Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

Приватне сільськогосподарське підприємство «Олександрівка» (надалі - позивач, ПСП) звернулось до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] та іноземного підприємства «Агро-Вільд Україна» (надалі - відповідач, ІП) про визнання недійсними договорів оренди землі. Як зазначено у позові, між позивачем та [PERSON] 25 серпня 2009 року укладено договір оренди № 175 земельної ділянки площею 2,52 га. Вказаний договір зареєстрований у Жашківському районному відділі Черкаської регіональної філії центру Державного земельного кадастру. Термін дії договору до 1 січня 2015 року. Додатковою угодою до вказаного договору термін дії продовжено до 1 січня 2019 року. Також 25 серпня 2009 року укладено договір № 480 між позивачем та [PERSON] про оренду земельної ділянки площею 2,30 га строком до 1 січня 2015 року. Вказаний строк продовжено до 1 січня 2019 року додатковою угодою від 1 серпня 2012 року. 1 вересня 2016 року [PERSON] та [PERSON] уклали з позивачем додаткові угоди про продовження терміну дії договорів до 1 січня 2029 року. Після чого позивач звернувся до нотаріуса з метою проведення реєстрації права оренди земельних ділянок. При цьому було зясовано, що у січні-лютому 2015 року ІП зареєструвало право оренди на вказані земельні ділянки згідно з договорами, укладеними у вересня 2014 року. Тобто під час дії договорів між позивачем і [PERSON]С та [PERSON] укладені інші договори оренди на ті самі земельні ділянки. Позивач наголошує, що укладання власниками землі правочинів з третьою особою щодо користування земельними ділянками, які є предметом діючих договорів оренди землі, а також державна реєстрація речових прав за оспорюваними договорами в період дії договорів оренди землі суперечить ст. 1 Закону України «Про оренду землі», ч. 2 ст. 13 та ст. 759 ЦК України в частині зобовязання не порушувати прав інших осіб при здійсненні своєї цивільної компетенції та юридичної заборони передавати у користування за різними договорами ті ж самі земельні ділянки. З урахуванням зазначеного, позивач зазначає, що договори, укладені між [PERSON]С та [PERSON] з ІП суперечать ЦК та іншим актам цивільного законодавства, отже є недійсними. Представник позивача ПСП «Олександрівка» в судове засідання не зявився, при цьому подав заяву, в якій просить розгляд справи проводити без його участі. В поясненні, долученому до матеріалів справи, позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], в судове засідання не зявились, через канцелярію суду надали пояснення, в яких визнали позовні вимоги у повному обсязі, просили розгляд справи проводити без їхньої участі. Представник відповідача ІП «Агро-Вільд Україна» в судове засідання не зявився, при цьому подав до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без його участі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Договір оренди землі № 175 від 25 серпня 2009 року укладено між ПСП та [PERSON]. За вказаним договором в оренду передається земельна ділянка загальною площею 2,52 га. Договір укладено на 5 років до 1 січня 2015 року (арк. с. 7-8). Додатковою угодою № 162 від 1 серпня 2012 року строк дії договору № 175 продовжено до 1 січня 2019 року (арк. с. 10). Та угодою № 228 від 1 вересня 2016 року строк дії договору № 175 продовжено до 1 січня 2029 року (арк. с. 12). В той же час, 20 вересня 2014 року укладено договір оренди землі між ІП та [PERSON] за яким земельна ділянка площею 2,52 га передається в оренду строком на 12 років (арк. с. 17-18). Вказані обставини не є спірними між сторонами. Договір оренди землі № 480 від 25 серпня 2009 року укладено між ПСП та [PERSON] За вказаним договором в оренду передається земельна ділянка загальною площею 2,30 га. Договір укладено на 5 років до 1 січня 2015 року (арк. с. 20-21). Додатковою угодою № 125 від 1 серпня 2012 року строк дії договору № 480 продовжено до 1 січня 2019 року (арк. с. 23). Та угодою № 143 від 1 вересня 2016 року строк дії договору № 480 продовжено до 1 січня 2029 року (арк. с. 25). В той же час, 12 вересня 2014 року укладено договір оренди землі між ІП та [PERSON] за яким земельна ділянка площею 2,30 га передається в оренду строком на 12 років (арк. с. 30-31). Вказані обставини не є спірними між сторонами. Діючим законодавством визначено, що відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі», тощо. Відповідно до положень ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України серед загальних засад цивільного законодавства є свобода договору, яка означає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору, тощо (ст. ст. 6, 627 ЦК України). Відповідно до ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Позивач звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріуса [PERSON], Жашківський районний нотаріальний округ, Черкаська область, з заявою щодо державної реєстрації права оренди на земельні ділянки та отримав рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 36272693 та № 36425432, у звязку з тим, що заявлене право вже зареєстроване за іншим користувачем (арк. с. 15, 28). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. В статті 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. В п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними розяснено, що недійсним може бути визнано лише укладений договір. Таким чином, оскільки в установленому законом порядку здійснено державну реєстрацію спірних договорів оренди землі, вони є укладеним, а отже - оспорюваними та за рішенням суду можуть бути визнані недійсними. Відповідно до ст. 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Частиною четвертою статті 124 Земельного кодексу України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. За частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України "Про оренду землі". Законом України "Про оренду землі" визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі. Ці положення узгоджуються із загальною нормою частини першої статті 777 ЦК України. Відповідно до положень ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справ, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На момент реєстрації договорів оренди землі укладених між відповідачами [PERSON], [PERSON] та ІП «Агро-Вільд Україна», строк дії договорів оренди земельних ділянок з позивачем ПСП «Олександрівка» не закінчився, вони не були достроково розірвані, сторони договору одна до одної жодних претензій не мали, а земельні ділянки використовувались позивачем впродовж більше ніж пяти років, тобто з серпня 2009 року. Відповідно \~до \~ст. 88 ЦПК \~України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові \~витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved