Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-17 00:00:00

01.08.2017. ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] звернулися до Балтського районного суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди, завданої працівниками внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. Ухвалою від 08.08.2017. відкрите провадження у справі. 31.08.2017. позивачкою подано уточнену позовну заяву (т.1 а.с.58-60). Ухвалою суду від 05.09.2017. закрите провадження у справі в частині позовних вимог [PERSON] у зв`язку з відмовою позивача від позову. Ухвалою суду від 24.04.2018. задоволено заяву відповідачів [PERSON] та [PERSON] про відвід головуючому у справі - судді Бодашко Л.І., а ухвалою від 11.10.2018. задоволено заяву представника позивача [PERSON] . - адвоката Ситника О.П. про відвід головуючому - судді Мясківській І.М. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді Ільніцькій О.М. Ухвалою від 17.10.2018. справа прийнята до провадження суддею Ільніцькою О.М. та призначена до підготовчого судового засідання в порядку загального позовного провадження на 02.11.2018. Відповідачі не подали відзиву на позов. Ухвалою суду від 11.12.2018. замінено позивача у справі - ФОП [PERSON] на фізичну особу [PERSON] В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Ситник О.П . підтримали позов та пояснили, що згідно трудового договору від 18.06.2016. відповідач [PERSON] працював продавцем у ФОП [PERSON] , 15.06.2016. з [PERSON] був укладений договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. 10.07.2017. під час інвентаризації товаро-матеріальних цінностей у продавця [PERSON] була виявлена недостача на суму 101378 грн. В добровільному порядку відшкодувати суму недостачі відповідач відмовляється. Відповідач [PERSON] являється дружиною відповідача [PERSON] , тому, на думку позивача, згідно ст..61 СК України має нести з ним відповідальність за заподіяну шкоду. На цих підставах позивач просить стягнути з відповідачів у солідарному порядку матеріальну шкоду в розмірі 101378 грн та понесені судові витрати. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та їх представник - адвокат Бубнов В.І. позов не визнали, пояснивши, що [PERSON] працював продавцем в магазині в с.Пасицели Балтського району Одеської області у ФОП [PERSON] , а [PERSON] . - продавцем у ФОП [PERSON] Обидві ФОП здійснювали підприємницьку діяльність в одному магазині в різних відділах. 10.07.2017. в магазині на їхнє прохання в обох відділах була проведена інвентаризація, під час якої була зафіксована недостача на суму понад 100 тис. грн. Вони не згодні були з відомостями, зафіксованими в акті інвентаризації, не підписували його, так як вважають, що не допустили недостачі. Однак ревізія в магазині проведена не була, сума недостачі не підтверджена, тому вони вважають, що не завдали шкоди підприємцю та не повинні нести матеріальну відповідальність. Під тиском з боку [PERSON]. [PERSON] була вимушена написати розписку, згідно якої зобов`язувалася погасити суму недостачі, але недостачі вони не допускали, розписка написана під тиском, тому просять у задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши доводи сторін, оцінивши докази, наявні в матеріалах справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно трудового договору №5 від 18 червня 2016 року відповідач [PERSON] був прийнятий на роботу на посаду продавця в магазин, що знаходиться в с.Пасицели Балтського району Одеської області, до ФОП [PERSON] 15 червня 2016 року між ФОП [PERSON] та продавцем [PERSON] укладено договір про повну матеріальну відповідальність. В цьому ж магазині здійснювала підприємницьку діяльність ФОП [PERSON] , у якої продавцем працювала [PERSON] Відповідно до ст.130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Згідно ч.1 ст.134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, зокрема, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 1351 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Як визначено ст.1353 КЗпП України розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами. У разі розкрадання, недостачі, умисного знищення або умисного зіпсуття матеріальних цінностей розмір шкоди визначається за цінами, що діють у даній місцевості на день відшкодування шкоди. Згідно ст.138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог з метою доведення наявності недостачі у матеріально-відповідальної особи [PERSON] надав копії двох актів інвентаризації від 10.07.2017., в одному з яких зазначена продавцем [PERSON] (а не [PERSON] ), в іншому - продавці [PERSON] та [PERSON] , що позбавляє суд можливості зробити однозначний висновок, у кого з матеріально- відповідальних осіб виявлено недостачу. В подальшому позивачем було надано висновок спеціаліста ТОВ «Компанія Ебіус», згідно якого встановлено факт вчиненої недостачі відповідальною особою за збереження матеріальних цінностей [PERSON] у розмірі 101378,38 грн (що відповідає сумі недостачі, зафіксованій актом інвентаризації). До вказаного висновку додано копії звітів, які не є бухгалтерськими документами, а уявляють собою записи на чистих аркушах паперу із зазначенням дат та сум, невідомо ким складені та чий підпис містять. Як визначено ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. З огляду на вимоги ст.1353 КЗпП України, відповідно до яких розмір шкоди має визначатися на підставі даних бухгалтерського обліку, докази, надані позивачем, суд не знаходить допустимими, так як вони не ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку. Також суд критично ставиться до наявної в матеріалах справи копії розписки, в якій зазначено, що [PERSON] та [PERSON] зобов`язуються повернути недостачу в сумі 100000 грн, так як вказана розписка датована 07.06.2017., підписана тільки однією особою (з пояснень [PERSON] - саме нею), тоді як зі змісту позову випливає, що недостачу допустила не [PERSON] , а [PERSON] , крім того, акт інвентаризації, на який посилався позивач, був складений тільки 10.07.2017., а в розписці зазначено про недостачу, виявлену 05.06.2017. Таким чином, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б беззаперечно підтверджували факт заподіяння позивачці [PERSON] матеріальної шкоди її працівником - відповідачем [PERSON] , отже підстав для задоволення позову немає. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed