overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

01.02.2016 року [PERSON] звернувся до Казанківського районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] про стягнення коштів за товар, отриманий під звіт на його реалізацію згідно розписки . Просив стягнути з [PERSON] кошти в сумі 126600 грн. , які вона взяла з каси в магазині Продукти , вул. Миру 206 в ЧП [PERSON] Камсар , про що вона надала розписку , а також судові витрати і витрати на правову допомогу. Позивач і представник позивача у судовому засіданні свої позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про дату, час і місце слухання справи повідомлялася у встановленому законом порядку, про що свідчить оголошення в пресі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що коли зробили ревізію в магазині то виявили недостачу коштів . Потім з'ясувалося, що [PERSON] взяла товар і гроші з магазину на загальну суму 126600 грн., про що вона сама зізналася і надала про це розписку в її присутності. Зі згоди позивача і представника позивача суд ухвалює рішення при розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача , представника позивача і свідка суд приходить до наступного. Згідно розписки від 11.07.2013 року в якій зазначено, що [PERSON] взяла в касі гроші в магазині Продукти , вул. Миру 206 в ЧП [PERSON] Камсар в сумі 126600 гривень і обіцяє віддати протягом 3-4 місяців в присутності свідків [PERSON] і [PERSON] Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця [PERSON] , дата проведення державної реєстрації 21.03.1995 року. Згідно ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо в зобов»язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Оскільки відповідач взяті на себе зобовязання не виконав згідно розписки у повному обсязі, не повернув позивачу у встановлений строк 126600 грн. а тому на підставі ст. ст. 625, 1050 ЦК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню кошти в сумі 126600 грн. та судові витрати в сумі 1266 грн. Вимоги позивача щодо стягнення витрат на правову допомогу задоволенню не підлягають , оскільки надана позивачем квитанція про сплату коштів за надання правової допомоги не є фінансовим документом, оформленим у встановленому законом порядку, який свідчил про оплату таких витрат. ( Як, наприклад, квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо).

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

01.02.2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування вимог зазначала, що 15.12.2014 року між нею та [PERSON] укладений договір позики, згідно якого останній отримав гроші в розмірі 500000 гривень (пятсот тисяч гривень). На підтвердження укладання цього договору відповідач надав розписку, де вказав що він 15.12.2014 року отримав від [PERSON] в борг гроші у розмірі 500000 гривень, зобовязується їх повернути в строк до 15 грудня 2015 року. До теперішнього часу сума боргу не повернута, на неодноразові вимоги, щодо повернення боргу [PERSON] не реагує. Посилаючись на вимоги ст.ст.1046-1053 ЦК України [PERSON] просила стягнути з відповідача суму позики у розмірі 500000 гривень. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, надала суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився. Надав суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності. Позовні вимоги визнає. Факту отримання грошей від позивача не заперечує, однак на даний час повернути гроші не має можливості, оскільки не працює. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, відповідно до оригіналу розписки, наданої позивачем, 15.12.2014 року [PERSON] одержав в борг від [PERSON] гроші в сумі 500000 гривень (пятсот тисяч гривень), та зобовязується повернути гроші в строк до 15 грудня 2015 року. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, суд констатує, що між сторонами було укладено договір позики. Згідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Взяте на себе зобовязання, за договором позики, по поверненню [PERSON] боргу, вказаному у розписці, [PERSON] не виконав, про що свідчить наявний у позивача оригінал розписки. Таким чином суд приходить до переконання, що вимоги [PERSON] обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-25 00:00:00

01.02.2016 року [PERSON] звернулася до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись у позовній заяві на те, що вони з відповідачем одружені з 25.01.2008 року, спільних дітей не мають. У серпні 2013 року між нею та відповідачем припинено подружні стосунки та ведення спільного господарства, через відсутність взаєморозуміння в родині та психологічну несумісність, шлюбно-сімейні стосунки між ними не поновлювались, зберігати шлюб з відповідачем не бажає, вважає, що збереження шлюбу не можливе, тому просила суд шлюб розірвати (а.с.10-11). Позивачка у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволені. Відповідач у судовому засіданні проти позову не заперечував, вважає, що шлюбні стосунки не можливо поновити. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 25.01.2008 року який зареєстровано Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 26, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.4). Також у судовому засіданні судом встановлено, що з серпня 2013 року між сторонами було припинено подружні стосунки через відсутність взаєморозуміння в родині та психологічну несумісність, шлюбно-сімейні стосунки між ними не поновлювались, зберігати сім`ю сторони не бажають, строком на примирення наданим судом не скористались, спору щодо майна між ними не має, тому сторони наполягають на розірванні шлюбу, що підтверджуються поясненнями наданими сторонами у судовому засіданні. Згідно\~ст. 110 Сімейного Кодексу України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до\~ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищезазначені обставини, та приймаючи до уваги, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами по даній справі припинені та відносини між сторонами по справі не поновлювались, сторони наполягають на розірванні шлюбу, строком на примирення наданим судом не скористались, зберігати шлюб не бажають й вважають, що це не можливо, суд приходить до висновку про те, що шлюб сторін по даній справі розпався остаточно, відновлений бути не може, а тому шлюб між сторонами по даній справі підлягає розірванню. Крім того, суд, вирішуючи питання про розірвання шлюбу вважає за необхідне зясувати прізвище позивачки, після розірвання шлюбу, залишити\~їй прізвище «Літка», яке вона не\~змінювала під час реєстрації шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-25 00:00:00

01.02.2016 року [PERSON] звернулася до суду з заявою, в якій ставить питання про встановлення факту смерті [PERSON], [INFO], померлого 19.08.2015 року. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що 19.08.2015 року помер її чоловік, про що свідчить лікарська довідка про причину смерті №377 від 20.08.2015 року, яку складено дільничним лікарем після огляду трупа. Смерть настала в наслідок хронічної судинно-мозкової недостатності. Чоловік похований на кладовищі с.Павлоградське Ларинської селищної ради м.Донецька, що підтверджується довідкою №1 від 04.01.2016 року. Оскільки смерть було зареєстрована на тимчасово непідконтрольній території України, просить суд встановити факт смерті чоловіка. Заявник [PERSON] наполягала на задоволенні заявлених вимог, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник заінтересованої особи Відділ Державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дзержинського міського управління юстиції у Донецькій областіу судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти задоволення рішення. Дослідивши матеріали по справі, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню. Згідно до п.13 постанови №5 Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення факту смерті особи в певний час (п. 7 ст. 273 ЦПК) приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Як встановлено в судовому засіданні, факт смерті [PERSON], [INFO], померлого 19.08.2015 року, який мав постійну реєстрацію за адресою м.Донецьк, вул.Волгодонська, 7б/5, підтверджено довідкою про причину смерті (а.с.11). Відповідно до п.8 ч.1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факт смерті. Судом встановлено, що орган державної реєстрації знаходиться на тимчасово окупованій території Донецької області, та не має можливості зареєструвати смерть. За таких обставин, необхідно встановити факт смерті [PERSON], [INFO], померлого 19.08.2015 року.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

01.02.2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій посилається на те, що перебувала у шлюбі з відповідачем, від якого має неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Відповідач є батьком дитини, але матеріальну допомогу на її утримання не надає, ухиляється від судового розгляду, тому просить стягнути з відповідача, який нікому не сплачує аліменти, аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідач в судове засідання з 01.02.2016 року по 03.03.2016 року не з`явився, про поважні причини неявки не повідомив, будучи належним чином повідомленим про місце, час і дату судового розгляду, заперечень проти позову не надав, тому суд вважає, що відповідач без поважних причин не з`явився до суду і вважає за можливе розглянути справу за його відсутності, задовольнивши позовні вимоги з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сторони перебували у шлюбі з 22.07.2011 року. Шлюб розірвано за рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області 04.09.2015 року. Від шлюбу мають малолітню доньку, [PERSON], [INFO]. Батьком дитини в свідоцтві про народження, виданому 09.04.2014 року Баглійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, вказано [PERSON]. Свого батьківства відповідач не оспорював. Дитина після розірвання шлюбу залишилась проживати з матір`ю, проти чого відповідач не заперечував. [PERSON] є працездатним, аліменти не сплачує, тому суд вважає за можливе стягувати з нього аліменти на користь позивачки на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], починаючи з 01.02.2016 року до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України рішення про стягнення аліментів допустити до негайного виконання в межах платежу за один місяць. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача у прибуток держави судовий збір у розмірі 551,2 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

01.02.2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування своїх вимог послалася на те, що вона з 2014 року перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах. В період спільного проживання у них народилась донька [PERSON], [INFO]. Дитина проживає разом з нею. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання доньки не надає. Просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частки його доходу, щомісячно, до досягнення донькою повноліття. У судове засідання сторони не зявились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності: позивач [PERSON] на позові наполягає, відповідач [PERSON] проти позову не заперечує (а.с. 13, 14 - заяви). Відповідно ч.2 ст. 197 ЦПК України розгляд справи проводиться без здійснення фіксування процесу за допомогою звукозаписувального засобу. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є батьком, а [PERSON] матірю неповнолітньої: [PERSON], [INFO] ( а.с. 2 копія свідоцтва про народження). Дитина проживає разом з матірю ( а.с. 7 копія довідки). Відповідач матеріальну допомогу на утримання доньки не надає. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягненням ним повноліття. Відповідно до ст. 183 СК України розмір аліментів на утримання дитини визначається судом. За таких обставин, враховуючи, що відповідач заперечень щодо позовних вимог не надав, суд вважає необхідним позов задовольнити, стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини доходу відповідача, на користь позивача до досягнення донькою повноліття. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

01.02.2016 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позові зазначено, що сторони зареєстрували шлюб 24.04.2010 року. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Згідно змісту позову, причиною розпаду сім'ї є різне ставлення до життя, а як наслідок - регулярні конфлікти та сварки. Позивач [PERSON] вимагає розірвати шлюб зареєстрований з [PERSON], та залишити їй дівоче прізвище - «[PERSON]». В судовому засідання позивач та її представник позов підтримали та пояснили, що в [PERSON] не має бажання надалі мешкати з відповідачем. Причиною сімейних конфліктів, на думку позивача є різне ставлення до поняття шлюбу, часті сімейні сварки створюють важку атмосферу та негативну впливають на дитину. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову не заперечував, але повідомив, що вина в розпаді сім'ї лежить не на ньому. [PERSON] пояснив, що зі свого боку він завжди прикладав зусилля за для збереження сім'ї, проте позивач втратила до нього почуття, і з цим поробити нічого не можна. Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 24.04.2010 року, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] видане відділом реєстрації актів цивільного стану Валківського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис №13, прізвище після укладення шлюбу [PERSON] змінила на «[PERSON]». Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Валківського районного управління юстиції у Харківській області, у сторін [PERSON] та [PERSON] є дитина [PERSON], [INFO] (а.с.15). Відповідно до ст. 111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Ухвалою суду від 10.03.2016 року сторонам по справі було надано строк для примирення. Сторони не примирилися. Відповідно до ч. 1 ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов'язанні спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Як вбачається із пояснень сторін, причиною розпаду сім'ї є, втрата почуття з боку позивача та її небажання надалі мешкати з відповідачем однією сім'єю. При таких обставинах суд вважає, що реєстрація шлюбу носить формальний характер, а тому шлюб повинен бути розірваний. За вимоги позивача після розірвання шлюбу їй необхідно змінити прізвище на дошлюбне - «[PERSON]» .

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

01.02.2016 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 15.11.2013 року виконавчим комітетом Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області, актовий запис № 126, посилаючись на те, що сімейне життя не склалося, втрачено почуття любові та поваги один до одного, відповідач не цікавиться життям сім'ї. Сторони дітей та спільного майна не мають, спільне господарство не ведеться, однак, [PERSON] не бажає в добровільному порядку звернутися до органів РАЦС для позасудового розірвання шлюбу, у зв'язку з чим [PERSON] змушена звернутися до суду з даним позовом. На підставі викладеного, [PERSON] просила розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON], а також стягнути з відповідача на її користь сплачений судовий збір. У судове засідання [PERSON] не з'явилася, надала заяву, в якій справу просила розглядати за її відсутності, на задоволенні позову наполягала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти позовних вимог [PERSON], зокрема, проти розірвання шлюбу, не заперечував. У зв'язку з неявкою осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального запису. Суд, дослідивши та оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав: Як вбачається зі Свідоцтва про шлюб, серія [NUMBER], 15.11.2013 року виконавчим комітетом Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, актовий запис № 126 /а.с. 6/. Дітей сторони не мають, однак, [PERSON] відмовляється в добровільному порядку розірвати шлюб. Судом встановлено, що спір про майно між сторонами відсутній, спільне господарство не ведеться. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Отже, судом встановлено, що шлюб фактично розпався, сторони не згодні на примирення, подальше існування подружжя разом та збереження шлюбу не цікаве для позивача та відповідача. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог. Згідно ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-01 00:00:00

01.02.2016 року головний лікар Берегівської обласної психіатричної лікарні звернулася в суд з заявою про госпіталізацію до психіатричного закладу в примусовому порядку [PERSON]. Заява мотивована тим, що остання 29.01.2016 року поступила в Берегівську обласну психіатричну лікарню за направленням лікаря-психіатра Іршавської ЦРЛ [PERSON], у звязку з тим, що в неї наявний тяжкий психічний розлад, який обумовлює небезпеку для неї та оточуючих. Згода [PERSON] на госпіталізацію відсутня. Оскільки [PERSON] страждає психічним захворюванням та виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї та оточуючих, тому необхідне рішення суду про її госпіталізацію до психіатричного закладу в примусовому порядку. Представник обласної психіатричної лікарні [PERSON] в судовому засіданні заяву підтримала та пояснила, що за направленням лікаря-психіатра Іршавської ЦРЛ [PERSON], громадянка [PERSON] була доставлена до обласної психіатричної лікарні для обстеження та лікування. Остання страждає на шизоафективний розлад маніакальний тип загострення, що являє собою безпосередню небезпеку для неї та оточуючих. ЇЇ згода на госпіталізацію на даний час відсутня. Доставлена в судове засідання [PERSON] пояснила, що психічним розладом не хворіє та непотрібно її госпіталізовувати. Заслухавши пояснення представника обласної психіатричної лікарні, думку прокурора, який вважає за доцільним задовольнити заяву та думку особи, щодо якої розглядається питання про надання психіатричної допомоги в примусовому порядку, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Із заяви головного лікаря Берегівської обласної психіатричної лікарні вбачається, що [PERSON] виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї та оточуючих і згідно висновку комісії лікарів психіатрів страждає на шизоафективний розлад маніакальний тип загострення, що являє собою безпосередню небезпеку для неї та оточуючих. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановлені в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього чи оточуючих. Оскільки [PERSON] добровільно не погодилася на госпіталізацію в психіатричний заклад та виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї та оточуючих, тому суд вважає за необхідне госпіталізувати [PERSON] в психіатричний заклад в примусовому порядку. На підставі наведеного,

Outcome: approved