Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-03 00:00:00

У червні 2015 року представник ПрАТ «Українська пожежно - страхова компанія» звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача. Ухвалою судді Комінтернівського районного суду Одеської області ([PERSON]) від 26.06.2015 року відкрито провадження у справі. У зв`язку із виключенням судді [PERSON] зі складу суддів суду справа повторно перерозподілена судді Барвенку В.К., і 28.12.2017 року передано судді для подальшого розгляду. Ухвалою судді Комінтернівського районного суду Одеської області (Барвенко В.К.) від 02.01.2018 року матеріали прийнято до свого провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 10.12.2018 року закрито підготовче засідання, справу призначено до судового розгляду. Представник позивача О .А. Божко подав заяву від 20.02.2019 року про розгляд справи у свою відсутність, підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити повністю. Адвокат Редванська Н.В. з позовними вимогами не погодилась, і просила у їх задоволенні відмовити з раніше наданих до суду письмових заперечень від 09.11.2015 року. Адвокат Редванська Н.В. подала заяву розглядати справу у свою відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні правовідносини: 11.09.2014 року в м. Одесі на Об`їзній дорозі [PERSON] керуючи автомобілем «Мерседес», державний номерний знак [NUMBER] , не врахував дорожньої обставини, не витримав безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Опель», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . За даною подією постановою судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 28.10.2014 року № 504/3467/14-п [PERSON] визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАп, та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді адміністративного штрафу. Цивільно правова відповідальність водія автомобіля Мерседес, державний номерний знак [NUMBER] була застрахована ПрАТ «Українська пожежно - страхова компанія», на підставі укладеного договору обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, посвідчений полісом № АС /7239712 на умовах визначених спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Про вказану дорожньо- транспортну подію ПрАТ «Українська пожежно - страхова компанія» було повідомлено потерпілою стороною (власником автомобіля «Опель» державний номерний знак [NUMBER] ) - Дивизійською сільрадою Татарбунарського району Одеської області, що встановлено зі змісту заяви - повідомлення (ОЦВ), яка зареєстрована 26.09.2014 року за № 650 в журналі реєстрації ПрАТ «Українська пожежно - страхова компанія». Згідно висновку № 848/1114 про незалежну оцінку вартості матеріальної шкоди, спричиненої власнику автомобіля «Опель» державний номерний знак [NUMBER] , складеного ФОП [PERSON] від 14.11.2014 року, вартість матеріальної шкоди становить 43010, 81 грн. Вартість відновлювального ремонту без урахування фізичного зносу деталей згідно висновку складає 36503,09 грн, з врахуванням безумовної франшизи (1000,00 грн.) підлягає перерахуванню страхове відшкодування у розмірі 35503,09 грн., що встановлено зі змісту страхового акту № ОЦ/123/450/14/0650, складеного 10.02.2015 року. Згідно платіжного доручення № 379 від 03.04.2015 року ГРУ ПРАТ УПСК перерахувало на користь Дивізійської сільради Татарбунарського району Одеської області (ПП «Татарбунарський центр технічного огляду транспортних засобів» 35503,09 грн. Позивач стверджує, що відповідно до ст. 38.1.1. пункту «г» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо- транспорту пригоду, якщо він не повідомив про ДТП страховика у строки і за умов визначених чинним законодавством України. Відповідач та його представник заперечували, і вважали, що недостатньо самого факту неповідомлення страхувальником страховика про ДТП. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ст. 15 ЦК України). Серед способі захисту цивільних прав та інтересів судом є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (п. 8 ч.2 ст. 16 ЦК України). Правила відшкодування шкоди врегульовані Главою 82 ЦК України. В даному випадку між водіями (власниками) автомобілів «Мерседес», державний номерний знак [NUMBER] та «Опель», державний номерний знак [NUMBER] , виникли деліктні правовідносини. Відповідно до статті 1187 частини 2 ЦК України шкода, завдана дежерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Разом із тим, суд звертає увагу, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик виступає зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість заподіювача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після виплати відкшодування деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком заподіювача шкоди замість останнього. Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Разом із тим, обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Положенням п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у редакції на дату виникнення спірних правовідносин, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Вказаними нормами Закону встановлено обов`язок учасників дорожньо-транспортної пригоди вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, Моторне транспортне страхове бюро України про настання дорожньо-транспортної пригоди, і такий обов`язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини дорожньо-транспортної пригоди власними силами і запобігти необгрунтованим виплатам. Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року № 6-284цс15, від 30 березня 2016 року № 6-186цс16 та постановах Верховного Суду від 18 липня 2018 року справа № 759/19724/15-ц, від 16 травня 2018 року справа № 369/5335/15-ц. Таким чином, набуття страховиком заподіювача шкоди права зворотної вимоги (регресу) за кожним страховим випадком суперечило б меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди, а тому стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає виключні випадки, за яких страховик може подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду. Суд нагадує, що необгрунтована виплата страхового відшкодування може мати місце у разі, коли повідомлення страховика про страховий випадок призвело до неможливості встановити факт ДТП, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди. Встановлені судом фактичні обставини беззаперечно вказують на те, що ПрАТ «Українська пожежно - страхова компанія» було повідомлено потерпілою стороною (власником автомобіля «Опель» державний номерний знак [NUMBER] ) - Дивизійською сільрадою Татарбунарського району Одеської області, що встановлено зі змісту заяви - повідомлення (ОЦВ), яка зареєстрована 26.09.2014 року за № 650 в журналі реєстрації ПрАТ «Українська пожежно - страхова компанія», що дозволило страховику переконатися у тому, що подія є страховим випадком, здійснити перевірку обставин ДТП та визначити розмір заподіяної потерпілій особі шкоди, що не свідчить про здійснення ним необгрунтованих виплат, а відтак заподіяної страховику шкоди. Отже посилання позивача на правила статей 33, 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» як підставу для стягнення страхового відшкодування в порядку регресу, без урахування зазначених обставин, є помилковим. Суд вважає, що сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку, не призвів до необгрунтованих виплат потерпілій особі, що можна було б вважати заподіяною йому шкодою. Отже суд вважає, що у позові слід відмовити повністю. В п. 58 Рішення у справі "Серявін та інші проти України" (Заява N 4909/04) від 10 лютого 2010 року Європейський суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Суд не вважає доцільним надавати оцінку решти доводів заперечення відповідача, оскільки ці доводи не є основними і визначальними. Судовий збір за правилом ст. 141 -142 ЦПК України відноситься на рахунок позивача. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed