Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

02.02.2016 [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить розірвати шлюб, посилаючись на те, що 24.01.2004 уклав з відповідачкою шлюб, мають двох спільних дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] На даний час позивач та відповідачка проживають на території України Спільне життя з відповідачкою не склалося, постійно виникають сварки, спільне господарство не ведуть. Позивач вважає, що їх сім'я розпалася і не бажає відновляти стосунки з відповідачкою, що і стало причиною звернення до суду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, та просив його задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, надавши оцінку доказам по справі, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Позивач - [PERSON], [INFO], та відповідач - [PERSON], [INFO]., є громадянами Російської Федерації та проживають на території України, що підтверджується матеріалами справи.(а.с.4-6) Судом встановлено, що сторони 24.01.2004 року зареєстрували шлюб у комітеті РАГС адміністрації «місто окружного значення Нєфтєюганськ», актовий запис № 40, що підтверджується копією свідоцтва про заключення шлюбу серії [NUMBER] від 24.01.2004. (а.с. 7) Сторони мають спільних дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження.(а.с.8-9 ) Судом встановлено, що подружні стосунки між сторонами припинені. Відновлювати шлюбні відносини сторони не бажають. Відповідно до ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 3 Закону України «Про міжнародне приватне право» чинні міжнародні договори України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовується у порядку, передбаченому для норм національного законодавства, і якщо міжнародним договором встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору. Згідно із п. 1 ст. 28 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, підписаної у м. Мінську 22 січня 1993 року, ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94ВР (Протокол до Конвенції підписано у м. Москва 28 березня 1997 року і ратифіковано Законом України від 03 березня 1998 року № 140/98ВР) - надалі Конвенція, по справах про розірвання шлюбу застосовується законодавство Договірної Сторони, громадянами якої є подружжя на момент подачі заяви. Відповідно до ст. 29 цієї Конвенції, по справах про розірвання шлюбу у випадку, передбаченому пунктом 1 статті 28, компетентні установи Договірної Сторони, громадянами якої є подружжя на момент подачі заяви. Якщо на момент подачі заяви подружжя проживає на території іншої Договірної Сторони, то компетентні також установи цієї Договірної Сторони. Згідно із ст.ст. 60, 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу; правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв'язок іншим чином. Статтею 16 цього Закону визначено, що особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є. Враховуючи, що сторони по справі є громадянами Російської Федерації, дані правовідносини регулюються нормами Сімейного кодексу Російської Федерації (далі - СК РФ). Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК РФ розірвання шлюбу проводиться в судовому порядку за наявності у подружжя спільних дітей, за винятком випадків, передбачених п. 2 ст. 19 даного Кодексу або за відсутності згоди одного з подружжя на розірвання шлюбу. Згідно із ч.1 ст. 22 СК РФ розірвання шлюбу в судовому порядку проводиться, якщо судом встановлено, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Відповідно до ч. 2 ст. 25 СК РФ суд зобов'язаний протягом трьох днів з дня вступу в законну силу рішення суду про розірвання шлюбу направити виписку із цього рішення в орган запису актів цивільного стану по місцю державної реєстрації укладення шлюбу. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач позов визнала, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі і суперечать інтересам кожного з подружжя, тому наявні підстави для задоволення позову.

Outcome: approved