Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-20 00:00:00

01 березня 2012 року між позивачем [PERSON] (орендодавець) та відповідачем [PERSON] (орендар) було укладено договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення (далі договір) для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться на території Барвінівської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області, в контурі поля № 94, ділянка № 196, загальною площею 7,9830 га, кадастровий № 2323680400:03:007:0004, що належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ № 071074, виданого Головою Новомиколаївської районної державної адміністрації, 07.07.2011, зареєстрованого за № 232360001000297. Державна реєстрація права оренди землі, була здійснена відповідачем 15.06.2013 року. Договір укладено на 10 (десять) років з урахуванням ротації культур, відповідно до проекту землеустрою, починаючи з дня набрання чинності договором (п. 8). Орендна плата встановлюється в розмірі 5 776,89 грн. на рік, що становить 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (п. 9). Внесення орендної плати здійснюється один раз на рік кожного року до 31 грудня (п. 11). Розмір орендної плати переглядається 1 раз на 3 роки у разі, зокрема зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції (п. 13). 09.06.2016 між сторонами було укладено договір про внесення змін до спірного договору оренди землі, згідно з яким, орендна плата, починаючи з 1 січня 2016 року, встановлюється в розмірі: в грошовому вимірі 8 658 грн. 43 коп. на рік, що становить 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (в цінах 2016 року), що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 77150930 від 27.12.2016. Позивач у судовому засіданні підтвердив отримання ним збільшеної орендної плати за 2016 рік у розмірі, передбаченому договором, з урахуванням змін, внесених до нього 09.06.2016. Факт отримання позивачем орендної плати у попередні роки, а саме з 2012 по 2015 рік, в розмірі, передбаченому договором, також визнано позивачем у судовому засіданні. Крім цього, зазначені факти підтверджуються наданими відповідачем квитанціями щодо внесення орендної плати та сплати податків. При цьому, позивач зазначив, що за весь час дії спірного договору, крім 09.06.2016, він не звертався до відповідача з проектом додаткової угоди щодо перегляду розміру орендної плати. Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до частини другої статті 792 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, повязані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі» від 06.10.1998 № 161-XIV (далі Закон № 161-XIV). Згідно зі ст. 13 Закону № 161-XIV в редакції, яка була чинною на момент укладення позивачем договору оренди, договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Статтею 15 Закону № 161-XIV в редакції, яка була чинною на момент укладення позивачем договору оренди, визначено, що однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За визначенням, наведеним у статті 21 Закону № 161-XIV в редакції, яка була чинною на момент укладення позивачем договору оренди, орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюється за згодою сторін у договорі оренди. Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону № 161-XIV на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обовязків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження обєкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Згідно з пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Відповідно до частини третьої статті 10, частини першою статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В матеріалах справи відсутні належні докази невиконання або неналежного виконання відповідачем своїх обовязків по внесенню орендної плати за спірним договором. Водночас відповідачем доведено належне виконання ним обовязку по внесенню орендної плати. Стосовно розміру орендної плати за спірним договором оренди землі, суд зазначає наступне. За визначенням ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Визначення поняття зобовязання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України, відповідно до якої зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За правилами частини першої статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі, сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 14 Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998 № 161-XIV передбачено письмову форму договору оренди землі. Таким чином, розмір орендної плати за землю може визначатися виключно в укладеному договорі оренди землі. З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для розірвання договору оренди землі, оскільки позивачем не було доведено невиконання відповідачем обовязків, передбачених договором та (або) законом. Відтак, відсутні підстави для стягнення з відповідача інфляційних втрат, 3-х відсотків річних та пені, у звязку з відсутністю доказів порушення ним строків внесення орендної плати. Недоведеність обставин, на які посилався позивач в обґрунтування заявленого позову, є підставою для відмови у його задоволенні в повному обсязі. Документально підтверджені судові витрати, понесені відповідачем, у справі відсутні. Враховуючи вищезазначене та

Outcome: dismissed