Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-14 00:00:00

У листопаді 2019 року позивач звернувся до Київського апеляційного суду для визначення підсудності для розгляду позову до [PERSON] , третя особа: Погребищенська районна державна адміністрація Вінницької області про визначення місця проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Київського апеляційного суду від 19.11.2019 визначено підсудність справи за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Погребищенська районна державна адміністрація Вінницької області про визначення місця проживання дитини Святошинському районному суду м. Києва. В обґрунтування позову посилається на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 15.07.2006 року про що відділом юстиції Автономної республіки Крим зроблено актовий запис №326. 18.03.2011 року за рішенням Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу вони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . З моменту розірвання шлюбу сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, між собою не спілкуються. Дитина проживала та проживає з позивачем за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить довідка видана виконавчим комітетом Погребищенської міської ради №2720 від 12.11.2019 року. Враховуючи, що в багатьох випадках для виховання дитини, підтримання її належного стану здоров`я та духовного розвитку, потрібна згода батька на певні дії, зокрема на тимчасовий виїзд за межі України, оформлення відповідних документів та інше, його відсутність та фізична неможливість отримати таку згоду порушує права дитини, у зв`язку з цим позивач звернулася до суду. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 27.11.2019 відкрито провадження у даній справі та постановлено проводити розгляд даної справи в порядку загального позовного провадження (а.с. 37). Згідно з ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 27.02.2020 було закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду (а.с. 53). В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Надала пояснення, що, наразі, позивач перебуває у шлюбі з громадянином іншої держави і без визначення в судовому порядку місця проживання дитини, за законодавством іншої держави, дитина не може відвідувати шкільний заклад. Та має обмеження у своїх правах. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи відповідач зареєстрований на території АР Крим, тобто на території, яка тимчасово непідконтрольна Україні у зв`язку з тимчасовою окупацією території України. Статтею 12-1 Закону України ««Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено порядок виклику в суд та повідомлення про судове рішення осіб, які перебувають на тимчасово окупованій території України. Відповідно до ст. 12-1 даного Закону, якщо остання відома адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи учасників справи знаходиться на тимчасово окупованій території, суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають офіційної електронної адреси, про дату, час і місце першого судового засідання у справі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (з посиланням на веб-адресу відповідної ухвали суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень), яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за двадцять днів до дати відповідного судового засідання. Суд викликає або повідомляє таких учасників справи про дату, час і місце інших судових засідань чи про вчинення відповідної процесуальної дії через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (з посиланням на веб-адресу відповідної ухвали суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень), яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання або вчинення відповідної процесуальної дії. З опублікуванням такого оголошення відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Учасники справи, остання відома адреса місця проживання (перебування) чи місцезнаходження яких знаходиться на тимчасово окупованій території і які не мають офіційної електронної адреси, повідомляються про ухвалення відповідного судового рішення шляхом розміщення інформації на офіційному веб-порталі судової влади з посиланням на веб-адресу такого судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень. З моменту розміщення такої інформації вважається, що особа отримала судове рішення. На виконання вимог зазначено Закону, судом здійснені оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, в якому повідомлено відповідача про відкриття провадження у справі та необхідність надати у строк встановлений в ухвалі про відкриття провадження у справі відзив на позовну заяву та протягом п`яти днів з дня вручення відповіді позивача на відзив подати заперечення на відповідь, а також, повідомлено про дати проведення підготовчих засідань. Відповідач в судові засідання не з`явився, у строк встановлений в ухвалі судді відповідач до суду не направив відзив на позовну заяву та не надав будь-яких доказів на обґрунтування своїх заперечень. Слід зазначити, що до суду надійшла поштою заява, яка містить підпис [PERSON], в якій зазначено про визнання позовних вимог та вказано прохання проводити розгляд справи без його участі ( а.с. 40). Відповідно до п.1 ч.2 ст. 49 ЦПК України, відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Водночас, вказана заява була направлена з міста Одеса. Тоді як зареєстроване місце проживання відповідача знаходиться на окупованій території, підпис [PERSON] не завірена нотаріально, до заяви не додано жодного документа на підтвердження особи [PERSON] . У зв`язку з чим, враховуючи відсутність підстав вважати, що вказану заяву було подано [PERSON] особисто, суд не приймає її до уваги як неналежне підтвердження визнання позову відповідачем. Представник третьої особи, Погребищенської районної державної адміністрації Вінницької області в судове засіданні не з`явився, направив на адресу суду заяву з проханням слухати справу без їх участі. З приводу суті позову зазначили, що відповідно до п.3 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років визначається нею самою Також повідомили, що розпорядженням голови Погребищенської районної державної адміністрації №254 від 03.10.2019 затверджено висновок служби у справах дітей райдержадміністрації від 26.09.2019 про підтвердження місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] для її тимчасового виїзду за межі України (а.с. 48, 57). Суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення представника позивача, його доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Відповідно до принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Судовим розглядом встановлено, що відповідно до рішенням Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим від 18.03.2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 15). Згідно з свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] (а.с. 18). Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи №43350140 від 25.09.2019 року [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 19). Згідно з розпорядженням Погребищенської районної державної адміністрації Вінницької області №254 від 03.10.2019, затверджено висновок служби у справах дітей райдержадміністрації про підтвердження місця проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю - [PERSON] для її тимчасового виїзду за межі України (а.с. 20). Відповідно до довідки Комунального закладу «Погребищенський опорний заклад середньої освіти І-ІІІ ступенів №1» Погребищенської районної ради Вінницької області від 11.11.2019 №480 [PERSON] проживає з мамою [PERSON] Батько [PERSON] участі у вихованні доньки не приймає, батьківські збори не відвідує, з учителями та класним керівником не спілкується, участі у виховних заходах не приймає (а.с. 21). Згідно з довідкою Комунального закладу «Погребищенський опорний заклад середньої освіти І-ІІІ ступенів №1» Погребищенської районної ради Вінницької області від 11.11.2019 №481 [PERSON] дійсно навчається в 8-А класі КЗ "ПОЗСО І-ІІІ ступенів №1" Вінницької області (а.с. 22). Відповідно до довідки Погребищенської міської ради Погребищенського району Вінницької області від 12.11.2019 №2720 [PERSON] разом з донькою [PERSON] , [INFO] проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с. 23). Відповідно до ч.1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. Суд вправі застосувати вищезазначене положення закону в тому випадку, коли мати та батько дитини проживають окремо, тобто за різними адресами; не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати дитина, що відповідає спірним правовідносинам. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Статтею 161 СК України визначено правила вирішення спору між матір`ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини. Місцем проживання фізичної особи, згідно ч.1 ст.29 ЦК України, є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Неповнолітня донька сторін [PERSON] , [INFO] , станом на день прийняття рішення має 14 років, й відповідно до довідки Погребищенської міської ради Погребищенського району Вінницької області від 12.11.2019 №2720 разом з матір`ю [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 23). При цьому, [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , а її матір зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Так, частинами 4 та 5 статті 19 Сімейного кодексу України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. При цьому Погребищенська районна державна адміністрація Вінницької області у листі направленому на адресу суду просила врахувати положення пункту третього статті160 СК України при вирішенні позову. Згідно частини третьої статті 160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Місце проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно приписів частини другої статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно з пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 судам роз`яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Аналіз норм даної статті дозволяє прийти до висновку, що місце проживання неповнолітньої дитини від чотирнадцяти років до досягнення повноліття батьки уже не вирішують, це право самої дитини. Неповнолітня дитина вправі сама вирішувати, де вона буде проживати, тобто відпала необхідність вирішувати ці спори між батьками в судовому порядку. При цьому, жодних доказів, або інших підтверджень проживання дитини на території іншої держави, або визначення місця проживання дитини в судовому порядку для подальшої реалізації певних прав дитини, про що було повідомлено представником позивача під час судового розгляду, позовна заява - не містить, будь-яких інших доказів, суду не надано. Після досягнення дитиною чотирнадцяти років, відповідно до частини третьої статті 160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини визначається нею самою, а тому суд при вирішення даного спору враховує дану норму, й вважає, що при досягненні дитиною - дочкою сторін [PERSON] , [INFO] , чотирнадцяти років, остання вправі визначати самостійно місце свого проживання, а тому правових підстав для визначення щодо вказаної неповнолітньої особи, яка досягла чотирнадцяти років, цим судовим рішенням місця її проживання немає, відтак позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Інші доводи сторін, які наведені у позові, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Водночас, в межах наданих позивачем доказів та з урахуванням заявлених позивачем підстав позову, суд дійшов висновку про відсутність порушеного права зважаючи на викладені доводи. Розподіл судових витрат здійснити відповідно до статті 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed