Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

У лютому 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, посилаючись на те, що 02 листопада 2006 року Києво-Святошинський районний суд вирішив стягнути з [PERSON] на його користь 257 000 грн.. 16 листопада 2006 року боржниця передала йому в рахунок погашення боргу будинок та земельну ділянку. Передача відступного відбулась за згодою сторін згідно вимог ст. 600 ЦК України, після чого він перевіз речі, здійснив удобрення земельної ділянки , посадив часник і плодові дерева. На початку 2012 року до будинку протиправно вселилась [PERSON], яка розкрадає, приховує і знищує його майно, На його вимоги звільнити будинок відповідач відповідає нецензурною лайкою. Після спілкування з [PERSON] він захворів і 01 листопада 2012 року у нього були сильні серцеві напади. Моральна шкода полягає у тому, що [PERSON] його образила, знищила, пошкодила і приховала його майно, занапастила земельну ділянку сміттям, через що він зазнав фізичного болю, страждань і каліцтва. Матеріальна шкода полягає у тому, що йому завдано збитків в результаті порушення його цивільного права в зв»язку із знущанням, приховуванням і пошкодженням його майна, і крім того, 2 446 грн. 06 коп. ним було витрачено на лікування і реабілітацію. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] просив стягнути з [PERSON] на його користь 5735 грн. моральної шкоди, 2446 грн. 06 коп. матеріальної шкоди, зобов»язати відремонтувати сарай розміром 3,9х6,95 м. В послідуючому позивач [PERSON] подав суду заяву про уточнення позовних вимог, у якій посилався на те, що 16 листопада 2006 року боржниця передала йому в рахунок погашення боргу свій будинок і земельну ділянку. Передача відступного відбулась за згодою сторін згідно вимог ст. 600 ЦК України, так як згідно вимог ст. 613 ЦК України відхилення від прийняття виконання означало б прострочення кредитора. Як наслідок, згідно вимог ч. 8 ст. 346 ЦК України та ст. 600 ЦК України право власності і зобов»язання припинилось, після чого він перевіз свої речі до будинку, здійснив удобрення земельної ділянки, посадив часник і плодові дерева. [PERSON] є недобросовісним володільцем і згідно вимог ст. 400 ЦК України вона зобов»язана негайно повернути йому майно. Основний обов»язок незаконного володільця-повернути йому майно, яке він утримує, власнику або іншій особі, яка має право на нього відповідно до закону або договору. Це правило закріплено у ст. 387 ЦК України і згідно вимог ст. 396 ЦК України розповсюджується на всіх осіб, які мають на це право, в тому числі і право володіння, яке виникає, зокрема, на підставі договору з власником. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] з посиланням на вимоги ст. ст. 387, 396-398, 392, 400, 600, 386, 1195, 1212 ЦК України просив витребувати його майно із чужого незаконного володіння [PERSON], визнати за ним право власності на майно, стягнути з [PERSON] на його користь 5 735 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди і 2 446 грн. 06 коп. матеріальної шкоди. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав і просив позов задовольнити. У судове засідання відповідач [PERSON] не з"явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду невідомі. Оскільки позивач не заперечував проти заочного розгляду справи, а відповідач належним чином повідомлялась про дату, час і місце розгляду справи, суд вважав за можливе провести заочний розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з"ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно вимог ст. 600 ЦК України зобов»язання припиняється за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо). Відповідно до вимог ст. 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов»язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов»язку. Згідно вимог ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; звернення стягнення на майно за зобов»язаннями власника. Відповідно до вимог ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно вимог ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. За правилами ст. 392 ЦК України власник майна може пред»явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У позовній заяві позивач [PERSON] зазначав, що 02 листопада 2006 року Києво-Святошинський районний суд вирішив стягнути з [PERSON] на його користь 257 000 грн.. 16 листопада 2006 року боржниця передала йому в рахунок погашення боргу будинок та земельну ділянку. Передача відступного відбулась за згодою сторін згідно вимог ст. 600 ЦК України, після чого він перевіз речі, здійснив удобрення земельної ділянки, посадив часник і плодові дерева. Як наслідок, згідно вимог ч. 8 ст. 346 ЦК України та ст. 600 ЦК України право власності і зобов»язання припинилось, після чого він перевіз свої речі до будинку, здійснив удобрення земельної ділянки, посадив часник і плодові дерева. На початку 2012 року до будинку протиправно вселилась [PERSON], яка розкрадає, приховує і знищує його майно. На його вимоги звільнити будинок відповідач відповідає нецензурною лайкою. В зв»язку з цим позивач [PERSON] просив витребувати його майно із чужого незаконного володіння [PERSON] і визнати за ним право власності на майно. Однак, згідно вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до вимог ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Позивачем [PERSON] не надано суду доказів, що будинок і земельну ділянку, про які він зазначає в позові, набуті ним у власність у встановленому законом порядку відповідно до вимог чинного цивільного законодавства. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в частині заявлених вимог про визнання за позивачем права власності на майно. Крім того, не підлягають задоволенню вимоги і в частині витребування майна із чужого незаконного володіння [PERSON], оскільки позивач не є власником майна, про яке зазначив у позові, і тому не вправі вимагати витребування майна, яке йому не належить. Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно вимог ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Позивач [PERSON] у позовній заяві просив стягнути з [PERSON] на його користь 5 735 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди і 2 446 грн. 06 коп. матеріальної шкоди. Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Позивачем [PERSON] не доведено в судовому засіданні та не надано суду доказів, що йому заподіяна була матеріальна і моральна шкода відповідачем. Судом не встановлено порушень прав позивача [PERSON] у зв"язку із зверненням до суду з даним позовом. Враховуючи викладене, суд вважає недоведеними позовні вимоги позивача [PERSON], а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed