Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-03 00:00:00

01 жовтня 2015 року до суду звернулась з позовними вимогами [PERSON] та просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 30 % всіх видів його доходів щомісячно, а також стягнути з відповідача сплату аліментів на утримання дитини за минулий час. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах. Під час перебування у фактичних шлюбних відносинах у них народився син [PERSON], [INFO]. На даний час сторони перестали вести спільне господарство та проживати єдиною родиною. Син, [PERSON], проживає разом з позивачкою і вона особисто піклується про нього. Відповідач будь-яку матеріальну допомогу на утримання сина не надав за весь час, коли позивачка знаходилася у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та не надає і на даний час, тому вважає, що з нього повинні стягуватися на утримання сина аліменти на підставі рішення суду. У судове засідання позивачка не з'явилася, про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності та просила задовольнити позов, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач неодноразово повідомлявся про час і місце розгляду справи у порядку, визначеному ч.5 ст.74 ЦПК України, але в судове засідання не з'явився. Заперечень на позов та заяви про розгляд справи за його відсутності, доказів поважності неявки до суду, не надав. Тому за згодою позивачки суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних доказів у справі відповідно до ст. ст. 224-226 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, підстави позовних вимог вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із змісту позовної заяви, позивачка і відповідач перебували у фактичних шлюбних відносинах. Під час перебування у фактичних шлюбних відносинах в них народився син: [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач, а матір'ю - позивачка, що підтверджується свідоцтвом про народження, копія якого долучена до матеріалів справи. Як зазначено у позовній заяві, сторони проживають окремо, дитина проживає разом із позивачкою, між батьками виник спір щодо утримання дитини. Довідкою КП «ЖКЦ» № 288 від 18.09.2015 року підтверджено, що позивачка [PERSON] та її малолітній син [PERSON], [INFO], зареєстровані за адресою: [ADDRESS] Згідно довідки Головного управління державної міграційної служби України в місті Києві № 1-16/вх8924-15 від 17.11.2015 року [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. При виникненні спору між батьками щодо способів виконання ними обов'язку по утриманню дитини, він вирішується в судовому порядку. Як зазначено у ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно довідки про доходи, зареєстрованої за № 93 від 15.12.2015 року, [PERSON] працює з 01.09.2015 року в ТВФ «Влад» на посаді офіціанта. Загальна сума доходу за період з 01.09.2015 по 30.11.2015 року включно, за винятком аліментів, становить 4234,14 гривень. Згідно ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Довідку про наявність постійного місця роботи та довідку про доходи відповідач суду не надав, заперечень на позовну заяву також від нього не надійшло. Беручи до уваги, що положенням Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 року за № 489/20802, передбачено порядок стягнення аліментів, присуджених у частці від заробітку, також у випадку якщо боржник не працює або відсутня інформація про отримання боржником доходів, сама по собі відсутність у платника аліментів постійного місця роботи не може бути достатньою підставою для визначення аліментів у твердій грошовій сумі, у зв'язку з чим розмір аліментів необхідно визначити у частці від заробітку (доходу) відповідача. Суд бере до уваги рівність обов'язку обох батьків по утриманню дитини, їх матеріальне становище, нормальний стан здоров'я дитини та відповідача, оскільки доказів іншого не надано, відсутність відомостей про неможливість відповідача за станом здоров'я чи з інших об'єктивних причин брати участь в належному утриманні дитини, з урахуванням чого вважає, що аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів відповідача щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, є необхідним і забезпечить належну участь батька в утриманні дитини. В іншій частині позовні вимоги в частині визначення розміру аліментів є недоведеними, доказами не підтвердженими, тому задоволенню не підлягають. Не підлягають задоволенню і позовні вимоги в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини за минулий час, виходячи з наступного. Згідно ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину за рішенням суду присуджуються від дня пред'явлення позову. Частиною 2 цієї статті передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більше як за три роки. Натомість позивачкою суду не надано суду доказів того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати, тому підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини за минулий час відсутні. Відповідно до ст. 88 ЦПК України та п.п.1 п.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави.

Outcome: partial