Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-19 00:00:00

У липні 2020 року Акціонерне товариство "Таскомбанк" звернулося в суд з позовом до [PERSON] , просило ухвалити рішення про стягнення з відповідача на його користь заборгованість по кредитному договору №R53700494522В від 12.12.2013 року, всього в сумі 82 194 грн. 44 коп. та понесених судових витрат по справі. Обгрунтовуючи вимоги, позивач зазначив, що 12 грудня 2013 року був укладений кредитний договір, згідно якого банк надав кредит у розмірі 67 500,00 грн. строком користування по 12 грудня 2017 року з сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12 відсотків річних. 27 березня 2017 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ПАТ «Таскомбанк» було укладено Договір відступлення права вимоги №270317нв, згідно з яким відбулося відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами (споживчі кредити) в тому числі щодо відповідача [PERSON] [PERSON] зобов`язання за договором кредиту належним чином не виконала. Станом на 27.12.2019 року заборгованість становить всього 82 194 грн. 44 коп., в тому числі заборгованість за тілом кредиту 25 811 грн. 70 коп., заборгованість по відсоткам 9 125 грн. 59 коп., заборгованість по комісії 25 955 грн. 68 коп., сума пені нарахованої на суму простроченої заборгованості 21\~301 грн. 47 коп. Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 21 серпня 2020 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. У відзиві на позовну заяву представник відповідача [PERSON] просила застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні позову. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду заяву, якою підтримав позовні вимоги, просив розглянути справу без його участі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні просила застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні позову. Оцінивши зібрані по справі докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Судом встановлено, що 12 грудня 2013 року між ПАТ "ВТБ Банк" та [PERSON] був укладений кредитний договір №R53700494522В, згідно якого банк надав останній кредит у розмірі 67500,00 грн., строком користування по 12 грудня 2017 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12 відсотків річних. \~ \~ \~ \~27 березня 2017 року ПАТ «ВТБ Банк» та ПАТ «Таскомбанк» уклали договір про відступлення права вимоги №270317нв, згідно з яким відбулося відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами (споживчі кредити), в тому числі щодо відповідача [PERSON] . Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до\~ст.1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позику у тому обсязі та у строк, встановлений договором. Згідно ч.1\~ст.624 ЦК України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до змісту ст. ст.\~610,\~612 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Згідно ст.ст. 525\~і\~526 ЦК України\~одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу\~та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом\~ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов`язань. Станом на 27.12.2019 року заборгованість становить всього 82 194 грн. 44 коп., в тому числі заборгованість за тілом кредиту 25 811 грн. 70 коп., заборгованість по відсоткам 9 125 грн. 59 коп., заборгованість по комісії 25 955 грн. 68 коп., сума пені нарахованої на суму простроченої заборгованості 21\~301 грн. 47 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості. Що стосується вимог у частині стягнення суми комісії у розмірі 25 955,68 грн. суд, виходить з наступного. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15 зробив висновок, що «положення кредитного договору про сплату позичальником на користь банку комісій у вигляді винагороди за додатковий моніторинг погашення кредиту та за резервування ресурсів є нікчемними, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої було заборонено частиною третьою\~статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», частиною четвертою\~статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~і пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених\~постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, які були чинними на момент укладення спірного кредитного договору, а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже такі умови договору порушують публічний порядок, тому є нікчемними». Отже, стягнення суми заборгованості за платою за управління кредитом за користування кредитом на умовах визначених в договорі не ґрунтується на положеннях закону, тому вимоги банку в цій частині не підлягають задоволенню. Відповідно до\~ст. 256 ЦК України\~позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, яка обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку. Загальна позовна давність згідно\~ст.257 ЦК України\~встановлюється тривалістю у три роки, а до вимог\~\~про стягнення неустойки (штрафу, пені) позовна давність застосовується в один рік (п.1 ч.2\~ст.258 ЦК України). Посилання представника відповідача [PERSON] про застосування строку позовної давності не підлягають задоволенню, оскільки спростовується розрахунком заборгованості наданим позивачем, який не оспорювався та не спростований відповідачем, а тому підстави для застосування позовної давності відсутні. Крім того, згідно п. 7.1. кредитного договору, на підставі ст. 259 ЦК України строк позовної давності до вимог про стягнення пені та штрафів, передбачених договором, встановлюється у три роки. З огляду на викладене позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в сумі 56238грн. 76 коп. Оскільки позов підлягає задоволенню частково, відповідно до частини першої\~статті 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 1438 грн. 22 коп. ( 56\~238 грн. 76 коп. х 2102 грн.00 коп. /82 194 грн. 44 коп.). \~ \~ \~ \~

Outcome: partial