Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

Представник позивача звернулась до суду з позовом в якому просила витребувати із володіння [PERSON] на користь [PERSON] житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивовано тим, що мати позивача [PERSON] була власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] померла. На момент смерті матері позивач постійно проживала з нею у зазначеному будинку, у зв"язку з чим прийняла спадщину. 13.02.2006 року заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона встановлено факт прийняття зазначеної спадщини [PERSON] та 11.07.2006 року [PERSON] уклала із [PERSON] договір купівлі-продажу вказаного будинку. Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 25.07.2013 року скасовано заочне рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 13.02.2006 року та відмовлено у задоволені позову [PERSON], тому з вищезазначеного вбачається, що право власності на будинок набуто [PERSON] незаконно а тому незаконно й відчужила вказаний будинок [PERSON] Позивач в судове засідання не з"явилась, представник позивача подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з"явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 19.08.2015 року встановлено, що [PERSON] є матір"ю [PERSON]. Судом встановлено, що мати позивача [PERSON] була власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], на підставі договору про надання у безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності від 11.08.1959 року. [INFO] [PERSON] померла. Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 19.08.2015 року за [PERSON] визнано в порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок [ADDRESS], який належав її матері. Але, 13.02.2006 року заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона установлено факт прийняття вищезгаданої спадщини [PERSON], яка зареєструвала згадане рішення і набула права власності на спірне майно, що підтверджено інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 18.05.2017 року. Згаданим заочним рішенням позбавлено законного спадкоємця права власності на нерухоме майно, що є непорушним. В подальшому рішенням апеляційного суду Херсонської області від 25.07.2013 року заочне рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 13.02.2006 року скасовано та відмовлено у задоволенні позову [PERSON]. Натомість, 11.07.2006 року [PERSON] уклала із [PERSON] договір купівлі-продажу зазначеного будинку. Згідно ст. 658 ЦК України право продажу товару, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення. А також ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Тому згідно із викладеним і рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 25.07.2013 року вбачається, що право власності на будинок набуто [PERSON] незаконно. Відповідно, незаконність набуття права власності не тягне за собою законність права розпорядження власністю. Згідно із ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. А також на підставі п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved