Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-18 00:00:00

Справа надійшла за підсудністю до Куйбишевського районного суду Запорізької області відповідно до ухвали Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 27.05.2019 року. [PERSON] (позивачка) звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила стягнути з [PERSON] (відповідачка) суму боргу за позикою в розмірі 50000 грн. В обґрунтування позову зазначила, що нею було надано відповідачці позику в розмірі 50000 грн., що підтверджено складеною останньою розпискою від 07.10.2012 року, згідно якої [PERSON] зобов`язувалась повернути позивачці позику до 01.01.2017 року. Позивачкою неодноразово повідомлено про порушення відповідачкою строку повернення коштів, який був зазначений в розписці. Вимоги про повернення коштів відповідачкою ігноруються. В зв`язку з чим позивачка вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав. Позивачка в судове засідання не з`явилась, подала клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідачка в судове засідання не прибула, про час і місце його проведення повідомлена належним чином згідно зі\~ст. 12-1 ЗУ "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України"\~та ст. 1-1 ЗУ "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції", що підтверджується копією оголошення про виклик учасника справи від 16 липня 2019 року, розміщеного на офіційному веб-сайті судової влади України. Про причини своєї неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без її участі не заявила, заперечень проти позову не надала, тому на підставі ст. 280 ЦПК України, за письмової згоди позивача, суд постановив здійснювати заочний розгляд справи. У відповідності до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Дослідивши докази і пояснення, викладені позивачем у позовній заяві, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] 07.10.2018 року з [PERSON] уклали договір позики, відповідно до якого позивачка надала відповідачці в позику кошти в сумі 50000 грн., які остання зобов`язалася повернути в повному обсязі до 01.01.2017 року, на підтвердження чого надала позивачці власноручну розписку. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. В постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 року у справі №6-79цс14 зазначено, що відповідно до норм ст.ст.1046,1047\~ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Постановою Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі №6-63цс13 визначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Судом встановлено, що між сторонами існують зобов`язання за договором позики. Відповідачка не виконала свої зобов`язання та не повернула позивачці отримані в позику кошти в обумовлений термін,\~ в зв`язку з чим сума боргу відповідача перед позивачем становить 50000 грн., які підлягають стягненню з відповідачки на користь позивачки.\~ На підставі\~ст. 141 ЦПК України\~судові витрати позивачки по сплаті судового збору покладаються на відповідачку. \~ \~ \~ \~ На підставі викладеного, ст. ст. 526, 530, 1046, 1047, 1049 ЦК України,

Outcome: approved