Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

У вересні 2019 року КП «Міський водоканал» звернулося до суду з вищевказаним позовом, посилаючись в його обгрунтування на те, що надає [PERSON] послуги з водопостачання та водовідведення, відповідачка є його абонентом та має особовий рахунок № [NUMBER] , але протягом тривалого періоду часу кошти за надані послуги у повному обсязі не сплачує, внаслідок чого, станом на 01.09.2019 року - за період з вересня 2016 року по вересень 2019 року у неї утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 11 269,53 грн. Враховуючи зазначене, позивач просив суд стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість у вказаній сумі, а також 588,67 грн. - 3% річних, 2 000,90 грн. - інфляційних втрат та судовий збір у сумі 1921,00 грн. 03.02.2020 р. судом було ухвалено заочне рішення у справі про задоволення позовних вимог, яке ухвалою суду від 29.01.2021 р. скасовано та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження за участю сторін. У визначений судом строк від представника відповідачки - адвоката Бордун В.О. надійшов відзив на позовну заяву, у якому викладені заперечення проти позовних вимог. Так, адвокатом Бордун В.О. зазначено, що право власності на 45/100 частин житлового будинку [ADDRESS] [PERSON] набула лише 08 вересня 2020 року, тоді як позивач просить стягнути з неї заборгованість з водопостачання та водовідведення за період з вересня 2016 року по вересень 2019 року. Крім того, згідно довідки №329, виданої 10.06.2020 КП «Каховське БТІ», станом на 31.12.2012 право приватної власності на 45/100 частин житлового будинку [ADDRESS] було зареєстровано за [PERSON] , , яка проживала за вищевказаною адресою та була користувачем послуг з водопостачання та водовідведення до дня своєї смерті, а саме до [INFO] , після її смерті в 45/100 частинах житлового будинку [ADDRESS] постійно ніхто не проживав, послугами з водопостачання та водовідведення не користувався. [PERSON] у 2015 році дійсно мала намір проживати у вказаному домоволодінні, проте це виявилося не можливим з огляду на його незадовільний стан будівлі, а також тому, що на той момент ця частина житлового будинку [ADDRESS] вже була відключена від газопостачання, що підтверджується актами АТ «Херсонгаз» №004315 від 29.09.2020 р. та КП «Міський водоканал» від 18.09.2020 року. Весь цей час [PERSON] разом з дітьми проживала і чоловіком в м. Суми, де отримувала соціальну допомогу, діти отримують освіту та перебувають на обліку у лікарів, тобто послугами, які надає позивач, не користувалась, а тому вимоги позову є безпідставними та необґрунтованими і задоволенню не підлягають. Адвокат Бордун В.О. також зазначила, що позивачем порушено строки позовної давності, оскільки зі змісту розрахунку вбачається, що зазначена у ньому сума обрахована з урахуванням заборгованості в розмірі 3548,59 грн., яка утворилась станом на вересень 2016 року, а тому вона просить суд до цих вимог застосувати норми ст.257 ЦК України. В судовому засіданні 19.04.2021 року представник позивача [PERSON] зменшив позовні вимоги, оскільки факт відсутності газової колонки у належному відповідачці будинку знайшов підтвердження в ході розгляду справи, надав суду новий розрахунок заборгованості [PERSON] без урахування в ньому гарячого водопостачання, за період з вересня 2016 року по вересень 2019 року, у зв`язку з чим здійснено перерахунок її заборгованості до 8160,90 грн. і саме таку суму просив суд стягнути з відповідачки. Також представник позивача зазначив, що при відсутності осіб, які проживають у житловому приміщенні, заборгованість не нараховується лише у разі подачі власником житла заяви про таку відсутність. У даному випадку [PERSON] такої заяви не подавала, а тому плата за послуги за водопосточання і водовідведення їй нараховувалась правомірно. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явились з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Адвокат Бордун В.О. , яка в судовому засіданні представляла інтереси відповідачки та її представника - [PERSON] , в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнала в повному обсязі з підстав, викладених у її відзиві від 22.02.2021 року, просила суд у їх задоволенні відмовити. Дослідивши докази по справі, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступних встановлених судом фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Відповідно до ст.67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно ст.68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Кабінетом Міністрів України. Статтями 7, 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, зокрема, обов`язком споживача є укладення договору про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплата наданих житлово-комунальних послуг за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами, а обов`язком виконавця є забезпечення своєчасності надання, безперервності і відповідної якості комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; підготовка та укладення із споживачем договору про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов їх виконання згідно з типовим договором. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до п.1 ч.2 ст.22 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" споживачі питної води зобов`язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення. Відповідно до положень п. 17,18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення послуги з водовідведення, затверджених постановою КМ України від 21 липня 2005 р. N 630, послуги з водовідведення оплачуються споживачем з розрахунку обсягу витрат холодної та гарячої води згідно з нормативами (нормами) споживання або показаннями засобів обліку води. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що [PERSON] є власницею частки будинку [ADDRESS] , відповідно до договору дарування від 20.06.2007 року, право власності було зареєстровано 10.06.2020 року, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14.09.2020 року. Законом України «Про житлово-комунальні послуги» врегульовані права та обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, якими є власник, споживач, виконавець та виробник, серед яких обов`язком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості, згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладання із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за недотримання умов його виконання, згідно з типовим договором. Правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а його обов`язком - оплатити житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Також, відповідно до ч. 1 ст. 9 указаного закону, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Таким чином, відповідачка є власником житла, а до набуття права власності на нього - споживачем послуг, які надає позивач, має особовий рахунок № [NUMBER] , а тому зобов`язана їх оплачувати. Разом з тим, свій обов`язок сплачувати поточні щомісячні нарахування за надані вищезазначені послуги [PERSON] належним чином не виконує, у зв`язку із чим, станом на 01.09.2019 року у неї утворилась заборгованість перед позивачем за період з вересня 2016 року по вересень 2019 року, що підтверджується наявним в матеріалах справи її відповідним розрахунком. Також у відповідності до розрахунків позивача, сума нарахованих інфляційних втрат становить 2000,90 грн., а трьох відсотків річних - 588,67 грн. У відповідності до ст. 20 п. 5 Закону України „Про житлово-комунальні послуги" споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сімї при відповідному документальному оформленні. Згідно п.п. 1, 3 п. 29 Постанови Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року „Про затвердження Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення" споживач має право на зменшення розміру плати чи несплату вартості послуг тимчасової відсутності споживача та/або членів його сімї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документу, що підтверджує його/їх відсутність, а також в разі відключення виконавцем холодної та гарячої води і опломбування запірних вентилів у квартирі. По справі встановлено, що будь-яких заяв про тимчасову відсутність споживачів за даною адресою до позивача не надходило. За відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Херсонській області від 16.03.2021 року, [PERSON] знята з реєстрації за адресою: [ADDRESS] лише 04.09.2020 року та вибула до [ADDRESS] . Згідно наданої суду довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому будинку осіб №14.03-08/63954 від 13.08.2020 року [PERSON] разом зі своєю родиною зареєстрована/проживає за адресою: [ADDRESS] . У відповідності із Актом про непроживання в житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] , складеним депутатом Новокаховської міської ради Афанасьєвим О.І. від 12.12.2020 року за вказаною адресою з серпня 2014 року по грудень 2020 року будь-яка особа не мешкає. Крім того, адвокатом Бордун В.О. в якості доказу проживання відповідачки в іншому місті надано довідку про одержання нею в департаменті соціального захисту населення Сумської міської ради допомогу як одинока матір з 01.02.2018 року по 31.08.2019 року. Проте, вищезазначені акт та довідку суд не вважає достовірними доказами відсутності [PERSON] за місцем її реєстрації в м.Нова Каховка, оскільки в ході судового розгляду доказів того, що зазначені в акті від 12.12.2020 року особи, які його підписали протягом зазначеного періоду регулярно відвідували домоволодіння [ADDRESS] суду надано не було, а вказані у довідці відомості про отримання відповідачкою допомоги як одинокій матері також не свідчать про те, що відповідачка фактично не користувалась в м. Нова Каховка послугами, які надає позивач. Крім того, сам факт не проживання відповідачки за вказаною адресою не може бути підставою для відмови в позові, оскільки вона могла періодично проживати в цьому будинку, отримувати послуги по водопостачанню та водовідведенню та повинна була документально оформити свою відсутність і мала право не несплату цих послуг згідно чинного законодавства лише після опломбування водопровідного входу води, яке відбулось згідно відповідного акту лише 18.09.2020 року . Отже, в ході розгляду справи судом встановлено, що [PERSON] не повідомила завчасно позивачу про свою відсутність за місцем реєстрації, яка скасована лише у вересні 2020 року, а тому відповідно до ст.ст. 67,68 ЖК України зобов`язана оплачувати надані та спожиті послуги, оскільки фактично ними користується, бо належне їй домоволодіння підключено до централізованої мережі водопостачання та водовідведення.. Таким чином, враховуючи, що заборгованість за послуги з водопостачання і водовідведення в добровільному порядку відповідачкою не сплачується, грошове зобов`язання своєчасно не виконане, доказів на підтвердження відсутності відповідачки та неспоживання останньою комунальних послуг не надано, отже нарахування вартості за житлово-комунальні послуги та послуг з холодного водопостачання та водовідведення за вказаною адресою нараховувались на загальних підставах, за тарифами, які затверджені органом місцевого самоврядування, у суду є підстави для стягнення зі [PERSON] заборгованості за послуги з водопостачання і водовідведення в примусовому порядку. Разом з тим, відповідачка просить застосувати до позовних вимог наслідки пропуску строку позовної давності. Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ч.4 ст.267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст.261 Цивільного кодексу України за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 Цивільного кодексу України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 Цивільного кодексу України). За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Згідно з ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. У відповідності до роз`яснень, викладених у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги з водопостачання та водовідведення 24 вересня 2019 року. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість [PERSON] за оплату послуг з водопостачання та водовідведення утворилась в період з вересня 2016 року року по вересень 2019 року, проте до її розміру включено борг відповідачки станом на 01.09.2016 року в сумі 3548,59 грн., тобто в цій частині позивач звернувся до суду з позовом з пропуском строку позовної давності, доказів поважності причин пропуску цього строку позивач не надав та не просить його поновити, а тому у задоволенні таких вимог слід відмовити саме із зазначених підстав.. Таким чином, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог позову. Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачами зобов`язань з оплати послуг з водопостачання та водовідведення, інфляційні збитки позивача складають, як зазначено у позові, 2000,90 грн, а 3 відсотки річних - 588,67 грн., а тому підлягають відшкодуванню їх відповідачем. Крім того, згідно ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по справі у виді судового збору в сумі 1921,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial