Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-24 00:00:00

01 грудня 2017 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить ухвалити рішення, яким: визнати дійсним договір купівлі-продажу № 17756 від 29.11.1996 року квартири за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Вільямса. буд. 46. корп. 1. кв. 64. укладений між [PERSON]. [PERSON], діюча від свого імені та від імені неповнолітньої [PERSON] та [PERSON], [PERSON] діюча від свого імені та від імені неповнолітньої [PERSON] з одного боку та [PERSON], [PERSON] діюча від свого імені та від імені неповнолітніх [PERSON] та [PERSON], па «Одеській товарної біржі». Свої вимоги мотивувала тим, що 26.11.1996 року між [PERSON], [PERSON], що діяла від свого імені та від імені неповнолітньої [PERSON] та [PERSON], [PERSON] діюча від свого імені та від імені неповнолітньої [PERSON] з одного боку та [PERSON], [PERSON] діюча від свого імені та від імені неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі - продажу нерухомого майна за № 17756, відповідно умов якого купили квартиру, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Вільямса, буд. 46. корп. 1. кв. 64. Вказаний договір купівлі - продажу нерухомого майна було укладено у письмовій формі та зареєстровано на Одеській товарній біржі, у «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю» за реєстраційним № 17756 від 29.11.1996 року. Позивач стверджує, що 14.10.2013 року померла її [PERSON], з метою прийняття спадщини вона звернулась до нотаріальної контори, де їй було повідомлено, що угода була укладена в порушення ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 року), тобто без нотаріального посвідчення. Вказана обставина і стала підставою, для звернення до суду з даним позовом. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Куриленко О.М. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 14.12.2017 року було відкрито провадження у справі. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовну заяву підтримала в повному обсязі, наполягала на її задоволенні. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи Одеська товарна біржа, [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили. Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачів, які сповіщені про розгляд справи належним чином, від яких не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою позивача, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідачів. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, надані докази, заслухавши позивача, вважає позов підлягаючим задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України у редакції 1963 року, який діяв на момент укладання договору купівлі-продажу вказаної квартири. При розгляді справи судом врахована та обставина, що 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України № 6232 «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Так в п. 9 частини 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції 15 грудня 2017 року зазначено, що справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Судом встановлено, що 26.11.1996 року між [PERSON], [PERSON], діюча від свого імені та від імені неповнолітньої [PERSON] та [PERSON], [PERSON] діюча від свого імені та від імені неповнолітньої [PERSON] з одного боку та [PERSON], [PERSON] діюча від свого імені та від імені неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі - продажу нерухомого майна за № 17756. Відповідно до зазначеного договору Відповідачі продали, а [PERSON], [PERSON] діюча від свого імені та від імені неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] купили квартиру, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Вільямса, буд. 46. корп. 1. кв. 64. Вказаний договір купівлі - продажу нерухомого майна було укладено у письмовій формі та зареєстровано на Одеській товарна біржа, у «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю» за реєстраційним № 17756 від 29.11.1996 року. 25.12.1996 року вищезазначена квартира за адресою: [ADDRESS]. була зареєстрована за власниками на праві приватної власності в «ОМБТІ та РОН». Відповідно до п. 5 Договору вказана квартира продана за 9\~814 гривень, які отримані «Продавцем» до підписання цього договору, і належить новому власнику: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. Судом встановлено, що 01.09.2006 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Одеси було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], після реєстрації якого [PERSON] змінила прізвище на «Гамалага». Як вбачається з матеріалів справи, 14 жовтня 2013 року [PERSON] померла, після її смерті відкрилась спадщина на частку вищевказаної квартири. У визначений законом строк позивач [PERSON], як спадкоємець першої черги, звернулась до Третьої одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак листом від 19.03.2016 року № 1275/02-14 державним нотаріусом було розяснено, що правовстановлюючий документ, а саме договір купівлі - продажу нерухомого майна № 17756, було видано з порушенням норм чинного законодавства та було допущено порушення при реєстрації у відповідних органах реєстрації нерухомого майна, тому видати свідоцтво про право на спадщину за законом не має можливості. Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. (ст.11 ЦК України). Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. У разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним. Суд може визнати такий правочин дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідав справжній волі особи, яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від її волі (ст. 219 ЦК України). Разом з тим, у відповідності зі ст. 227 ЦК України в редакції 1963 року, що діяла на момент виникнення правовідносин, при укладені договорів купівлі-продажу нерухомого майна потрібна нотаріальна форма договору, якщо хоча б одна зі сторін договору є громадянин України. Згідно до ч. 2 ст. 47 ЦК України (у редакції 1963 року) та ст. 220 ЦК України (у редакції 2003 року), якщо одна зі сторін повністю або частково виконала договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, а інша ухиляється від нотаріального посвідчення, суд вправі на вимогу однієї зі сторін визнати угоду дійсної. Крім того, у відповідності зі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених умов, а саме: якщо вона являє собою куплю-продаж, допущений до обороту на товарній біржі, якщо її учасники - члени біржі, якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угода вважається укладеної з моменту її реєстрації на біржі. Таким чином, сторони виконали всі умови договору купівлі-продажу, у результаті яких наступили юридичні наслідки, а саме одна сторона продала, а інша сторона придбала квартиру № 64 в будинку № 46, корпус 1 по вулиці Академіка Вільямса в м. Одесі. Отже, докази щодо виконання умов договору купівлі продажу № 17756 від 29 листопада 1996 року ніким не спростовані та свідчать про те, що [PERSON], [PERSON] діюча від свого імені та від імені неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] є добросовісними набувачами вказаної квартири, оскільки придбали її відповідно до діючого законодавства, уклавши договір купівлі-продажу, виконавши усі істотні умови договору, оплативши відповідачам вартість квартири, зареєструвавши її в КП «ОМБТІ та РОН», але вказаний договір нотаріально посвідчений не був. Відповідно до ст.334 ЦК України право власності у набувача майна за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За таких обставин, коли позивач передала гроші за куплену квартиру, а відповідачі передали їй у відповідь квартиру та право встановлювані документи, а позивач відповідно їх прийняла, та розпочала користуватися вказаною квартирою то суд на підставі ст. ст. 224-225 ЦК УРСР (в ред.1963р.), які діяли на час домовленостей і існуючих правовідносин між сторонами, вважає, що відбулося повне виконання договору купівлі-продажу і право власності на куплене нерухоме майно підлягає захисту шляхом визнання правочину дійсним. Крім того, згідно з ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. З урахуванням вищевказаного, оцінивши всі докази в їх сукупності, суд вважає, що позов законний та обґрунтований та підлягає задоволенню шляхом визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна № 17756 від 29 листопада 1996 року. На підставі викладеного й

Outcome: approved