Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-31 00:00:00

У січні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про поділ майна подружжя, в якому просить визнати за нею право власності на Ѕ частину житлового будинку, на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,25 га та Ѕ частину земельної ділянки площею 0,1268 га , які належать на праві власності [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що з відповідачем перебували у шлюбі з 24 лютого 2002 року по 30 березня 2020 року, рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 30 березня 2020 року шлюб між сторонами було розірвано. Позивач зазначає, що від шлюбу у них є спільні діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . За час перебування у шлюбі, сторонами було набуто майно, а саме: житловий будинку з господарчими будівлями та спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] , який належить на праві власності на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 20 травня 2016 року, посвідченого державним нотаріусом Томашпільської державної нотаріальної контори Стецуну Я.В; земельна ділянка площею 0,25 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 0523981500:02:002:0006, яка знаходиться в [ADDRESS] без номера), на якій розташований житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] , яка належить на праві власності на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 20 травня 2016 року, посвідченого державним нотаріусом Томашпільської державної нотаріальної контори Стецуну Я.В.; земельної ділянки площею 0,1268 га, цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 0523981500:02:002:0007, яка знаходиться в [ADDRESS] без номера), на якій розташований житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] , яка належить на праві власності на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 20 травня 2016 року, посвідченого державним нотаріусом Томашпільської державної нотаріальної контори Стецуну Я.В. Позивачка в позові зазначає, що оскільки, майно було придбане подружжям в період шлюбу, воно належить їм, як подружжю на праві спільної сумісної власності, тому виникла необхідність поділити вищезазначене майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу між ними. Від представника позивача [PERSON] надійшла заява, в якій він позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити, справу просив розглянути без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, до суду надав заяву про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого. Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст. 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст. 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст. 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч. 2 ст. 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. №11). Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст. 60 СК України. Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 24 лютого 2002 року по 30 березня 2020 року, рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 30 березня 2020 року шлюб між ними було розірвано. За період перебування у шлюбі, сторонами було придбано: житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] , відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 20 травня 2016 року, серії НАІ 767596 посвідченого державним нотаріусом Томашпільської державної нотаріальної контори Іськовою Н.М (а.с. 27-29); земельну ділянку площею 0,25 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 0523981500:02:002:0006, яка знаходиться в [ADDRESS] без номера), на якій розташований житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] , відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 20 травня 2016 року, серії НАІ 767598 посвідченого державним нотаріусом Томашпільської державної нотаріальної контори Іськовою Н.М. (а.с. 32-33); земельну ділянку площею 0,1268 га, цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 0523981500:02:002:0007, яка знаходиться в [ADDRESS] без номера), на якій розташований житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] , відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 20 травня 2016 року, серії НАІ 767599, посвідченого державним нотаріусом Томашпільської державної нотаріальної контори Іськовою Н.М. (а.с. 30-31). Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до положень ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Сторони визнають, що житловий будинок та земельні ділянки є їх спільною сумісною власністю подружжя, з приводу поділу будинку, земельних ділянок з присудженням його по 1/2 частині кожному з подружжя, сторони між собою домовилися, а тому суд приходить до висновку про поділ майна подружжя, визнавши за [PERSON] : право власності на Ѕ частину житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] , який належить на праві власності на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 20 травня 2016 року, посвідченого державним нотаріусом Томашпільської державної нотаріальної контори Стецуну Я.В.; право власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,25 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 0523981500:02:002:0006, яка знаходиться в [ADDRESS] без номера), на якій розташований житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] , яка належить на праві власності на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 20 травня 2016 року, посвідченого державним нотаріусом Томашпільської державної нотаріальної контори Стецуну Я.В.; право власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,1268 га, цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 0523981500:02:002:0007, яка знаходиться в [ADDRESS] без номера), на якій розташований житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] , яка належить на праві власності на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 20 травня 2016 року, посвідченого державним нотаріусом Томашпільської державної нотаріальної контори Стецуну Я.В.

Outcome: approved