Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-20 00:00:00

02.04.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Орендне підприємство «Шахта імені Святої Матрони Московської», в якому ставить питання про стягнення з відповідача на свою користь заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, та моральної шкоди. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що з 29.09.2010 року по 31.07.2014 року [PERSON] перебувала в трудових правовідносинах з Товариством з додатковою відповідальністю «Орендне підприємство «Шахта імені Святої Матрони Московської», що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці. 31.07.2014 року була звільнена з роботи за згодою сторін, проте розрахунок у повному обсязі проведено не було. Внаслідок порушення законних прав позивача, визначених законодавством, було спричинено моральної шкоди, яку вона оцінює у 1000 грн. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надали суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю та наполягала на їх задоволенні. Представник відповідача до суду не з'явився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінивши усі наявні докази, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову. У відповідності до ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Судом достовірно встановлено, що з 29.09.2010 року по 31.07.2014 року [PERSON] перебувала в трудових правовідносинах з Товариством з додатковою відповідальністю «Орендне підприємство «Шахта імені Святої Матрони Московської», що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці [NUMBER] (а.с. 5-12). 31.07.2014 року [PERSON] була звільнена з роботи за згодою сторін (а.с. 13). В останній день роботи, 31.07.2014 року, відповідачем не був проведений повний розрахунок по всім належним позивачу до виплати сумам в порядку та строки, передбачені ст. 116 КЗпП України. У відповідності до довідки №109 від 25.06.2015 року, заборгованість із виплати заробітної плати складає 2042,75 грн. (а.с. 31). У відповідності до п.32 Постанови пленуму ВСУ від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівників середнього заробітку у зв'язку з затримкою розрахунку, він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарних місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої постановою КМУ від 08 лютого 1995 року №100 (із подальшими змінами та доповненнями). Так, згідно п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати (затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100) нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно до довідки №110 від 25.06.2015 року, середньоденна заробітна плата позивача складає 88,54 грн. (а.с. 32). Отже, вираховуючи середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, судом взятий період з 31.07.2014 року по 21.08.2015 року включно, який становить 267 робочих днів при п'ятиденному робочому тижні (2014 рік - липень - 1 день, серпень - 20 днів, вересень - 22 дні, жовтень - 23, листопад - 20, грудень - 23; 2015 рік - січень - 20, лютий - 20, березень - 21, квітень - 21, травень - 18, червень - 20, липень - 23, серпень - 15), а отже середній заробіток складає 23640,18 грн. з розрахунку 88,54 грн. помножити на 267 робочих днів дорівнює 23640,18 грн. Отже на користь [PERSON] слід стягнути 2042,75 грн. заборгованості по заробітній платі та 23640,18 грн. середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні. Крім того, суд у частині заявлених позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі 1000 грн. зазначає наступне. Згідно ч.1 ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Частиною 1 п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплатою йому належних грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. З'ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що діями відповідача, які полягали у незаконному непроведенні розрахунків, позивачу було завдано моральної шкоди. Разом з тим, вимога позивача про відшкодування моральної шкоди в розмірі 1000 грн. є завищеною. З урахуванням ступеня порушення звичних життєвих зв'язків,

Outcome: partial