Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

У січні 2019 року [PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому просила розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON], зареєстрований 24 липня 2009 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київській області, актовий запис № 371; стягнути із [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина - [PERSON], [INFO], у розмірі 3000 грн., щомісячно, починаючи з 09 січня 2019 року і до повноліття дитини, а також судовий збір. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 24 липня 2009 року між нею і відповідачем [PERSON] зареєстровано шлюб. Від спільного подружнього життя у них народився син - [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалося, починаючи з 2017 року між ними стали виникати сварки та непорозуміння. Сторони не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільне господарство. Позивач вирішила розірвати шлюб, оскільки він носить лише формальний характер, подальше його збереження є недоцільним, так як це суперечить її інтересам, тому позивач звернулась до суду із даним позовом та просила розірвати шлюб без вжиття заходів щодо примирення. Відповідач участі у вихованні сина не приймає, матеріальної допомоги не надає. Дитина проживає разом із позивачем, проте, коштів на її утримання не вистачає. У зв'язку з наведеним, позивач змушена була звернутися до суду із даним позовом. Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київській області Радзівіл А.Г. від 15 лютого 2019 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. В підготовчому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити, пояснення надала аналогічні змісту позовної заяви. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав у повному обсязі, щодо розірвання шлюбу не заперечував, від застосування заходів щодо примирення відмовився. Погодився сплачувати аліменти у розмірі 3000 грн. Суду пояснив, що він хоча офіційно не працевлаштований, але має змогу сплачувати аліменти на дитину у зазначеному позивачем розмірі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, заслухавши пояснення позивача та відповідача, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, дослідивши надані докази, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про шлюб вбачається, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб 24 липня 2009 року, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області, зроблено відповідний актовий запис за № 371. Прізвище після одруження: чоловіка - [PERSON], дружини - [PERSON] (а.с.8) Від спільного подружнього життя у сторін, [INFO] народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про його народження [NUMBER] виданого виконавчим комітетом Княжицької сільської ради Броварського району Київській області, актовий запис № 49 (а.с.9) Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони припинили сімейні відносини, не ведуть спільного господарства, проживають окремо, продовжувати подальше спільне життя не бажають, а збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11 передбачено, що охорона сім'ї державною полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи вищевикладене, враховуючи визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що шлюб між позивачем та відповідачем підлягає розірванню, оскільки подальше його збереження без взаємної згоди - є неможливим та буде суперечити інтересам сторін. Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду із відповідним позовом (п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15 травня 2006 року). За змістом ст. ст. 181, 182 СК України, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначені розміру аліментів суд, враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно ч. 1 ст. 183 Сімейного Кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Як передбачено ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. За змістом п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішень у межах суми платежу за один місяць. Таким чином, вивчивши матеріали справи, та враховуючи визнанням позову відповідачем, що не суперечить закону та не порушує право, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в цій частині, тому із [PERSON] підлягають стягненню на користь позивача [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 3000 грн., щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду - 09 січня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави та користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved