Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-08 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду в порядку регресу в розмірі 32193,27 грн. та суму сплаченого судового збору в розмірі 1921 грн. Свою вимогу мотивує тим, що приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» та [PERSON] уклали договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу №АМ/299318, за яким забезпеченим транспортним засобом є автомобіль ВАЗ-21070, державний номерний знак № [NUMBER] . 22.07.2017 року за участю вищевказаного застрахованого автомобіля під керуванням відповідача сталася дорожньо-транспортна пригода. В результаті ДТП, транспортному засобу марки «Volkswagen Transporter» державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , було заподіяно матеріальну шкоду. Постановою Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 17.08.2017 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. 25.10.2017 року за заявою потерпілої особи, зібраних документів та відповідно до страхового акту відшкодовано шкоду пов`язану із пошкодженням транспортного засобу «Volkswagen Transporter» державний номерний знак [NUMBER] у розмірі 32193,27 грн., а тому позивач просить стягнути з відповідача на його користь в порядку регресу вказані кошти, оскільки водій транспортного засобу, причетний до дорожньо-транспорної пригоди не подав письмове повідомлення Страховику про дорожньо-транспортну пригоду не пізніше трьох робочих днів з дня настання такої пригоди. Та таким чином відповідачем було порушено умови договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №АМ/299318. 30.01.2020 року представником відповідача - адвокатом Грейніс В.О. в інтересах [PERSON] подано відзив на позовну заяву в якому представник просить відмовити в позові повністю. Свій відзив мотивує тим, що відповідно до полісу 3АМ/299318 від 22.07.2017 року застраховано автомобіль ВАЗ 21070 д.н.з. [NUMBER] , при цьому страховальником є [PERSON] , проте позивач вказує, що поліс укладений 07.07.2017року, однак на полісі указане число 22.07.2017 року, тому незрозуміло яке відношення має [PERSON] до вказаного полісу, та чому він повинен нести цивільну відповідальність, оскільки ним не підписано та не укладено жодних договорів чи поліс обов`язкового страхування. Крім того, відповідач стверджує, що він 24.07.2017 та 25.07.2017 року особисто звертався до представника позивача Новоукраїнського відділення, що за адресою: вул.Соборна,50 /2 м .Новоукраїнка та повідомляв про дорожньо-транспортну пригоду та просив надати методичну допомогу в оформленні повідомлення МТСБУ зразка, проте працівник відділення не допомогла в оформленні відповідних документів, а відповідач через свій похилий вік та необізнаність не зміг самостійно оформити вказане повідомлення. Також не зрозумілою є сума якою визначено розмір матеріальної шкоди, а саме 32193,27, оскільки відповідно до рахунка-фактури №СФ-0000136 від 18.09.2017 року одержувачу [PERSON] зазначено суму 55380 грн. Крім того, відсутні додатки до страхового акту, зазначено лише один додаток, однак до якого акту не зрозуміло, не зазначено ні номеру, ні дати, ні підпису, що не відповідає нормативним вимогам до оформлення документів. Крім того, відповідно до заяви [PERSON] від 06.09.2017 р. не зазначено жодної суми на відшкодування витрат, пов`язаних з пошкодженням майна. В акті огляду транспортного засобу від 24.07.2017 р. механічні пошкодження описані поверхнево, почерк не читаємий та не зрозумілий характер пошкоджень, розміри деформованих частин. 11.02.2020 року від представника позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої представник вважає відзив необгрунтованим та заперечує викладене у відзиві. Свою відповідь мотивує тим, що не відповідає дійсності, що поліс №АМ/299318 укладено 22.07.2017р., оскільки з наданого витягу з бази 1С щодо Полісу №АМ/299318 та страхового акту №ОЦ/173/008/17/0288 від 25.10.2017року вбачається, що вказаний Поліс укладено саме 07.07.2017року. Водночас, Позивачем було надано також витяг з централізованої бази Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ), щодо чинності Полісу на дату ДТП - 22.07.2017року. Також вважає необгрунтованим твердження представника Відповідача про те, що відсутні правові підстави для настання цивільної відповідальності Відповідача, посиланням на той факт, що Відповідач не підписував Поліс №АМ/299318. Відповідно до ч. 1ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичне особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Таким чином, на час скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність Відповідача була застрахована за Полісом №АМ/299318, а отже, на остатнього як на водія забезпеченого автомобіля поширювались права та обов`язки за вказаним Полісом, зокрема передбачений ст.ЗЗ Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язок невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо- транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка. Крім того, позивач вважає таким, що не заслуговує на увагу твердження представника Відповідача про те, що Відповідач ніби-то двічі звертався до Новоукраїнського відділення ПрАТ «УПСК», але не зміг самостійно написати повідомлення про ДТП. Водночас жодних доказів на підтвердження зазначених обставин Відповідачем не надано. Щодо розрахунку суми страхового відшкодування представник позивача зазначив, що вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості. Тому вартість відновлювального ремонту пошкодженого у ДТП транспортного засобу більша за вартість матеріального збитку, а водночас Страховик відповідно до норм чинного законодавства відшкодовує саме вартість матеріального збитку (оцінену шкоду). В свою чергу, власник автомобіля для визначення вартості відновлювального ремонту звернувся до ФОП [PERSON] , яким було видано відповідний Рахунок-фактуру від 18.09.2017року, та на рахунок якого в подальшому Позивачем було перераховано страхове відшкодування для здійснення відновлювального ремонту. Щодо того, яке саме майно пошкоджено, чітко вбачається з заяви потерпілого, що змістом вимоги є відшкодування витрат, пов`язаних з пошкодженням майна - автомобіля «Фольксваген [NUMBER] » та відповідний розрахунок проводиться страховиком. 23.04.2020 року від представника позивача [PERSON] надійшла заява про уточнення підстав позову. В якій представник зазначив, що після подання представником відповідача відзиву, позивачем було встановлено, що 22.07.2017 року о 10.25 год., відповідач керував забезпеченим транспортним засобом «ВАЗ [NUMBER] » державний реєстраційний номер « [NUMBER] », з ознаками алкогольного сп`яніння. Даний факт підтверджується Постановою Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 17.08.2017 року по справі №396/1204/17 (копію додав до заяви). Факт відмови Відповідача від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного сп`яніння є ще однією з підстав для пред`явлення регресного позову по страховому випадку, що мав місце 22.07.2017року. Таким чином, Позивач вважає за необхідне доповнити підстави даного позову, визначивши підставами для пред`явлення даного регресного позову підпункти «ґ» та «в» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме неповідомлення Відповідачем страховика про настання ДТП у строки і за умов визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону та відмова від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного сп`яніння. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити у їх задоволенні з мотивів викладених у відзиві на позов. В судовому засіданні 29.05.2020 року відповідач суду пояснив, що він приходив у страхову компанію, у відділення в м.Новоукраїнка 22.07.2017 та 23.07.2017 року, повідомляв страховика про страховий випадок, однак письмове повідомлення йому не допомогли скласти, тому він його не подав, також відповідач не згоден з сумою збитку, вважає її завищеною. Не заперечував, що був в стані алкогольного сп`яніння. Свідок [PERSON] , в судовому засіданні 29.05.2020 роу суду пояснив, що відповідач попросив його поїхати разом з ним в страхову компанію, вони поїхали та він запитав про страховку, повідомив, що потрапив в ДТП. Там був присутній представник страхової компанії та був ще [PERSON] . Представник не надав бланк, відповідач говорив, що бажає подати заяву про настання страхового випадку. Свідок [PERSON] в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, до суду повернулося рекомендоване повідомлення з відміткою «адресат відсутній». Відповідач в судовому засіданні не наполягав на його виклик втретє. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення з наступних підстав. Постановою Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 17.08.2017 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, а саме в тому, що [PERSON] 22.07.2017 року о 10.25 год. на а/д Захарівка-Воронівка, 1,5 км. керував транспортним засобом - автомобілем ВАЗ-21070, державний номерний знак № [NUMBER] , на нерегульованому перехресті рівнозначних доріг не надав перевагу в русі автомобілю «Volkswagen Transporter» державний номерний знак [NUMBER] , який перебував праворуч, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п.10.9 ПДР України. Постанова набрала законної сили 28.08.2017 року(а.с.18). Постановою Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 17.08.2017 року [PERSON] визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме в тому, що останній 22.07.2017 року о 10.25 год. на а/д Захарівка-Воронівка, 1,5 км. керував транспортним засобом - автомобілем ВАЗ-21070, державний номерний знак № [NUMBER] з явними ознаками алкогольного сп`яніння, від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України. Постанова набрала законної сили 27.08.2017 року. (а.с.156). Такми чином судом встановлено, що після ДТП, [PERSON] відмовився від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння, внаслідок чого, останнього притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.130 КУпАП. Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Згідно з положеннями ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача, через якого сталася дорожньо-транспортна пригода, як і факт відмови після дорожньо-транспортної пригоди від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння, встановлена та в порядку ст.82 ЦПК України доказуванню не підлягає. Цивільно-правову відповідальність власника транспортного засобу ВАЗ-21070, державний номерний знак № [NUMBER] застраховано ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" на умовах договору страхування [NUMBER] обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальність власників наземних транспортних засобів, укладеного 07.07.2017 року, що підтверджується страховим актом від 25.10.2017 року (а.с.16), а також витягом з бази Моторного (транспортного) страхового бюро України (а.с.23), відповідно до якого вбачається, що поліс [NUMBER] на транспортний засіб ВАЗ-21070, державний номерний знак № [NUMBER] був діючий на 22.07.2017 року, тобто станом на ДТП. Судом встановлено, що [PERSON] , якому належить пошкоджений автомобіль «Volkswagen Transporter» державний номерний знак [NUMBER] , 22.07.2017 року з метою отримання відшкодування, звернувся до Кіровоградстької дирекції ПрАТ «УПСК» з заявою про страхове відшкодування (а.с.21). Відповідно до ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, яка буда заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю та майну третьої особи. Згідно страхового акту №ОЦ/173/008/17/0288 від 25.10.2017 року, ПрАТ "УПСК" виплачено страхове відшкодування на ремонт автомобіля VW д.н.з. [NUMBER] на загальну суму 32193 грн. 27 коп., отримувач ФОП [PERSON] , що підтверджується копією платіжного доручення №747 від 25.10.2017 року (а.с.16 зворотня сторона). Актом огляду транспортного засобу Volkswagen Transporter д.н.з. [NUMBER] від 24.07.2017 року було зафіксовано пошкодження (а.с.20) та для визначення вартості відновлювального ремонту складено ремонтну калькуляцію (а.с.12-14). Для розрахунку та виплати суми страхового відшкодування позивачем було здійснено розрахунок коефіцієнту фізичного зносу транспорного засобу Volkswagen Transporter д.н.з. [NUMBER] (а.с.99). Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У відповідності до ст.979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. У ст.990 Цивільного кодексу України визначено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором, і страхового акту. Відповідно до ч.1 ст.1191 Цивільного кодексу України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно ст.993 Цивільного кодексу України до страховика (страхової компанії), який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Частиною другою статті 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону). Згідно до статті 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до п. 21.1 статті 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Пунктом 36.2 статті 36 Закону передбачено, що страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик i потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування i не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Закону порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно з підпунктами «в», «ґ»пункту 38.1.1 статті 38 Закону страховик, після виплати страхового відшкодування, має право подавати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), та (або) якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. За змістом підпункту 33.1.4. пункту 33.1. ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Отже, наведеними правовими нормами встановлено обов`язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання дорожньо-транспортної пригоди. Такий обов`язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини дорожньо-транспортної пригоди власними силами і запобігти необгрунтованим виплатам. Факт неповідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду є підставою для відшкодування страхувальником у порядку регресу сплаченого страховиком страхового відшкодування. Проте в разі якщо факт настання страхового випадку зафіксований правоохоронними органами; відповідач як особа, винна в дорожньо-транспортній пригоді, притягнутий до адміністративної відповідальності; страховик сплатив страхове відшкодування, то сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може братися за основу ухвалення рішення, яке повинно ґрунтуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов`язаннях, адже регресні зобов`язання входять до групи позадоговірних, тому спори з таких зобов`язань повинні вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків. Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постановах від 16 вересня 2015 року у справі № 6-284цс15, від 22 березня 2017 року в справі № 6-2011цс16 та у постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 208/7291/13-ц та від 16 жовтня 2019 року у справі № 355/205/17, провадження № 61-27901св18. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). У даному випадку факт настання страхового випадку ніким не оспорюється. Факт і обставини дорожньо-транспортної пригоди зафіксований правоохоронними органами; відповідач, як особа, винна в дорожньо-транспортній пригоді, притягнута до адміністративної відповідальності. Сам позивач його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування, тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не є підставою для пред`явлення регресного позову до водія забезпеченого транспортного засобу. Однак судом встановлено, що водій забезпеченого транспортного засобу - [PERSON] після спричинення ДТП від проходження медичного огляду на стан сп`яніння відмовився, а Товариство виплатило страхове відшкодування потерпілому внаслідок цього ДТП, тому Товариство, відповідно до положень статті 38 Закону, набуло права зворотної вимоги до відповідача у межах суми страхового відшкодування, про що було подано заяву позивачем про уточнення підстав позову. Посилання представника позивача у відзиві на той факт, що страхувальником транспортного засобу ВАЗ-21070, д.н.з. № [NUMBER] є інша особа - [PERSON] , тому відповідач не має відношення до страхового договору та не повинени нести відповідальність, судом не приймається, оскільки у відповідності до ст.38 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач після виплати страхового відшкодування звернувся до водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду на законних підставах. Доводи представника відповідача, які зводяться до незгоди з розміром страхового відшкодування, є безпідставними, оскільки такий розмір встановлений між страховиком і потерпілою особою відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону. Виплата страхового відшкодування підтверджена письмовими матеріалами справи. Згідно вимог чинного законодавства право зворотної вимоги (регресу) до винної особи страховик має у розмірі виплаченого відшкодування, а тому розмір матеріальної шкоди, завданої власнику пошкодженого транспортного засобу, не має правового значення для вирішення спору. Інші, наведені доводи представника відповідача у своєму відзиві спростовуються матеріалами справи та не приймаються судом. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача та стягнення з відповідача на користь позивача витрат пов`язаних з виплатою страхового відшкодування у розмірі 32193, 27грн. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума сплаченого судового збору в розмірі 1921 грн.

Outcome: approved