Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-13 00:00:00

У грудні 2017 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів. В обґрунтування позову посилаючись на те, що 30.08.2016 на перехресті вулиці Грінченко та вулиці Вітчизняній в м. Дніпро відповідач, керуючи автомобілем марки „Москвич 412", державний номерний знак [NUMBER], який належить [PERSON], порушив вимоги Правил дорожнього руху України, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «ЗАЗ», державний номерний знак [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], який на праві власності належить ТОВ «Стиль Д». Данні обставини встановлені та підтверджуються постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30.09.2016 року про визнання [PERSON] винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбачено ст. 124 КУпАП. 10 червня 2016 року між ТОВ «Стиль Д» та Приватним акціонерним товариством «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» був укладений Договір добровільного страхування автотранспорту, за яким застраховано транспортний засіб автомобіль марки «ЗАЗ», державний номерний знак [NUMBER]. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на день ДТП застрахована не була. Представник ТОВ «Стиль Д» звернувся до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» з заявою про виплату страхового відшкодування. У відповідності до вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивачем виплачено ТОВ «Стиль Д» страхове відшкодування у розмірі 19 168,29 грн., що підтверджується страховим актом №143904 від 14.09.2016 та платіжним дорученням №7061 від 16.09.2016. Таким чином, до позивача, відповідно до діючого законодавства, після виплати страхового відшкодування, перейшло право вимоги до винної особи - відповідача, у розмірі фактичних затрат, пов'язаних із відшкодуванням збитків страхувальнику за вищезазначену дорожньо-транспортну пригоду, а тому позивач просить стягнути з відповідача на їх користь суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі у розмірі 19 168,29 грн., а також судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача не з'явився, в позовній заяві просив розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвали заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання відзиву на позов, у зв'язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 30.08.2016 на перехресті вулиці Грінченко та вулиці Вітчизняній в м. Дніпро відповідач, керуючи автомобілем марки „Москвич 412", державний номерний знак [NUMBER], який належить [PERSON], порушив вимоги Правил дорожнього руху України, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «ЗАЗ», державний номерний знак [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], який на праві власності належить ТОВ «Стиль Д». Данні обставини встановлені та підтверджуються постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30.09.2016 року про визнання [PERSON] винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбачено ст. 124 КУпАП та стягнуто штраф у розмірі 340 грн. Відповідно до ч.ч.4,6 ст. 82 ЦПК України обставини встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, обставини дорожньо-транспортної пригоди та факти встановлені при розгляді адміністративної справи є преюдиціальними фактами при розгляді цивільної справи. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України). Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" врегульовано відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Зазначений закон спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу автомобіля марки «ЗАЗ», державний номерний знак [NUMBER] - ТОВ «Стиль Д» була застрахована в ПАТ «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна», що підтверджується Договором страхування №530523811.16 від 10.06.2016 року, наявного в матеріалах справи. 13 вересня 2016 року представником ТОВ «Стиль Д» було подано до ПАТ «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» заяву про виплату страхового відшкодування. Згідно платіжного доручення №7061 від 16 вересня 2016 року позивач здійснив виплату страхових відшкодувань страхувальнику на загальну суму 19 168 грн. 29 коп. Відповідно до ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Ст.ст. 1187, 1188 ЦК України та роз'ясненнями наданими в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року (з послідуючими змінами) «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одному з володільців підвищеної небезпеки з вини іншого - відшкодовується винним. Таким чином, до позивача, як до страховика, що виплатив страхове відшкодування в межах сплаченої суми в розмірі 19 168 грн. 29 коп., перейшло право вимоги, яке ТОВ «Стиль Д» на підставі ст.ст. 1187, 1188, ЦК України, мало до відповідача. Дана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, враховуючи результат розгляду справи та згідно вимог ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 1600 грн. 60 коп.

Outcome: approved