Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-30 00:00:00

У грудні 2013 року позивач [PERSON] звернувся до районного суду з вищевказаним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що з 2007 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Від подружнього життя у них народився син - [PERSON], [INFO]. Проте сім"я не склалась через різні погляди на життя та характери. Приблизно з вересня 2011 року він фактично перестав проживати однією сім»єю із [PERSON] Проте він продовжував відвідувати свого сина та брав участь у його вихованні. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 січня 2012 року з нього стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі ? частини усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття починаючи з 05 січня 2012 року. Вищевказане рішення він виконує належним чином. Проте відповідачка з 2012 року фактично позбавила його можливості спілкуватися з сином та брати участь у його вихованні, у зв'язку з чим він змушений був звернутись до правоохоронних органів та органу опіки та піклування. Розпорядженням Києво-Святошинської РДА від 16 травня 2012 року встановлено його участь як батька у вихованні та спілкуванні з сином - чотири рази на місяць у вихідні дні: перша, третя субота та друга,четверта неділя з 9 до 12 годин. Проте [PERSON] продовжує йому чинити перешкоди у спілкуванні з сином. Вважає, що незаконними діями відповідачка порушила його права щодо виховання та розвитку дитини. Тому просив суд зобов»язати [PERSON] припинити дії щодо створення перешкод у спілкуванні [PERSON] з малолітнім сином [PERSON], [INFO], та участі у його вихованні: визначити його спосіб участі у вихованні сина таким чином: перша, третя субота місяця з 9 год 00 хв до 12 год 00 хв у формі зустрічей без участі [PERSON] за його місцем проживання; друга, четверта неділя з 10 год 00 хв до 17 год 00 хв у формі зустрічей без участі [PERSON] за його місцем проживання; два тижні влітку спільного відпочинку та оздоровлення дитини; безперешкодне побачення не менше двох годин в день народження дитини, а саме - 12 листопада кожного року. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги. Позивач суду пояснив, що відповідачка не зважаючи на висновок органу опіки та піклування перешкоджає йому у спілкуванні з сином. Востаннє бачив сина більше року тому. Не зважаючи на це продовжує сумлінно сплачувати аліменти на утримання [PERSON] Також зазначив, що незаконними діями відповідачка порушила його права щодо виховання та розвитку дитини, що негативно впливає на дитину та може завдати непоправної шкоди психічному розвитку сина та накласти серйозний відбиток на його психоемоційний стан. Тому просили суд задовольнити позовні вимоги. У судовому засіданні відповідачка заперечувала проти позову. Суду пояснила, що позивач не цікавиться взагалі дитиною, сам уникав спілкування з сином, постійно влаштовував сварки, погрожував їй, кошти на утримання дитини не надавав та не надає. Не заперечувала та не чинила перешкод у спілкуванні сина з батьком до того часу, поки останній її не побив. Також зазначала, що дитина на сьогодні повністю знаходиться на її утриманні, та вона не впевнена що син зможе перебувати вдвох з батьком без її нагляду. Проте не заперечуватиме проти такого спілкування у разі надання позивачем матеріальної допомоги. У судовому засіданні представник органу опіки та піклування, служби у справах дітей Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області надав суду висновок про доцільність встановлення участі батька - [PERSON] .у вихованні та спілкуванні з малолітнім [PERSON] від 30 січня 2014 року. Просив суд задовольнити позовні вимоги згідно наданого висновку. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. При розгляді справи судом встановлено, що 28 квітня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб у виконкомі Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серія [NUMBER]. Від подружнього життя у [PERSON] та [PERSON] народився син - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження виданого виконавчим комітетом Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області серія [NUMBER]. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 січня 2012 року стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] у розмірі ? частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.01.2012 року і до його повноліття. Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 жовтня 2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Так, відповідно до положень Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно п.1 ст.12 «Конвенції про права дитини», ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року держави - учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляді, право вільно висловлювати ці погляді з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага з її віком і зрілістю. Згідно п. 2 з цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Згідно до вимог ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Принципом 6 Декларації прав дитини передбачено, що дитина для повного та гармонійного розвитку його особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в будь-якому випадку в атмосфері кохання та морального і матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена з матір'ю. Відповідно до ст. 157 СК України той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування перешкоджає нормальному розвитку дитини. З урахуванням вимог ст.ст. 158, 159 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Відповідно до ч. 2 ст. 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров"я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. В ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов»язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров»я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 15 цього ж Закону вказано, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ним регулярних особистих стосунків і прямих контактів. У судовому засіданні допитаний у якості свідка [PERSON] суду пояснив, що для малолітнього [PERSON] являється рідним дідусем. Відповідачка [PERSON] чинить перешкоди йому у спілкуванні з внуком, а також батьку [PERSON], навмисно не надає бачити дитину, не надає можливості навіть на телефонні розмови з ним. Свідок [PERSON] у судовому засіданні підтвердила факт здійснення [PERSON] перешкод у спілкуванні [PERSON] з сином. Причини та мотиви такої поведінки відповідачки їй невідомо. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 16 від 12 червня 1998 року "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України" вказано, що при розгляді вимог про визначення порядку участі у вихованні дітей і спілкуванні з ними того з батьків, який проживає окремо від них, обов'язковими є наявність письмового висновку органів опіки та піклування та їхня участь у судовому засіданні. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. З характеристики, виданої директором ТОВ «ВП Байрак», вбачається, що [PERSON] працює на даному товаристві на посаді водія з 08 травня 2012 року по теперішній час, за цей період показав себе добросовісним, ініціативним працівником, гарним спеціалістом, який справляється зі своїми посадовими інструкціями, у спілкування з колегами дружелюбний, привітний, ввічливий. З наданих суду копій квитанцій вбачається, що [PERSON] надавав та продовжує надавати матеріальну допомогу [PERSON] на утримання сина [PERSON] Згідно з висновком Органу опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області №3137405.127.2 від 30 січня 2014 року доцільно встановити участь батька [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітнім [PERSON] чотири рази на місяць у вихідні дні: перша, третя субота та друга, четверта неділя з 09 до 12 годин. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст.ст. 7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлює права, обов'язки та відповідальність батьків за виховання та розвиток дитини. З огляду на наведене, суд задовольняє позовні вимоги частково, а саме встановлено участь батька [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітнім [PERSON] чотири рази на місяць у вихідні дні: перша, третя субота та друга, четверта неділя з 09 до 12 годин, та протягом двох годин 12 листопада кожного року. За ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. За ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27 січня 1995 року, виїзд за межі України громадян України, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків за відсутності згоди і супроводу другого з батьків здійснюється на підставі пред'явлення оригіналу або нотаріально посвідченої копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Оскільки чинним законодавством передбачено вирішення спору про дозвіл та виїзд (одноразовий) неповнолітнього за відсутності згоди одного з батьків, а не на одноразові виїзди невідомо до якої країни, на який період, тому у задоволенні позовних вимог в частині участі батька у спілкування з дитиною протягом двох тижнів в літку спільного відпочинку та оздоровлення дитини. Крім того, позивачем не подано доказів на підтвердження даним вимогам. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог частково.

Outcome: dismissed