Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-06 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк») звернулось до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Заявлені позовні вимоги обґрунтовувало тим, що 07 квітня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк» (яке змінило своє найменування 17 червня 2009 року у встановленому законом порядку на ПАТ «Родовід Банк») та [PERSON] був укладений кредитний договір № 77.2/ІЖ-107.08.3 (далі - кредитний договір), згідно з умовами якого Банк відкрив Позичальнику не відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 11 600 000 (одинадцять мільйонів шістсот тисяч) грн. 00 коп. строком по 07 квітня 2009 року включно. Згідно п.1 договору сторони внесли зміни до п.1.1. кредитного договору, виклавши його в наступній редакції: « 1.1. Банк відкриває позичальнику не відновлювальну кредитну лінію на споживчі цілі у розмірі 12 296 000 (дванадцять мільйонів двісті дев'яносто шість тисяч) грн. 00 коп. по 07 квітня 2009 року включно». Згідно п.1.3. кредитного договору процентна ставка за кредитами встановлена в розмірі 20 процентів річних. Факт видачі кредиту підтверджується випискою з балансового рахунку 2202. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між Банком та Позичальником було укладено договір іпотеки, посвідчений 30 липня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим номером 1239, за наступними змінами та доповненнями. В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором відповідно до п.1.1. договору іпотеки Іпотекодавцем було передано Позивачу домоволодіння, житловою площею 184,50 кв.м., загальною площею 291,90 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,1014 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] кадастровий номер: 3222486201:01:039:0024 . Згідно п. 4.1., 4.2. кредитного договору Позичальник зобов'язувався щомісячно до 10-го числа (включно) кожного календарного місяця сплачувати Банку нараховані проценти за користування кредитами, а також повернути одержані кредити згідно з умовами кредитного договору не пізніше 07 квітня 2009 року. Однак, в порушення умов кредитного договору Позичальником не було виконано зобов'язання щодо повного повернення одержаної суми кредитів 07.04.2009 року, що підтверджується розрахунком заборгованості та відповідною випискою з балансового рахунку № 2207. У відповідності до п.4.5 кредитного договору Позичальник зобов'язаний у разі порушення строків (термінів) повернення кредитів та/або сплати процентів за користування кредитами, сплачувати Банку пеню за кожний день прострочки у розмірі 1,6 % від суми простроченої заборгованості. Відповідно до змін, внесених Договором № 1 до умов кредитного договору п.4.5. викладено в наступній редакції: « 4.5. За порушення строків (термінів повернення кредитів та/або сплати процентів за користування кредитами, сплачувати Банку пеню за кожний день прострочки у розмірі 30,0 % річних від суми простроченої заборгованості)». Заборгованість [PERSON] складає: 11 623 070 (одинадцять мільйонів шістсот двадцять три тисячі сімдесят) грн. 38 коп., в тому числі: кредит - 10 239 391 (десять мільйонів двісті тридцять дев'ять тисяч триста дев'яносто одна) грн. 43 коп.; нарахована пеня - 1 183 583 (один мільйон сто вісімдесят три тисячі п'ятсот вісімдесят три) грн. 84 коп.; 3 відсотки річних - 38 342 (тридцять вісім тисяч триста сорок дві) грн. 25 коп., сума інфляційних втрат від суми простроченої кредитної заборгованості - 161 752 (сто шістдесят одна тисяча сімсот п'ятдесят дві) грн. 86 коп. Через деякий час АТ «Родовід Банк» стало відомо про смерть Позичальника [PERSON] (дата смерті - [INFO] року.) Відповідно до відповіді Шостої Харківської державної нотаріальної контори від 15.10.2010 № 2292/02-14 із заявами про прийняття спадщини у визначений законодавством строк звернулись [PERSON], [PERSON], [PERSON]. У визначений законодавством термін про прийняття спадщини заява про відмову від спадщини до Шостої Харківської державної нотаріальної контори не надходила. 09.08.2011 року спадкоємцям були направлені вимоги-претензії про виконання зобов'язання за кредитним договором в межах спадщини. Відповідь від спадкоємців до Банку не надходила, зобов'язання за кредитним договором не виконані. 12.11.2013 року та 24.12.2013 року на адресу ПАТ «Родовід Банк» надійшли листи № 4510/02-14 від 06.11.2013 року та № 5248/02-14 від 19.12.2013 року з Шостої Харківської державної нотаріальної контори про те, що після померлого [PERSON] були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на ім'я дочки - [PERSON], матері - [PERSON], батька - [PERSON]. Позивач просив суд стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором № 77.2/ІЖ-107.08.3 від 07.04.2008 року в сумі 11 623 070 (одинадцять мільйонів шістсот двадцять три тисячі сімдесят) грн. 38 коп. та суму сплаченого судового збору в розмірі 3 654 (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири) грн. 00 коп. Відповідачі подали до суду письмові заперечення проти позову, відповідно до яких зазначили, що вимога Банка про солідарне стягнення боргу із спадкоємців боржника не ґрунтується на нормах матеріального права. У результаті спадкування кількома спадкоємцями виникає саме право спільної часткової власності на спадкове майно і кожен із спадкоємців відповідає за боргами спадкодавця лише у розмірі його частки у спадщині і в межах вартості успадкованого майна. За цих умов, у спадкоємців не виникає солідарного обов'язку перед кредитором спадкодавця щодо сплати боргу, протилежне суперечить правилам щодо спільної власності, зобов'язань, а також суті спадкових правовідносин. До того ж спадкоємці не повинне сплачувати всю суму заборгованості за кредитним Договором, сплаті підлягає сума, яка відповідає вартості частки отриманої у спадщину. Так, згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.07.2013 року зареєстровано в реєстрі за №3-1066 [PERSON] отримала у спадщину ? частину квартири [ADDRESS]. Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.11.2013 року зареєстровано в реєстрі за №3-1231 [PERSON] отримала у спадщину ? частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в [ADDRESS]. Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.11.2013 року зареєстровано в реєстрі за №3-1228 [PERSON] отримав у спадщину ? частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в [ADDRESS]. Крім того, вимоги про погашення пені, трьох відсотків річних та індексу інфляції не були виставленні покійному [PERSON] за життя, то і обов'язку по відшкодуванню таких нарахувань останній не набув, а відповідно стягнення цих сум із спадкоємців є безпідставним. У позовній заяві Позивач зазначає, що направив вимоги-претензії спадкоємцям про виконання зобов'язань за кредитним договором 09.08.2010 року. При цьому Позивачеві про смерть [PERSON] було достеменно відомо вже станом на 28.10.2009 року, що вбачається i-з змісту наявної в матеріалах спадкової справи заяви позивача від 28.10.2009 року №06.1-11- 2420/21420 щодо надання інформації відносно [PERSON]. За таких умов Позивач втратив право на пред'явлення вимог до Відповідачів станом на 28.04.2010 року. Тобто, строк, встановлений ст. 1281 ЦК України, пропустив, а тому кредитор втратив право вимоги по стягненню заборгованості зі спадкоємців. Відповідачі просили відмовити у задоволенні позову. В судовому засіданні представник Позивача підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі. Відповідачі та представник Відповідача заперечували проти задоволення позову та просили застосувати строк позовної давності. Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку про відмову у задоволенні заявленого позову з наступних підстав. У ст. 3 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Як встановлено в судовому засіданні, 07 квітня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк» (яке змінило своє найменування 17 червня 2009 року у встановленому законом порядку на ПАТ «Родовід Банк») та [PERSON] був укладений кредитний договір № 77.2/ІЖ-107.08., згідно з умовами якого Банк відкрив Позичальнику не відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 11 600 000 (одинадцять мільйонів шістсот тисяч) грн. 00 коп. строком по 07 квітня 2009 року включно. Згідно п.1 договору сторони внесли зміни до п.1.1. кредитного договору, виклавши його в наступній редакції: « 1.1. Банк відкриває позичальнику не відновлювальну кредитну лінію на споживчі цілі у розмірі 12 296 000 (дванадцять мільйонів двісті дев'яносто шість тисяч) грн. 00 коп. по 07 квітня 2009 року включно». Згідно п.1.3. кредитного договору процентна ставка за кредитами встановлена в розмірі 20 процентів річних. Факт видачі кредиту підтверджується випискою з балансового рахунку 2202. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між Банком та Позичальником було укладено договір іпотеки, посвідчений 30 липня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим номером 1239, за наступними змінами та доповненнями. В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором відповідно до п.1.1. договору іпотеки Іпотекодавцем було передано Позивачу домоволодіння, житловою площею 184,50 кв.м., загальною площею 291,90 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,1014 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] кадастровий номер: 3222486201:01:039:0024 . Згідно п. 4.1., 4.2. кредитного договору Позичальник зобов'язувався щомісячно до 10-го числа (включно) кожного календарного місяця сплачувати Банку нараховані проценти за користування кредитами, а також повернути одержані кредити згідно з умовами кредитного договору не пізніше 07 квітня 2009 року. Однак, в порушення умов кредитного договору Позичальником не було виконано зобов'язання щодо повного повернення одержаної суми кредитів 07.04.2009 року, що підтверджується розрахунком заборгованості та відповідною випискою з балансового рахунку № 2207. У відповідності до п.4.5 кредитного договору Позичальник зобов'язаний у разі порушення строків (термінів) повернення кредитів та/або сплати процентів за користування кредитами, сплачувати Банку пеню за кожний день прострочки у розмірі 1,6 % від суми простроченої заборгованості. Відповідно до змін, внесених Договором № 1 до умов кредитного договору п.4.5. викладено в наступній редакції: « 4.5. За порушення строків (термінів повернення кредитів та/або сплати процентів за користування кредитами, сплачувати Банку пеню за кожний день прострочки у розмірі 30,0 % річних від суми простроченої заборгованості)». У зв'язку із невиконанням умов кредитного договору, заборгованість [PERSON] складає: 11 623 070 (одинадцять мільйонів шістсот двадцять три тисячі сімдесят) грн. 38 коп., в тому числі: кредит - 10 239 391 (десять мільйонів двісті тридцять дев'ять тисяч триста дев'яносто одна) грн. 43 коп.; нарахована пеня - 1 183 583 (один мільйон сто вісімдесят три тисячі п'ятсот вісімдесят три) грн. 84 коп.; 3 відсотки річних - 38 342 (тридцять вісім тисяч триста сорок дві) грн. 25 коп., сума інфляційних втрат від суми простроченої кредитної заборгованості - 161 752 (сто шістдесят одна тисяча сімсот п'ятдесят дві) грн. 86 коп. Через деякий час АТ «Родовід Банк» стало відомо про смерть Позичальника [PERSON] (дата смерті - [INFO] року.) [PERSON] подав до суду заяву про застосування строків позовної давності, відповідно до якої зазначив, що вимогу (претензію) № 10.4-11-5956/20314 про погашення заборгованості за кредитним договором Позивачем було пред'явлено Відповідачам через нотаріальну контору 17.09.2010 року, що підтверджується листом Шостої Харківської державної нотаріальної контори від 15.10.2010 року, який додано до позовної заяви. При цьому про смерть [PERSON] Позивачеві стало відомо значно раніше ніж пред'явлено вищезазначену вимогу, про що свідчить наявна в матеріалах спадкової справи заява ПАТ «Родовід Банк» від 28.10.2009 року № 06.1-11-2420/21420. За таких умов вже станом на 28.10.2009 року Позивач мав можливість звернутися до Відповідачів з вимогою про погашення заборгованості за кредитним договором та до суду за захистом своїх законних прав та інтересів. Право на звернення до суду у Позивача виникло по закінченню шестимісячного терміну після відкриття спадщини, тобто станом на 29.10.2009 року. За ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальний строк позовної давності, встановлений у ст. 257 ЦК України, становить три роки. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовуються позовна давність в один рік. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У ст.267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. В судовому засіданні Відповідачі наполягали на застосуванні наслідків пропуску строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору дарування. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 Цивільного кодексу України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщину входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві та момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов'язаннями у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов'язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржника за зобов'язанням. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1269 ЦК України). Згідно ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановленні цією статтею, позбавляється права вимоги. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що про смерть [PERSON] Позивачу було відомо вже станом на 28.10.2009 року. Відповідно до відповіді Шостої Харківської державної нотаріальної контори від 15.10.2010 № 2292/02-14 із заявами про прийняття спадщини у визначений законодавством строк звернулись [PERSON], [PERSON], [PERSON]. У визначений законодавством термін про прийняття спадщини заява про відмову від спадщини до Шостої Харківської державної нотаріальної контори не надходила. 09.08.2011 року спадкоємцям були направлені вимоги-претензії про виконання зобов'язання за кредитним договором в межах спадщини. За таких умов Позивач втратив право на пред'явлення вимог до Відповідачів оскільки пропустив строк, встановлений ст. 1281 ЦК України, хоча знав про наявність спадкоємців після [PERSON] і законодавчу необхідність останніх звернутися із заявами про прийняття спадщини чи відмови від неї у шестимісячний строк, а тому кредитор втратив право вимоги по стягненню заборгованості зі спадкоємців. За правилами ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадкахфізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право можуть мати особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що строк для звернення до суду з позовом пропущено з поважних причин. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦПК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У відповідності до роз'яснень, викладених у п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Крім того, як роз'яснено у п. 32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року за №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» при вирішенні спорів щодо виконання зобов'язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати таке. З урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Оскільки вимоги про погашення пені, трьох відсотків річних та індексу інфляції не були виставленні покійному [PERSON] за життя, то і обов'язку по відшкодуванню таких нарахувань останній не набув, а відповідно стягнення цих сум із спадкоємців є безпідставним. У зв'язку із вищевикладеним, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову. Відповідно до положень ст.88 Цивільного процесуального кодексу України відсутні підстави для відшкодування Позивачу за рахунок Відповідачів судових витрат, оскільки судом ухвалено рішення про відмову у задоволені позову в повному обсязі. На підставі вищевикладеного, ст. ст. 5, 15,16, 267, 1216, 1281, 1282 Цивільного кодексу України, п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", п. 32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року за №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» та

Outcome: dismissed