Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-30 00:00:00

02.01.2019 року позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] Приватного підприємства «Дід Василь» про стягнення заборгованості за кредитним договором 40.3/ІЖ-004.07.1 від 06 грудня 2007 року у розмірі 179149,90 дол. США, посилаючись на невиконання відповідачем договірних умов. Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси від 08.01.2019 року позовну заяву Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «РОДОВІД БАНК» Шевченка Андрія Миколайовича (місцезнаходження: 04136, м. Київ, вул. Північно-Сирецька, 17) до [PERSON] (зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ), [PERSON] (зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ), Приватного підприємства «Дід Василь» (місцезнаходження: м. Одеса, вул. Косовського, 2/1) про стягнення заборгованості залишено без руху. 11 лютого 2019 року до суду надійшла заява представника позивача про усунення недоліків. Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси від 15 лютого 2019 року передано за підсудністю до Київського районного суду м. Одеси. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Маломуж А.І. від 02.07.2019 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у вищевказаній цивільній справі. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 22.07.2019 року справу призначено до судового розгляду. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без його участі та просить відмовити в задоволенні позовних вимог, застосувати строк позовної давності. Відповідачі [PERSON] та ПП «Дід Василь» про час та місце судових засідань повідомлялись належним чином шляхом надсилання судової ухвали та повісток на адресу реєстрації, у судові засідання не з`явились, про поважність причин відсутності не повідомили, відзив на позовну заяву не надали. Відповідно до вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що у задоволені позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 06 грудня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «РОДОВІД БАНК» (далі - позивач, Банк) та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 40.3/ІЖ-004.07.1. Згідно з умовами кредитного договору, банк надав [PERSON] (далі- позичальник) кредит на купівлю дачного будинку та земельної ділянки на загальну суму 396 000 (триста дев`яносто шість тисяч) доларів США строком до 06 грудня 2028 року включно. Банк належним чином виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором шляхом надання [PERSON] кредиту на загальну суму 396 000 (триста дев`яносто шість тисяч) доларів США. 06 грудня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «РОДОВІД БАНК» та [PERSON] було укладено Договір поруки до кредитного договору № 40.3/ІЖ-004.07.1 від 06 грудня 2007 року (далі - договір поруки -1). Згідно з пунктом 1.1. договору поруки-1, [PERSON] зобов`язалася солідарно відповідати перед Банком за своєчасне та повне виконання зобов`язань [PERSON] за кредитним договором. Згідно з пунктом 1.3. договору поруки-1, поручитель бере на себе зобов`язання відповідати перед Банком в тому ж обсязі на тих же умовах та в ті ж строки, що і позичальник - [PERSON] . 06 грудня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «РОДОВІД БАНК» та Приватним підприємством «Дід Василь» було укладено Договір поруки до кредитного договору № 40.3/ІЖ-004.07.1 від 06 грудня 2007 року (далі - договір поруки -2). Згідно з пунктом 1.1. договору поруки-2, Приватне підприємство «Дід Василь» зобов`язалося солідарно відповідати перед Банком за своєчасне та повне виконання зобов`язань [PERSON] за кредитним договором. Згідно з пунктом 1.3. договору поруки-2, поручитель бере на себе зобов`язання відповідати перед Банком в тому ж обсязі на тих же умовах та в ті ж строки, що і позичальник - [PERSON] . Згідно з пунктами 5.1. договору поруки-1 та договору поруки-2, зазначені договори не можуть бути розірвані сторонами в односторонньому порядку. Відповідно до пункту 4.1 кредитного договору, [PERSON] зобов`язався погашати кредит рівними частками в сумі 1571 (одна тисяча п`ятсот сімдесят один) долар США 43 центи щомісячно, в строк (термін) до 10 числа кожного місяця починаючи з січня місяця 2008 року шляхом внесення готівкою чи перерахування зі свого поточного рахунку на рахунок вказаний у пункті 1.2. цього Договору. Згідно з пунктом 4.2. кредитного договору, [PERSON] зобов`язався повернути одержаний кредит не пізніше 06 грудня 2028 року. [PERSON] , здійснював часткове погашення кредиту, однак не дотримався умов погашення кредиту, визначених кредитним договором, внаслідок чого утворилася заборгованість. Згідно розрахунку заборгованості, за період дії кредитного договору з 06 грудня 2007 року (дати укладення кредитного договору) по 30 жовтня 2018 року включно, сума простроченої заборгованості за кредитом [PERSON] складає 179 149 доларів США 90 центів. Зазначену суму коштів [PERSON] зобов`язаний повернути Банку, як таку, строк повернення якої вже настав за умовами кредитного договору станом на 30 жовтня 2018 року. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1ст.1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк а бо інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Враховуючи те, що [PERSON] протягом дії кредитного договору належним чином не виконував і наразі не виконує взяті на себе зобов`язання, не здійснював погашення заборгованості за кредитом у строки та порядку передбаченому кредитним договором, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обгрунтованими. Однак з матеріалів справи та письмових пояснень відповідачки вбачається, що позивачем пропущено встановлений законодавством строк позовної давності для звернення до суду за захистом своїх порушених прав. Так, у відповідності дост.256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2ст. 258 ЦК України, передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Оскільки між сторонами в порядку ст.259 ЦК України, домовленості щодо зміни тривалості позовної давності не було досягнуто, на дані правовідносини поширюється загальна позовна давність тривалістю у три роки, перебіг якої починається зі спливом строку виконання зобов`язання. Відповідно до вимог ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. У ч.5 ст.261 ЦК України зазначено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно). Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України). Згідно з п. 5.1 Кредитного договору сторонами було встановлено, що банк має право разі недотримання позичальником умов цього Договору вимагати дострокового повернення одержаної суми кредиту, сплати нарахованих за ним процентів, а також звернути стягнення на предмет іпотеки згідно з договором іпотеки від 06 грудня 2007 року. Згідно із п. 4.14 Кредитного договору, встановлено, що позичальник зобов`язується у разі порушення умов цього Договору, достроково погасити на вимогу Банку, всю суму заборгованості за кредитом у строк, вказаний банком, сплатити проценти за фактичний строк користування кредитом. Отже, сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового повернення кредиту, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення. Таким чином, хоча Кредитним договором і передбачено основний строк надання кредиту - до 06.12.2028 року, однак передбачено можливість (право) Банку скоротити цей строк у випадку порушень кредитного договору. В цьому випадку з урахуванням п. 4.14, 5.1 Кредитного договору - строк виконання основного зобов`язання встановлюється у письмовій вимозі Банку. 06.10.2011 року Банком на адресу [PERSON] було направлено Лист-вимогу за №139-11-6.6/18230 від 06.10.2011 р., якою банк скористався наданим йому правом достроково вимагати повернення всієї суми кредиту та встановив строк на його повернення - 30 днів з моменту отримання даного листа. Вказаний лист [PERSON] було отримано 22.10.2011 року, тому строк виконання основного зобов`язання настав 21.11.2011 року. Отже, пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання й був зобов`язаний пред`явити позов до боржника протягом трьох років, тобто до 21.11.2014 року. Після зміни строку виконання зобов`язання усі наступні ануітетні платежі, передбачені кредитним договором, не мають правового значення, оскільки за вимогою позичальник зобов`язаний був повернути кредит у повному обсязі до вказаної у вимозі дати, й усі наступні щомісячні платежі не підлягають виконанню. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1174цс16. Посилання позивача у своєму відзиві не те, що радник першого заступника Голови Правління - начальник відділення «Одеське РУ» Шевцов С.В. не мав повноважень на самостійне пред`явлення до [PERSON] вимог про дострокове повернення кредиту, та відповідно зміни строку виконання зобов`язань за кредитним договором, оскільки відповідно до п.п. 2.2. - 2.5. «Порядку взаємодії структурних підрозділі АТ «Родовід Банк» щодо дострокового стягнення заборгованості за кредитним договором з ініціативи банку» затвердженого наказом № 387 від 09.09.2011 року, дане рішення повинно було прийматися Кредитним комітетом АТ «Родовід Банк», суд не приймає до уваги враховуючи наступне. В п. 5.1 Кредитного договору встановлено, що Банк має право у разі недотримання Позичальником умов цього Договору вимагати дострокового повернення одержаної суми кредиту, сплати нарахованих за ним процентів, а також звернути стягнення на предмет іпотеки згідно з договором іпотеки від 06 грудня 2007 року. В даному випадку радник першого заступника Голови Правління - начальник відділення «Одеське РУ» Шевцов С.В. є повноважною особою Банку, яка підписала Кредитний договір №40.3/ІЖ-004.07.1 від 06.12.20017р. та скріпила її печаткою банку, а тому мала всі повноваження для реалізації умов цього договору, в тому числі і п.5.1. В договорі не зазначено, що саме Кредитний комітет АТ «Родовід Банк» має направити боржнику вимогу про дострокове повернення кредиту, стосовно цього питання не були внесені зміни в Кредитний договір. За правилами п.8.5 Кредитного договору всі зміни та доповнення до цього договору дійсні лише у тому разі, якщо вони здійснені в письмовій формі і підписані сторонами та/або уповноваженими представниками сторін. Проте, угоди підписаної обома сторонами Кредитного договору, яка б вносила зміни в п.5.1. Кредитного договору, що саме Кредитний комітет АТ «Родовід Банк» має направити боржнику вимогу про дострокове повернення кредиту не існує, а тому АТ «Родовід Банк» має виконувати умови договору, а не відмовлятися від них в односторонньому порядку. Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. У відповідності до вимог ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З урахуванням викладеного, навіть якщо приймаючи до уваги посилання позивача про те, що останній платіж був здійснений.10.11.2011 року, все одно строки позовної давності позивачем пропущенні, оскільки позов був пред`явлений до суду 02.01.2019 року. Судом встановлено, що позивач, подавши позовну заяву у січні 2019 року, звернувся до суду із пропуском трирічного строку позовної давності, який по даним правовідносинам сплив. Поважних причин пропуску банком строку звернення до суду судом не встановлено. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до п. 11постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не задоволено, що є самостійною підставою для цього. Таким чином, враховуючи вищевикладене, належним чином оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до висновку про те, що позивач звернувся до суду із пропуском строку позовної давності, про застосування якого було заявлено представником відповідачки у справі, а відтак у задоволенні позовних вимог слід відмовити. У відповідності до ч.2 ст. 141 ЦПК України, оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати у справі стягненню з відповідачки не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed