13.01.2001 р. н.), у твердій грошовій сумі в розмірі по \~1 500,00 гривень, щомісячно, з наступною індексацією відповідно до закону, з дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В своєму позові позивач посилається на те, що з відповідачем по справі вони знаходяться у шлюбі, але тривалий час не проживають разом. Від цього шлюбу мають спільну неповнолітню доньку [PERSON] (13.01.2001 р. н.), яка постійно проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. В свідоцтві про народження дитини відповідач записаний батьком. Позивач вказує на те, що їй одній важко утримувати дитину, відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на її утримання, тому вона змушена звернутися до суду з позовом. У судове засідання позивач не зявився, 09.03.2017 р. надіслав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити повністю. Крім того, позивач просить суд розглядати справу в його відсутність (а. с. 14). Відповідач в судове засідання не зявився, 23.03.2017 р. надіслав до суду заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги визнав частково, просив визначити розмір аліментів на утримання дитини у розмірі 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач надав заперечення проти позову, згідно яких позовні вимоги позивача не визнав, зазначивши, що має неповнолітню доньку [PERSON] (08.01.2000 р. н.), яка постійно проживає разом з ним та знаходиться на його утриманні. Доньку виховує самостійно, у звязку зі смертю її матері, в наявний час тимчасово не працює, доходу не має, тому не має можливості сплачувати аліменти у розмірі зазначеному у позові (а. с. 18). У звязку з неявкою сторін в судове засідання, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 2 ст. 158 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України), суд ухвалив, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню і такий висновок суду ґрунтується на наступному. Між сторонами склалися правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, повязані з обовязком батьків утримувати малолітніх дітей, тому при вирішенні спору слід керуватися Сімейним кодексом України (далі за текстом СК України). Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Зі свідоцтва про шлюб вбачається, що 08.09.2007 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Арцизького районного управління юстиції Одеської області зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем, про що зроблено відповідний актовий запис за №102 (а. с. 4). Відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON] народилась 08.01.2001 р., її батьком вказаний [PERSON] відповідач по справі (а. с. 5). З довідки №3727 від 01.12.2016 р., виданої виконавчим комітетом Арцизької міської ради Одеської області вбачається, що донька [PERSON] проживає разом з матірю та знаходиться на її утриманні (а. с. 6). Також, судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії І-ФП №020936, виданого відділом запису актів про народження м. Миколаїва, відповідач по справі, є батьком ще однієї неповнолітньої дитини [PERSON] (08.01.2000 р. н.) (а. с. 21). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серія ІІ-ТН №622946, [PERSON] померла 14.06.2006 р., яка є матірю [PERSON] (08.01.2000 р. н.) (а. с. 20). Згідно довідки №227/10/15-07-08-05 від 28.03.2017 р., виданої Арцизької ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області, доходи у відповідача відсутні (а. с. 25). Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Такий принцип рівності прав та обовязків батьків щодо дитини ґрунтується на нормах Конституції України, які проголошують, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах (ст. 21), громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками (ст. 24). Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обоязків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обовязок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Згідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Отже, обовязок батьків з утримання своїх дітей виникає незалежно від факту реєстрації шлюбу, наявності між ними фактичних шлюбних відносин або спільного проживання. Батьки зобовязані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обовязок батьків утримувати своїх дітей є безумовним. Відповідно до розяснень, що надані у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Частина 3 ст. 181 СК України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в долі від доходу його матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ст. 183 СК України). Розмір аліментів у твердій грошовій сумі визначається судом за заявою платника або одержувача, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ст. 184 СК України). В судовому засіданні встановлено, що відповідач є батьком неповнолітньої [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про її народження та не заперечувалося відповідачем, тому проживаючи окремо, відповідач зобовязаний утримувати її до досягнення нею повноліття. Таким чином, виходячи з аналізу перелічених норм закону, враховуючи обставини та матеріали справи, суд приходить до висновку, що не зважаючи на те, що в наявний час сторони проживають окремо один від одного; відповідач, будучи батьком неповнолітньої дитини, проживаючи окремо, зобовязаний утримувати свою неповнолітню дитину, яка проживає з матірю до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів, які відповідач повинен виплачувати на користь позивача на утримання дитини до її повноліття, у твердій грошовій сумі, яка підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ст. 182 СК України суд при визначенні розміру аліментів враховує такі обставини як стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інші обставини, що мають істотне значення. Суд, визначаючи розмір аліментів, які повинні стягуватися з відповідача на користь позивача на утримання дитини враховує матеріальне становище матері, а також матеріальне становище батька дитини платника аліментів, який, як було встановлено судом. в наявний час також не працює та має на утриманні іншу дитину. Судом при визначенні розміру аліментів враховується, що Законом України «Про державний бюджет на 2017 рік» прожитковий мінімум для дитини у віці від 6 до 18 років (в якому перебувають діти сторін), встановлений з 01.01.2017 р. у розмірі 1 689,00 (одна тисяча шістсот вісімдесят девять) гривень 00 копійок. В судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт можливості відповідача сплачувати аліменти в розмірі, зазначеному позивачем. Позивач не надав суду жодного переконливого доказу такої можливості відповідача, зокрема сплачувати аліменти на його користь у розмірі 1 500,00 грн. на дитину, чим не виконав вимоги ст. ст.\~10,\~60 ЦПК України. З урахуванням встановлених в судовому засіданні фактів та обставин справи, суд вважає, що з відповідача на користь позивача щомісячно на утримання неповнолітньої дитини до її повноліття, підлягають стягненню аліменти у сумі 550,00 (пятсот пятдесят) гривень 00 копійок на дитину, щомісячно, які підлягають індексації відповідно до закону, починаючи з 01.12.2016 р. до досягнення дитиною повноліття. На підставі викладеного, суд, оцінивши в сукупності всі добуті в судовому засіданні докази, вважає необхідним задовольнити позовні вимоги [PERSON] частково. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial