Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-16 00:00:00

У листопаді 2019 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи - [PERSON] , Дев`ята Київська державна нотаріальна контора, Головне територіальне управління юстиції України у м. Києві про визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності та визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] померла її бабуся [PERSON] , та після її смерті відкрилася спадщина на нерухоме майно, а саме частину земельної ділянки площею 0,1000 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 72184002. Зазначає, що земельна ділянка на праві спільної сумісної власності належить позивачу, померлій [PERSON] , а також [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Посилається, що вона є єдиною спадкоємицею після смерті [PERSON] . Стверджує, що постановою державного нотаріуса Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори від 01.11.2019 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку у зв`язку із тим, що не визначена частка спадкодавця у спільному майні. З урахуванням викладеного вище просить суд позовні вимоги задовольнити. 27.11.2019 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 29.11.2019 року у справи було відкрито провадження та призначено до розгляду у підготовчому засіданні. 20.02.2020 року від представника третьої особи Головне територіальне управління юстиції України у м. Києві надійшли пояснення на позовну заяву у яких останній просив розгляд справи провести без участі представника третьої особи та ухвалити рішення відповідно до норм законодавства. 20.02.2020 року від відповідача [PERSON] до суду надійшла зустрічна позовна заява. 24.06.2020 року на адресу суду надійшли матеріали спадкової справи після смерті [PERSON] . Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 20.02.2020 року було відмовлено у прийняті до спільного розгляду зустрічну позовну заяву [PERSON] . Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 20.02.2020 року було закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті у судовому засіданні. 30.11.2020 року на адресу суду надійшла заява від завідувача Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Фролової А.О. у якій остання просила розгляд справи провести за відсутності їх представника. У судовому засіданні протокольною ухвалою без виходу суду до нарадчої кімнати було замінено третю особу Головне територіальне управління юстиції України у м. Києві на Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ). У судове засідання позивач не з`явився, 17.06.2021 року подала до суду заяву у якій просила провести судове засідання за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, 17.06.2021 року подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Відзив на позовну заяву не подавали. Треті особи у судове засідання не з`явилися, проте в матеріалах справи наявні заяви про розгляд справи за відсутності їх представників. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України). Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення. При цьому слід виходити з положень ст. 11 ЦК України про підстави виникнення цивільних прав і цивільних обов`язків. Відповідно до них цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обов`язки. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] (а.с. 8). З матеріалів справи вбачається, що 18.04.2019 року [PERSON] звернулася до Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті її бабусі [PERSON] (а.с. 97). Крім того, 18.03.2019 року [PERSON] подала до Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори заяву про відмову від спадщини після смерті її матері [PERSON] на користь онуки померлої, [PERSON] (а.с. 98). Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є донькою померлої [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] та витягом із Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, відповідно до якого [PERSON] після одруження змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 100-101). При цьому встановлено, що [PERSON] є донькою [PERSON] та, відповідно, онукою померлої [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] та свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] відповідно до якого [PERSON] після одруження змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 101). Будь-яких інших осіб, які звернулися у із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] судом не встановлено та із матеріалів спадкової справи № 333/2019 не вбачається. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] належало майно: 12/100 частини житлового будинку [ADDRESS] , а також на праві спільної приватної власності з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] земельна ділянка, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 72184002 (а.с. 117-119, 122). 01.11.2019 року [PERSON] звернулася до Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її баби [PERSON] (а.с. 111). 01.11.2019 року державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Бочковою Н.Г. було видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті її баби [PERSON] на 12/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 119). При цьому, Постановою державного нотаріуса Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Бочкової Н.Г. від 01.11.2019 року було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,1000 га, що знаходиться на території [ADDRESS] , кадастровий номер: 72184002, після смерті її баби , [PERSON] , оскільки у державному акті зазначено, що вказана земельна ділянка передана у спільну приватну власність з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , і не визначено, яка саме частка земельної ділянки належить померлій (а.с. 123). Як вбачається з державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-КВ №121095, виданого Київською міською державною адміністрацією 19.10.2000, на підставі рішення Київської міської ради від 28.01.1999 №116-1/217, земельну ділянку, площею 0,1000 га, за адресою: [ADDRESS] , кадастровий № [NUMBER] , передано у спільну приватну власність [PERSON] з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , для обслуговування жилого будинку і господарських будівель. Так, позивач просить визнати, що частка померлої [PERSON] у праві спільної приватної власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, за адресою: [ADDRESS] , кадастровий № [NUMBER] становила 1/6 її частину, а також визнати за нею право власності 1/6 частину земельної ділянки площею 0,1000 га, за адресою: [ADDRESS] , кадастровий № [NUMBER] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Відповідно до спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України). У відповідності до ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Статтею 1268 ЦК України передбачено право спадкоємця за законом чи заповітом прийняти спадщину або відмовитись від її прийняття. Так, відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно до ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Відповідно до ст. 89 ЗК України встановлено, що поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Таким чином, для поділу часток майна, що знаходиться у спільній сумісній власності за домовленістю співвласників або виділ частки такого майна, необхідне укладання договору у письмовій формі про такий поділ чи виділ з обов`язковим нотаріальним посвідченням такого договору, як того вимагають норми ст. ст. 364, 370, 372 ЦК України. У відповідності до п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Виходячи з того, що за життя спадкодавець [PERSON] не укладала з іншими співвласниками письмовий договір щодо поділу часток майна, що знаходиться у спільній сумісній власності або виділ частки такого майна, частки співвласників спірної земельної ділянки, є рівними. Відповідно до п. 3.4. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 р. відповідно до ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Отже, резолютивну частину судового рішення в цій категорії справ має бути викладено наступним чином: "Визначити, що частка померлого ( П.І. Б.) в праві спільної сумісної власності на квартиру (будинок, садибу) становила - 1/2". За умовами ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вище зазначене, дослідивши письмові докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що частка померлої [PERSON] , у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, площею 0,1000 га, за адресою: [ADDRESS] , кадастровий № [NUMBER] , складала - 1/6 частки. Крім того, позивач просить визнати за ним право власності у порядку спадкування за законом на 1/6 частки земельної ділянки площею 0,1000 га, за адресою: [ADDRESS] , кадастровий № [NUMBER] , на що суд зазначає наступне. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 1258 ЦК України, Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Як було встановлено судом вище, із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулася лише позивач [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 1265 ЦК України, у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Як було встановлено вище, [PERSON] є онукою [PERSON] та єдина хто звернувся із заявою про прийняття спадщини, а тому за відсутності інших осіб, які мали б право на спадкування відповідно до черговості перед позивачем, суд приходить до висновку, що [PERSON] є спадкоємицею за законом на підставі ст. 1265 ЦК України після смерті її баби [PERSON] . Згідно ч.2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути в тому числі і визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Як вбачається з матеріалів справи, позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на частину майна після померлої [PERSON] . Оскільки, за життя [PERSON] , останньою не було вирішено питання про поділ чи виділ частки земельної ділянки належній їй та іншим співвласниками на праві спільної сумісної власності, а суд прийшов до висновку, що її частка у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, площею 0,1000 га, за адресою: [ADDRESS] , кадастровий № [NUMBER] , складала - 1/6 частки, отже, до [PERSON] , якай є спадкоємцем після померлої [PERSON] , переходить право власності, яке мав спадкодавець на 1/6 частки земельної ділянки, площею 0,1000 га, за адресою: [ADDRESS] , кадастровий № [NUMBER] . Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З аналізу зазначеної правової норми випливає, що позов про визнання права власності подається у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою, або у разі відсутності у неї документів, що засвідчують приналежність їй права. Тобто, метою подання цього позову є усунення невизначеності у взаємовідносинах суб`єктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню. Обраний позивачем спосіб захисту порушеного права відповідає вимогам частини другої статті 16 ЦК. З огляду на вищенаведене, суд вважає позов [PERSON] обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved