Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

У листопаді 2016 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання. Свої вимоги обґрунтувала тим, що вони з відповідачем від шлюбу мають спільну дитину - [PERSON], [INFO]. 15 лютого 2001 року [PERSON] та [PERSON] розлучились. Після розлучення [PERSON] на утримання свого сина згідно із виконавчим листом № 2-63 від 2002 року, виданого Березанським міським судом Київської області, сплачував аліменти до досягнення сином повноліття. З 01 вересня 2015 року згідно договору про навчання, який позивач уклала з ПВНЗ «Київський міжнародний університет», [PERSON] навчається в даному університеті. Вартість навчання за один навчальний рік складає 16900 гривень. Позивач зазначила, що син на даний час потребує матеріальної допомоги, адже [PERSON] утримує сина сама і їй не вистачає коштів на це. Відповідач працює на тимчасових роботах, має нерегулярні доходи. Інших утриманців він не має, аліментів не сплачує. Тому вона просила суд стягнути із [PERSON] на її користь на утримання повнолітнього сина, [PERSON], який продовжує навчання, аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 2000 гривень щомісяця до досягнення ним 23-річного віку, починаючи з 01 вересня 2015 року. В судовому засіданні позивач позов підтримала, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві. Також зазначила, що вартість навчання за 2016-2017 н.р. збільшилась і складає 19400 гривень, а також на 100 гривень в місяць збільшилась вартість проживання у гуртожитку. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, на повторний виклик в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Позивач проти постановлення заочного рішення не заперечувала. Зважаючи на те, що в справі достатньо матеріалів, які підтверджують права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути заочно справу за відсутності відповідача з ухваленням заочного рішення. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що у сторін є спільний син - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER]. Як вбачається з копії виконавчого листа Березанського міського суду Київської області № 2-63 від 2002 року, з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання сина, [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини заробітку (доходу), але не менше ? частини неоподатковуваного мінімуму, починаючи з 01 лютого 2002 року і до досягнення ним повноліття (а.с. 10). Відповідно до договору про навчання від 01 вересня 2015 року, укладеного між ПВНЗ «Київський міжнародний університет» та [PERSON], вбачається, що термін дії зазначеного договору - з 01 вересня 2015 року по 01 липня 2021. Вартість навчання за один навчальний рік становить 16900 гривень 00 копійок (а.с. 9). Відповідно до додаткової угоди № 65/16 до вказаного договору від 01 вересня 2016 року вартість навчання за 2016-2017 н.р. складає 19 400 гривень. Вартість проживання у гуртожитку відповідно до договору № 3314 від 25 серпня 2015 року складала 1080 гривень на місяць, відповідно до договору № 1396 від 11 серпня 2016 року складала 1180 гривень на місяць. Згідно зі ст. 180 СК України обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, а також стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і в зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Статтею 184 СК України передбачено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 200 Сімейного Кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. Як вбачається з копій квитанцій до прибуткових касових ордерів, наданих позивачем, вона сплачувала щомісячно з вересня 2016 року за навчання сина по 1940 гривень та за його проживання у гуртожитку з грудня 2015 року по 1180 гривень щомісячно. (а.с. 12-16). Доказів того, що на час розгляду справи судом вартість проживання у гуртожитку збільшилася, суду надано не було. Отже, суд приходить до висновку, що загальна сума щомісячних витрат на навчання та проживання у гуртожитку [PERSON] на час розгляду справи судом складає 3120 гривень щомісячно. З довідки, виданої Київським міжнарожним університетом 16 грудня 2016 року № 279 вбачається, що [PERSON] дійсно є студентом другого курсу медичного факультету вказаного навчального закладу, навчається на денній формі навчання на контрактній основі, стипендія не нараховується. Термін навчання з 01 вересня 2015 року до 30 червня 2021 року. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] повинен приймати участь в утриманні повнолітнього сина, однак, з урахуванням його майнового стану та майнового стану позивача, суд вважає за доцільне визначити аліменти у розмірі, що дорівнює половині щомісячних витрат на навчання, тобто 1560 гривень щомісячно. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів у твердій грошовій сумі підлягають до часткового задоволення. Приймаючи рішення стосовно вимоги про стягнення аліментів з відповідача починаючи з 01 вересня 2015 року суд виходить з наступного. Стаття 191 СК України передбачає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом 08 листопада 2016 року (а.с. 1). Окрім цього, на користь позивача стягувалися аліменти на утримання сина до досягнення ним повноліття, тобто до 10 жовтня 2016 року (а.с. 6, 10). Отже, вимога про стягнення аліментів з відповідача починаючи з 01 вересня 2015 року задоволенню не підлягає. Статтєю 367 ЦПК України передбачається, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи вище наведене суд допускає негайне виконання рішення. Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. За правилами ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Мінімальна заробітна плата, яка враховується при обчисленні суми судового збору, на момент звернення до суду, складала 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) гривень. У зв'язку з цим суд визначає, що розмір судового збору складає 551 (п'ятсот п'ятдесят одну) гривню 20 коп. Таким чином, [PERSON] належить сплатити на користь держави 551 (п'ятсот п'ятдесят одну) гривню 20 коп. на відшкодування судових витрат. На підставі статей 180, 182, 191, 200 Сімейного кодексу України, статті 5 Закону України "Про судовий збір",

Outcome: partial