Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

01.02.2016 [PERSON] звернувся до Бориспільського міськрайонного суду з вказаним позовом та після уточнення позовних вимог просить: - визнати протиправним та скасувати рішення [PERSON] міської ради від 03 грудня 2004 року №1099-ХХІ-ІV в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і спору по вул.Степана Разіна, 11 в м.Борисполі площею 0,068 га та видачу [PERSON] державного акту на земельну ділянку, - зобовязати Приватне підприємство «Міра» виготовити технічну документацію із землеустрою земельної ділянки [PERSON] по вул.Степана Разіна, 11 в м.Борисполі у відповідності з вимогами законів та нормативних актів, - скасувати рішення [PERSON] міської ради від 22 вересня 2011 року №1190-16-VІ в частині затвердження технічної документації із землеустрою земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд по вул.Степана Разіна, 13 в м.Борисполі площею 0,0559 га та її передачу у власність [PERSON], - визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул.Степана Разіна, 13 в м.Бориспіль площею 0,0559 га Серії ЯМ № 140299 від 21.03.2012 року, кадастровий номер земельної ділянки 3210500000:06:045:0065, виданий на імя [PERSON], - зобовязати [PERSON] звільнити самовільно зайняту ділянку, включаючи знесення будівлі за рахунок відповідача (т.1 а.с.2-3, а.с.84-86). Свої уточнені позовні вимоги позивач обґрунтовує наступним. Рішенням виконавчого комітету [PERSON] міської ради №276 від 28 квітня 1961 року позивач для забудови жилого будинку була виділена земельна ділянка площею 0,06га, що розташована в м.Бориспіль, вул.Степана Разіна,9 10 липня 1961 року виконавчий комітет [PERSON] міської ради та [PERSON]І уклали договір, посвідчений нотаріусом [PERSON] нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 2495, за яким виконавчий комітет [PERSON] міської ради передав [PERSON] вказану земельну ділянку у безстрокове користування. На підставі цих документів 10 липня 1961 року був складений план забудови земельної ділянки. Згідно цього плану довжина межі земельної ділянки зі сторони суміжного землекористувача [PERSON] становила 23.5 метри та була у виді прямої лінії. Позивач стверджує, що з цього часу набув право користування вказаною земельною ділянкою. В подальшому, в ході реєстрації права власності на жилий будинок, жилому будинку та земельній ділянці була присвоєна адреса: м.Бориспіль, вул.Степана Разіна, 11. Позивач зазначає, що за його замовленням ПП «Міра» виготовило технічну документацію із землеустрою, на підставі якої 27 липня 2005 року позивачу був виданий державний акт на право власності на вказану земельну ділянки Серії ЯА №600150 на земельну ділянку площею 0,068га з кадастровим номером 3210500000:06:045:0011. Позивач зазначає, що згідно з планом меж земельної ділянки, довжина межі земельної ділянки із суміжним землекористувачем була викривлена та збільшена з 23,5 до 25.14 метра, та неправильно зазначено прізвище суміжного користувача: замість [PERSON] зазначено [PERSON], який також є суміжним землекористувачем, але з протилежної сторони. Позивач стверджує, що вказаним державним актом його було позбавлено частини земельної ділянки, яка залишилась у користуванні [PERSON], яка зазначена в плані меж земельної ділянки відрізками довжиною 2,3 м, 3,88 м та 1,3 м. Як стверджує позивач, вищевказані обставини встановлені рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 23.04.2015 року, яким було скасовано державний акт [PERSON] на право власності на земельну ділянку Серії ЯА №600150 щодо земельної ділянки площею 0,068га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку в м.Бориспіль по вул.Степана Разіна, 11. Позивач стверджує, що ПП «Міра» при виготовленні технічної документації із землеустрою не дотрималось вимог п.1.13 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів затвердженої Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах № 43 від 04.05.1999 р., що діяла на 2004 рік (надалі Інструкція), не винесло та не відновило межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) між суміжним землекористувачем [PERSON], та не закріпило їх межовими знаками встановленого зразка за затвердженою відповідною технічною документацією, що призвело до складання відповідачем технічної документації із землеустрою земельної ділянки по вул. Степана Разіна, 11 в м. Борисполі, яка не відповідає затверджені технічній документації 1961 року, щодо межі з [PERSON]Ф, чим були порушені права позивача. Рішенням [PERSON] міської ради від 03 грудня 2004 року № 1099-ХХІ-ІV технічна документація щодо складання документів, що посвідчують право власності [PERSON] на земельну ділянку по вул. Степана Разіна, 11 в м. Бориспіль була затверджена та прийнято рішення про видачу йому державного акту на право власності на зазначену земельну ділянку. Позивач вважає, що міська рада не повинна була затверджувати технічну документацію, яка виготовлена з порушеннями законів та інших нормативних актів, що регулюють правила складання цієї документації та порушує право [PERSON] щодо володіння, користування переданою йому у безстрокове користування земельною ділянкою, а тому підлягає визнанню протиправним і скасуванню. З цих самих підстав на думку позивача підлягає скасуванню рішення [PERSON] міської ради від 22 вересня 2011 року № 1190-16-VІ, яким було затверджено технічну документацію із землеустрою та передано безоплатно у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,0559 га для обслуговування і будівництва житлового будинку по вул. Степана Разіна, 13 в м. Бориспіль, а також виданий [PERSON] на підставі вказаного рішення державний акт на право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0559 га Серії ЯМ № 140299 від 21.03.2012 року, кадастровий номер земельної ділянки 3210500000:06:045:0065. Позивач стверджує, що відповідач [PERSON], самовільно зайнявши частину земельної ділянки [PERSON], збудував на ній господарчу будівлю, та що земельна ділянка підлягає поверненню разом із знесенням будівлі, що на ній знаходиться, за рахунок [PERSON] В судовому засіданні позивач та його представник уточнені позовні вимоги та викладені в позовній заяві обставини підтримали. Подали заяву про поновлення термінів позовної давності, посилаючись на те, що з 2004 року позивач оскаржує як в органі місцевого самоврядування так і в суді незаконність обмеження його у праві на земельну ділянку, вважає, що строки звернення до суду по оскарженню рішень [PERSON] міської ради від 03 грудня 2004 року №1099-ХХІ-ІV та від 22 вересня 2011 року №1190-16-VІ, та державного акту на імя [PERSON] від 21.03.2012 року пропущені ним з поважних причин. Додатково позивач та його представник пояснили, земельна ділянка знаходиться в користуванні позивача з 1961 року та на момент виготовлення технічної документації ПП «Міра» межа між земельними ділянками позивача та відповідача [PERSON] була викривлена, а ПП «Міра» не відновило межу, яка була визначена в плані земельної ділянки, що передавалась позивачу у безстрокове користування. Позивач зазначає, що вони із відповідачем [PERSON] побудували у 1970 році навіс для вугілля на межі їх земельних ділянок, а в подальшому в 90-х роках відповідач поставив стіну сараю, по якій ПП «Міра» у 2004 році було визначену межу земельних ділянок позивача та [PERSON]. Внаслідок цього межа між їх земельними ділянками перестала бути прямою лінією, довжина її збільшилася в позивач вважає, що таким чином у власність відповідачу [PERSON] було передано частину земельної ділянки, площею близько 15 кв.м., яка надавалась позивачу у безстрокове користування. Позивач також стверджує, що розмір його земельної ділянки збільшився, а площа земельної ділянки відповідача [PERSON] зменшилася у порівнянні з їх первинним розміром -0,06 га, за рахунок зміни межі з іншими суміжними користувачами. А саме: позивачу надано у власність частину проїзду, який існував між земельними ділянками, а відповідач [PERSON] уступив частину земельної ділянки іншому своєму сусіду. Представник відповідача ПП «Міра» в судовому засіданні проти задоволенням позову заперечував, пояснив, що технічна документація із землеустрою позивачу [PERSON] та відповідачу [PERSON] виготовлялась ПП «Міра», в тому числі враховувались фактичні межі земельних ділянок, які приватизувалися. Він зазначає, що в технічній документації ними був використаний Акт обміру земельної ділянки позивача, складений працівниками відділу Державного земельного кадастру на замовлення позивача. Він визнає, що в державному акті була допущена помилка у прізвищі суміжного землекористувача, а саме не зазначено прізвище [PERSON], вважає, що це сталось через те, що на момент складання технічної документації позивача, земельна ділянка [PERSON] не була приватизована, та була відсутня в базі даних Державного земельного кадастру, тому суміжним землекористувачем по спірній межі зазначено прізвище іншого землекористувача, з яким також межує земельна ділянка [PERSON] [PERSON] Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що позивачем не доведено, що права позивача порушені, оскільки площа земельної ділянки позивача в порівнянні з 1961 роком збільшилась з 0,06 га до 0,068 га, в той час як площа земельної ділянки відповідача [PERSON] зменшилась з 0,6 га до 0,0559га. Він зазначає, що відсутні докази того, що відповідач зайняв земельну ділянку позивача, а також звертає увагу, що позивачем визнано, що господарські будівлі були побудовані позивачем та відповідачем на межі за спільною згодою ще до приватизації позивачем земельної ділянки у 2004 році і до 2016 року позивач не звертався до суду з позовом щодо звільнення земельної ділянки від забудови. Представник відповідача [PERSON] міської ради проти задоволення позову також заперечував, подав заяву про застосування позовної давності: оскільки позивач звертався до [PERSON] міського відділу Київської регіональної філії Державного підприємства центру державного земельного кадастру з заявами щодо порушення його прав на земельну ділянку ще у 2005 році, а також в 2007 році звертався до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою про скасування власного державного акту на земельну ділянку від 27.07.2005 серії ЯА №600150 та видачу нового (т.2 а.с.2). Згідно з письмовими запереченнями (т.2 а.с.84-85) відповідач звертає увагу суду на той факт, що у власність позивача було передано земельну ділянку, що на 0,008 га більша, ніж та, що передавалась йому у постійне користування, тоді як відповідач [PERSON] набув у власність земельну ділянку розміром 0,0576 га, що навпаки менша площею, ніж надана йому у постійне користування за договором безстрокового користування 1961 року. Відповідач звертає увагу, що з незрозумілих підстав позивач стверджує, що саме ділянка [PERSON] розширилась в сторону його земельної ділянки, та що дане твердження жодним належним та допустимим доказом не підтверджено. Доданий позивачем до позовної заяви план забудови 1961 року не є документом про встановлення меж земельної ділянки, а тому не може доводити невідповідність меж у затвердженій технічній документації з землеустрою та державному акті на право власності на земельну ділянку. Та звертають увагу, що до аналогічних висновків прийшли суди першої та апеляційної інстанції у справі №2-44/10 (№22ц-3888) за позовом [PERSON]І до ДП «Центр ДЗК», [PERSON] міської ради, ПП «Міра», [PERSON] Так, в силу приписів ч.3 ст. 61 ЦПК України дана обставина є такою, що не підлягає доказуванню. Крім того, твердження позивача про те, що при виготовленні технічної документації щодо передачі йому земельної ділянки у власність не встановлювались на місцевості та не погоджувались межі земельної ділянки спростовується наявним у матеріалах справи актом від 25 листопада 2003 року, який складено в присутності суміжних землекористувачів, що засвідчується їх підписами а також підписом позивача, в якому зазначено, що межі погоджені і не викликають спірних питань, межові знаки передані на зберігання [PERSON] та що він є підставою для прийняття рішення по фактичному користуванню. Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові матеріали справи та надані сторонами документи, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ч. 3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України судом було розяснено особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, та попереджено про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, в тому числі розяснено, що вищенаведені вимог ст.60 ЦПК України. В судовому засіданні встановлено, що рішенням виконавчого комітету [PERSON] міської ради №276 від 28 квітня 1961 року позивачу [PERSON] була надана земельна ділянка під забудову жилого будинку, площею 0,06 га, що розташовувалась в м.Бориспіль по вул. Степана Разіна, 9 (нова адреса вул.Степана Разіна, 11) (т.1 а.с.5).. На підставі вищевказаного рішення Виконавчого комітету [PERSON] міської ради 10 липня 1961 року між виконавчим комітетом [PERSON] міської ради та [PERSON] був укладений та нотаріально посвідчений, зареєстрований в реєстрі за №2495, Договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку на праві особистої власності, з кількістю кімнат від однієї до пяти включно, відповідно до якого виконавчий комітет [PERSON] міської ради передав позивачу [PERSON] земельну ділянку в м.Борисполі вул.Степана Разіна, 9 (нова адреса вул.[PERSON] - 11) загальною площею 600 кв.м у безстрокове користування відповідно до плану земельної ділянки (т.1 а.с.6-7). Відповідний план земельної ділянки був складений Переяслав-Хмельницьким бюро технічної інвентаризації та передбачав будівництвом жилого будинку, господарського сараю та вбиральні (т.1 а.с.8). Згідно з цього плану довжина межі земельної ділянки зі сторони суміжного землекористувача [PERSON] становила 23,5 метри. Факт зміни поштової адреси позивачу на вул.Степана Разіна, 11, сторонами визнаний та не оспорюється, а також підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими документами, з яких вбачається, що приватизація земельної ділянки позивачем здійснювалась за новою визначеної йому поштовою адресою: вул.Степана Разіна, 11. Також встановлено, що 6 травня 1961 року на підставі рішення Виконавчого комітету [PERSON] міської ради 28 квітня 1961 року №257 між виконавчим комітетом [PERSON] міської ради та відповідачем [PERSON] був укладений та нотаріально посвідчений, зареєстрований в реєстрі за №1171, Договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку на праві особистої власності, з кількістю кімнат від однієї до пяти включно, відповідно до якого виконавчий комітет [PERSON] міської ради передав відповідачу [PERSON] земельну ділянку в м.Борисполі вул.Степана Разіна, 11 (нова адреса вул.[PERSON] - 13) загальною площею 600 кв.м у безстрокове користування відповідно до плану земельної ділянки (т.1 а.с.9-10). Відповідний план земельної ділянки був складений Переяслав-Хмельницьким бюро технічної інвентаризації та передбачав будівництво жилого будинку, господарського сараю та вбиральні (т.1 а.с.11). Згідно з цього плану довжина межі земельної ділянки відповідача зі сторони суміжних землекористувачів, в т.ч. позивача [PERSON] та, як вбачається з відповідного плану земельної ділянки позивача (1 а.с.8), Наумовського, становила - 30,00 метрів. Згідно з відміткою на вищевказаному Договорі про надання у безстрокове користування земельної ділянки від 06 травня 1961 року (т.1 а.с. 10-зворот) 20 серпня 1968року у Переяслав-Хмельницькому бюро технічної інвентаризації зареєстровано домоволодіння №11 по вул.Степана Разіна (нова адреса [PERSON] - 13) в м.Бориспіль за [PERSON]. З наданих суду документів також встановлено, що рішенням виконавчого комітету [PERSON] міської ради від 12 жовтня 2004 року №870 (т.2 а.с.50) було присвоєно нову поштову адресу земельним ділянкам громадян : [PERSON] вул.Степана Разіна, 13. Як вбачається з дослідженого в судовому засіданні рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 березня 2010 року цивільній справі №2-442/10 за позовом [PERSON] до державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», [PERSON] міської ради, відділу земельних ресурсів в м.Бориспіль, приватного підприємства «Міра» та [PERSON] (т.1, т.2 а.с.57,87),яке набрало законної сили 29 липня 2010 року відповідно до ухвали Апеляційного суду Київської області (т.2 а.с.88), судом було встановлено, що рішенням виконавчого комітету [PERSON] міської ради №720 від 7 жовтня 1997 року (т.2 а.с.86) у власність [PERSON] для обслуговування індивідуального жилого будинку була безкоштовно передана земельна ділянка площею 0,068га, що розташовується в м. Бориспіль по вул. Степана Разіна, 11. Цим же рішенням допускалась зміна меж та площі цієї земельної ділянки в ході виготовлення державного акту на право власності на земельну ділянку. В даному судовому засіданні також встановлено, що рішенням [PERSON] міської ради від 03 грудня 2004 року №1099-ХХІ-ІV «Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки, виготовлені приватним підприємством «Міра» міська рада вирішила: затвердити технічні документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки громадянам згідно з додатком загальною площею 3,987га; видати Державні акти громадянам у відповідності з додатком, зареєструвати їх у книзі записів; землевпорядній службі внести відповідні зміни в земельно-кадастрову документацію згідно з чинним законодавством (т.1 а.с.90-91). Згідно Додатком до рішення «Список на передачу земельних ділянок у власність громадянами, технічні документації на які виготовлені приватним підприємством «Міра» за порядковим №26 значиться позивач - [PERSON], адреса ділянки вул.С.Разіна, площа 0,068 га (т.1 а.с.92). Наведене свідчить, а також вищевказаним рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 18 березня 2010 року встановлено, і у даній справі сторонами не оспорюється, що за замовленням позивача ПП «Міра» виготовило технічну документацію із землеустрою, на підставі якої 27 липня 2005 року на ім'я [PERSON] був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №600150 щодо земельної ділянки площею 0,068 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку з кадастровим номером 3210500000:06:045:0011, що розташовується в м. Бориспіль по вул. Степана Разіна, 11. Згідно з планом меж земельної ділянки, що міститься в цьому державному акті на право власності на земельну ділянку, довжина межі земельної ділянки позивача зі сторони суміжного землекористувача [PERSON] була збільшена з 23,5 до 25,24 метри (2,3+3,88+1,3+17,76). [PERSON] з тим, замість суміжного землекористувача [PERSON] у державному акті на право власності на земельну ділянку помилково було зазначено прізвище [PERSON], який також є суміжним землекористувачем позивача, але з іншої межі (т.2 а.с.86). Копія відповідного державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №600150 міститься в матеріалах даної справи (т.2 а.с.1) Як встановлено, з дослідженого в судовому засіданні рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 квітня 2015 року, ухваленого у цивільній справі №359/1829/15-ц за позовом [PERSON] до державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» при Державному комітеті України по земельних ресурсах, [PERSON] міської ради, приватного підприємства «Міра» про скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, яке в апеляційному порядку не оскаржувалось та набрало законної сили 06.05.2015 (т.2 а.с.17), суд вирішив: скасувати державний акт серія ЯА №600150, одночасно в зобовязанні ПП «Міра» в особі [PERSON] виготовити за їх власний рахунок нового державного акту на право власності на земельну ділянку відмовити. За змістом вказаного рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 квітня 2015 року, суд зазначив про те, що, перевіряючи законність видачі державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON], суд враховує вказані положення чинного законодавства України та встановлені в судовому засіданні обставини, де виданим державним актом на право власності на земельну ділянку позивача було позбавлено права на частину земельної ділянки, яка залишилась в користуванні [PERSON] (в плані меж земельної ділянки позначається відрізками довжиною 2,3 метри, 3,88 метри та 1,3 метри), площа спірної земельної ділянки та довжина її меж значно перевищують розмір та довжину меж земельної ділянки, що передавалась позивачу у безстрокове користування в 1961 році, тому знаходить, що права позивача як власника порушені та підлягають захисту.\~\~ Відповідно до вимог ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається зі змісту вищевказаного рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 квітня 2015 року відповідач уданій справі [PERSON] не був залучений до участі у справі, будь-яких вимог щодо відновлення його порушених прав відповідачем [PERSON], [PERSON] заявлено не було (т.2 а.с.17). Враховуючи викладене та обставина, що частина земельної ділянки, яка виділялась позивачу в користування на підставі вищезазначеного Договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку, опинилась спочатку в користуванні, а потім у власності відповідача [PERSON], підлягає доведенню на загальних підставах. Так, в судовому засіданні встановлено, що на підставі заяви відповідача [PERSON] від 06 серпня 2007 року (т.1 а.с.12) та Технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд гр.[PERSON] по вул.Степана Разіна, 13 в м.Бориспіль, виготовленої у 2011 році ПП «Міра» (т.2 а.с.22-65) рішенням [PERSON] міської ради від 22 вересня 2011 року №1190-16-VІ було затверджено технічну документацію із землеустрою та передано безоплатно у власність відповідачу [PERSON] земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по вул.Степана Разіна, 13 загальною площею 0,0559 (т.2 а.с.62-63). На підставі вказаного рішення [PERSON] міської ради від 22 вересня 2011 року №1190-16-VІ відповідачу [PERSON] був виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку Серії ЯМ № 140299 від 21.03.2012 року щодо земельної ділянки площею 0,0559 га, кадастровий номер 3210500000:06:045:0065, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в м.Борисполі по вул.Степана Разіна, 13 (т.1 а.с.16). За змістом ст.ст.125,126 Земельного кодексу України, який набув чинності з 01.01.2002 року, в редакції закону, чинній на момент видачі позивачу державного акту на право власності на земельну ділянку у 2005 році, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону. Відповідні положення вимоги щодо порядку набуття права власності чи права користування земельну ділянку містилися у Земельному кодексу України 1990 року та Земельному кодексі УРСР 1970 року. Так, за змістом ч. 1, 7, 15 ст.19 Земельного кодексу України 1990 року було передбачено, що надання земельних ділянок в користування здійснюється радами депутатів про проектам відводу. Крім того, відповідно до вимог ст.22 Земельного кодексу України 1990 року право власності та право користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою державного акту - та його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості) та одержання документа, що посвідчує право на неї та державної реєстрації, забороняється. Відповідно до вимог ст.23 Земельного кодексу України 1990 року право власності або право постійного користування землю посвідчується державними актами, які видаються та реєструються сільськими, селищними, міськими, районними радами депутатів. Відповідно до вимог ст.22 Земельного кодексу УРСР 1970 року було закріплено, що приступати до користування наданою земельною ділянкою до встановлення відповідними землевпорядними органами меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і видачі документа, який засвідчує право користування землею, забороняється. Будь-яких належних і допустимих доказів, що при укладенні Договорів про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку на праві особистої власності між відповідачем [PERSON] і Виконавчим комітетом [PERSON] міської ради депутатів від 06 травня 1961 року, та між позивачем [PERSON] і Виконавчим комітетом [PERSON] міської ради депутатів від 10 липня 1961 року (т.1 а.с.6-7,9-10), а також в подальшому аж до розроблення відповідної технічної документації із землеустрою ПП «Міра» та складання відповідних актів про встановлення меж на місцевості та погодження зовнішніх меж земельної ділянки позивача [PERSON] від 25.09.2003 року (т.2 а.с.91) та відповідача [PERSON] від серпня 2011 року (т.2 а.с.55), відповідними землевпорядними органами були встановлені межі спірних земельних ділянок в натурі (на місцевості), суду надано не було. При цьому суд враховує, що долучені до договорів плани земельної ділянки (т.1 а.с. 8,11) не є такими доказами. В звязку з цим, твердження позивача про те, що ПП «Міра» не дотрималось вимог п.1.13 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів, затвердженої Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах №43 від 04.05.1999 року, в редакції, чинній у 2004 році, не винесло та не відновило межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) між суміжними землекористувачами та не закріпило їх межовими знаками встановленого зразка, що призвело до складання технічних документацій із землеустрою, спірних земельних ділянок, які не відповідають технічній документації, затвердженій у 1961 році, суд вважає необґрунтованими та недоведеними, оскільки позивачем не доведено, що при передачі йому земельної ділянки в безстрокове користування розроблявся та затверджувався в установленому законом порядку проект відведення земельної ділянки, і що межі переданої йому в користування земельної ділянки встановлювались на місцевості та закріплювались довгостроковими межовими знаками. При цьому як визнано сторонами та як встановлено з вищенаведених досліджених в судовому засіданні письмових доказів приватизація земельних ділянок позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] здійснювалось по фактичному користуванню з наступним оформлення документів, що посвідчують право власності на землю. Саме внаслідок цього, площа земельних ділянок позивача та відповідача не відповідає площі земельних ділянок, які були передані їм в безстрокове користування у 1961 році. Суд звертає увагу, що належних і допустимих доказів, які б давали можливість встановити, що внаслідок передачі у власність відповідачу [PERSON] земельної ділянки на підставі оскражуваного позивачем рішення [PERSON] міської ради від 22 вересня 2011 року №1190-16-VІ, а також, що внаслідок видачі державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯМ № 140299 від 21.03.2012 року на імя відповідача [PERSON], були порушені права позивача, позивачем надано не було. В звязку з цим вимоги позивача щодо скасування вказаного рішення [PERSON] міської ради та державного акту, виданого на імя відповідача [PERSON], задоволенню не підлягають. Оскільки позивачем не доведено, що частина земельної ділянки із його правомірного користування вибула внаслідок її зайняття відповідачем [PERSON] та будівництва господарської будівлі- сараю на межі земельних ділянок, вимога позивача щодо зобовязання відповідача [PERSON] звільнити самовільно зайняту ділянку, включаючи знесення будівлі за рахунок відповідача, ці вимоги позивача також задоволенню не підлягають. При цьому суд також враховує, що при складанні актів про встановлення меж на місцевості та погодження зовнішніх меж земельної ділянки позивачу [PERSON] від 25.11.2003 року (т.2 а.с.91), підписаний позивачем, а також суміжними з ним землекористувачами, в тому числі відповідачем [PERSON], своїм підписом позивач під актом позивач підтвердив зазначену в акті інформацію, а саме, що межі погоджені і не викликають спірних питань, межові знаки передані на зберігання [PERSON] та що він є підставою для прийняття рішення по фактичному користуванню. Крім того, суд звертає увагу, що сторонами [PERSON] та [PERSON] в особі представника останнього, визнано та іншими відповідачами не оспорюється, а також підтверджується кадастровими планами суміжних земельних ділянок, що знаходяться в м.Бориспіль по вул.Степана Разіна № 11 та №13 (т.2 а.с.76, т.1 а.с.14) , що обома сторонами було здійснено будівництво господарських будівель безпосередньо на межі земельних ділянок, до їх приватизації сторонами, а отже про порушення його права позивач мало стати відомо з моменту будівництва господарської будівлі відповідачем, та в будь-якому разі з моменту приватизації позивачем земельної ділянки у 2005 році. Так, згідно з твердженнями позивача, про порушення його права йому стало відомо з моменту видачі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №600150, виданого 27.07.2005 року (т.2 а.с.1), проте з вимогою про скасування рішення [PERSON] міської ради від 03 грудня 2004 року №1099-ХХІ-ІV, яким було передано у власність позивача земельну ділянку площею 0,068 га по вул.Степана Разіна, 11 в м.Борисполі (т.1 а.с.92) позивач раніше не звертався. За змістом п.4 ч.1 ст.268 ЦК України в редакції, що була чинною до 14.01.2012 року, було передбачено, що позовна давність не поширюється: на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право. Як зазначено Верховним Судом України у Постанові від 16 вересня 2015 року у справі № 6-68цс15, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» від 20 грудня 2011 року, на правовідносини, які виникли з участю держави та її адміністративно-територіальних утворень як суб'єктів цивільних прав, позовна давність не поширювалася, а після набрання чинності цим Законом його прикінцевими та перехідними положеннями особі надано право звернутися до суду з таким позовом протягом трьох років, тобто в період з 15 січня 2012 року по 14 січня 2015 року. При цьому Верховний Суд України зазначив, що Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Доказів, що, визначений ст.257 ЦК України строк позовної давності, про застосування якого просять відповідачі, був пропущений позивачем з поважних причин суду надано не було. Та обставина, що позивач звертався до суду з іншими позовними вимогами не перериває строки позовної давності та не є підставою для їх поновлення. В звязку з цим вимоги позивача щодо скасування вищевказаного рішення [PERSON] міської ради 03 грудня 2004 року №1099-ХХІ-ІV задоволенню не підлягають у звязку з пропуском позивачем строків позовної давності. Враховуючи викладене, вимоги позивача про скасування рішення [PERSON] міської ради від 22 вересня 2011 року №1190-16-VІ в частині затвердження технічної документації із землеустрою земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд по вул.Степана Разіна, 13 в м.Борисполі площею 0,0559 га та її передачу у власність [PERSON], визнання недійсним та скасування державний акт на право власності на земельну ділянку Серії ЯМ № 140299 від 21.03.2012 року, кадастровий номер земельної ділянки 3210500000:06:045:0065, виданого на імя відповідача [PERSON], а також зобовязання відповідача [PERSON] звільнити самовільно зайняту ділянку, включаючи знесення будівлі за рахунок відповідача, - задоволенню не підлягають з вищевказаних підстав їх недоведеності та безпідставності. А в частині знесення самовільно зайнятої земельної ділянки та знесення будівлі за рахунок відповідача [PERSON], в тому числі з підстав пропуску позивачем строку позовної давності для звернення з даним позовом. Та, як було зазначено вище, у звязку недоведеністю позивачем факту порушення ПП «Міра» вимог Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів при виготовленні технічної документації із землеустрою, не підлягає задоволенню вимога позивача щодо зобовязання відповідача ПП «Міра» виготовити технічну документацію із землеустрою земельної ділянки [PERSON] по вул.Степана Разіна, 11 в м.Борисполі у відповідності з вимогами законів та нормативних актів. При цьому суд також враховує, що позивачем без поважних причин пропущений строк звернення з позовом до суду, враховуючи, що про порушення його прав позивачу, згідно з його поясненнями, стало відомо у 2005 році, тобто з моменту отримання Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №600150, виданого 27.07.2005 року та виготовленого на підставі технічної документації із землеустрою, розробленої ПП «Міра». Крім того, суд звертає увагу, що згідно з Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-3207889542016 від 07.12.2016 (т.2 а.с.75-77) земельна ділянка позивача з кадастровим номером 3210500000:06:045:001 площею 0,681 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), місце розташування якої: Київська область, м.Бориспіль, вул.Степана Разіна, 11 зареєстрована на праві приватної власності Управлінням Держгеокадастру у [PERSON] районі Київської області 29.06.2016 року за позивачем [PERSON] на підставі Державного акту від 27.07.2005 року ЯА №600150, виданого згідно з рішенням [PERSON] міської ради від 03.12.2004 №1099-ХХІ-ІV. В тому числі зазначено що земельна ділянка межує із земельною ділянкою [PERSON] (т.2 а.с.76-зворот). А отже, не зважаючи на те, що вищезазначеним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 квітня 2015 року, ухваленим у цивільній справі №359/1829/15-ц за позовом [PERSON] до державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» при Державному комітеті України по земельних ресурсах, [PERSON] міської ради, приватного підприємства «Міра» про скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, було скасовано державний на право власності на земельну ділянку акт серія ЯА №600150, виданий на імя позивача [PERSON], за зверненням позивача була здійснена реєстрація земельної ділянки, а отже право власності позивача на вищевказану земельну ділянку (вул.Степана Разіна,11) не припинено і до цього часу ніким не оспорюється. Оскільки суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити, понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в силу вимог ст.88 ЦПК України відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed