Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-04 00:00:00

01 серпня 2017 року [PERSON] (далі позивач) звернулася до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 04 жовтня 2008 року вони з відповідачем уклали шлюб. У шлюбі з чоловіком у них народилися діти - дочка [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачем [PERSON] та знаходяться на її утриманні. У позовній заяві позивач зазначив, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння та поваги один до одного, у зв'язку з чим позивачем подано позовну заяву до суду з вимогами до відповідача про розірвання шлюбу. Також позивач зазначив, що відповідач окрім їхніх спільних дітей інших утриманців не має, у зв'язку з чим позивач просив стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 4000 грн. 00 коп. (по 2000 грн. 00 коп. на кожну дитину) щомісячно, з урахуванням індексу інфляції, починаючи від дня пред'явлення позову до досягнення дітей повноліття. Також позивач просив стягнути з відповідача понесені витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. Обгрунтовуючи свої заперечення, відповідач посилався на те, що він є інвалідом третьої групи, на сьогоднішній день ніде не працює, не може влаштуватися на роботу через стан здоров'я, фізичною особою - підприємцем не зареєстрований. Також відповідач вказував на те, що єдиним його фінансовим доходом - є пенсія по інвалідності, що складає 1312 грн. 00 коп. на місяць, а тому сплачувати аліменти на користь позивача на утримання дітей у розмірі 4000 грн. 00 коп., щомісячно він не спроможний. При цьому, у судовому засіданні відповідач позов визнав частково і просив стягувати з нього аліменти на користь позивача на утримання дочки [PERSON] у розмірі 889 грн. 00 коп. щомісячно, а також 713 грн. 00 коп. на утримання дочки [PERSON], починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. Пояснив, що у разі покращення його матеріального стану готовий сплачувати аліменти у більшому розмірі. Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши в судовому засіданні надані сторонами письмові докази, суд дійшов такого. 04 жовтня 2008 року сторони уклали шлюб (а.с. 8). У шлюбі у подружжя 25 червня 2009 року народилася дочка [PERSON] і 03 жовтня 2014 року у подружжя народилася дочка [PERSON]. Відповідач [PERSON]і позивач [PERSON]є батьками малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 9,10). Діти проживають разом із позивачем [PERSON]та знаходяться на її утриманні (а.с. 11). Відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дітей. Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. ч. 1 - 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до вимог статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. У пункті 17 в абзаці 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що вирішуючи питання\~ \~щодо \~\~розміру\~\~аліментів,\~суд\~повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне\~ становище\~ дитини\~\~і платника аліментів;\~\~наявність в\~\~останнього\~\~інших\~\~неповнолітніх дітей, непрацездатних\~ чоловіка, \~дружини, \~батьків, \~повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Отже, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд ураховує стан здоров'я та матеріальне становище дітей та платника аліментів. Так, згідно з копією довідки до акта огляду МСЕК серії 10 ААА № 979739, відповідач [PERSON] має третю групу інвалідності за загальним захворюванням (а.с. 36). Судом встановлено, що відповідач не має постійної роботи, не може її знайти саме через стан свого здоров'я, а його місячний дохід складає 1312 грн. 00 коп, що підтверджується довідкою Управління соціального захисту населення Миколаївської районної державної адміністрації від 06 вересня 2017 року (а.с. 33). При цьому, як у позовній заяві так і під час судового засідання, позивач пояснив, що витрачає на дітей щомісячно 8000 грн. Також у судовому засіданні позивач підтвердив, що він працює, є приватним підприємцем. Стан здоров'я дітей задовільний. Звертаючись до відповідача з вимогою про сплату аліментів у розмірі 2000 грн., щомісячно на кожну дитину, а всього 4000 грн. на місяць, позивач посилався на те, що відповідач працює неофіційно, має нерегулярний мінливий дохід. При цьому, належних і допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач працює неофіційно, отримує дохід і має можливість сплачувати аліменти у заявленому розмірі, позивачем суду не представлено. Крім цього, вказані посилання позивача спростовуються наданими у судовому засіданні як поясненнями відповідача так і наданими відповідачем доказами. Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо визнання позову відповідачем викладено в адресованій суду письмовій заяві, ця заява приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи те, що часткове визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а також, ураховуючи стан здоров'я, матеріальне\~становище\~ дітей і платника аліментів, а також беручи до уваги, те, що мінімальний прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років, з 01 травня по 30 листопада 2017 року, складає 1426 грн. 00 коп., а мінімальний прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років, з 01 травня по 30 листопада 2017 року, складає 1777 грн. 00 коп., суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Крім цього, відповідно до вимог, ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. За змістом ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать в тому числі і витрати на правову допомогу. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 № 4191-VIрозмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. У пунктах 47, 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз'яснено, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі III Закону України від 02 червня 2011 року № 3460-VI «Про безоплатну правову допомогу», положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК України). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Як вбачається з квитанції № 128 позивачем [PERSON] 31 липня 2017 року, було сплачено 3000 грн. адвокату [PERSON] за адвокатські послуги (а.с. 15). Виходячи з наведеного, суд вважає, що з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON], у відповідності до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню понесені позивачем витрати на правову допомогу, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Також з відповідача в дохід держави належить стягнути судовий збір, пропорційно до задоволених вимог, у розмірі 256 грн. 32 коп.

Outcome: partial