Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-13 00:00:00

У жовтні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії КВ №032233, виданого 16.04.2004 року, є власником земельної ділянки площею 1,4610 га, розташовану на території Чубинецької сільської ради Сквирського району Київської області, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки: 3224087200:04:008:0020. З 2014 року відповідач використовує вказану земельну ділянку, оскільки позивач не заперечувала проти цього. 31.08.2015 року позивач направила відповідачу заяву, в якій просила повідомити підстави використання відповідачем зазначеної земельної ділянки, та вказала про намір самостійного використання земельної ділянки. 14.09.2015 року [PERSON] від відповідача отримала відповідь, з якої дізналася про договір оренди на земельну ділянку від 10.01.2014 року, підписаний від імені позивача, та зареєстрований 21.03.2014 року у Реєстраційній службі Сквирського районного управління юстиції Київської області за №5139499. Зазначила, що договір оренди землі від 10 січня 2014 року є недійсним, оскільки його не підписувала, не укладала, також не підписувала і акт приймання-передачі орендованої земельної ділянки від 15.01.2014 року. З урахуванням наведеного, позивач просила визнати недійсним договір оренди землі, укладений 10.01.2014 року між позивачем та ТОВ "Чубинецький колос", зареєстрований 21.03.2014 року у Реєстраційній службі Сквирського районного управління юстиції Київської області за №5139499, усунути перешкоди у користуванні належною їй земельною ділянкою, зобовязати звільнити її та надати вільний доступ, стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Представник позивача в судове засідання не зявилася, звернулася до суду з письмовою заявою про заочний розгляд справи в її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. В письмових запереченнях на позовну заяву зазначив, що 10.01.2014 року [PERSON] передано ТОВ "Чубинецький колос" в оренду земельну ділянку площею 1,4610 га, кадастровий номер земельної ділянки 3224087200:04:008:0020, розташовану на території Чубинецької сільської ради Сквирського району Київської області, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Договір оренди земельної ділянки укладений строком на 10 років. Спірний договір підписаний сторонами, зареєстрований 21.03.2014 року у Реєстраційній службі Сквирського районного управління юстиції Київської області за №5139499. Свої зобовязання за договором оренди земельної ділянки відповідач виконує в повному обсязі. [PERSON] отримує орендну плату за цим договором, тим самим вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання, чим схвалила даний правочин. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії КВ №032233, виданого 16.04.2004 року, є власником земельної ділянки площею 1,4610 га, розташовану на території Чубинецької сільської ради Сквирського району Київської області, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки: 3224087200:04:008:0020 (а.с.7). З 2014 року ТОВ «Чубинецький колос» використовує вказану земельну ділянку, оскільки позивач не заперечувала проти цього. 31.08.2015 року позивач направила відповідачу заяву, в якій просила повідомити підстави використання відповідачем зазначеної земельної ділянки, та вказала про намір самостійного використання земельної ділянки (а.с.8). 14.09.2015 року [PERSON] від відповідача отримала відповідь, з якої дізналася про договір оренди на земельну ділянку від 10.01.2014 року, підписаний від імені позивача, та зареєстрований 21.03.2014 року у Реєстраційній службі Сквирського районного управління юстиції Київської області за №5139499 (а.с.9). Для підтвердження, що підписи в договорі оренди землі та в акті приймання-передачі земельної ділянки не [PERSON] проведено судово-почеркознавчу експертизу. Згідно висновку експерта від 08.04.2016 року №4-05/2364, підписи від імені [PERSON] у договорі оренди земельної ділянки від 10.01.2014 та акті приймання-передачі орендованої земельної ділянки від 15.01.2014, виконанні не [PERSON], а іншою особою (а.с.106-110). Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.124 ЗК України передача землі в оренду здійснюється на підставі цивільно-правової угоди. Згідно з положеннями ст.14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі. За змістом ст.125 ЗК України\~право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності; право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права. Відповідно до ст.792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У частині першій статті 215 ЦК України зазначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~ частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до п.8 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» недійсним може бути визнано лише укладений договір. У разі якщо на виконання неукладеного договору стороною передчасно передано майно, між сторонами виникають правовідносини внаслідок набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (ст.1212-1215 ЦК України). Судом установлено, що вказаний Договір оренди землі, укладений у письмовій формі, в установленому законом порядку пройшов державну реєстрацію, є укладеним, а отже оспорюваний, але волевиявлення позивача не було направлено на укладення угоди, яку [PERSON] не підписувала. За таких обставин не можна вважати, що договір оренди землі відповідав волі орендодавця та вимогам закону, а тому наявні правові підстави для визнання договору оренди землі недійсним з підстав, передбачених ч.3 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до ст. 57-60 ЦПК України. При цьому суд зазначає, що сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, відповідно до засад змагальності сторін за ст.10 ЦПК України. За змістом ч.1 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи, зокрема витрати, повязані з проведенням судових експертиз. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, суд вважає стягнути з відповідача на користь позивача 1387,68 грн. судових витрат.

Outcome: approved