Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-27 00:00:00

01 червня 2020 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , у якому просить здійснити поділ спільного майна подружжя, а саме житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Поділ майна просить визначити наступним чином: за нею визнати право власності на житловий будинок , шахтний колодязь, баню, 1/2 огорожі, а відповідачу залишити гараж літню кухню, сарай із погребом, 1/2 паркану, господарські будівлі, легковий автомобіль. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 29.08.1998 зареєструвала шлюб з відповідачем у Сакунихському сільвиконкому Недригайлівського району, актовий запис №2. Від шлюбу мають дитину [PERSON] , [INFO] . Рішенням Недригайлівського районного суду Сумської області від 10.02.2020 шлюб між ними розірвано, після розірвання шлюбу сторони разом не проживають. На даний час виникло питання про розподіл спільного сумісного майна. Основним об`єктом права спільної сумісної власності, яке набуте в період шлюбу та за спільні кошти, є житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . 03.08.2020 позивач звернулася до суду із уточненою позовною заявою, у якій просила визнати за нею право власності на 1/2 частину домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] у судовому засіданні свої уточнені позовні вимоги підтримала, просила визнати за нею право власності на 1/2 частину домоволодіння набутого у шлюбі. Пояснила, що за час перебування в шлюбі крім житлового будинку, який придбаний разом з [PERSON] , вони збудували господарські будівлі і споруди - літню кухню, баню, гараж, сарай, колодязь та інші будівлі і споруди. Однак відповідач відмовляється виготовити технічний паспорт на домоволодіння, а вона не може замовити та виготовити його, бо на даний час вона не є власником. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні позов визнали частково. Відповідач [PERSON] висловив позицію, яку підтримав його представник, що позивач має право на 1/2 частину тільки житлового будинку, який сторони придбали у шлюбі. Виготовляти технічний паспорт на домоволодіння категорично не бажає. Ніяких інших доказів надавати не бажає. Дійсно за час шлюбу здійснювались деякі добудови у придбаному домоволодінні, але оскільки вони не прийняті в експлуатацію, то на думку відповідача, вони не підлягають поділу. Сторони клопотання про призначення судової будівельної експертизи не заявляли. Суд, заслухавши пояснення сторін, представника відповідача, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з такого. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода у наданні суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Така правова позиція сформована Верховним Судом та викладена в постановах від 24 травня 2019 року у справі № 360/303/17-ц, від 17 липня 2019 року у справі № 648/2988/16-ц, від 14 листопада 2019 року у справі №570/4823/15-ц. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 29.08.1998 (свідоцтво про шлюб від 29.08.1998 (а.с.14), який рішенням Недригайлівського районного суду від 10.02.2020 розірвано, рішення набрало законної сили 12.03.2020 (а.с.11). На даний час сторони разом не проживають. Із договору купівлі-продажу, посвідченого 14.11.2003 завідуючим Недригайлівської райдержконтори Савойським П.І., та копії сторінок технічного паспорта на житловий будинок по [ADDRESS] (а.с.8-10) вбачається, що [PERSON] , перебуваючи у шлюбі із позивачем [PERSON] , придбав житловий будинок, житловою площею 38,0 кв.м. по [ADDRESS] (а.с.7). Із пояснень позивача вбачається, що протягом перебування в шлюбі сторони збудували шахтний колодязь, цегляну баню, гараж, літню кухню, сарай з погребом та сарай для утримання худоби і птиці, але зміни до технічної документації на жилий будинок не були внесені. Із довідки виконкому Недригайлівської селищної ради від 17.09.2020 №2197 (а.с.58), земельна ділянка площею 0.08 га для будівництва та ослуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельна ділянка площею 0,32 га для ведення особистого селянського господарства, які розташовані по [ADDRESS] , відносяться до земель комунальної власності Недригайлівської селищної ради та перебувають у користуванні [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України). Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з ч. 1 ст. 71 СК України майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (ч. 2 ст. 372 ЦК України). Пленум Верховного Суду України в своїй постанові №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» у п.п. 23, 24 зазначає, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами тощо. Відповідно до ст. 380 ЦК України житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. За змістом ст. 381 ЦК України, садибою, як об`єктом права власності, є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Інструкція з ведення погосподарського обліку в сільських, селищних та міських радах, яка затверджена Наказом Державної служби статистики України 11.04.2016 № 56, визначає домоволодіння як житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, які розташовані на одній земельній ділянці. З аналізу наведених вище норм можна прийти до висновку, що поняття домоволодіння, про поділ якого просить позивач, є тотожним поняттю житловий будинок, який є об`єктом права власності за чинним ЦПК України. Тобто поділу полягає саме житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який розташований на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] . Оскільки самі по собі господарські будівлі і споруди, як то сарай, літня кухня, гараж, колодязь, тощо, не є самостійними об`єктами права власності, а є частинами складної речі - житлового будинку як об`єкта права власності, то суд відхиляє заперечення відповідача щодо того, що поділу підлягає тільки житловий будинок, який сторони придбали в шлюбі. Суд також бере до уваги, що заперечуючи проти позову, відповідач ніяких доказів суду не надав, відмовився виготовити технічний паспорт на житловий будинок та не надав згоди на виготовлення його позивачем. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, відтак є майном, яке за умов, передбачених законом, може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними. Тому об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. При цьому суд може визнати право на частину об`єкта незавершеного будівництва за кожною зі сторін. Наведені правові висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2710цс15. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] про визнання за нею права власності на 1/2 частину житлового будинку із господарськими будівлями і спорудами, розташованих за адресою: [ADDRESS] , підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved