Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-25 00:00:00

Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Харківській області звернулось до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просить суд зобов'язати керівника апарату Комінтернівського районного суду м. Харкова відшкодувати завдану ТУ ДСА України у Харківській області шкоду у розмірі 53 542,59 грн., а також судові витрати в розмірі 1762,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані наступним, Харківським окружним адміністративним судом та Харківським апеляційним адміністративним судом розглядалася справа № 820/3542/17 за позовом [PERSON], до керівника апарату Комінтернівського районного суду м. Харкова [PERSON], Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області, щодо визнання протиправним та скасування наказу про звільнення; поновлення на посаді; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу; стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 18.10.2017 позовні вимоги задоволено. Судом вирішено: визнати протиправним та скасувати наказ керівника апарату Комінтернівського районного суду м. Харкова за № 02-07/86 від 17.07.2017 про звільнення [PERSON]; поновити [PERSON] на посаді помічника судді Комінтернівського районного суду м.Харкова з 17 липня 2017 року; стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області (код ЄДРПОУ 26281249; 61050, Харківська обл., м. Харків, майдан Героїв небесної Сотні, б. 36) на користь [PERSON] ([INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], адреса: [ADDRESS]) середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення (17 липня 2017 року) по день поновлення на посаді; стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області (код ЄДРПОУ 26281249; 61050, Харківська обл., м.Харків, майдан Героїв небесної Сотні, б. 36) на користь [PERSON] ([INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], адреса: [ADDRESS]) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 17.07.2017 року по 19.07.2017 року. Окрім того, судовим розглядом встановлено, що 08 червня 2016 року [PERSON] попереджено про зміни істотних умов праці. З даного попередження вбачається, що у разі незгоди державного службовця на продовження проходження державної служби у зв'язку із зміною істотних умов державної служби він подає керівнику державної служби заяву про звільненні на підставі пункту 6 частини першої статті 83 цього Закону. Однак, з вищенаведеного попередження вбачається, що воно не містить інформації, про які саме істотні зміни повідомили [PERSON]. Жодного попередження [PERSON] про припинення нею проходження державної служби та переведення її на патронатну службу дане попередження не містить. Відповідальною особою за належне попередження працівників при зміні істотних умов праці в судах є керівник апарату. Таким чином, Судом встановлена саме провина Відповідача. Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 11.01.2018, постанову Харківського окружного адміністративного суду від 18.10.2017 по справі№ 820/3542/17 - залишено без змін. Харківський апеляційний адміністративний суд встановлено, що подання про звільнення [PERSON] суддею Юр'євою А.М. не подавалося, а тому оскаржуваний наказ суперечить вимогам чинного законодавства. На підставі вищезазначених судових рішень, Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України у Харківській області було здійснено наступні виплати: - середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення (17 липня 2017 року) по день поновлення на посаді у розмірі: 42120,36 грн. (сплачено при звільненні у квітні 2018 року) - середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 17.07.2017 року по 19.07.2017 року. - компенсація виплат Харківському регіональному центру зайнятості у розмірі: 11422,23 грн. Представник Позивача у судовому засіданні підтвердила обставини викладені у цивільному позові, наполягала на його задоволенні. У своєму відзиві на позовну заяву та наданому під час судового засіданні пояснені, Відповідач просила суд закрити провадження по даній справі, позовні вимоги вважає необґрунтованими проти позову заперечувала в повному обсязі. Вислухавши позиції сторін по справі та проаналізувавши всі докази, суд вважає що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що постановою Харківського окружного адміністративного суду від 18.10.2017 по справі №820/3542/17 встановлено незаконність звільнення з роботи [PERSON] на підставі наказу керівника апарату Комінтернівського районного суду м. Харкова за № 02-07/86 від 17.07.2017. Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 11.01.2018 наказ про звільнення [PERSON] № 02-07/86 від 17.07.2017 виданий керівником апарату Комінтернівського районного суду м. Харкова визнано таким, що суперечить вимогам чинного законодавства України, тобто визнано незаконним. Згідно з пунктом 8 частини першої статті 134 Кодексу законів про працю України від 10.12.1971 № 322-VIII (зі змінами) службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівників на іншу роботу несе матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з її вини підприємству, установі, організації. Наказ № 02-07/86 від 17.07.2017, яктй2 був визнаний незаконним, був виданий керівником апарату Комінтернівського районного суду м. Харкова [PERSON] Таким чином, керівник апарату Комінтернівського районного суду м. Харкова [PERSON] є відповідальною особою за незаконне звільнення помічника судді Комінтернівського районного суду м. Харкова [PERSON] Згідно ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з ч. 1 ст. 154 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VІІ (далі - Закон України № 1402-VІІІ) Територіальними органами Державної судової адміністрації України є територіальні управління Державної судової адміністрації України. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Рішенням у справі «Ruiz-Mateos проти Іспанії» від 23.05.1993 р. ЄСПЛ вказав, що принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, а також, що вкрай важливо, відповісти на них. Суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, проте зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення ЄСПЛ у справі «Суомінен проти Фінляндії» від 1.07.2003 р.) Відповідач не спростував жодним належним і допустимим доказом зазначені позивачем обставини. Відповідно до п. 1 ст.1191 Цивільного кодексу України, особа, яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Відповідно до частин 1, 2 ст. 6 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» кошти, виплачені за рішенням суду про стягнення коштів згідно з цим Законом, вважаються збитками державного бюджету. Посадова, службова особа державного органу, державного підприємства або юридичної особи, дії якої призвели до збитків державного бюджету, несе відповідальність згідно із законом. Орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, звертається до суду з позовами про відшкодування збитків, завданих державному бюджету. У разі встановлення в діях посадової, службової особи державного органу складу кримінального правопорушення за обвинувальним вироком суду щодо неї, який набрав законної сили, державні органи в установленому законодавством порядку реалізують право зворотної вимоги (регресу) до такої особи щодо відшкодування збитків, завданих державному бюджету, у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інше не встановлено законодавством. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» судам роз'яснено, що застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі пункту 8 статті 134 КЗпП України суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов'язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або яким затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини. Таким чином, [PERSON] як посадова особа, яка винна у незаконному звільненні працівника має покрити шкоду, заподіяну установі у розмірі сплаченого середнього заробітку за час вимушеного прогулу, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації виплат Харківському регіональному центру зайнятості. Відповідно до ст.ст.133, 141 ЦПК України та згідно ст.9 Закону України "Про судовий збір" та згідно наданих позивачем доказів, які свідчать про обґрунтованість розміру понесених судових витрат в сумі 1762 гривен 00 копійок, тому вони підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

Outcome: approved