Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-26 00:00:00

У лютому 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом про захист порушеного авторського права та стягнення грошової компенсації за порушення авторського права. В обґрунтування пред'явлених вимог вказала, що у період з 2008 року вона своєю творчою працею створила твори образотворчого мистецтва, а саме картини під назвами: «[INFO]», «[INFO]»; «[INFO]»; «[INFO]» та «[INFO]», право позивачки на які підтверджуються свідоцтвами про реєстрацію авторського права на твори та Афідевіт-заявами. У 2015 році при розгляді іншої цивільної справи, позивачці стало відомо, що за договором поставки №05-01/12 від 15 січня 2012 року, відповідач здійснив поставку контрафактного товару ФОП [PERSON], який представляє собою щоденник «[INFO]», в структурі якого незаконно без дозволу автора відтворено п'ять творів образотворчого мистецтва [PERSON] під назвами: «[INFO]», «[INFO]»; «[INFO]»; «[INFO]» та «[INFO]». Посилаючись на те, що їй належить виключні авторські права на вказані твори мистецтва, однак відповідач при здійсненні поставки вказаного товару порушив таке право позивачки, просила суд задовольнити пред'явлені вимоги. У судове засідання позивачка її представник не з'явилися, про час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином. Від представника позивачки на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивачки. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивачка своєю творчою працею створила твори образотворчого мистецтва, а саме картини під назвами: «[INFO]», «[INFO]»; «[INFO]»; «[INFO]» та «[INFO]». Відповідно до свідоцтв про реєстрацію авторського права на твір №№ 54868-54870 та рішень Державної служби інтелектуальної власності України про реєстрацію авторського права на твір, автором «[INFO]», «[INFO]», «[INFO]» є [PERSON] Твори під назвами «[INFO]», «[INFO]»; «[INFO]»; «[INFO]» та «[INFO]» входять до [INFO]», «[INFO]», «[INFO]», а тому позивачка має виключне право на дозвіл або заборону використання своїх творів іншим особам. Як вбачається з матеріалів справи, між відповідачем та фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладено договір поставки №05-01/12 від 15 січня 2012 року, згідно з умовами якого, відповідач ДП «Самміт-Книга» здійснило поставку товару ФОП [PERSON], який представляє собою щоденник «[INFO]», в структурі якого незаконно без дозволу автора відтворено п'ять творів образотворчого мистецтва [PERSON] під назвами: «[INFO]», «[INFO]»; «[INFO]»; «[INFO]» та «[INFO]». Як встановлено в ході розгляду справи, 17 лютого 2015 року в магазині «[INFO]», що знаходиться по [ADDRESS], в якому ФОП [PERSON] здійснює господарську діяльність, представником позивачки було придбано щоденник із зображенням творів образотворчого мистецтва «[INFO]», «[INFO]», «[INFO]», «[INFO]», «[INFO]». За порушення ФОП [PERSON] авторського права позивачки, заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 08 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 лютого 2016 року з ФОП [PERSON] на користь позивачки стягнуто грошову компенсацію у розмірі 10 мінімальних заробітних плат за кожен із п'яти реалізованих об'єктів інтелектуальної власності. Обґрунтовуючи свої вимоги позивачка посилається на те, що відповідач ДП «Самміт-книга» здійснило поставку контрафактного товару ФОП [PERSON] на підставі договору поставки, чим вчинило дії направлені на розповсюдження зазначеного товару та порушення виключних майнових прав позивачки на створені нею твори образотворчого мистецтва. Згідно ч. 1 ст. 712 ЦК України, за договором поставки, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Як вбачається з матеріалів справи, на підставі договору поставки №05-01/12 від 15 січня 2012 року, відповідач ДП «Саміт-книга» здійснило поставку товару ФОП [PERSON], який представляє собою щоденник «[INFO]», в структурі якого незаконно без дозволу автора відтворено п'ять творів образотворчого мистецтва [PERSON] під назвами: «[INFO]», «[INFO]»; «[INFO]»; «[INFO]» та «[INFO]». Відповідно до статті 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» автор - фізична особа, яка своєю творчою працею створила твір. Нормами частини 2 статті 11 цього ж Закону встановлено, що авторське право на твір виникає внаслідок факту його створення. Згідно ст. 15 Закону України "Про авторьске право і суміжні права", до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) належать: виключне право на використання твору; виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами. Судом встановлено, що позивачка є автором творів, які виступають предметом спору. Розповсюдження відповідачем примірників товарів, на яких зображені об'єкти авторського права, підтверджується наявною в матеріалах справи копією договору поставки та копією накладної про передачу та отримання товару. Згідно п. г) ч. 1 ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права», за захистом свого авторського права позивач, в свою чергу, має право звернутись в установленому порядку до суду з позовом про виплату компенсацій, виходячи з факту порушення авторських прав відповідачем. При цьому суд, згідно п. г) ч. 2 ст. 52 ЗУ «Про авторське право і суміжні права» має право постановити рішення про виплату компенсації у розмірі від 10 до 5000 мінімальних заробітних плат. Згідно роз'яснення п. 42 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 04 червеня 2010 року «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав», відповідно до пункту "г" частини першої статті 52 Закону N 3792-XII суб'єкт авторського права і (або) суміжних прав позивач має право вимагати виплату компенсації замість відшкодування збитків або стягнення доходу. При вирішенні відповідних спорів судам слід мати на увазі, що компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав, а не розміру заподіяних збитків. Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права і (або) суміжних прав. Для визначення суми такої компенсації, яка є адекватною порушенню, суд має дослідити: факт порушення майнових прав та яке саме порушення допущено; об'єктивні критерії, що можуть свідчити про орієнтовний розмір шкоди, завданої неправомірним кожним окремим використанням об'єкта авторського права і (або) суміжних прав; тривалість та обсяг порушень (одноразове чи багаторазове використання спірних об'єктів); розмір доходу, отриманий унаслідок правопорушення; кількість осіб, право яких порушено; наміри відповідача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що суми компенсації в розмірі 50 мінімальних заробітних плат буде достатньо для поновлення майнових авторських прав позивачки. Оскільки відповідачем здійснювались розповсюдження товарів з п'яти різними об'єктами інтелектуальної власності, права на які належать позивачці, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимоги позивачки щодо стягнення з відповідача на її користь компенсації у розмірі 10 мінімальних заробітних плат за кожний факт (вид) порушення та об'єкт інтелектуальної власності, виходячи з наступного розрахунку: 5 (кількість неправомірно використаних об'єктів інтелектуальної власності) х 1 (способи (факти) порушення прав позивачки з боку відповідача: розповсюдження) х 10 (мінімальна сума компенсації в м.з.п.) х 1378,00 грн. (розмір однієї мінімальної заробітної плати) = 68 900,00 грн. Таким чином з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сума компенсації в розмірі 68 900,00 грн. Враховуючи, що суд задовольняє позов, відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачкою у вигляді сплати суми судового збору у розмірі 689 грн. 00 коп. підлягають стягненню з відповідача на її користь.

Outcome: approved