Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-03 00:00:00

01 листопада 2018 року [PERSON] звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив про стягнення з [PERSON] боргу за договором позики, вказуючи, що 30 жовтня 2017 року відповідач [PERSON] під розписку взяв у нього в борг 4 500,00 дол. США, що в еквіваленті на момент пред`явлення позову за курсом НБУ становить 126 720,00 грн. Відповідно до умов договору відповідач зобов`язався повернути зазначену суму в строк до 06 січня 2018 року. Відповідач свої зобов`язання не виконав, добровільно кошти не повернув, у зв`язку з чим він вимушений звернутись до суду із даним позовом та просить стягнути з [PERSON] на його користь зазначену суму боргу, 3 % річних у розмірі 110,22 дол. США, що в еквіваленті становить 3 103,79 грн., а також судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу. Не погоджуючись із пред`явленим позовом, 15 травня 2019 року відповідач [PERSON] подав суду відзив на позовну заяву у якому позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення, посилаючись на те, що кошти за розпискою від позивача він не отримував, а сама розписка була отримана позивачем під впливом насильства, погрози вчинення насильницьких дій щодо нього та його близьких осіб, тобто його волевиявлення не було вільним. Посилався на наявність матеріалів кримінального провадження відносно [PERSON] , відомості про які внесені до ЄРДР за № 42017042630000218 від 12 грудня 2017 року за ч. 2 ст. 189 КК України, зокрема відповідно до протоколу допиту свідка [PERSON] , остання зазначає, що [PERSON] та [PERSON] змусили [PERSON] написати розписку про отримання 1 000,00 дол. США під погрозою вчинення насильства, а тому у задоволенні позову просив відмовити у повному обсязі (а.с. 41-42). Ухвалою суду від 29 листопада 2018 року було відкрито провадження у справі (а.с. 17-18). Ухвалою суду від 31 липня 2019 року було закрито підготовче провадження у справі та її призначено до судового розгляду по суті (а.с. 61). У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, але надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення (а.с. 79). Представник позивача [PERSON] - [PERSON] у судове засідання не з`явилась, але надала суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення (а.с. 23). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву суду не подавав. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши зібрані письмові докази, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Судом установлено, що 30 жовтня 2017 року позивач [PERSON] передав в борг відповідачу [PERSON] 4 500,00 дол. США, про що свідчить власноруч написана відповідачем розписка. Відповідач зобов`язався повернути суму боргу до 06 січня 2018 року, про що зазначено у розписці (а.с. 80). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей та його укладення у належній формі може бути підтверджено розпискою позичальника. Зазначена форма договору, відповідно до закону, дотримана, що підтверджується розпискою відповідача (а.с. 80). Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 76 ЦПК України установлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Згідно із ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частинами 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України установлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як зазначалося вище, заперечуючи проти позову, відповідач [PERSON] посилався на те, що він не отримував від позивача жодних грошових коштів, а сама розписка було написана ним під впливом погрози застосування насильства та насильницьких дій до нього та близьких осіб, надавши при цьому в копії - обвинувальний акт відносно [PERSON] за ч. 2 ст. 189 КК України від 27 квітня 2018 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 42017042630000218 від 12 грудня 2017 року та протокол допиту свідка [PERSON] від 13 грудня 2017 року (а.с. 43-45, 46-47). В той же час, будь-яких належних та допустимих доказів не отримання грошових коштів від позивача, відповідач не надав, обвинувальний акт стосується громадянина [PERSON] , а самі лише посилання на зазначені вище обставини не можуть бути прийняті судом, як на підставу наявності такого факту. Судом установлено, що на день пред`явлення позову до суду сума боргу позивачу відповідачем не повернута. Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню і з відповідача на його користь необхідно стягнути суму заборгованості за укладеним договором позики у розмірі 4 500,00 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на момент звернення до суду із цим позовом становить 126 720,00 грн. Разом з тим, згідно зі ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, тобто боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем суду надано розрахунок 3 % річних з яким суд погоджується (а.с. 8). Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають задоволенню і з відповідача на його користь необхідно стягнути 3 % річних від простроченої суми за період з 07 січня 2018 року по 01 листопада 2018 року у розмірі 110,22 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на момент звернення до суду із цим позовом становить 3 103,79 грн. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 4 000,00 грн. суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правової допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат; 3) для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивачем надано докази понесених ним витрат на правничу допомогу в сумі 4 000,00 грн., в тому числі прибутковий касовий ордер № б/н від 30 жовтня 2018 року, акт виконаних робіт про надання правової допомоги від 30 жовтня 2018 року та договір про надання правової допомоги (а.с. 9, 11, 12). З урахуванням того, що суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі, також підлягають задоволенню в цій частині позовні вимоги про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] судових витрат понесених на правничу допомогу в сумі - 4 000,00 грн. (чотири тисячі грн. 00 коп.). При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд

Outcome: approved