Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-16 00:00:00

У вересні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя, посилаючись на те, що з 21 лютого 2009 року по серпень 2015 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем по справі [PERSON] Під час шлюбу вони придбали майно 5 металопластикових вікон розміром 1,1 м на 1,2 м загальною вартістю 4800 грн, спальню «Антоніна» вартістю 6000 грн, телевізор «LG» вартістю 2100 грн, антену вартістю 450 грн, лінолеум 32 кв.м ( 4 м х8 м) вартістю 1400 грн, кухонну стінку вартістю 2800 грн, кухонний куток вартістю 1200 грн, плиту електричну «Hansa» вартістю 3954 грн 74 коп , холодильник «Самсунг» вартістю 5200 грн,килим розміром 2х3 м вартістю 2340 грн, глибинний насос вартістю 800 грн, дві корови вартістю по 4500 грн за кожну на загальну суму 9000 грн , вхідні двері вартістю 600 грн, а також витратили на ремонт стелі у будинку, що належить відповідачу [PERSON] та який розташований у с.Антонівка Окнянського району Одеської області , спільні кошти у розмірі 2300 грн та витратили на копання та встановлення свердловини ,що розташована у с.Антонівка Окнянського району на території домогосподарства ,що належить відповідачу [PERSON] , спільні кошти у розмірі 3200 грн , а всього ними було придбано майна та витрачено на виконання робіт коштів на загальну суму 46144,74 грн . Після неодноразового уточнення позовних вимог позивач просила поділити вищевказане спільне майно та виділити їй спальню «Антоніна» вартістю 6000 грн, телевізор «LG» вартістю 2100 грн, лінолеум 32 кв.м ( 4 м х8 м) вартістю 1400 грн, кухонну стінку вартістю 2800 грн, кухонний куток вартістю 1200 грн, плиту електрокерамічну «Hansa» вартістю 3954 грн 74 коп , корову вартістю 4500 грн ,двері вартістю 600 грн,а всього майна на загальну суму 22554.74 ,все інше майно залишити відповідачу, при цьому стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію за різницю у долях та понесені нею судові витрати. У судовому засіданні позивач наполягала на заявлених позовних вимогах , посилаючись на те, що до січня 2015 року вони з відповідачем проживали однією сім»єю, після чого шлюб фактично розпався, все майно залишилося у користуванні відповідача і добровільно розділити майно останній не бажає . Їх спільна дитина Сніжана ,[INFO] ,проживає разом з нею. Відповідач позов визнав частково та повідомив ,що 5 металопластикових вікон розміром 1,1 м на 1,2 м ,плита електрична «Hansa» , холодильник «Самсунг» є його особистою власністю ,так як все зазначене майно він придбав до шлюбу з позивачем. Що стосується двох корів, то вказані корови були продані ще під час шлюбу і зараз у нього в господарстві одна корова, яка належить його співмешканці. Все інше майно ,на його думку, слід поділити , виділивши позивачу спальню «Антоніна» вартістю 6000 грн, телевізор «LG» вартістю 2100 грн, кухонний куток вартістю 1200 грн, килим розміром 2х3 м вартістю 2340 грн , глибинний насос вартістю 800 грн, залишивши інше майно йому. Вислухавши пояснення сторін , допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] з 21 лютого 2009 року по 14 серпня 2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі. / а.с.11, 129/ Судом встановлено ,що за цей період ними було нажито спільне майно : 5 металопластикових вікон розміром 1,1 м на 1,2 м загальною вартістю 4800 грн, спальня «Антоніна» вартістю 6000 грн, телевізор «LG» вартістю 2100 грн, антена вартістю 450 грн, лінолеум 32 кв.м ( 4 м х8 м) вартістю 1400 грн, кухонна стінка вартістю 2800 грн, кухонний куток вартістю 1200 грн, плита електрична «Hansa» вартістю 3954 грн 74 коп , килим розміром 2х3 м вартістю 2340 грн, глибинний насос вартістю 800 грн, дві корови вартістю по 4500 грн за кожну на загальну суму 9000 грн , вхідні двері вартістю 600 грн, а також подружжям було витрачено на ремонт стелі у будинку, що належить відповідачу [PERSON] та який розташований у с.Антонівка Окнянського району Одеської області , спільні кошти у розмірі 2300 грн та витрачено на копання та встановлення свердловини ,що розташована у с.Антонівка Окнянського району на території домогосподарства ,що належить відповідачу [PERSON] спільні кошти у розмірі 3200 грн , а всього ними було придбано майна та витрачено на виконання робіт коштів у сумі на загальну суму 40944,74 грн . Все вказане майно , за виключенням однієї корови вартістю 4500 грн , є у наявності і перебуває у відповідача [PERSON] Відповідно до п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року N 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", вартість спільного майна визначається за погодженням сторін . Вартість майна на момент спору вказали самі сторони . Спору з приводу вартості вказаного майна немає. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно зі ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 71 СК України, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, то спір може бути вирішено судом. Відповідно до положень ч.1 ст. 70 Сімейного Кодексу, ч.2 ст. 372 ЦК, частки майна дружини та чоловіка в майні, що є об»єктом спільної сумісної власності , є рівними. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права /ст.60 СК України/ та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен встановити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя (висновки Верховного Суду України, викладені у постановах № 6-2333цс15 від 25 листопада 2015 року, № 6-2641цс15 від 16 грудня 2015 року). За змістом ч.2 ст. 369 ЦК, розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Відповідно до п.30 Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб,розірвання шлюбу,визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя ,у випадку,коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено ,що один із них здійснив його відчуження на свій розсуд проти волі іншого із подружжя і не в інтересах сімї чи на її потреби ,вартість такого майна враховується при поділі. Так, позивач [PERSON] повідомила ,що у них в господарстві за час спільного проживання майже завжди було дві голови великої рогатої худоби : корова та телиця ,а потім дві корови. За поясненнями позивача ,у 2015 році на час їх розлучення з відповідачем ,як і на час подання нею позову про поділ майна ,у їх господарстві було дві корови, після чого [PERSON] одну корову продав, а одна корова залишилась у господарстві і є їх спільною власністю, а не належить співмешканці [PERSON], як той стверджує. Зазначені пояснення підтверджуються довідкою Антонівської сільської ради Красноокнянського району № 279 від 29.02.2016 року , де зазначено, що [PERSON] з 2009 по 2015 рік проживала на території Антонівської сільської ради в с.Антонівка разом з чоловіком [PERSON] з 2009 р по 2015 рік і вели спільне господарство .Згідно погосподарській книзі №4 особистий рахунок №376 в господарстві у 2014 і у 2015 році тримали 2 корови. ( а.с. 93) Доказів того ,що корова ,яка є у наявності у [PERSON], належить іншій особі, як і доказів правомірності відчуження другої корови ,як то в інтересах сім»ї чи на її потреби,відповідач [PERSON], в порушення вимог ст..60 ЦПК України ,не надав,а його пояснення щодо часу відчуження корів ,цілей відчуження спільного майна носять непослідовний характер. Що стосується плити електричної «Hansa»,то судом не можуть бути прийняті до уваги посилання відповідача на те, що плита ним придбана 08 березня 2007 року , тобто до шлюбу ,на що він надав суду як доказ гарантійний талон на електричну плиту «Hansa»,де рукописним текстом прописана вищевказана дата покупки . На першій сторінці зазначеного талону прикріплена етикетка із зазначенням друкованим текстом моделі плити- FCCW51004014 та серійним номером плити 13905371818412.Відповідно до опису майна, наданого відповідачем, саме ця плита знаходиться у господарстві відповідача [PERSON]Однак у четвертому абзаці на сторінці 4 зазначеного гарантійного талону вказано ,що дата виготовлення знаходиться в серійному номері. Останні дві цифри означають рік виробництва, наступні дві цифри означають день виробництва - тобто плита «Hansa» виготовлена 18 квітня 2012 року і відповідно, не могла бути придбана за п»ять років до виробництва, що свідчить про явно неправдиві пояснення відповідача. Натомість, пояснення позивача [PERSON] про придбання у 2012 році вказаної плити у кредит ,підтверджуються копією договору №91650558000 про надання споживчого кредиту та заставу рухомого майна, укладеного 15 серпня 2012 року між «Укрсіббанком» та [PERSON] про надання їй споживчого кредиту у сумі 3954,74 коп ,та з метою забезпечення виконання договору передачу у заставу придбаного майна- плити «Hansa» FCCW./ а.с.45/,а також поясненнями свідка [PERSON],яка повідомила, що була присутня при оформленні подружжям [PERSON] купівлі плити у м.Котовськ та оформленні кредиту на придбання цієї плити. Відповідно до ч.3 ст.61 СК України ,якщо укладено договір одним із подружжя в інтересах сімї,то майно є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. За таких обставин набуття майна під час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, яка закріплена в ст.60 СК України. Щодо належності 5 металопластикових вікон розміром 1,1 м на 1,2 м загальною вартістю 4800 грн до спільного майна подружжя,то суд прийшов до висновку,що позивач надала достатньо доказів придбання та встановлення вказаних вікон під час подружнього життя з відповідачем. Так свідки [PERSON] та [PERSON] повідомили, що до одруження та весілля вони бачили дерев»яні вікна у будинку [PERSON] і лише пізніше, після народження дитини , останні вставили металопластикові вікна .Крім того,позивач надала суду дві фотографії,на одній із яких зображений відповідач у підлітковому віці біля будинку з дерев»яними вікнами коричневого кольору ,у якому пізніше, після одруження проживало подружжя [PERSON] .На іншій фотографії зображено подружжя [PERSON] з донькою Сніжаною біля того ж будинку з тими ж дерев»яними вікнами коричневого кольору і фото датоване 05 квітня 2010 року./ а.с.119/ Відповідач [PERSON] ,не заперечуючи, що на фотографіях зображений саме він і саме біля тієї хати ,де вони проживали з позивачем, спочатку відмовився обґрунтовувати ,яким чином можливо пояснити відсутність нових метало пластикових вікон на останньому фото, яке було здійснено вже після одруження, і лише в останньому засіданні заявив, що вікна були виготовлені ще до шлюбу з позивачем, але декілька років зберігалися на складі у підприємця [PERSON], однак будь-яких доказів зазначених обставин ,в порушення ст..60 ЦПК України, не надав. Судом не може бути прийнятий як належний доказ довідка та повідомлення, надані ПП [PERSON] про те, що у 2008 році ним були поставлені [PERSON] 5 металопластикових вікон розміром 1,1 м на 1,2 м загальною вартістю 4800 грн / а.с.37,56/,так як ,будучи допитаним у судовому засіданні як свідок, [PERSON] суду повідомив, що він не виготовляє металопластикові вікна , а є дилером, постачальником. Після доставляння йому вікон виробником він ,за бажанням покупців, ставить останнім вікна. Крім того , він не пам»ятає точної дати продажу та встановлення [PERSON] п»яти вікон. При цьому свідком для огляду було надано у судовому засіданні обліковий журнал продажу та встановлення металопластикових вікон і у вказаному журналі не зазначено жодного прізвища покупців вікон. Свідок же повідомив, що лише приблизно, по розмірам та кількості вікон, на прохання [PERSON],вважав ,що саме у 2008 році поставив вікна останньому. Однак з впевненістю стверджувати, що саме у 2008 році [PERSON] були поставлені вказані вікна, свідок не зміг, при цьому зауважив, що наскільки він пам»ятає, [PERSON] не одразу розрахувався. Спочатку він заплатив частину грошей ,а іншу частину вираховували із його зарплати,так як [PERSON] працював у його приватному магазині. Ці події могли відбуватися з 2007 по 2011 рр,коли [PERSON] у нього працював. Відтак, жодних належних доказів щодо придбання вікон у 2008 році відповідач суду не надав. Разом з тим, і позивач не надала суду достатніх доказів придбання під час спільного життя з відповідачем холодильника «Самсунг» . Визначити рік виготовлення холодильника за серійним номером неможливо , так як у наданому відповідачем гарантійному талоні серійний номер холодильника прописаний рукописним текстом з нечітко вираженими цифрами або літерами, а скористатися роз»ясненнями суду щодо опису холодильника у присутності позивача остання не побажала. Відповідно до положень ст.ст.10, 60 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак позивачка свого процесуального обов'язку, передбаченого ст. ст. 10, 60 ЦПК України щодо доведення своїх вимог, не виконала, отже ці вимоги не підлягають до задоволення. Таким чином,судом встановлений обсяг спільного сумісного майна подружжя ,що підлягає поділу : 5 металопластикових вікон розміром 1,1 м на 1,2 м загальною вартістю 4800 грн, спальня «Антоніна» вартістю 6000 грн, телевізор «LG» вартістю 2100 грн, антена вартістю 450 грн, лінолеум 32 кв.м ( 4 м х8 м) вартістю 1400 грн, кухонна стінка вартістю 2800 грн, кухонний куток вартістю 1200 грн, плита електрична «Hansa» вартістю 3954 грн 74 коп , килим розміром 2х3 м вартістю 2340 грн, глибинний насос вартістю 800 грн, дві корови вартістю по 4500 грн за кожну на загальну суму 9000 грн , вхідні двері вартістю 600 грн, а також подружжям було витрачено на ремонт стелі у будинку, що належить відповідачу [PERSON] та який розташований у с.Антонівка Окнянського району Одеської області , спільні кошти у розмірі 2300 грн та витрачено на копання та встановлення свердловини ,що розташована у с.Антонівка Окнянського району на території домогосподарства ,що належить відповідачу [PERSON] спільні кошти у розмірі 3200 грн , а всього ними було придбано майна та витрачено на виконання робіт коштів у сумі на загальну суму 40944,74 грн ,де доля кожного із подружжя складає 20472,37 грн. При визначенні розміру часток майна подружжя, способу та порядку поділу майна ,що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя , суд,відповідно до ст.ст.70,71 СК України, визначає частки рівними і повинен поділити майно між подружжям в натурі. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини,чоловіка, дитини та інші обставини,що мають істотне значення . Суд бере до уваги ,що 5 металопласникових вікон та свердловина є невід»ємною частиною домогосподарства, як і стеля, на ремонт якої були витрачені спільні кошти. Тому зазначене майно слід залишити відповідачу . Лінолеум та вхідні двері також є частиною будівлі, але є технічна можливість їх відокремлення, про що повідомили сторони. З метою визначення рівності часток сторін та збереження цілісності та безпеки будинку суд прийшов до висновку ,що 32 м.кв лінолеуму слід виділити позивачу, залишивши вхідні двері відповідачу. Інше майно розділити ,дотримуючись положення законодавства щодо рівності часток та інтересів дружини,чоловіка, дитини ,що проживає разом з позивачем. Також суд повинен врахувати,що поділ майна має проводитися таким чином,щоб не позбавити дитину того,що є вкрай необхідним для задоволення її потреб / електроплити, меблів /. Пунктом 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" передбачено, що у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Судом встановлено ,що у спільній сумісній власності подружжя було дві корови, і однією відповідач розпорядився на власний розсуд, тому у його долю майна слід включити вартість відчуженої ним корови, а позивачу виділити корову в натурі. Таким чином ,суд прийшов до висновку ,що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити частково та виділити їй у приватну власність спальню «Антоніна» вартістю 6000 грн , телевізор «LG» вартістю 2100 грн .лінолеум 32 кв.м ( 4 м х 8 м) вартістю 1400 грн, кухонну стінку вартістю 2800 грн, плиту електрокерамічну «Hansa» вартістю 3954 грн 74 коп, корову вартістю 4500 грн,а всього на загальну суму 20754,74 грн ; у приватну власність [PERSON] виділити 5 металопластикових вікон розміром 1,1 м на 1,2 м загальною власністю 4800 грн, антену вартістю 450 грн, кухонний куток вартістю 1200 грн, килим розміром 2х3 м вартістю 2340 грн, глибинний насос вартістю 800 грн, вхідні двері вартістю 600 грн, крім того,включити в долю майна [PERSON] вартість ремонту стелі 2300 грн, вартість встановлення і викопування свердловини 3200 грн та вартість корови 4500 грн , а всього на загальну суму 20190 грн, . При цьому з позивача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] слід стягнути грошову компенсацію за перевищення вартості у долі майна у сумі 282 грн 34 коп . Відповідно до ст.88 ЦПК України та виходячи із вимог позивача,

Outcome: partial