Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-20 00:00:00

02.04.2020 року позивачка звернулася до відповідача з позовом, в якому просила розірвати договір оренди нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , (підвал), укладений нею 04.01.2020 року з відповідачем, та стягнути з відповідача кошти у розмірі 45 212 грн. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 06.04.2020 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору, стягнення коштів було залишено без руху для виконання вимог статей 175, 177 ЦПК України, оскільки у позовній заяві вказано місце перебування [PERSON] - [ADDRESS] , (підвал), та, окрім того, при зверненні до суду позивачка судовий збір не сплатила, посилаючись на те, що є споживачем послуг за договором оренди, тому на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнена від сплати судового збору. 03.06.2020 року позивачка надала документи, що підтверджують сплату судового збору, та подала уточнену позовну заяву, в якій просила стягнути з відповідача на свою користь сплачену суму за договорам, яка складає 35 212,36 грн., та сплачену суму за розпискою від 30.12.2020 року, яка складає, 10 000 грн.; а також всі понесені судові витрати, а саме витрати на правову допомогу в сумі 20 000 грн. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 09.06.2020 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У позові позивачка посилається на те, що, як вбачається з договору оренди нежитлового приміщення від 04.01.2020 року, між позивачкою та відповідачем був укладений цей договір, за умовами якого відповідач передав у строкове платне користування позивачці, а позивачка прийняла у строкове платне користування від відповідача нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , (підвал). Відповідно до договору нежитлове приміщення передається в оренду позивачці з метою здійснення підприємницької діяльності - кафе. За користування приміщенням позивач сплачує відповідачу орендну плату в розмірі 1268 доларів США на місяць, що еквівалентно 30000 грн. за курсом НБУ на момент підписання договору. У договорі зазначається, що розрахунок проводиться позивачем у національній валюті України - в гривні шляхом перерахування коштів на картковий рахунок відповідача у ПриватБанку за курсом обміну валют на момент виплати. Позивачка посилається, що нею були сплачені кошти на вищезазначений рахунок відповідача, але відповідач не виконав умови договору та не передав нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , (підвал), у її користування. Після укладення договору позивачка сплатила кошти за місяць оренди даного приміщення, проте відповідач постійно заважав, не надав дане приміщення у належному стані, що унеможливило проведення ремонтних робіт та облаштування приміщення, а, звідси, - і своєчасний початок ведення господарської діяльності, через що позивач понесла досить великі збитки, оскільки розраховувала на одні умови договору, а по факту отримала інші. У нежитловому приміщення тривалий час знаходились речі та меблі попередніх орендарів, які дуже неквапливо вивозили свої речі з приміщення, ігноруючи прохання позивачки щодо термінового звільнення приміщення, хоча відповідач повинен був заздалегідь забезпечити повну відсутність речей цих орендарів і лише потім підписувати новий договір оренди з іншим орендарем. Оскільки після підписання договору орендарем була позивачка, то відповідно орендну плату сплачувала також вона, хоча фактично вона не користувалась даним приміщенням, т.я. було неможливо почати ремонт та облаштування приміщення. Відповідно до п.10. договору оренди відповідач зобов`язаний: передати нежитлове приміщення позивачу у строк визначений п.8. цього договору та підписати акт підписати акт приймання-передачі нежитлового приміщення; забезпечити орендарю безперешкодний доступ до орендного нежитлового приміщення без будь-яких обмежень; не входити до орендного приміщення без попереднього повідомлення орендаря, та за його відсутності; не втручатись у господарську діяльність орендаря. Також у договорі зазначається, що відповідно до п. 11. сторона, яка порушила зобов`язання відповідно до умов даного договору, повинна усунути ці порушення та відшкодувати іншій стороні завдану такими порушеннями шкоду . Експлуатувалося дане приміщення лише один місяць, але не в повному обсязі за вище зазначених позивачкою обставинами. Відповідно до п. 18 даного договору цей договір припиняється у випадках: дострокового розірвання договору за бажанням орендаря, повідомивши про це орендодавця не пізніше ніж за один місяць; в інших випадках передбачених чинним законодавством та цим договором. Позивачкою було попереджено відповідача у строк, визначений цим договором, про розірвання договору та припинення оренди даного нежитлового приміщення. Вважає, що даний договір суперечить та порушує принципи добросовісності, розумності, справедливості, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін. Позивачка зверталась до відповідача з вимогою повернути сплачені кошти, у зв`язку з тим, що обов`язкові умови договору не були додержані і приміщення не було надане у визначені строки, але відповідач не зв`язок не виходить, переховується та ігнорує лист, який було направлено на його адресу з вимогою повернути сплачені кошти у сумі 1268 доларів США. Виходячи з цього, виникла необхідність звернутися до суду з метою захисту своїх інтересів та повернення коштів які були сплачені за оренду приміщення, а саме сплачена сума 1268 доларів США за курсом НБУ на 25.03.2020 року, який становив 27,77 грн. за 1 долар США (1268*27,77) 35212,36 грн.; та сплачена суму у розмірі 10 000 грн. у якості авансового платежу за оренду нежитлового приміщення розташованого за адресою: [ADDRESS] , (підвал), про що свідчить відповідна розписка від 30.12.2020 року, надана відповідачем з його особистим підписом, про те що він отримав суму у розмірі 10 000 грн. у якості авансового платежу. Загальна сума заборгованості складає 45 212,36 грн. Отже, позивачка відповідно до положень ч. 2 ст. 651, ч. 2 ст. 653, ст.ст. 759 - 762, ч. 1 ст. 793 ЦК України вважає за можливе повернути їй сплачені кошти: за договором у сумі 35 212,36 грн. та за розпискою від 30.12.2020 року у сумі 10 000 грн., внаслідок недотримання відповідачем основних умов Договору оренди в частині не передання нежитлове приміщення позивачці у строк, визначений п.8. договору, та не забезпечення позивачці безперешкодного доступу до орендного нежитлового приміщення без будь яких обмежень. Щодо відшкодування витрат на правову допомогу, то, посилаючись на норму ст. 56 ЦПК України, що правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги, та роз`яснення п.п. 47,48 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року № 10, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України від 05.07.2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (ст.ст. 12, 42, 56 ЦПК України), вважає підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, визначеними у п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України (До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на правову допомогу). Відповідно до Договору про правову допомогу від 20.03.2020 року позивачці по справі надавав правову допомогу ФОП адвокат Морозов В.Ю., загальна сума наданих юридичних послуг яким відповідно до Додатку №1 складає 20 000,00 грн. Фактично понесені витрати на оплату юридичних послуг підтверджуються квитанціями, що додаються відповідно до ст. 60 ЦПК України, згідно якої сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Щодо відшкодування судового збору, то позивачка вважає, що вона як споживач, право якого порушене і який у зв`язку саме з цим подає позов, відповідно до статті 22 Закону України від 12.05.1991 № 1023-ХІІ «Про захист прав споживачів» звільняється від сплати судового збору за подання позовної заяви до суду першої інстанції, оскільки була споживачем послуг за договором оренди, укладеним 04.01.2020 року між нею та відповідачем, тому відповідно до законодавства вважає за можливе не сплачувати судовий збір, так як такі особи звільняються від сплати такого. У судове засідання сторона позивача не з`явилася. До суду направлено електронною поштою заяву, з якої вбачається, що позивачка позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить розглянути справу без її участі на підставі наявних в матеріалах справи доказах. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся в порядку, передбаченому процесуальним законом. Суд за письмовою згодою позивача ухвалив постановити рішення згідно положень ст.89 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 01.01.2020 року, як вбачається з наданої позивачкою копії Договору оренди нежитлового приміщення, між позивачкою (орендар) та відповідачем (орендодавець) було укладено договір оренди нерухомого майна, за умовами п.п.1,3 якого відповідач (орендодавець) передав, а позивач (орендар) прийняв у строкове платне користування нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , (цокольний поверх), загальною площею 90 кв. м, з метою здійснення підприємницької діяльності - кафе. Відповідно до п.2 договору визначено, що орендодавець свідчить, що приміщення в задовільному стані, самовільних перепланувань в нежитловому приміщенні немає, нежитлове приміщення є придатним для використання за призначенням. Приміщення потребує покраски, встановлення фекального насосу та лічильників на воду та світло. Між тим, нежитлове приміщення, що передається в оренду, оглянуте орендарем до підписання даного договору. На момент огляду будь-яких недоліків, які перешкоджали б його використанню за призначенням, не виявлено. Орендар заявляє, що не має будь-яких претензій до орендодавця з приводу якісних технічних характеристик зазначеного нежитлового приміщення. За п. 4 за користування приміщенням орендар сплачує відповідачу орендну плату в розмірі 1268 доларів США на місяць, що еквівалентно 30000 грн. за курсом НБУ на момент підписання договору. Розрахунок проводиться орендарем у національній валюті України - в гривні шляхом перерахування коштів на картковий рахунок відповідача у ПриватБанку за курсом обміну валют на момент виплати. Згідно пп.4.1 договору при першій оплаті оренди діє знижка - 5000 грн., тобто орендар сплачує один місяць орендної плати за 25000грн., та при підписання договору орендар сплачує депозит орендодавцю у розмірі місячної орендної плати за приміщення (пп. 4.2). Відповідно до п. 7 договору строк оренди складає 12 місяців або той термін, на який була проплата оренди наперед. Пролонгація договору автоматична. При підписанні сторонами цього договору та акту приймання-передачі орендодавець відповідно до п.8 договору передає орендарю: нежитлове приміщення та ключі від всіх замків. За умовами п.10 договору орендодавець зобов`язаний передати нежитлове приміщення орендарю у строк, визначений п.8 даного договору, та підписати акт прийому-передачі нежитлового приміщення; забезпечити орендарю безперешкодний доступ до орендованого нежитлового приміщення без будь-яких обмежень; не входити до орендованого приміщення без попереднього повідомлення або за відсутності орендаря; не втручатись у господарську діяльність орендаря. Даний договір за п. 25 вступає в силу з моменту його підписання та містить підписи обох сторін. Також складовою частиною даного договору є Акт приймання-передачі майна нерухомого та рухомого майна, за змістом якого сторони провели приймання-передачу майна нерухомого та рухомого майна згідно Договору оренди, що вище за текстом. При цьому, сторони своїми підписами підтверджували факт передачі як нерухомого майна орендодавцем у строкове платне користування орендарю - підвалу жилого будинку, що розташовано в [ADDRESS] , на умовах, визначених договором вище, так і рухомого майна у справному технічному стані, придатному для використання за цільовим призначенням, а саме: ключі від вхідних дверей - 7шт., стіл -1 шт., холодильник - 2 шт., насос фекальний - 1 шт., набір каналізаційних труб та аксесуарів до них - 20 шт. Цей акт був складений при повному розумінні сторонами його умов, зауваження орендаря до санітарно-технічного стану нерухомого та рухомого майна відсутні. До підписання даного договору 30.12.2019 року відповідачем була надана розписка про те, що він взяв завдаток за оренду приміщення під кальян по [ADDRESS] (підвал/цоколь) в розмірі 10 000 грн. Вказані обставини підтверджуються копією Договору оренди з Актом приймання-передачі нерухомого та рухомого майна від 01.01.2020 року та копією розписки від 30.12.2019 року. Між тим, обґрунтовуючи свої вимоги, позивачка зазначає, що орендоване приміщення на момент його передачі в оренду було непридатне до використання, експлуатувалось дане приміщення нею неповний місяць, відповідач постійно заважав, що унеможливило своєчасно почати вести господарську діяльність та в подальшому призвело до великих збитків. Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частинами 1, 3, 5 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору. У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Судом встановлено, що укладений між сторонами договір оренди від 01.01.2020 року за своєю правовою природою є договором найму(оренди), за яким наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (ч.1 ст.759 ЦК України). У відповідності до ст. 760 ЦК України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Предметом договору найму можуть бути майнові права. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: розірвання договору. Так, за змістом позовної заяви як правове регулювання даного спору позивачкою зазначені положення ч. 2 ст. 651, ч. 2 ст. 653 ЦК України, що визначають порядок зміни або розірвання договору та наслідки зміни або розірвання договору, ст.ст. 759 - 762 ЦК України, які визначають загальні положення про найм (оренду), та ч. 1 ст. 793 ЦК України щодо форми договору найму. Зокрема, відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Згідно з ч. 1 ст. 793 ЦК України договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається в письмовій формі. Частиною 2.ст. 651 ЦК України визначено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до ч. 2. ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору, зобов`язання сторін припиняються. Згідно ст. 761 ЦКУ право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму. Статтею 762 ЦКУ встановлено плату, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму. Наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. Договір найму укладається на строк, встановлений договором. Разом з тим, позивачка в обґрунтування позовних вимог посилалась на ті обставини, що відповідач не дотримався основних умов Договору оренди, не передавши нежитлове приміщення в належному стані та у строк, визначений п.8. договору, та не забезпечивши позивачу безперешкодний доступ до орендного нежитлового приміщення без будь яких обмежень, у зв`язку з чим вона фактично не користувалась даним приміщенням, експлуатувала його лише один місяць, але не в повному обсязі. Наразі, оскільки позивачка як орендар не має наміру використовувати приміщення, вона попередила, як вона вказує, орендодавця відповідно до п.18 договору про розірвання цього договору і припинення оренди даного приміщення та вимагає повернення коштів за договором. При цьому, позивачкою вимогу щодо предмету спору в уточненій позовній заяві викладено тільки як стягнення на її користь з відповідача сплачених сум: за договором - 35212,36 грн. та за розпискою - 10000 грн., проте, позивачка в позові не виклала правових підстав як обставин в обґрунтування вимоги щодо повернення коштів і саме в такому розмірі та, як наслідок, не зазначила доказів на їх підтвердження, а лише процитувала в тексті позову вищезазначені норми цивільного законодавства щодо правого регулювання спору. Між тим, як свідчать матеріали справи, 01.01.2020 року орендарем та орендодавцем за домовленістю було складено Договір оренди нежитлового приміщення з Актом приймання-передачі нерухомого та рухомого майна до договору оренди та засвідчено особистими підписами сторін договору, що на виконання його умов орендодавець передав, а орендар прийняв в орендне користування нежитлове приміщення, площею 90 кв. м, що розташоване в цокольному поверсі будівлі за адресою: [ADDRESS] , яке орендарем було оглянуто до підписання договору та зауважень не викликало. Тобто, позивачка до підписання акту приймання-передачі нежитлового приміщення мала можливість перевірити приміщення на його відповідність та оцінити ризики ведення своєї комерційної діяльності у наявних умовах. Натомість, в результаті огляду та перевірки сторони дійшли згоди, що приміщення відповідає умовам договору, що свідчить про обізнаність орендаря щодо стану приміщення. Відповідно до положень ст. 767 ЦК України наймодавець зобов`язаний передати наймачеві річ у комплекті і у стані, що відповідають умовам договору найму та її призначенню. Наймач зобов`язаний у присутності наймодавця перевірити справність речі. Якщо наймач у момент передання речі в його володіння не переконається у її справності, річ вважається такою, що передана йому в належному стані. Позивачка як на підставу позову посилалась на те, що отримане в оренду нежитлове приміщення мало недоліки та не придатне до використання, в той час, як при прийомі приміщення у користування орендарем підвальне приміщення оглядалось і жодних перешкод позивачка як орендар не виявила. Таким чином, з наданих матеріалів судом встановлено, що об`єкт оренди був переданий орендодавцем орендарю при підписанні договору, про що сторони підписали Акт прийому-передачі майна, і майно було передане відповідно до умов договору. Доказів на підтвердження наявності недоліків орендованого позивачкою приміщення станом на час підписання договору чи прийому-передачі, про які стверджує позивачка, суду не надано. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, та достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст.ст.79-80 ЦПК України). Згідно положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст.78 ЦПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За приписами ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, позивачкою не доведено факту непридатності орендованого приміщення до використання та порушення орендодавцем своїх зобов`язань за спірним договором щодо строків його передачі позивачці як орендарю, у т.ч. щодо створення перешкод чи наявності невідповідності приміщення умовам, що встановлені згідно із цим договором. Умовами п.18 договору також передбачено право орендаря вимагати дострокового розірвання (припинення) цього договору у випадах, визначених цим договором та чинним законодавством України. Відповідно визначено, що договір підлягає достроковому розірванню (припиненню) за ініціативи орендаря за умови попереднього повідомлення про це орендодавця не пізніше ніж за місяць. За п.19 договору у разі його припинення повернення об`єкту оренди орендарем орендодавцю здійснюється протягом 3-х календарних днів у стані, в якому воно було одержано, з урахуванням нормального зносу. Позивачка стверджувала, що після підписання договору оренди були сплачені орендодавцю за місяць користування об`єктом оренди кошти шляхом їх перерахування на картковий рахунок відповідача у ПриватБанку за курсом обміну валют на момент виплати у національній валюті України - в гривні, що склало 30000 грн. Однак жодних доказів здійснення такої оплати позивачка суду не надала. Натомість, надала копію розписки відповідача від 30.12.2019 року про отримання ним завдатку за оренду приміщення у сумі 10000 грн. При цьому, доказів того, що вказана сума сплачена понад розмір місячної орендної плати, також не пред`явила. Крім того, слід зауважити, що при розірванні договору зобов`язання сторін договору припиняються на майбутнє. Посилання позивачки щодо права вимагати повернення коштів у випадку розірвання договору, не підтверджені належними засобами доказування та не заслуговують на увагу суду, виходячи з того, що за змістом договору не визначено умови повернення орендної плати у разі достроково розірвання (припинення), оскільки сплачена сума зараховується в рахунок оплати за місяць фактичної оренди. Крім того, судом не встановлено припинення спірного договору оренди за відсутності підписаного сторонами акту приймання-передачі майна з оренди, який би свідчив про передачу приміщення орендарем орендодавцю, припинення фактичного користування, передачу ключів та повернення рухомого об`єкта оренди, узгодження сторонами часу фактичного користування майном, то вимоги повернення коштів у заявленій сумі, а саме за місяць оренди та за розпискою, з цих мотивів є безпідставними. Разом з тим, за умовами п.11 договору сторонами було визначено, що сторона, яка порушила зобов`язання відповідно до даного договору, повинна усунути ці порушення та відшкодувати іншій стороні завдану такими порушеннями шкоду. Проте, позивачкою не доведено факту заподіяння їй збитків та те, що через обставини, за які вона не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася або майно протягом певного часу не могло бути нею використане, не наведено розміру збитків та доказів невиконання зобов`язань відповідача і причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань та заподіяними збитками. Як зазначалось вище, характеристика об`єкту оренди та його стан були визначені сторонами у акті приймання-передачі на момент передачі об`єкту оренди в користування. При цьому, не встановлено порушення відповідачем умов договору в частині передачі за актом орендованого приміщення орендарю в неналежному стані, не встановлено несвоєчасне передання об`єкту оренди у користування орендареві, не встановлено, який період прострочено, тому застосування відповідальності до орендодавця є не обґрунтованим в межах заявлених вимог. Отже, суд робить висновок, що позивачка не довела суду належними засобами доказування наявність правових підстав для задоволення вимоги щодо повернення сплачених нею в якості плати за користування об`єктом оренди у зв`язку із недоведеністю порушення відповідачем узгоджених договірних зобов`язань, як підстав для застосування до нього цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування збитків, які положенням договору та/або чинного законодавства України не відповідають. За таких обставин, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку з безпідставністю та недоведеністю. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, які відповідно до ст.141 ЦПК України покладаються на сторони, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому вимоги, заявлені позивачкою на підставі договору оренди нежитлового приміщення з метою здійснення підприємницької діяльності, не віднесені до таких, що звільняються від сплати судового збору, оскільки не стосуютьсь захисту прав споживачів. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. З позову вбачається, що вимоги позовної заяви стосуються виконання договірних зобов`язань. Також п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з вимогами ч. 4 ст. 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», оскільки відповідно до ч. 2 ст. 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом \в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 року, ВВР, 2017, № 48, ст.436 з подальшими змінами\. На підтвердження повноважень адвоката позивачка надала копію Договору про правову допомогу від 20.03.2020 року з ФОП [PERSON] та копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю. Однак за відсутності належним чином оформлених довіреності або ордеру, ні договір про надання правової допомоги, ні само по собі свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, згідного чинного законодавства не підтверджує надання правничої допомоги адвокатом. За викладених обставин, та, оскільки судом не задовольняються вимоги за позовом про повернення орендної плати, вимога позивача про стягнення судових витрат з відповідача, які, вочевидь, є похідними від вирішення спору по суті, також задоволенню не підлягає. Судові витрати слід покласти на сторону позивача.

Outcome: dismissed