Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-21 00:00:00

ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО ПРИВАТБАНК звернулось до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором б/н від 06.09.2010 року у розмірі 4440,89 грн. В позовній заяві позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору б/н від 06.09.2010 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобовязання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач за вказаним кредитним договором свої зобовязання належним чином не виконує, своєчасно не вносить кошти для погашення заборгованості за кредитним договором, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, у звязку з чим станом на 30.06.2015 року має заборгованість 4440,89 грн. Від представника банку, який діє на підставі доручення 28.09.2015 року до суду надійшла письмова заява в якій просить справу за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором розглянути за відсутності представника банку, позовні вимоги підтримує в повному обємі. Від відповідачки надійшло заперечення на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги вона не визнає в повному обсязі, та просить в його задоволенні відмовити. Враховуючи те, що сторони належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів не здійснюючи фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, письмові заперечення відповідача, суд вважає позов ПАТ КБ "ПриватБанк" таким, що не підлягає задоволенню враховуючи наступне. Судом встановлено, що відповідно до укладеного між сторонами по справі договору б/н від 06.09.2010 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Зазначені правовідносини сторін регулюються ст. ст. 11, 257, 258, 526, 527, 530, 1049,1050, 1054-1055 Цивільного кодексу України. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема із договорів та інших правовідносин. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк ( термін). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 527, 530 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В матеріалах справи є копія довідки про умови кредитування з підписом особи. З наданої ксерокопії довідки не можна встановити кому саме належить цей підпис, для огляду в судовому засіданні оригіналу представником позивача надано не було, крім того відповідачка заперечує ознайомлення її з наявними у справі Умовами та правилами. Не надано також доказів ознайомлення відповідача із зміненими Умовами та правилами. Згідно ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Згідно правової позиції Верховного Суду України викладеній у постанові за результатами розгляду справи № 6-16цс15, , передбачено, що умови надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт) не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору, якщо умови не містять підпису позичальника. Враховуючи відсутність підпису відповідача в наданих банком умовах та правил, не надання позивачем належних і допустимих доказів, які б свідчили про те, що при підписані сторонами кредитного договору відповідач розумів саме надані банком умови та правила, судом не приймається посилання банку, як на підставу своїх вимог умови та правила надання банківських послуг залучені до матеріалів справи. Оскільки судом не приймається надані позивачем умови та правила, сама заява не містить встановленого розміру процентів, комісії та штрафу, суд вважає за необхідне відмовити банку в задоволені вимог про стягнення з відповідача процентів в сумі 1484,57 грн., комісії в сумі 1770,00 грн. та штрафу в сумі 187,66 грн., та штрафу в сумі 500,00 грн. у звязку із недоведеністю їх розміру. Стосовно дострокового стягнення з відповідача заборгованості по кредиту в сумі 498,66 грн., суд зазначає, що згідно розрахунку заборгованості відповідачка сплатила 696,50 грн, що на 196, 50 грн. отриману нею суму кредиту, тому підстави для задоволення позову в цій частині також відсутні. Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі ст.ст. 256, 257, 258, 264, 525, 526, 530, 257, 1049, 1054 Цивільного кодексу України,

Outcome: dismissed