Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-02 00:00:00

У липні 2019 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просить визнати за ним право на земельну частку (пай) розміром 3,05 умовних кадастрових гектарів, із земель колективної власності переданих КСП «Україна», що знаходяться на території Стриївської сільської ради Новоград-Волинського району, успадковану після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . В обґрунтування своїх вимог зазначає, що [INFO] померла його мати - [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина. Він є спадкоємцем за заповітом. При звернені до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на все майно, зокрема на земельну частку (пай), яка перебувала у колективній власності КСП «Україна» с. Кикова, Новоград-Волинського району, у видачі такого свідоцтва позивачу відмовлено, оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документу на це майно. Його мати [PERSON] набула право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Україна», оскільки з 1953 року постійно працювала в колгоспі до дня виходу на пенсію та залишилась членом КСП «Україна» до смерті. [PERSON] була включена в списики членів КСП за № 203 до державного акта на право на землю на одержання земельного паю, розмір якого становить 3,05 га. Відповідно до Державного акта на право колективної власності на землю КСП «Україна» [PERSON] була включена у уточнений список членів пайового КСП, однак за своє життя сертифікат на право на земельну частку (пай) не отримала. Відповідно до довідки сільської ради за померлою [PERSON] було зареєстровано право на отримання земельної частки (паю) із числа не витребуваних (не розподілених) земельних часток (паїв), що знаходяться на землях реформованого пайгоспу «Україна». Враховуючи, що можливості оформити спадщину іншим шляхом немає, позивач просить суд визнати за ним право власності на земельну частку (пай). У судовому засіданні [PERSON] позов підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представники відповідачів в судове засідання не прибули, подали заяву в якій просять розгляд справи проводити без їх участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Представник третьої особи в судове засідання не прибув, про день та час судового розгляду повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідачів та третьої особи на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , яка є матір`ю позивача, згідно копії трудової книжки працювала у КСП «Україна» с. Кикова, Новоград-Волинського району з 1953 року по 1985 рік (а.с. 6, 13-16). 1 листопада 1995 року КСП «Україна» с. Кикова видано державний акт на право колективної власності на землю у с. Кикова площею 2314,1 гектарів для сільськогосподарського використання. Рішенням загальних зборів від 5 лютого 1997 року затверджено уточнений список громадян-членів ПКСП «Україна» с. Кикова, що доданий до державного акта на право колективної власності на землю, за № 203 у якому значиться [PERSON] [INFO] [PERSON] померла (а.с.5). [PERSON] за своє життя не отримала сертифіката про право власності на земельний пай (частку) (а.с. 8-11, 37-42). [PERSON] склала заповіт від 14 травня 1990 року, яким все свої майно заповіла своєму синові - позивачу у справі (а.с. 6). Постановою державного нотаріуса Новоград-Волинської державної нотаріальної контори від 21.03.2019 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай), яка перебувала у колективній власності КСП «України» с. Кикова, Новоград-Волинського району, після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , у зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на право на земельну частку (пай) (а.с.19). Пунктом 1 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" установлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Відповідно до п. 2 Указу Президента України № 720 право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Зі змісту даної норми випливає, що право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності трьох умов: перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства, отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю, включення до списку осіб, доданого до цього акта. Право на земельну частку (пай) виникає в осіб, які на час видачі колективному сільськогосподарському підприємству державного акта на право колективної власності на землю були чи залишалися членами цього підприємства. Окрім того, відповідно до узагальнення практики Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України щодо розгляду судами земельних спорів від 1 вересня 2003 року право на земельний пай мають військовослужбовці строкової служби, якщо вони залишилися членами КСП. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), зокрема є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 р. №7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" судам слід враховувати, що згідно зі ст. 25 ЗК України при приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій земельні ділянки передаються їх працівникам, з визначенням кожному з них земельної частки (паю) за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування і кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до п. 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. N720/95 і має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Законом України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» визначено правовий статус відповідних підприємств, порядок їх реорганізації, перетворення та членства у них громадян. Судом встановлено, що [PERSON] працювала у КСП «Україна» с. Кикова з 1953 року до 1985 року, доказів виключення її з членів цього підприємства на момент видачі державного акта на право колективної власності від 1 листопада 1995 року матеріали справи не містять, а тому остання набула право власності на земельну частку (пай) із земель колективної власності переданих КСП «Україна» с. Кикова, однак за своє життя не встигла отримати сертифікат на земельну частку (пай), а тому її спадкоємці вправі успадкувати у власність таке нерухоме майно. Відповідно до статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Однією з таких підстав, відповідно до статті 1217 ЦК України, є спадкування майна за заповітом. Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців), а право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1223 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитись від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. На підставі ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Після чого, відповідно до ст. 1299 ЦК України, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов`язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (ст. 182 цього Кодексу). Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Відповідно до п. 4.15. ч. 4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved