Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-23 00:00:00

У лютому 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення суми авансу, посилаючись на те, що 02 квітня 2015 року він і [PERSON] домовились про купівлю будинку [ADDRESS] за 360 000 грн.. При цьому вони підписали попередній договір від 02 квітня 2015 року, згідно з яким він передав [PERSON] відповідну суму грошей в розмірі 250 000 грн. в рахунок майбутніх платежів за договором купівлі-продажу, який вони повинні були укласти в майбутньому. В даний час він дізнався, що на будинок накладений арешт і він не підлягає відчуженню. Відповідач [PERSON] відмовляється повернути йому аванс, стверджуючи, що це був завдаток, і не підлягає поверненню. Позивач [PERSON] стверджував, що сплачена ним сума є авансом. Договір купівлі-продажу жилого будинку між ними укладено не було, ніякого зобов»язання у нього з виплати відповідачу [PERSON] вартості будинку не виникло. Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 570 ЦК України передані ним [PERSON] грошові кошти є авансом. Це і підтверджується змістом п. 2.3. вказаного Попереднього договору, де вказано, що грошова сума розміром 250 000 грн. передана [PERSON] в рахунок майбутніх платежів за договором купівлі-продажу вказаного жилого будинку, а [PERSON] отримала від [PERSON] вказану грошову суму до підписання цього договору. Таким чином, [PERSON] володіє грошовими коштами, що належать йому, без достатніх правових підстав. Бажаючи врегулювання питання мирним шляхом, від неодноразово телефонував, зустрічався з [PERSON], щоб вирішити все мирним шляхом, але відповідачка відмовилась повернути йому гроші. У зв»язку з цим він змушений звернутись до суду за захистом права власності шляхом стягнення грошей з відповідача. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] просив стягнути на його користь з [PERSON] грошові кошти, передані їй в якості авансу, в розмірі 250 000 грн., та понесені витрати по сплаті судового збору. У судовому засіданні позивач [PERSON] і представник позивача позов підтримали і просили його задовольнити. У судове засідання відповідач [PERSON] не з»явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду невідомі. Оскільки позивач [PERSON] і представник позивача в судовому засіданні не заперечували проти заочного розгляду справи, а відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, суд вважав за можливе провести заочний розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з"ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Із наявних матеріалів справи вбачається, що 02 квітня 2015 року між [PERSON] і [PERSON] був укладений Попередній договір, відповідно до умов п. 1 якого вони, [PERSON] і [PERSON], зобов»язались у майбутньому, в строк до 02 червня 2015 року укласти договір купівлі-продажу житлового будинку (основний договір) на умовах, визначених цим договором. В п. 2 вказаного договору істотними умовами договору є: 2.1. продавець-[PERSON]., покупець-[PERSON].; 2.2. об»єкт-житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до умов п. 2.3. Попереднього договору він, [PERSON], передав грошову суму розміром 250 000 грн. в рахунок майбутніх платежів за договором купівлі-продажу вказаного житлового будинку, а вона, [PERSON], отримала від [PERSON] вказану грошову суму до підписання цього договору. Згідно умов п. 2.4. Попереднього договору ціна продажу вказаного в цьому договорі житлового будинку визначається сторонами у розмірі 260 000 грн.. Відповідно до умов п. 2.6. Попереднього договору [PERSON] зобов»язалась підготувати за свій рахунок та в строк до укладення основного договору документи, необхідні для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку. Згідно умов п. п. 2.7., 2.8. Попереднього договору сторони повинні виконати свої взаємні обов»язки за основним договором (продавець-передати майно, а покупець-сплатити відповідну грошову суму) під час укладення основного договору. Інші умови основного договору, які не встановлені цим договором, погоджуються сторонами в основному договорі. За згодою сторін умови основного договору можуть бути змінені. Згідно вимог ст. 526 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов"язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку, в який може бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена-у письмовій формі. Згідно вимог ч. 3 ст. 635 ЦК України зобов"язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Відповідно до вимог ст. ст. 386, 387 ЦК України, на які посилається позивач у позовній заяві, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб»єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно вимог ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно вимог ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов»язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Згідно вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Як зазначив у позовній заяві позивач [PERSON], договір купівлі-продажу жилого будинку між ним і [PERSON] укладено не було, ніякого зобов»язання у нього з виплати відповідачу [PERSON] вартості будинку не виникло. В даний час він дізнався, що на будинок накладений арешт і він не підлягає відчуженню. Однак, позивачем [PERSON], крім самої копії Попереднього договору від 02 квітня 2015 року, не надано суду доказів з приводу того, що відповідач [PERSON] фактично від укладення основного договору купівлі-продажу ухиляється і не надавала усіх необхідних документів для укладення основного договору купівлі-продажу в строк, передбачений умовами попереднього договору. Як вказував у позовній заяві позивач [PERSON], відповідач [PERSON] відмовляється повернути йому аванс, стверджуючи, що це був завдаток, і не підлягає поверненню. Бажаючи врегулювання питання мирним шляхом, він неодноразово телефонував, зустрічався з [PERSON], але відповідачка відмовилась повернути йому грошові кошти. Однак, на підтвердження вказаних доводів позивач [PERSON] не надав суду належних доказів в їх обгрунтування, а саме суду не надано доказів, що він звертався до відповідача [PERSON] про повернення вказаних грошових коштів. та що відповідачка відмовляється їх повернути. Також слід зазначити, що в заяві про забезпечення позову позивач [PERSON] і вказував на ту обставину, що жилий будинок [ADDRESS], який був предметом продажу і вказаний у Попередньому договорі від 02 квітня 2015 року, взагалі належить сестрі відповідачки-1/2 частина, та ? частина будинку є власністю матері відповідачки, яка померла. Дані доводи позивача також не підтверджені ніякими доказами. Враховуючи викладене, позивачем [PERSON] не надано суду належних доказів в обгрунтування заявлених позовних вимог та не доведено заявлені позовні вимоги, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed