Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

01 вересня 2020 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з ПАТ «ЗМК «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» на її користь одноразово грошову суму в розмірі 60\~000,00 грн. як відшкодування завданої їй моральної шкоди та понесені нею судові витрати. Ухвалою судді від 07 жовтня 2020 року у справі відкрито загальне позовне провадження, та призначено підготовче засідання. 23 листопада 2020 року представник відповідача адвокат Коваленко Ю.М. надав відзив на позов. 26 листопада 2020 року представником позивача адвокатом Біліченко О.О. подано відповідь на відзив. 21 січня 2021 року представник відповідача адвокат Коваленко Ю.М. надав заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву. Ухвалою суду від 21 січня 2021 року закрите підготовче провадження, та справу призначено до судового розгляду по суті. 28 квітня 2021 року представник відповідача адвокат Коваленко Ю.М. надав заперечення на заяву про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, посилаючись на їх завищений розмір, та не співмірність зі складністю справи та фактичними витратами часу адвоката. Обґрунтованою вважав суму 3500 гривень. В судовому засіданні представник позивача адвокат Біліченко О.О. наполягав на задоволенні позову в повному обсязі. Представник відповідача адвокат Коваленко Ю.М. проти позову заперечував, посилаючись на викладені у відзиві підстави. Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши в сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] з 06\~березня 1984 року по 11 червня 2012 року працювала у ПАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» на посаді «машиніст крану металургійного виробництва» (а.с.10, 49-54). 11 червня 2012 року [PERSON] було звільнено за її заявою за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію (а.с.54, 55). За медичним висновком №147 від 21.01.2020 року (а.с.11-12) [PERSON] встановлено вперше виявленого хронічного професійного захворювання (отруєння), і протипоказання роботи в умовах виробничої вібрації, тяжкої фізичної праці, пилу, шуму та несприятливого мікроклімату. Як вбачається з п.п.17, 18 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 13 лютого 2020 року (а.с.13-17, 68-69), внаслідок тривалого стажу роботи [PERSON] в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» (28 років 3 місяці), та відсутності правових підстав для переведення на іншу роботу за результатами медичного огляду та відсутністю скарг на стан здоров`я під час проходження хворим періодичних медичних оглядів. Причина виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) наявність на робочому місці машиніста крана металургійного виробництва мартенівського цеху [PERSON] шкідливих виробничих факторів: концентрація пилу зі вмістом кремнію діоксину 22,78 мг/м2 при ГДК 4,0 мг/м2; концентрація вапняку 13,08-15,21 мг/м3 при ГДК 6,0 мг/м3; шуму 86 з еквівалентним рівнем дБА при ГДР 6,0 дБА; загальної вібрації з еквівалентним рівнем 105,0-107,6 дБ при ГДК 101 дБ. При цьому, члени вказаної комісії [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (чотири з яких є представниками ПАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ») висловили окремі думки (а.с.70зв.-72зв.), посилаючись, що професійний характер захворювання [PERSON] має спірних характер, і потребує направлення матеріалів до центральної лікарсько-експертної комісії ДУ «Інститут медицини праці ім. Ю.І. Кундієва НАМН України» для прийняття остаточного рішення. Однак суд виходить з того, що наявність окремих думок членів комісії не спростовує чинність вказаного акту, оскільки рішення щодо встановлення професійного захворювання [PERSON] є чинним, і ніким не оскаржено в порядку, передбаченому п.95 «Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві», затвердженим Постановою КМУ від 17.04.2019 року №337. Згідно довідки МСЕК серії АБ №0041542, довідки до акту огляду МСЕК серії 12ААБ №653410 від 06.04.2020 року [PERSON] за результатами первинного огляду встановлено третю групу інвалідності безстроково із втратою працездатності 60% (а.с.22, 23). Санітарно-гігієнічна характеристика умов праці (а.с.18-21, 66-67) [PERSON] , за атестаціями робочих місць по Списку №1 та Списку №2 умови і характер праці відноситься до 3 ступеня ІІІ класу згідно ГКП №4137-86. Вказане також відповідає картам умов праці (а.с.60-62, 63-65). 06 квітня 2020 року [PERSON] встановлена Індивідуальна програма реабілітації інваліда №326 (а.с.24-25). Отже, внаслідок професійного захворювання позивачка змушена тривалий час знаходитись на лікарняному, проходити реабілітації у зв`язку із чим було порушено її нормальні життєві зв`язки. Статтею 153 Кодексу Законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноваженого ним органу. Статтею 2371 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв`язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами. Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року), згідно з ст. 2371 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року № 1-рн/2004 констатує, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання. За змістом ч.ч.1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Оскільки на час звернення позивача до суду Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не передбачено обов`язку Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відшкодовувати потерпілому та членам їх сімей моральну шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець згідно з правилами ст.ст. 1167, 1168 ЦК України. Внаслідок отриманого професійного захворювання позивач змушений тривалий час знаходитися на лікарняному, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури, не може вести активний спосіб життя, зміни у життєвих відносинах викликають у нього моральні страждання, він переносить фізичні страждання. Отримане позивачем професійне захворювання призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків та вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позиція сторони відповідача про винуватість працівника в отриманні професійного захворювання не заслуговує на увагу, оскільки саме роботодавець повинен забезпечувати належний та ефективний захист здоров`я своїх працівників, задіяних при відповідній шкідливості умов праці. Обізнаність працівника із шкідливими умовами не нівелює обов`язки і відповідальність роботодавця. Також судом не встановлено нехтування [PERSON] технікою безпеки під час виконання свої трудових обов`язків, що свідчить про неналежне забезпечення роботодавцем необхідного ступеня безпеки працівника. Доводи представника відповідача щодо встановлення інвалідності позивачки лише через вісім років після її звільнення і відсутності факту встановлення наявності доказу вини відповідача суд не приймає до уваги, оскільки судом встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. З урахуванням викладеного доводи відповідача про те, що позивачем не надано доказів, яким би підтверджувався факт спричинення їй моральної шкоди у зв`язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода. Відповідно до ст. 23 ЦК України, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд при визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, окрім глибини фізичних та душевних страждань, має також враховувати характер правопорушення, форму та ступінь вини особи, яка завдала моральну шкоду, а також інші обставини, які мають істотне значення. При цьому згідно п.3 ч.1 ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимоги про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я. Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд враховує глибину фізичних та моральних страждань позивачки, ступінь втрати нею професійної працездатності в розмірі 60%, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, потребу в забезпеченні лікарськими засобами, виробами медичного характеру, а також період праці на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів на протязі майже 30 років (28 років 3 місяці),. За таких обставин, з урахуванням вимог ч.3 ст. 23 ЦК України, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню частково, та справедливою сатисфакцією суд вважає суму у розмірі 50000 гривень. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України ст.ст. 5, 4 ЗУ «Про судовий збір», враховуючи, що позивач [PERSON] звільнена від сплати судового збору при звернення до суду з даним позовом, суд вважає необхідним стягнути з відповідача ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» на користь держави судовий збір в розмірі актуальному на день подачі позову в сумі 840,80 гривень. Крім того, відповідно до ст.ст. 137, 141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» на користь позивачки [PERSON] понесені нею витрати на правничу допомогу через наступне. Так, згідно з ч.ч.1, 2, 4, 5 ст.137\~ЦПК Українивитрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч.3 ст.\~141\~ЦПК Українипри вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивачки понесених нею витрат на правничу допомогу, суд виходить з того, що в межах цієї справи позивач [PERSON] отримувала правову допомогу адвоката Біліченко О.О. та сплатив за це в загальній сумі 8000,00 грн. Вказані обставини підтверджуються Договором про надання правової допомоги б/н від 30.08.2020 року, ордером, Актами приймання виконаних робіт/послуг №1 від 04.03.2021 року, №2 від 29.04.2021 року, квитанціями до прибуткового касового ордеру №1 від 04.03.2021 року на суму 9500,00 гривень, №2 від 29.04.2021 року на суму 1500,00 гривень. Водночас, представником відповідача ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» адвокатом Коваленко Ю.М. подані заперечення щодо розміру витрат на правову допомогу з посиланням на те, що вони не є співмірними із складністю справи, фактично витраченим адвокатом часом та обсягом відповідних послуг, у зв`язку з чим просив зменшити такі витрати до 3500,00 гривень. Оцінивши повідомлені представником відповідача обґрунтування, які суд знаходить частково доречними, виходячи з предмету спору, ціни позову, значення справи для сторін, критеріїв реальності адвокатських послуг та розумності їх розміру (також і відкладення судового засідання 04.03.2021 року в тому числі за неявкою сторони позивача, за участь в якому адвокат Біліченко О.О. отримав гонорар в сумі 1500 гривень), а також спеціалізації адвоката у такій категорії спорів, з урахуванням кількості його представлення інтересів позивачів в аналогічних позовах, суд відповідно до вимог ст.\~137\~ЦПК Українивважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на правничу допомогу в загальному розмірі 5000 гривень.

Outcome: partial