Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

01.02.2016 року позивач [PERSON] звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] з обмеженою відповідальністю Автокредит плюс та просить визнати недійсним публічний договір №\~DO1NA!0000656283 про надання фінансового лізингу не укладений у письмовій формі та не підписаний [PERSON] і уповноваженою особою ТОВ „Автокредит плюс; на застосування наслідків недійсності право чину, що передбачають повернення предмета лізингу стягнути з ТОВ „Автокредит плюс на його користь 313092,97 гривень, з яких 260300 гривень були сплачені ТОВ „Автокредит плюс як лізингодавцю; 52792,97 гривень були витрачені на поліпшення предмета лізингу - транспортний засіб марки Lexus LS 460 2007 року випуску, р/н [NUMBER]. (а.с. 1 - 10) Свої вимоги позивач мотивував тим, що 18 травня 2015 року він підписав заяву про приєднання до публічного договору №\~DO1NA!0000656283 про надання фінансового лізингу, що розміщений на офіційному веб-сайті компанії www.planetavto.com.ua. У відповідності до умов заяви лізингоодержувач отримує предмет лізингу на 60 місяців (п. 14.1.2), вносить аванс у розмірі 184000,00 грн. (п. 14.1.7) та здійснює подальші щомісячні платежі у розмірі 10746,67 грн. (п. 14.3) у період з 5 по 9 число кожного місяця (п. 14.1.4) на транзитний рахунок, відкритий у ПАТ КБ „Приватбанк (п. 14.1.5). Згідно додатку №\~1 до договору лізингу, який водночас є специфікацією та актом приймання-передачі, позивач 04 червня 2015 року отримав у лізинг від ТОВ „Автокредит плюс транспортний засіб марки Lexus LS 460 2007 року випуску, р/н [NUMBER], вартістю 460000,00\~грн. разом із свідоцтвом про його реєстрацію та ключем. Додатком №\~2 до договору лізингу був врегульований графік оплати та його складові, а саме: відшкодування вартості предмета лізингу; відсотки за користування предметом лізингу (що складає 24% річних); комісія за проведення щомісячного моніторингу предмета лізингу; відшкодування частини вартості страхування предмета лізингу. Як зазначає позивач, розраховуючи на настання юридичних наслідків щодо отримання предмета лізингу у власність, він справно сплачував у встановленому розмірі і в узгоджені строки внески за користування автомобілем і поліпшував його особистим коштом. Загалом за період з червня 2015 року по січень 2016 року включно позивач сплатив відповідачу на рахунок, відкритий у ПАТ КБ „Приватбанк, 260300,00 грн. Також на поліпшення предмета лізингу позивач витратив 52792,97\~грн. 14 грудня 2015 року за місцем паркування предмета лізингу (автостоянка ж/м Райдужний) зявились представники ПАТ КБ „Приватбанк як уповноважені особи лізингодавця для нібито чергового огляду предмета лізингу, замість чого без будь-яких претензій з боку лізингодавця, у присутності свідків, відібравши документи та ключі від транспортного засобу, заволоділи ним та хотіли поїхати у невідомому напрямку, чому завадили представники правоохоронних органів. Свої дії працівники ПАТ КБ „Приватбанк пояснили заборгованістю позивача перед згаданою фінансовою установою, з якою у позивача не було жодних правовідносин. Зважаючи на те, що до виниклого спору було залучено чимало осіб, включаючи правоохоронців, предмет лізингу з автостоянки представникам ПАТ КБ „Приватбанк вивезти не вдалося, але вдалося зняти реєстраційні номери, разом з якими, ключем та документами зазначені особи залишили місце подій, що підтверджується актом свідків. У той же день, як зазначає позивач, заступник директора Южного ГРУ ПАТ КБ „Приватбанк та керівник напрямку Legal-collection [PERSON] при спілкуванні з позивачем щодо врегулювання виниклого спору зауважив, що надані позивачем документи на предмет лізингу, а саме: заява про приєднання до публічного договору, додатки №№ 1, 2 не відповідають вимогам закону. 17 грудня 2015 року позивач звернувся на адресу лізингодавця з письмовим повідомленням про порушення його прав, однак поштове відправлення було повернуто позивачу через відсутність адресата за адресою, вказаною у наявних у позивача документах, що в цілому змусило позивача переглянути договірні правовідносини з лізингодавцем і звернутись до суду за захистом його прав, оскільки підставою для реєстрації права власності на предмет лізингу у відповідності до п. 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998р. №\~1388 (у редакції постанови КМУ від 23 грудня 2009р. №\~1371) є оформлений в установленому порядку договір фінансового лізингу, який, як зазначає позивач, між сторонами не укладався. 18 травня 2016 року від позивача надійшли письмові пояснення до позову із зазначенням правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 16.12.2015р. по справі №\~2766цс15 за аналогічним спором. (а.с. 84 - 86) Відповідач [PERSON] з обмеженою відповідальністю „Автокредит плюс звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON] та просить визнати дійсним договір фінансового лізингу №\~DO1NA!0000656283, укладений між ТОВ „Автокредит плюс та [PERSON] 18.05.2015 року. При цьому посилається на те, що ТОВ „Автокредит плюс та [PERSON] 18.05.2015 року уклали кредитний договір №\~DO1NA!0000656283. Відповідно до Розділу 1 Загальних положень Умов та Правил надання, які розміщені на офіційному сайті ТОВ „Автокредит плюс підприємство,

Outcome: approved