Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-14 00:00:00

У січні 2017 року [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (далі позивачі) звернулись до Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області (далі відповідач), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Відділ Держгеокадастру у Шаргородському районі Вінницької області, Шаргородська районна державна адміністрація Вінницької області (далі треті особи) з вищезазначеним позовом. В обґрунтування позову вказали, що рішенням 7 сесії 4 скликання Рахнівсько-Лісової сільської ради від 24 грудня 2003 року «Про затвердження списків працівників СВАТ імені 9-ої Кримської Кавалерійської дивізії с. Рахни-Лісові та пенсіонерів з їх числа на виділення земельних часток (паїв) та списків працівників соціальної сфери на виділення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства» позивачів було визнано працівниками соціальної сфери села. Дана обставина також була підтверджена розпорядженням голови Шаргородської районної державної адміністрації від 26 березня 2004 року №101. Сертифікатів на право на земельну частку позивачі в подальшому не отримали, однак 06 грудня 2016 року звернулись до відповідача з колективною заявою в якій просили надати їм земельні частки (паї), на що 12 грудня 2016 року отримали лист №593, яким їм було відмовлено в задоволенні законних вимог, мотивуючи це змінами законодавства в період 2002-2004 років, коли працівники села були виключені з процесу паювання земель. Вважаючи відмову відповідача в наданні земельних ділянок протиправною, позивачі звернулись до суду за захистом свого порушеного права. В судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримав в повному обсязі, попередньо змінивши їх, та просив визнати за позивачами право на отримання земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства, як громадянами зайнятими у соціальній сфері на селі та пенсіонерам з їх числа. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, зазначивши, що позивачі не звертались із заявою про надання їм земельних ділянок до відповідача, крім цього вказав, що відповідач не є розпорядником земель, на які претендують позивачі. Представники третіх осіб заперечували проти задоволення позову. Заслухавши думки учасників судового засідання, їх пояснення, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі докази в сукупності, суд встановив наступне. Розпорядженням голови Шаргородської районної державної адміністрації №101 від 26 березня 2004 року «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації щодо роздержавлення та приватизації земель СВАТ ім. 9-ої Кримської Кавалерійської дивізії с. Рахни-Лісові» надано дозвіл працівникам соціальної сфери, які проживають на території Рахнівсько-Ліосової сільської ради, на виготовлення технічної документації щодо відводу земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства із земель резервного фонду згідно додатку до розпорядження. До списку осіб, згідно зазначеного додатку, були включені також позивачі. (а.с. 34-39). Сертифікатів на право на земельну частку позивачі не отримували. Розпорядженням голови Шаргородської районної державної адміністрації №487 від 10 листопада 2006 року «Про внесення змін до розпорядження голови районної державної адміністрації» внесено зміни до розпорядження №101 від 26 березня 2004 року та викладено список працівників соціальної сфери, які проживають на території Рахнівсько-Лісової сільської ради, яким надається дозвіл на виготовлення документації, щодо відводу земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства в новій редакції, яким позивачів виключено із зазначеного списку. 06 грудня 2016 року на адресу відповідача надійшла колективна заява від працівників соціальної сфери села Рахни-Лісові, серед яких були і позивачі. Заявники запитували чому їм не надано земельні ділянки (пай). Листом №593 від 12 грудня 2016 року за підписом сільського голови та землевпорядника Рахнісько-Лісової сільської ради працівникам соціальної сфери (обслуговуючий персонал) надано відповідь на їх колективну заяву. Згідно зазначеного листа, заявникам розяснено підстави та порядок отримання земельних ділянок в процесі паювання земель сільськогосподарських підприємств, а також повідомлено про час початку розпаювання СВАТ імені 9-ої Кримської Кавалерійської дивізії с. Рахни-Лісові (а.с. 33). Також судом встановлено, що позивачі на час розпаювання СВАТ імені 9-ої Кримської Кавалерійської дивізії с. Рахни-Лісові перебували в трудових відносинах з державними чи комунальними закладами освіти, культури, охорони здоровя на території Рахнівсько-Лісової сільської ради, або були пенсіонерами з їх числа (а.с. 108-165). Відповідно до вимог ст. 25 Земельного кодексу України, при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров'я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю). \~ Статтею 80 Земельного кодексу України\~встановлено, що суб'єктами права власності на землю є: а) громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; б) територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; в) держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності. \~\~\~\~ Підстави набуття громадянами України права власності на земельні ділянки визначені\~статтею 81 Земельного кодексу України, згідно з пунктами «б» громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; \~ Повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування встановлені\~статтею 122 Земельного кодексу України. Частиною першою цієї статті передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. При цьому відповідно до частини четвертої\~статті 122 Земельного кодексу України\~центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» судам потрібно мати на увазі, що згідно зі статтею 25 Земельного кодексу України при приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій земельні ділянки передаються їх працівникам, а також пенсіонерам з числа працівників з визначенням Кожному з них земельної частки (паю) за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування і кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розділ X "Перехідні положення" Земельного кодексу України. Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Позови громадян, пов'язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. Відповідно до положень частини одинадцятої\~статті 25 Земельного кодексу України\~резервний фонд земель перебуває у державній або комунальній власності і призначається для подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначенням, повноваженнями щодо його розпорядження згідно з частинами першою та сьомою\~статті 122 Земельного кодексу України\~наділені, відповідно, сільські, селищні, міські ради із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб, та центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи щодо передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності. В судовому засіданні, зокрема з пояснень представника позивачів, встановлено, що позивачі бажають отримати земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розпорядником яких Рахнівсько-Лісова сільська рада Шаргородського району Вінницької області не є. З огляду на викладене, позовні вимоги про визнання за позивачами права на отримання земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства, як громадян зайнятих у соціальній сфері на селі та пенсіонерам з їх числа, не ґрунтується на нормах закону, оскільки розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності виходить за межі визначеної законом компетенції Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області. Згідно з приписами ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 3\~ст. 10 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно\~ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст.\~55, ст.\~124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі\~статтею 9 Конституції України\~є складовою національного законодавства. Відповідно до\~ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтями\~58,\~59\~та\~60 ЦПК України\~встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. За таких обставин, суд вважає, що позивачі не довели належними та допустимими доказами порушення відповідачем їх прав, що вбачається з колективної заяви позивачів від 06 грудня 2016 року, яка не містить вимог про реалізацію права на отримання земельних ділянок, а також із відповіді відповідача від 12 грудня 2016 року на зазначене звернення, яка не містить будь-яких відмов, а лише розяснення, що свідчить про відсутність порушення, невизнання або оспорювання прав, свобод чи інтересів позивачів. Такий висновок суду ґрунтується на повному, всебічному та неупередженому вивченні всіх обставин справи та оцінки їх на основі свого внутрішнього переконання. Враховуючи викладене, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed