Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

01.08.2017 року [PERSON] звернувся до суду з цим позовом, посилаючись на те, що з 2013 року по 2016 рік перебував з [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах. [INFO] у них народилася дочка [PERSON]. Після народження дитини відповідач почала вести себе неадекватно, не приділяла уваги дитині, не реагувала на неї, не годувала. В зв'язку з цим з 23.12.2014 року по 19.12.2015 року їхня сім'я перебувала на обліку у Білоцерківському міському центрі соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, де отримувала відповідні соціальні послуги. У листопаді 2016 року він разом із дитиною переїхав на постійне місце проживання до м. Лубни і з цього часу відповідач перестала брати будь - яку участь у вихованні та утриманні дитини, жодного разу не поцікавилася життям доньки, навіть не телефонувала. [PERSON] свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків по відношенні до доньки без будь - яких причин, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, її навчанням, не проявляє материнської турботи, не забезпечує необхідного харчування, медичного огляду, лікування, не спілкується дитиною. Дочка [PERSON] проживає з ним, увесь цей час він створює належні умови виховання, утримує її, купляє одяг, взуття, іграшки та інші речі, а тому просить суд у позбавленні відповідачки батьківських прав. Позивач [PERSON] в режимі відеоконференції з Лубенським міськрайонним судом Полтавської області позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві, просив позов задовольнити та додатково пояснив, що рік тому відповідач [PERSON] телефонувала до нього, він її повідомив, що є справа в суді, та про перше судове засідання, однак, після того, більше дзвінків не поступило, жодної інформації від неї немає. Він намагався зв'язатися з нею, дзвонив їй, але телефон був відключений, в соцмережах доступ заблокувала, у вайбері на його повідомлення не реагувала. В неї є родичі в м. Хирів Старосамбірського району, зараз вони у Польщі, з ними він підтримує зв'язки, вони йому повідомили, що коли вона навчалася у ліцеї, тоді з нею почалися проблеми із здоров'ям. За місяць до пологів він почав сам зауважувати, що відповідач стала нервовою, агресивною, коли забрав з лікарні її з дитиною додому, то через тиждень вона відмовилися годувати дитину, її стан погіршувався, почала кричати, посеред ночі могла прибирати в домі. Стривожившись її станом здоров'я, попросив консультацію в психіатра, поспілкувавшись, лікар сказав, що необхідне стаціонарне лікування, так як погано перенесла пологи. Після цього [PERSON] знаходилася в Білоцерківському психдиспансері, пізніше відпустили її додому до дитини, через три дні все повторилося, вона почала агресивно ставитися до дитини, навіть приїжджала поліція, була служба в справах дітей. Однак, після цього, [PERSON] погодилася пройти курс лікування у м. Львові, але з вокзалу втекла. Через два місяці зателефонувала тітка і сказала , що [PERSON] знаходиться в неї, в м. Хирів Старосамбірського району, шкодує, що так сталося, сумує за дитиною. Пожалівши її, забрав із собою, але то тривало не довго, сказала, що сім'я їй не потрібна, зібрала речі і кудись поїхала. Восени 2015 року появилася, привезла іграшки і знову зникла. Останній раз приїхала в квітні 2016 року, але дитину навіть на руки не взяла, сказала, що дитина їй не потрібна. Після цього знову кудись зникла, декілька раз дзвонила, але вже не приїжджала. Де вона знаходиться на даний час, який її стан здоров'я, то йому не відомо. Представник третьої особи Кравець Т.П. в режимі відеоконференції з Лубенським міськрайонним судом Полтавської області проти позову не заперечила та пояснила, що [PERSON] у службу в справах дітей щодо визначення годин для побачення з дитиною та щодо усунення перешкод батьком у побаченні з дитиною не зверталася. Дитиною цікавиться [PERSON], його цивільна дружина та бабця [PERSON]. Відповідач [PERSON] з дитиною не проживає, нею не цікавиться. Комісія при дачі висновку щодо позбавлення її батьківських прав досліджувала заяву [PERSON] та відповідь Білоцерківської служби в справах дітей, і дійшли висновку про доцільність відповідачки позбавлення батьківських прав. Служба в справах дітей зверталася із запитами щодо її місця проживання, однак, була надана відповідь, що вона по місцю проживання відсутня. Що стосується її стану здоров'я, то такі відомості у них відсутні, вони тільки встановили, що вона не займається дитиною, з яких причин, то їм також не відомо, бо це не встановлювали. В судовому засіданні представник третьої особи - Сич Т.А., пояснила, що відповідач [PERSON] навчалася в інтернаті, в неї легка розумова відсталість. Після надходження позову до суду намагалася встановити місце її перебування, але не вдалося. [PERSON] має родичів в м. Хирові, її опікуном була [PERSON], її брат знаходиться на лікуванні в психіатричній лікарні, а мати була визнана недієздатною. Враховуючи стан здоров'я [PERSON], вважає, що її недоцільно позбавляти батьківських прав. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з'явилася, але це не перешкоджає вирішенню спору в порядку встановленому ст.280 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи, а відповідач повідомлена про дату, час і місце судового засідання через оголошення на офіційному веб - порталі суду. Суд, заслухавши позивача, представників третіх осіб, допитавши свідків, дослідивши інші докази, приходить до переконання, що у задоволенні позову необхідно відмовити з таких підстав. Судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Статтею 150 СК України встановлений обов'язок батьків піклуватися про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У відповідності до положень п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Як встановлено судом, батьками малолітньої [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.6). Сторони в зареєстрованому шлюбі не перебували, однак з 2013 року по 2016 рік проживали разом, тобто були в цивільному шлюбі. Згідно акту обстеження умов проживання від 22.03.2017 року (а.с.12) у квартирі [ADDRESS], проживають [PERSON], - батько дитини, [PERSON] - співмешканка позивача, [PERSON], - дочка. Мати з дитиною не проживає. Довідкою, виданою виконавчим комітетом Новоміської сільської ради Старосамбірського району Львівської області №818 від 16.04.2018 року (а.с.106) встановлено, що [PERSON], 1994 року народження, зареєстрована в с. Городисько Старосамбірського району Львівської області, але за даною адресою не проживає. Із повідомлення головного лікаря Білоцерківської міської дитячої поліклініки №740 від 25.12.2014 р. (а.с.7) відомо, що [PERSON] та [PERSON] живуть у незареєстрованому шлюбі, зі слів батька, [PERSON] знаходиться на обліку у психіатра, після пологів поведінка матері стала неадекватною, агресивно відноситься до оточуючих, в т.ч. і до дитини, уваги дитині не приділяє. 23.12.2014 року мати дитини хотіла завдати фізичної шкоди своїй новонародженій дитині, в той же день сім'ю відвідали завідувач педіатричним відділенням та лікар - педіатр, жінка поводила себе неадекватно, дитині ніякої уваги не приділяла, не реагувала на неї, не годувала, у зв'язку з чим поведінка матері ставить під сумнів виконання її материнських обов'язків та просив начальника служби у справах дітей Білоцерківської міської ради вжити заходів щодо захисту прав дитини. Із повідомлення служби у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області №328 від 21.03.2017 року (а.с.98) мати дитини [PERSON] після пологів поводила себе неадекватно, агресивно, не приділяла уваги дитині, у зв'язку з цим з 23.12.2014 року по 18.12.2015 року сім'я малолітньої [PERSON] перебувала на обліку в Білоцерківському міському центрі соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, де отримувала відповідні соціальні послуги. Свідок [PERSON] в режимі відеоконференції з Лубенським міськрайонним судом Полтавської області показала, що [PERSON] є її співжителем, вони разом проживають з листопада 2016 року, і з того часу доглядають за [PERSON], вона добре ставиться до дитини, дитина називає її мамою. З відповідачкою [PERSON] не знайома, за два роки мати не цікавилася дитиною, нічого їй не передавала, хоча мала таку можливість, так як перешкод їй ніхто не створював. Свідок [PERSON] в режимі відеоконференції з Лубенським міськрайонним судом Полтавської області показала, що позивач живе з її дочкою, з ними проживає і дитина [PERSON], яка називає її дочку мамою. Батько до дитини уважний, забезпечує її всім необхідним. Вона ніколи не бачила рідної мами [PERSON] і нічого про неї не чула, не знає де вона знаходиться. У висновку служби у справах дітей виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області від 25.05.2017 року № 01-19/295 зазначено, що «Малолітня [PERSON],…, проживає з своїм батьком …. Її мати [PERSON] з дитиною не проживає. Після народження дитини у 2014 році поводила себе неадекватно, агресивно, не приділяла ніякої уваги дитині, не реагувала на неї, не годувала. …. З листопада 2016 року і по теперішній час … з дитиною не проживає, участі у вихованні та утриманні не бере. Вона не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкується з донькою, не виявляє інтересу до її життя. В поведінці [PERSON] вбачається також і нехтування дитиною - це неспроможність та небажання матері забезпечити дитині необхідну підтримку, увагу й відданість та задоволення основних потреб в їжі, одязі, житлі, медичному догляді, освіті, захисті та піклуванні. Нехтування дитиною - це порушення права дитини на нормальний фізичний і моральний розвиток особистості дитини. Вона ухиляється від виконання батьківських обов»язків по вихованню доньки. Внаслідок бездіяльності, ухилення матері від виконання своїх обов»язків по вихованню дитини створилися умови, які шкодять інтересам [PERSON]. Громадянка [PERSON] не зверталася до служби у справах дітей з письмовою заявою про встановлення годин спілкування з [PERSON], про факти створення перешкод у спілкуванні з дитиною з боку батька, який проживає разом з донькою не повідомляла». Оцінюючи вказаний висновок, суд вважає його недостатньо обгрунтованим , а тому не може з ним погодитися. Висновок даний без врахування пояснення матері дитини, не з»ясовано її місце проживання, її перебування, не з»ясовано причин невиконання нею батьківських обов»язків, не містить посилань на будь-які документи чи інші письмові матеріали, які вказували б на його обґрунтованість. Відсутня характеристика на позивача та на відповідачку. Не враховано документів, які нижче перераховані. Так, довідкою, виданою Комунальним закладом Старосамбірської районної ради «Старосамбірська центральна районна лікарня» №324 від 22.02.2018 року (а.с.94) встановлено, що [PERSON], [INFO], жителька [ADDRESS] перебуває на обліку в психіатричному кабінеті. Крім цього, із повідомлення заступника головного лікаря з медчастини Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» (а.с.95) вбачається, що громадянка [PERSON], [INFO], жителька [ADDRESS] Львівської області перебувала на стаціонарному лікуванні в КЗ ЛОР «ЛОКПЛ» з 07.08.2011 року - 12.09.2011 року та з 13.09.2011 року - 19.10.2011 року. Згідно роз'яснень, викладених у пунктах 15,16,17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Окрім того, розглядаючи справи даної категорії, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав, тобто наданих батькам до досягнення дитиною повноліття прав на її виховання, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, на згоду передати дитину на усиновлення та інших прав, які ґрунтуються на факті спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей. В п.17 зазначеної Постанови зазначено, що не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. В судовому засіданні не було здобуто доказів на предмет того, що хвороба відповідачки була пов'язана з хронічним алкоголізмом чи наркоманією. Про це ствердно в суді заявив позивач. Суд враховує, що обов'язковою передумовою для позбавлення матері чи батька батьківських прав, має бути умисне ухилення ними від виконання батьківських обов'язків. Таких доказів щодо відповідачки матеріали справи не містять. Із повідомлення головного лікаря Білоцерківського психонаркологічного територіального медичного об'єднання №74 від 20.01.2015 року (а.с.101) вбачається, що [PERSON], 1994 року народження, що проживає в Львівській області Самбірського району, с. Городисько під дію Наказу МОЗ №981 від 18.11.2013 року щодо перешкоджання виконанню батьківських обов'язків не підпадає. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, та приймаючи до уваги вищевикладені обставини, в тому числі стан здоров'я відповідачки, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] перебуває на обліку в психіатричному кабінеті, перебувала на лікуванні в психіатричній лікарні ще до цивільного шлюбу з позивачем, при цьому, позивач в судовому засіданні також неодноразово наголошував на тому, що відповідач перебувала на лікуванні у психдиспансері, була на прийомі у психіатра, окрім того, не встановлено її місце перебування та умови проживання, що не надає суду можливості у її відсутності встановити причини невиконання нею батьківських обов»язків, а отже, враховуючи роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, викладені у пункті 17 Постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», згідно яких не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав.

Outcome: dismissed