Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

ТОВ "Рівнегаз збут" звернувся до суду з вказаним позовом, у якому зазначено, що відповідач [PERSON] зобов'язана виконувати вимоги Правил надання населенню послуг з газопостачання, Правил безпеки систем газопостачання, вимог укладеного договору, який передбачає обов'язок своєчасно та в повному обсязі сплачувати надані послуги з газопостачання. Проте на порушення вимог чинного законодавства не сплачувала за спожитий природній газ кошти, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 10 358 грн. 06 коп. Просить стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги з газопостачання у розмірі 10 358 грн. 06 коп. та сплачений судовий збір у сумі 1 600 грн. 00 коп. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала повністю та просила суд задоволити його повністю. Вказала, що постачання природного газу ТОВ «Рівнегаз збут» споживачу [PERSON] за адресою: Рівненська область, м.Корець, вул.Поштова, 1 здійснюється на умовах Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року № 2500 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 року за №1386/27831. Умови цього договору є однаковими для всіх побутових споживачів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 р. № 758 затверджено Положення про покладення спеціальних обов'язків на суб'єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період) та Перелік постачальників природного газу, на яких покладено спеціальні обов'язки щодо постачання природного газу побутовим споживачам. Згідно із Переліком, постачальником природного газу на території ліцензованої діяльності з розподілу природного газу ПАТ «Рівнегаз» є ТОВ «Рівнегаз збут». Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням ст.ст.633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов Договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Фактом згоди споживача про приєднання до умов цього Договору є отримання Постачальником поданої споживачем заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, та/або сплачений споживачем рахунок (квитанція) за поставлений природний газ, а щодо постачальника, на якого в установленому чинним законодавством порядку покладені спеціальні обов'язки з постачання природного газу побутовим споживачам, - факт споживання природного газу відповідно до вимог Правил постачання та за умови, що у Споживача відсутній інший діючий постачальник (для забезпечення приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам усіх діючих побутових споживачів, обєкти яких знаходяться в межах закріпленої території постачальника із спеціальними обов'язок). Згода [PERSON] про приєднання до умов Договору підтверджується фактом споживання природного газу, визначеного на підставі даних ПАТ "Рівнегаз збут", згідно п.13 ІІІ Правил та частковою оплатою спожитого природного газу 25 грудня 2015 року в сумі 35 грн. 90 коп. Представник відповідача та відповідач позов не визнали, оскільки хоча будинок і належить [PERSON] і вона в ньому зареєстрована, проте у вказаному будинку проживає третя особа, яка і має здійснювати оплати за газопостачання. Суд, заслухавши пояснення учасників цивільного процесу, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що газопостачання споживачу за адресою: Рівненська область, м.Корець, вул. Поштова, 1 надається для опалення житлового будинку та газової плити за особовим рахунком №1100207340, відкритим на ім'я [PERSON] Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Згідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана вчинити на користь другої сторони певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Ст.526 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст.626 ЦК України). Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із положеннями ст.638, ч.1, 3 ст.639 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відносини між споживачами та виконавцями житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», ч.1 ст.19 якого передбачає, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, а ст.20 передбачає обов'язок споживача укласти договір про надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору, та оплачувати житлово-комунальні послуги в строки, встановлені договором або законом. При цьому такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.3 ст.20 цього Закону України обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 1999 року № 2246 газопостачальне підприємство зобов'язується безперервно надавати споживачеві послуги з постачання природного газу; споживач зобов'язується своєчасно здійснювати оплату за спожитий природній газ і користуватися послугами згідно з законодавством. П.17 Правил зі змінами згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2015 року № 74 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України та визнання таким, що втратив чинність, Порядку встановлення роздрібних цін на природній газ для населення» передбачено, що розрахунковим періодом для визначення розміру оплати послуг з газопостачання є календарний місяць. Плата за надані протягом розрахункового періоду послуги з газопостачання вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено інший строк. Зняття показань лічильників газу проводиться споживачем щомісяця станом на 01 число місяця, що настає за розрахунковим, та зазначаються споживачем у платіжних документах. Газопостачальне та газорозподільне підприємства мають право контролювати правильність зняття показань та оформлення споживачем платіжних документів. Із матеріалів справи вбачається і визнається сторонами, що письмовий договір про надання житлово-комунальних послуг між сторонами не укладався. Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Закон України «Про житлово-комунальні послуги» не містить положень про те, що недотримання письмової форми договору про надання житлово-комунальних послуг тягне за собою недійсність відносин щодо фактичного надання таких послуг та звільняє споживача від їх оплати. На думку суду, фактичне виконання сторонами умов договору свідчить про наявність між ними договірних відносин. Фактично укладений між сторонами договір відповідає вимогам Закону, оскільки визначені у ньому умови сторонами погоджені, договір ними виконувався, що свідчить про добровільне волевиявлення сторін і про погодження ними усіх його умов. Жодних претензій до позивача з приводу його умов відповідач не пред»являв. Зазначений висновок узгоджується і з положенням ст.204 ЦК України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину і означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обовязки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обовязки підлягають виконанню. Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, оскільки належні докази про це відсутні, чим порушив умови договору та норми чинного законодавства, тому у позивача виникло право вимагати виконання зобов'язання за договором. Кредитор відповідне право вимоги реалізував шляхом пред'явлення до боржника позову про стягнення боргу за договором і визначив борг на відповідну дату. Посилання представника відповідача та відповідача про проживання та користування послугами з газопостачання третьою особою також не заслуговують на увагу, оскільки договір укладено саме з [PERSON] і житловий будинок є її приватною власністю. За таких обставин суд дійшов висновку про наявність боргових правовідносин між сторонами. Позивач надав до суду копії зазначених документів, розрахунок заборгованості, що являється допустимим доказом у справі, а відповідач не надав суду жодного належного доказу, що спростовують наявність відносин та не спростував подані позивачем розрахунки заборгованості за таким договором. Так, ч.ч.1, 2 ст.614 ЦК України передбачають, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Таким чином, у зобов'язальних правовідносинах діє принцип презумпції винуватості боржника. Оскільки відповідач не спростував належними і переконливими доказами відсутності своєї вини у виникненні спірної заборгованості, тому його доводи про відсутність боргу є необґрунтованими. Розрахунок тарифу правомірно визначений позивачем, згідно з постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг України, від 03 березня 2015 року № 583 «Про встановлення роздрібних цін на природний газ, що використовується для потреб населення» у розмірі 7,188 грн за 1 куб. м, оскільки саме після набрання законної сили цією постановою було зафіксовано об'єм спожитого газу за лічильником. Справедливість, добросовісність та розумність згідно із п.6 ст.3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства. Об'єктивних і переконливих доказів, які спростовували би вимоги позивача, відповідач не надав, а судом їх здобуто не було. Матеріали справи свідчать, що у боржника виникла заборгованість за договором, а його дії та наміри не свідчать про виконання договірних зобов'язань. Задовольняючи вимоги позивача, суд виходив з доведеності та обґрунтованості позову, оскільки внаслідок споживання відповідачем природного газу і часткової оплати послуг утворилася заборгованість, яка підлягала стягненню зі споживача на користь виконавця. Відповідачем проводиться оплата природного газу не в повному обсязі, чим порушуються вимоги Правил та Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам. Отже, заборгованість за надані послуги з газопостачання, згідно наданого розрахунку нарахувань плати за газ станом на 06 листопада 2017 року становить 10 358 грн. 06 коп. У зв'язку із задоволенням позову з відповідача відповідно до ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню на користь позивача понесені і документально підтвердженні судові витрати по справі у виді сплаченого судового збору. При подачі заяви про видачу судового наказу ТОВ «Рівнегаз збут» сплачений судовий збір в сумі 800 грн., згідно платіжного доручення № 662 від 05.10.2017 р. та 800 грн., згідно платіжного доручення №572 від 15.09.2017 року. Оригінал платіжного доручення про перерахування судового збору знаходиться в матеріалах справи № 563/1132/17. Відповідно до ст.99 ЦПК України /станом на час подачі позову/ сума судового збору сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, в разі скасування судового наказу і пред'явлення позову до боржника в порядку позовного провадження, зараховується до суми судового збору, встановленої за позовну заяву.

Outcome: approved