Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-20 00:00:00

У травні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що є донькою відповідача, який перебував у шлюбі з її матір`ю [PERSON] до 29.11.2013 року. Після чого донька залишилася проживати разом із матір`ю. На даний час [PERSON] є повнолітньою, продовжує навчання на 1 курсі денної форми факультету спеціальної освіти Державного вищого навчального закладу «Донбаський державний педагогічний університет» та не має змоги влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток. У звязку з чим, потребує матеріальної допомоги, має інші потреби, як студентка. З своїх доходів матір не має можливості повністю забезпечити повноцінне навчання доньки та її утримання. Разом з цим, відповідач отримує пенсію та страхові виплати, у звязку з чим, має змогу надавати доньці матеріальну допомогу. З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить стягнути з відповідача аліменти на період її навчання в розмірі 1/6 частки з усіх видів доходів щомісячно, до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років. Позивач в судове засідання не зявився, надала суду заяву, про розгляд справи за її відсутності, наполягає на задоволенні позовних вимог. Відповідач до судового засідання не прибув, суду\~ надав заяву про розгляд справи за його відсутності, уточнені позовні вимоги визнав, згоден сплачувати аліменти у розмірі 1/6 частки з усіх видів доходів щомісячно до закінчення донькою навчання. Дослідив матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно з положенням ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітню доньку, сина у твердій грошовій сумі або в частці від заробітку платника аліментів з врахуванням обставин передбачених ст. 182 цього Кодексу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне забезпечення дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне положення платника аліментів ; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка жінки, батьків , доньки, сина; 4) інші обставини, які мають суттєве значення. Відповідно до п.20 роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" обов'язок батьків утримувати повнолітню дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована\~Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991\~p. та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON] Дар`ї Олександрівни. Факт батьківства не оспорюється та підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-НО №163266. На даний час [PERSON] Дар`я Олександрівна є повнолітньою. Згідно з довідкою №233 від 11.05.2018 року, виданою Державним вищим навчальним закладому «Донбаський державний педагогічний університет» [PERSON] Дар`я Олександрівна є студенткою 1 курсу денної форми навчання факультету спеціальної освіти, термін навчання з 01.09.2017 по 30.06.2021. Відповідно до довідки б/н від 22.02.2018, виданою КП «Торецькомсервіс» [PERSON] Дар`я Олександрівна проживає за адресою:[INFO]. Відповідно до п. 17 Постанови Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Як встановлено судом, [PERSON] є повнолітньою, продовжує навчання, матір позивача не має можливості в повній мірі покрити витрати, пов'язані з навчанням доньки, у зв'язку з чим, остання потребує матеріальної допомоги. В той же час, відповідач на момент розгляду справи отримує пенсійні виплати та має матеріальну можливість утримувати повнолітню доньку, яка продовжує навчання. Суд зауважує, що однією з умов стягнення аліментів на повнолітню особу є продовження навчання останньою. З матеріалів справи вбачається, що строк закінчення навчання [PERSON] є 30.06.2021 року. Враховуючи вищевказані обставини, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на утримання доньки аліменти у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову до закінчення навчання у навчальному закладі, але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років. Відповідно до ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеність перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У звязку з тим, що позивач [PERSON] на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів, то судовий збір у сумі 704,80 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved