overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-11 00:00:00

02.03.2016 року представник ПАТ «Альфа-Банк» звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги представник позивача обґрунтував тим, що відповідно до договору №500976601 від 29.04.2015 року відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 31695,98 грн. на строк до 30.04.2020 року відповідно до порядку та умов, що визначені Договором. У порушення умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором не виконує. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 17.02.2016 року має заборгованість 37466,49 грн., що складається з: 31040,46 грн. заборгованість за тілом кредиту, 2715,51 грн. відсотки за кредитом, 2480,54 грн. комісія по несплаті, 1229,98 грн. штраф. Представник позивача просить стягнути з відповідача на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 37466,49 грн. та судові витрати по справі, що складаються із судового збору у сумі 1378,00 грн. Представник позивача у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій підтримав позов у повному обсязі та просив його задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причина неявки суду невідома, у звязку з чим суд вважає можливим застосувати положення ст.224-225 ЦПК України та розглянути справу заочно. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору від 29.04.2015 року відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 31695,98 грн. відповідно до порядку та умов, визначеним договором (а.с. 4-11). Однак, відповідач зобовязань за договором по погашенню кредиту, сплати процентів за користування кредитом не виконує, в результаті чого станом на 17.02.2016 року має заборгованість 37466,49 грн., що складається з: 31040,46 грн. заборгованість за тілом кредиту, 2715,51 грн. відсотки за кредитом, 2480,54 грн. комісія по несплаті, 1229,98 грн. штраф (а.с. 14-15). Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором у сумі 37466,49 грн., а також судовий збір в сумі 1378 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

02.03.2016 р. позивач звернулась до Дарницького районного суду м.Києва з позовом до відповідача, в якому просила: стягнути з [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) на користь [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO] в розмірі 30% доходу (заробітку) [PERSON], починаючи з 02.03.2016 р. і до повноліття [PERSON]. Представник позивача позовні вимоги підтримав (а.с.22). Відповідач визнав позов (а.с.23). Вивчивши всі матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини: -позивач та відповідач є батьками дитини [PERSON] [INFO]; -позивач потребує матеріальної допомоги на утримання [PERSON]. Згідно зі ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом (ст. 183 СК України). Відповідно до ст.182 Сімейного Кодексу України: при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п.1 ст.191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються з дня пред'явлення позову. Відповідно до положень ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст.61 ЦПК України: обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню; обставини, визнані судом загальновідомими не потребують доказування. На підставі викладеного, враховуючи, положення ст.367 ЦПК України, наявність зобов'язання щодо утримання дитини у обох батьків, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд вважає, що позов належить задовольнити та допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Суд вважає, що відповідно до положень ст.88 ЦПК України, належить: судові витрати по справі у вигляді судового збору в сумі 551 грн. 20 коп. стягнути з відповідача в доход держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

02.03.2016 р., судом винесено рішення в цивільній справі № 220/2063/15-ц, провадження 2/220/63/16, за позовною заявою [PERSON] до ДНЗ (ясла-садок) с. Комар Великоновосілківського району Донецької області в особі директора ДНЗ (ясла-садка), [PERSON], про поновлення на роботі, але в рішенні не вирішено питання про стягнення судового збору відповідно до ст. 88 ЦПК України, згідно якої суд\~стягує з відповідача судовий збір\~на користь держави. У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд\~ може\~ з\~ власної\~ ініціативи або за заявою осіб, які беруть участь у справі,\~ винести додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Сторони по справі, попереджені судом про розгляд питання щодо винесення додаткового рішення по справі № 220/2063/15-ц, провадження 2/220/63/16, в судове засідання не з'явилися, що не перешкоджає розгляду. Таким чином, суд вважає за необхідне винести додаткове рішення, по цивільній справі № 220/2063/15-ц, провадження 2/220/63/16, яким стягнути з відповідачки [PERSON], директора ДНЗ (ясла-садок) с. Комар Великоновосілківського району Донецької області, суму судового збору на користь держави в розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн., 20 (двадцять) коп.\~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

02.03.2017 [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON]. про розірвання шлюбу, зареєстрованого 27.08.2011р. у відділі ДРАЦС Балаклійського РУЮ, актовий запис №162. Мотивуючи позовну заяву вказала, що від шлюбу з відповідачем мають малолітнього сина [PERSON], 28.03.2013р.н. Спільне життя не склалось через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки. Шлюбні відносини фактично припинені. Кожен з них живе своїм життям та своїми інтересами. Просить розірвати шлюб та зазначає, що примирення з відповідачем не можливе, буде суперечити її інтересам. Позивач в судове засідання не з'явилася. Надала заяву, у якій наполягає на розірванні шлюбу, просить розглянути справу за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився. Надав заяву, у якій проти розірвання шлюбу не заперчує, просить розглянути справу за його відсутності. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно свідоцтва про шлюб [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 27.08.2011 (а.с.3). Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], 28.03.2013р.н. (а.с.9) Як вбачається з позову, за час подружнього життя сторонами не створено дружньої родини. Спільне життя не склалось через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства. Шлюбні відносини фактично припинені. Враховуючи зазначені обставини, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Згідно ст.51 Конституції України, ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. За ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них або інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі ст.ст.10,11,60,88,212-215 ЦПК України, ст.ст.110-112 Сімейного кодексу України, суд -

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-15 00:00:00

02.03.2017 [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON], 26.09.2011 народження, в розмірі 1500 грн. щомісячно на дитину і до досягнення ним повноліття. На обґрунтування своїх вимог зазначила, що вони з відповідачем є батьками сина [PERSON], 26.09.2011 народження, який проживає з нею та перебуває на її утриманні. З січня 2017 року вони спільно не проживають, відповідач, проживаючи окремо, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не має постійного місця роботи та сталого заробітку, а тому вона просить стягнути аліменти на дитину в твердій грошовій сумі. Угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто. В судове засідання позивач не зявилась, надіслала до суду заяву, в якій зменшила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача аліменти на дитину в розмірі 850 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття, справу розглядати за її відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився, надіслав до суду заяву, в якій позовні вимоги про стягнення з нього аліментів на дитину визнав, погодився сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 850 грн. щомісяця, просив справу розглядати за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, в порядку ст.174 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-12 00:00:00

02.03.2017 позивач [PERSON] звернулась до Дзержинського райсуду м. Харкова з позовом до відповідача [PERSON] «Про розірвання шлюбу», посилаючись на те, що з 13.09.2011 вони перебувають в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають сина [PERSON] [INFO]. Спільне життя не склалося через різні інтереси, погляди на шлюб і сім'ю, розбіжності у веденні спільного господарства та виховання дитини, із-за чого постійно виникали суперечки та лайки. Відповідач забрав у неї дитину та приховує сина від неї. Фактично шлюбні відносини припинені з лютого 2016, спільне життя та збереження шлюбу неможливе. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, надала суду заяву, в якій позов підтримує та просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просив справу слухати за його відсутності, позов визнає та не заперечував проти його задоволення. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні з та матеріалів справи вбачається те, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 13.09.2011, який зареєстрований Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 456. Від вказаного шлюбу сторони мають сина [PERSON] [INFO]. Згідно ч.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до приписів ст.112 СК України, при розгляді справ про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя неможливе. Фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться, на протязі тривалого часу сторони разом не мешкають, почуття любові, поваги та взаєморозуміння між подружжям втрачені, тому примирення сторін неможливе, так як останні посилаються на неможливість поновлення шлюбних відносин. Сторони майнового спору не мають, діти мешкають разом з матір'ю, питанням матеріального утримання дитини вирішено в добровільному порядку. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Таким чином, оцінюючи наведені докази, суд приходить до висновку про можливість розірвати шлюб між сторонами. На підставі викладеного, ст. 104, 105, 110-114 СК України і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-25 00:00:00

02.03.2017 позивач звернулась до суду з даним позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з відповідачем по справі вона знаходиться в зареєстрованому шлюбі, від якого у них народився син [PERSON], [INFO] року. Крім того позивач зазначає, що спільне життя у них не склалося через різні характери, відсутність взаєморозуміння і довіри один до одного. Спільне господарство не ведуть. В зв'язку з чим вона вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу не можливе і суперечать її інтересам. У судове засідання сторони не з'явились, подали письмові заяви про розгляд справи без їх присутності, відповідно до яких позивач на позові наполягає, відповідач позов визнав. Дослідивши подані сторонами заяви, матеріали даної цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, у зв'язку з повним визнанням відповідачем позову, що не порушує прав та інтересів інших осіб, та не суперечить чинному законодавству. У судовому засіданні встановлено, що подружжя зареєстрували шлюб 06 листопада 2003 року у Відділі державної реєстрації шлюбів та народжень Луганського міського управління юстиції, про що зроблений актовий запис № 1029, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] (а.с. 6), від якого у сторін народився син [PERSON], [INFO]. Крім того встановлено, що позивачем було змінено ім'я з «[PERSON]» на «[PERSON]», що підтверджується свідоцтвом про зміну імені видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції у Київській області 23 вересня 2015 року (а.с. 8). Сторони подружніх стосунків не підтримують та згідно з поданими письмовими заявами примирення вважають неможливим. Внаслідок зазначених обставин сім`я подружжя фактично розпалась, а шлюб існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

02.03.2017 р. до суду заявлено позов, у якому позивачка просить розірвати їх з відповідачем шлюб через відсутність любові, поваги, взаєморозуміння, спільних життєвих інтересів, протягом останнього року з відповідачем подружніх стосунків не підтримує, миритися не бажає; неповнолітня дитина проживатиме з позивачкою; спірного майна не мають. Позивачка в судове засідання не з'явилася, письмово просила справу розглянути без неї, позов задовільнити (а.с.11). Відповідач в судове засідання не з'явився, письмово просив справу розглянути без нього, позовні вимоги визнав повністю (а.с.14). З урахуванням позицій сторін та наявних в справі доказів, суд визнає за необхідне позов задовільнити з таких міркувань. Доведено, що любов, повага, взаєморозуміння, спільні життєві інтереси між сторонами відсутні, не проживають спільно вони протягом останнього року, миритися не бажають, що унеможливлює спільне життя подружжя та збереження шлюбу. Вказані правовідносини регламентуються ч. 2 ст. 112, ч. 1 ст. 113 Сімейного кодексу України, відповідно до яких суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення; особа яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки між сторонами відсутні любов, повага, взаєморозуміння, спільні життєві інтереси, не проживають спільно вони протягом останнього року, миритися не бажають, суд визнає, що сім'я сторін розпалася остаточно, а тому їх шлюб необхідно розірвати, як такий, що суперечить інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

02.03.2017 р. до суду заявлено цей позов. В даній заяві позивачка [PERSON], вказала, що вона з відповідачем, [PERSON] я перебувє у шлюбі, який зареєстрований 18 червня 2011 року виконкомом Мончинської сільської ради, Погребищенського району, Вінницької області, актовий запис № 2. Від спільного шлюбу з відповідачем вони мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO] В даний час позивачкою подана позовна заява до суду про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка зазначила, що вони в даний час проживають окремо один від одного, відповідач надавати матеріальну допомогу на утримання сина відмовляється, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по його утриманню та вихованню, чим ставить їх у скрутне матеріальне становище. Угоди про добровільну сплату аліментів на утримання сина між мною та відповідачем не досягнуто. Відповідач в даний час ніде не працює. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила стягувати з [PERSON], на її користь, на утримання дитини аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 50 (п'ятдесят) гривень щомісячно, починаючи стягувати з 02.03.2017 р. і до досягнення дитиною повноліття Відповідач в судове засідання не зя'вився направив до суду телефонограму в якій позовні вимоги визнав повністю проти задоволення позову не заперечував. Дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги позивачки задовольнити повністю з таких міркувань. Беззаперечно доведено, що [PERSON], є рідним батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його народження (а.с. 5), але добровільно не виконує свого законного обов'язку по утриманню свого малолітнього сина. Зазначені правовідносини регулюються: -ст. 180 Сімейного кодексу України, відповідно до якої батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей; -ч. 1 ст. 184 СК України, згідно з якою, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. - ч.1 ст. 75 СК України, згідно з якою дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. - ч. 4 ст. 75 СК України, відповідно до якої один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Оскільки, відповідач ухиляється від добровільного виконання свого обов'язку по утриманню сого сина, чим порушує його майнові права, але має можливість надавати матеріальну допомогу, то з метою захисту майнового права сина, з [PERSON], необхідно стягувати аліменти на користь [PERSON], на утримання малолітнього сина у твердій грошовій сумі 50 грн. (п'ятдесят) щомісячно, до досягнення ним повноліття, починаючи стягувати з 02.03.2017 року і до досягнення ним повноліття. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави 640 гривень судових витрат по оплаті судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-25 00:00:00

02.03.2017 року [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу, дійсним та визнання права власності. В позовній заяві позивач зазначив, що 08.07.1998 року на Миколаївській універсальній товарно-сировинної біржі, між ними та відповідачами було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], але договір не був нотаріально посвідчений, у зв'язку з чим вони змушені звертатися до суду з даним позовом. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивачів, позовні вимоги підтримує, просять позов задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, причину неявки суду не повідомили, про час та дату слухання справи були повідомлені належним чином. Суд постановляє рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 08.07.1998 року на Миколаївській універсальній товарно-сировинної біржі, між [PERSON], який діє від свого імені та від імені своїх неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], [PERSON] та [PERSON], [PERSON], був укладений договір №3197-Ц купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Судом встановлено, що всі умови договору сторонами по угоді виконані в повному обсязі, однак у порушення ст.227 ЦК України, договір нотаріально не засвідчений. У відповідності зі ст. 47 ч.2 ЦК УРСР (у редакції 1963 р.), якщо одна зі сторін цілком або частково виконала угоду, що вимагає нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. Крім того, беручи до уваги, що єдиною перешкодою у розпорядженні своїм майном позивачів є оформлення договору купівлі-продажу квартири неналежним чином, а також враховуючи, що право власності позивачів на дану квартиру зареєстровано у ММБТІ (реєстраційне посвідчення від 27.07.1998 року за №17637)і ніким не оспорюється, суд вважає, що у частині позовних вимог позивачів щодо визнання права власності на квартири [ADDRESS], слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial