Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-17 00:00:00

01 липня 2016 року позивачі звернулися до суду з відповідним позовом, в якому просили з урахуванням уточнень визначити, що частки померлих [PERSON] та [PERSON] в праві спільної сумісної власності на житловий будинок №22 з надвірними будівлями по вул. Трьох Комунарів в с. Довжик, Золочівського району Харківської області становила по ? частині; визнати за [PERSON] в порядку спадкування після смерті матері [PERSON], право власності на 1/4 частку в праві власності на житловий будинок № 22 з надвірними будівлями по вулиці Трьох Комунарів в селі Довжик Золочівського району Харківської області; визнати за [PERSON] в порядку спадкування після смерті матері [PERSON], право власності на 1/4 частку в праві власності на житловий будинок № 22 з надвірними будівлями по вулиці Трьох Комунарів в селі Довжик Золочівського району Харківської області; визнати за [PERSON] в порядку спадкування після смерті батька [PERSON], право власності на 1/6 частку в праві власності на житловий будинок № 22 з надвірними будівлями по вулиці Трьох Комунарів в селі Довжик Золочівського району Харківської області; визнати за [PERSON] в порядку спадкування після смерті батька [PERSON], право власності на 1/6 частку в праві власності на житловий будинок № 22 з надвірними будівлями по вулиці Трьох Комунарів в селі Довжик Золочівського району Харківської області; стягнути з відповідача сплачений судовий збір. Свої вимоги позивачі мотивували тим, що їх батьки [PERSON] та [PERSON] з 03 березня 1973 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час перебування у шлюбі їх батьки в особі [PERSON] уклали договір довічного утримання з дідом позивачів [PERSON], за яким подружжя отримало у власність, у рівних частках, спірний будинок з надвірними будівлями № 22 по вулиці Трьох Комунарів в селі Довжик Золочівського району Харківської області, право власності на вказаний будинок на імя [PERSON] було зареєстровано органом БТІ. Подружжя [PERSON] разом здійснювало догляд за [PERSON], виконуючи свої зобовязання за договором довічного утримання, так як договір був укладений у інтересах родини, в звязку з чим в рівних частках набуло у власність спірний будинок. 18 березня 2003 року батьки позивачів розлучилися, а 20 грудня 2003 року їх батько [PERSON] уклав шлюб з відповідачем по справі [PERSON]. 10 лютого 2006 року помер дід позивачів [PERSON], а згодом 09 жовтня 2011 року померла їх мати [PERSON] Позивачі після смерті матері прийняли спадщину, в тому числі по ? частині кожна, у спірному житловому будинку, проте через відсутність правовстановлюючих документів нотаріусом було відмовлено у видачі спадкового свідоцтва. На початку 2014 року [PERSON] захворів на онкологічну хворобу, всі витрати на його лікування несли позивачі, а дружина [PERSON] не приймала жодної участі у догляді за чоловіком та його похованні. Після смерті [PERSON] 17 січня 2015 року відкрилася спадщина на ? частину спірного будинку. Позивачі разом із відповідачем [PERSON] звернулися до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, як спадкоємці першої черги за законом. Однак виникла суперечка з приводу визначення часток у праві власності, та нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва. Так [PERSON] наполягає на тому, що 1/ 2 частина спірного житлового будинку і так належить їй як дружині на праві власності, а іншу 1/2 частину вказаного будинку після смерті її чоловіка [PERSON] має бути поділено між нею та позивачами по 1/6 частині кожній. Враховуючи наявність спору між сторонами з приводу визначення часток у спадковому майні позивачі в даний час змушені були звернутися до суду, сплативши судовий збір, оскільки їх право власності не визнається і вони не можуть розпорядитися своєю власністю. У судове засідання позивачі не зявилися, просили здійснити розгляд справи за їх відсутності. В минулих засіданнях, пояснили суду, що розірвання шлюбу само по собі не припиняє право спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК, а тому вони наполягають на тому, що право власності на частку у спірному будинку у їхньої матері, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з їхнім батьком під час укладання договору довічного утримання, мало місце з огляду на ст. 22 КпШС. А той факт, що мати не зверталася до суду з позовом про поділ майна, зовсім не значить, що на сьогоднішній день частки у праві власності на спірний будинок у неї немає. Оскільки за життя батьків це питання ніколи не поставало, після розлучення вони лишилися у гарних відносинах та батько ніколи не заперечував прав [PERSON] на ? частину будинку, відтак остання не мала потреби захищати своє право в тому числі у судовому порядку. Крім того позивачі просять суд визнати право власності на спадкове майно, що залишилося після смерті їхніх матері та батька, а не здійснити в судовому порядку поділ спільного майна померлих батьків. Також оформити в нотаріальному порядку ту частину спірного житлового будинку позивачі не мають можливості через відсутність правовстановлюючого документу, який би посвідчував право власності [PERSON] на її частину будинку, а тому вимушені були звернутися до суду з вказаним позовом. Нотаріусом їм відмовлено у видачі свідоцтва після смерті батька через неможливість визначення розміру часток у спадковому майні, а після смерті матері через відсутність правовстановлюючого документу. Відповідач по справі у судове засідання не зявилася, причини неявки суду по повідомила, враховуючи повторність неявки, судом було прийнято рішення про розгляд справи на підставі наявних доказів. З наданих письмових заперечень на позов вбачається, що відповідач проти позову заперечує частково, оскільки на час смерті [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з нею, [PERSON], а не матірю позивачів [PERSON], шлюб з якою було розірвано ще 18.03.2003 року. Також відповідач наголосила, що за життя батьків позивачів поділ спірного будинку не відбувся, тобто не було і визнання за їхньою матірю права власності на 1/2 частину спірного житлового будинку, до суду з позовом про поділ майна подружжя вона не зверталася, а чинним законодавством України не передбачене право дітей-спадкоємців здійснювати в судовому порядку поділ спільного майна померлих батьків. Також відповідач наполягала на тому, що положення ст. 425 ЦК УРСР щодо договору довічного утримання не узгоджуються з положеннями ст. 24 КпШС про роздільне майно подружжя, оскільки майно, що отримане за договором довічного утримання не може бути майном, що придбане за рахунок спільних доходів. Крім того відповідач [PERSON] у своєму відзиві зазначила, що вказаний позов до неї не містить доказів того, що майнові права позивачів якимось чином порушуються та не визнаються. Так, серед іншого відсутня постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії а саме оформленні свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, відповідач та її представник вважають позов необґрунтованим та безпідставним, та просять суд залишити його без задоволення. Представник третьої особи у судове засідання також не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи за відсутності їх представника у звязку з односкладовістю нотконтори та великою завантаженістю. Прийняття рішення віднесла на розсуд суду Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 03 березня 1973 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, про що за місцем реєстрації органом реєстрації актів цивільного стану [PERSON] сільською радою Золочівського району Харківської області в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу того ж дня зроблено запис №14 та видано відповідне свідоцтво серії І-ЖЛ № 361694. Після одруження [PERSON] змінила прізвище на «Кураксіна». 04 жовтня 1973 року у родині [PERSON] та [PERSON] народилася дочка [PERSON], про що в книзі записів громадянського стану про народження [PERSON] сільською радою Золочівського району Харківської області 20 жовтня 1973 року зроблено відповідний запис № 34, що підтверджується наданим до суду свідоцтвом про народження серії I-ВЛ № 377858. 18 жовтня 1977 року у родині [PERSON] та [PERSON] народилася дочка [PERSON], про що в книзі записів громадянського стану про народження міським відділом реєстрації актів громадянського стану Харківського обласного управління юстиції 13 грудня 1977 року зроблено відповідний запис № 10793, що підтверджується наданим до суду свідоцтвом про народження серії I-ВЛ № 202771. 26 лютого 1994 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, про що за місцем реєстрації органом реєстрації актів цивільного стану Червонозаводським відділом РАГСу м. Харкова в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу того ж дня зроблено запис №76 та видано відповідне свідоцтво серії І-ВЛ № 253079. Після одруження [PERSON] змінила прізвище на «Поляхова». Згідно договору довічного утримання від 20 липня 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Золочівського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 207, [PERSON] передає у власність [PERSON] жилий будинок з надвірними будівлями в селі Довжик по вулиці Трьох Комунарів, 22 Золочівського району Харківської області. [PERSON] зобовязується довічно утримувати [PERSON], надаючи йому необхідне харчування, одяг та забезпечуючи за ним належний догляд та необхідну допомогу. Відповідно до реєстраційного посвідчення виданого КП «Дергачівське районне бюро технічної інвентаризації» від грудня 2005 року житловий будинок за адресою: село Довжик, вул. 3-х [PERSON], 22 в цілому зареєстрований за [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору довічного утримання, посвідченого [PERSON] приватним нотаріусом Золочівського нотаріального округу 20.07.2001 року у реєстровій книзі № 4 за реєстровим № 355. 18 березня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Червонозаводського районного управління юстиції м. Харкова розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], після державної реєстрації розірвання шлюбу дружина залишила собі прізвище отримане нею у шлюбі «Кураксіна», про що зроблено відповідний запис № 77, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії 1-ВЛ № 197898. Згідно запису акту про одруження № 557 від 20 грудня 2003 року та повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, наданих на запит Золочівської державної нотаріальної контори в.о. начальника Червонозаводського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції [PERSON] від 11.12.2015 року № 2245/04-11-04-05 - 20 грудня 2003 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, про що за місцем реєстрації органом реєстрації актів цивільного стану Червонозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції того ж дня складено актовий запис запис №557 та видано відповідне свідоцтво серії І-ВЛ № 200706. Після одруження [PERSON] залишила дошлюбне прізвище на «Власенко». 27 січня 2015 року [PERSON] було отримане свідоцтво про шлюб з [PERSON] повторно серії 1-ВЛ № 254680. 08 лютого 2006 року у віці 86 років помер [PERSON], про що 10 лютого 2006 року в Книзі реєстрації смертей [PERSON] сільською радою Золочівського району Харківської області зроблено відповідний актовий запис № 05, та того ж дня видане відповідне свідоцтвом про смерть серії І-ВЛ № 047568. 09 жовтня 2011 року у віці 60 років померла [PERSON], про що 10 жовтня 2011 року в Книзі реєстрації смертей [PERSON] державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис № 13271, та того ж дня видане відповідне свідоцтвом про смерть серії І-ВЛ № 331067. 12 серпня 2014 року Червонозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що складено відповідний актовий запис № 83, після державної реєстрації розірвання шлюбу дружина залишила собі прізвище отримане нею у шлюбі «Поляхова», що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії 1-ВЛ № 153878. 17 січня 2015 року у віці 63 років помер [PERSON], про що 19 січня 2015 року [PERSON] державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції складено відповідний актовий запис № 1038, та того ж дня видане відповідне свідоцтвом про смерть серії І-ВЛ № 482867. Згідно витягу про реєстрацію у спадковому реєстрі від 14.02.2015 року № 39629579 14 лютого 2015 року державним нотаріусом Першої Харківської державної нотаріальної контори [PERSON] було заведено спадкову справу № 26/2015 після смерті [PERSON], померлого 17 січня 2015 року. Відповідно до наданої до суду копії спадкової справи № 26/2015, заведеної після померлого 17 січня 2015 року [PERSON], наданої на запит суду державним нотаріусом Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області в порядку виконання обовязків завідувача Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області [PERSON] від 16.09.2016 року № 1640/01-16, 14.02.2015 року до Золочівської державної нотаріальної контори надійшла заява про прийняття спадщини від [PERSON]. Її заяву було прийнято, зареєстровано в Книзі обліку і реєстрації спадкових справ за 2015 рік за № 53 та заведено спадкову справу № 26/2015; 14.02.2015 року до Золочівської державної нотаріальної контори надійшла заява про прийняття спадщини від [PERSON]. Її заяву було прийнято, зареєстровано в Книзі обліку і реєстрації спадкових справ за 2015 рік за № 54 та приєднано до спадкової справи № 26/2015. 20.05.2015 року до Першої харківської державної нотаріальної контори надійшла заява про прийняття спадщини від [PERSON] Михайліни. Її заяву було прийнято, зареєстровано в Книзі обліку і реєстрації спадкових справ за 2015 рік за № 274 та приєднано до спадкової справи № 26/2015. З інформації [PERSON] сільського голови [PERSON], наданої на запит Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області від 13.11.2015 року № 02-21/506 останнє зареєстроване місце проживання померлого 17 січня 2015 року [PERSON] на день його смерті: вулиця 3-х [PERSON], 22 село Довжик Золочівського району Харківської області. За однією адресою з [PERSON] ніхто не зареєстрований. 13 жовтня 2016 року постановою державного нотаріуса Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області в порядку виконання обовязків завідувача Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області [PERSON] № 1888/02-31 відмовлено [PERSON] та [PERSON] у видачі свідоцтва про право власності на спадщину після смерті [PERSON], померлого 17 січня 2015 року, на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами № 22 (двадцять два), що розташований по вулиці 3-х [PERSON] в с. Довжик Золочівського району Харківської області в зв'язку з неможливістю в нотаріальному порядку визначити частки спадкоємців у спадковому майні. Відповідно до наданої до суду копії спадкової справи № 276/2013, заведеної після померлої 09 жовтня 2011 року [PERSON], наданої на запит суду завідувачем Першої Харківської державної нотаріальної контори [PERSON] від 04.11.2016 року № 4460/01-16, 24.04.2013 року до Першої Харківської державної нотаріальної контори надійшла заява про прийняття спадщини від [PERSON]. Її заяву було прийнято, зареєстровано в Книзі обліку і реєстрації спадкових справ за 2013 рік за № 578 та заведено спадкову справу № 276/2013. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 07 червня 2013 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Харківської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №2-414, [PERSON] успадкувала після матері [PERSON], померлої 09 жовтня 2011 року, право власності на 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями № 77 в с. Довжик Золочівського району Харківської області вулиця Зелена. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 07 червня 2013 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Харківської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №2-417, [PERSON] успадкувала після матері [PERSON], померлої 09 жовтня 2011 року, право власності на 1/2 частку земельної ділянки, що розташована в с. Довжик Золочівського району Харківської області вулиця Зелена, 77. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 07 червня 2013 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Харківської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №2-420, [PERSON] успадкувала після матері [PERSON], померлої 09 жовтня 2011 року, право власності на 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями № 77 в с. Довжик Золочівського району Харківської області вулиця Зелена. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 07 червня 2013 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Харківської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №2-423, [PERSON] успадкувала після матері [PERSON], померлої 09 жовтня 2011 року, право власності на 1/2 частку земельної ділянки, що розташована в с. Довжик Золочівського району Харківської області вулиця Зелена, 77. З інформації Директора КП «Архітектурно-інвентаризаційне бюро Золочівського району» [PERSON] від 03.10.2016 року № 175 згідно замовлення [PERSON] 29.09.2016 року була проведена інвентаризація житлового будинку «А-1» (1950 року будівництва) загальною площею 40,6 кв.м., житловою площею 22,1 кв.м., розташованого за адресою: Харківська область, Золочівський район, село Довжик, вул.. Молодіжна (колишня вулиця 3-х [PERSON]) будинок № 22, який належить [PERSON] (померлому 17.01.2015 року) згідно договору довічного утримання від 20.07.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] Золочівського районного нотаріального округу Харківської області, реєстровий № 207. 14.07.2015 року приватним нотаріусом [PERSON] Золочівського районного нотаріального округу Харківської області було видано дублікат договору довічного утримання, реєстровий № 407. Реєстрація дублікату станом на 31.12.2012 року в БТІ не проводилася. Назва вулиці змінена згідно розпорядження [PERSON] сільської ради № 45 від 31.12.2015 року. Адреса та належність будинку уточнена довідкою [PERSON] сільської ради № 02-21/487 від 15.09.2016 року (по господарська книга № 07, особовий рахунок 0535). Інвентаризаційна вартість житлового будинку «А-1» з верандою «а», тамбуром «а1», господарськими будівлями та спорудами: літня кухня «Б», тамбур «б», сараї «В», «в», «Г», погріб «Д», вбиральня «Е», літній душ «Ж», огорожа № 1-4, колонка № 5 станом на 29.09.2016 року складає 95801 грн. Відповідно до наданого суду технічного паспорту виданого 29 вересня 2016 року КП «Архітектурно-інвентаризаційне бюро Золочівського району» на будинок №22 з господарськими будівлями, розташований на території села Довжик, Золочівського району, Харківської області по вулиці Молодіжна, будинок побудовано у 1950 році, його загальна площа становить 40,6 квадратних метрів, житлова 22,1 квадратних метрів, будинок складається з приміщень: кухні, двох житлових кімнат, веранди, тамбуру та господарських будівель: веранди літ. «а», тамбуру літ. «а1», літньої кухні літ. «Б», тамбуру літ. «б», сараїв літ. «В», «в», «Г» погребу літ. «Д», вбиральні літ. «Е», літнього душу літ. «Ж», огорожі № 1-4, колонки № 5. З довідки з місця проживання про склад сімї КП «Жилкомсервіс» Дільниця №58 від 14 липня 2017 року вих.№2517 вбачається, що у квартирі [ADDRESS] з 20 липня 1979 року по 10 жовтня 2011 року була зареєстрована [PERSON], з 20 липня 1979 року по 04 січня 2006 року зареєстрований [PERSON], з 15 липня 1994 року до теперішнього часу [PERSON], з 20 гудня 2006 року по 19 серпня 2016 року [PERSON]. При вирішенні спору суд виходить з того, що спірні правовідносини врегульовані положеннями Конституції України, ЦК України, КпШС України, ЦК УРСР, СК України, також при прийнятті рішення судом приймаються до уваги обовязкові висновки Верховного суду України викладені у постанові від 08 квітня 2015 року у справі 6-7цс15 та від 24 травня 2017 року у справі 6-843цс17. Статтею 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно зі ст. 425 ЦК УРСР за договором довічного утримання одна сторона, що є непрацездатною особою за віком або станом здоровя (відчужувач), передає у власність другій стороні (набувачеві майна) будинок або частину його, взамін чого набувач майна зобовязується надавати відчужувачеві довічно матеріальне забезпечення в натурі у вигляді житла, харчування, догляду і необхідної допомоги на визначену сторонами суму. Відповідно до ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. У ч. 1 ст. 24 КпШС України передбачено, що майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Спільним майном подружжя є придбане за рахунок спільних доходів рухоме й нерухоме майно, незалежно від того, що один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку, і незалежно від того, на імя кого з подружжя це майно придбано. Згідно статті 60 СК України, що аналогічна за змістом ст. 22 КпШС України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статті 1217, 1218 ЦК України встановлюють, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно положень ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Статті 1268,1269 ЦК України обумовлює порядок прийняття спадщини, так, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Незалежно від часу прийняття спадщини вона\~\~належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до положень ст. 49 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 № 3425-XII нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Пунктом 4.15 Глави 10, Розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Мін'юст України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22.02.2012 № 296/5 встановлено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Статті 10, 59, 60 ЦПК України передбачають, що цивільне\~ судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи,\~ які беруть участь у справі,\~ мають рівні\~ права\~ щодо\~ подання\~ доказів,\~ їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна\~ сторона\~ зобов'язана\~ довести ті обставини,\~ на які вона посилається як на підставу своїх\~ вимог\~ і\~ заперечень,\~ крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази\~ подаються сторонами та іншими особами,\~ які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини,\~ які мають значення\~ для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 27 ЦПК України обумовлює строки подання доказів, так, зокрема, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Відтак, аналізуючи виниклі правовідносини на предмет дотримання наведених вимог законодавства, розглядаючи справу, виходячи з наявних доказів, суд встановлює, що за змістом ст. 425 ЦК УРСР договір довічного утримання не є безоплатним, тому що за умовами договору, набувач майна зобовязується здійснювати довічне утримання відчужувача майна. Стаття ст. 22 КпШС України презюмує право спільної сумісної власності на майно подружжя набуте за час шлюбу. Згідно ст.ст. 425, 426 ЦК УРСР момент виникнення прав та обов'язків між сторонами, передбачених договором довічного утримання, настає з нотаріального посвідчення договору. У цей момент також виникає і право власності у набувача щодо майна, яке йому передасться за договором.Оскільки всі витрати за договором довічного утримання здійснюються за рахунок спільних доходів подружжя, то нерухоме майно, придбане на підставі договору, є їхньою спільною власністю. Крім того, такий договір не узгоджується з положеннями ст. 24 КпШС України про роздільне майно. Отже, за змістом зазначених норм матеріального права належність подружжю майна, придбаного за час шлюбу за спільні кошти подружжя, на праві спільної сумісної власності законодавством презюмується, якщо інше не встановлено судом при розгляді справи. З цього випливає, що у разі незгоди одного з подружжя з такою презумпцією і звернення до суду з вимогою про визнання за ним права особистої власності на певну річ, на ньому лежатиме тягар доказу протилежного. В той же час, відповідач [PERSON] не скористалася своїм правом в порядку ст.ст. 10, 27, 59, 60, 61 ЦПК України на надання доказів якими би оспорювалася презумція права спільної сумісної власності на окремі об'єкти майна подружжя [PERSON]. Відтак суд вважає недоведеним твердження, що справжньою метою укладання договору довічного утримання від 20 липня 2001 року, були не інтереси сім'ї [PERSON], а особисті інтереси [PERSON]. Таким чином судом встановлено, що 20 липня 2001 року [PERSON], перебуваючи у шлюбі із [PERSON] уклав договір довічного утримання із [PERSON]. В звязку з чим, в розумінні положень ст.ст. 425,426 ЦК УРСР та ст. 22 КпШС України подружжя [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності подружжя набули у власність, в рівних частках, житловий будинок №22 з господарськими будівлями, розташований на території села Довжик, Золочівського району, Харківської області по вулиці Трьох Комунарів, одночасно подружжя набуло обовязку по утриманню та догляду [PERSON] За таких обставин, 09 жовтня 2011 року після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу спадкового майна, увійшла в тому числі ? частина житлового будинку №22 з господарськими будівлями, розташованого на території села Довжик, Золочівського району, Харківської області по вулиці Трьох Комунарів відповідно до положень ст. 1218 ЦК України. Доньки померлої [PERSON] [PERSON] та [PERSON], як спадкоємці першої черги, що у передбачений законом строк та спосіб прийняли спадщину, відповідно до положень ст.ст.1261-1269 ЦК України набули у власність в рівних частках належну їх матері ? частину спірного житлового будинку №22 з господарськими будівлями, розташованого на території села Довжик, Золочівського району, Харківської області по вулиці Трьох Комунарів, проте з мотивів відсутності правовстановлюючих документів не змогли реалізувати своє право на отримання свідоцтва про право на спадщину, в звязку з чим їх право підлягає захисту. Обраний позивачами спосіб захисту (визнання права власності) є адекватним допущеному порушенню, тому суд задовольняє позовні вимоги у цій частині. Водночас суд зауважує, що визначення часток у спільному сумісному майні померлого подружжя, в рамках даної цивільної справи, за заявами їх спадкоємців є неналежним способом захисту, тому суд відмовляє у задоволенні цієї частини вимог. 17 січня 2015 року після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу спадщини увійшла в тому числі ? частина житлового будинку №22 з господарськими будівлями, розташованого на території села Довжик, Золочівського району, Харківської області по вулиці Трьох Комунарів, відповідно до положень ст. 1218 ЦК України. Доньки померлого [PERSON] [PERSON], [PERSON], та дружина [PERSON] як спадкоємці першої черги, що у передбачений законом строк та спосіб після смерті [PERSON] прийняли спадщину, відповідно до положень ст.ст.1261-1269 ЦК України набули у власність в рівних частках належну [PERSON] ? частину спірного житлового будинку №22 з господарськими будівлями, розташованого на території села Довжик, Золочівського району, Харківської області по вулиці Трьох Комунарів, враховуючи відмову у видачі позивачам свідоцтва про спадщину їх право підлягає захисту. Обраний позивачами спосіб захисту (визнання права власності) є адекватним допущеному порушенню, тому суд задовольняє позовні вимоги у цій частині. Враховуючи задоволення судом позовних вимог, відповідно до положень ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати на суму 551,20 гривень.

Outcome: partial