Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-09 00:00:00

01 липня 2020 року [PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на її користь на утримання повнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , яка навчається в розмірі 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 01.07.2020 року і до закінчення нею навчання, але не довше як до досягнення двадцяти трьох років. Ухвалою судді від 20.07.2020 року було прийнято заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у справі В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що в 1997 році уклала шлюб з відповідачем, від якого у них [INFO] народилася дочка [PERSON] . 03.06.2013 року шлюб між сторонами рішенням Сколівського районного суду Львівської області було розірвано. Рішенням Сколівського районного суду Львівської області з [PERSON] було стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання дітей у розмірі 1/3 частини заробітку (доходів), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення ними повноліття. На даний час її з відповідачем дочка є повнолітньою і продовжує навчатися у Бориславському медичному коледжі на бюджетній основі на денній формі навчання і не має змоги влаштуватися на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток. Вказує, що відповідач офіційно працює в Львівському регіональному центрі з гідрометеорології на посаді гідрометеоспостерігача поста та одержує заробітну плату, у зв`язку з чим має змогу утримувати дочку. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином. Відзив на позовну заяву не подав. На підставі ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України справа слухається у відсутність сторін без фіксування судового процесу технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи із наведених вище процесуальних норм суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Судом встановлено, що під час шлюбу у сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого 06.07.2002 року Коростівською сільською радою, Сколівського району, Львівської області. Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 03.06.2013 року шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] , станом на день подачі позивачкою позову до суду, виповнилося 18 років. Згідно довідки №246, виданої 22.06.2020 року Коростівською сільською радою, Сколівського району, Львівської області, гр. [PERSON] , 1978 року народження, жителька с. Коростів, Сколівського району, Львівської області, проживає в сім`ї, яка складається з дочки [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки №245, виданої 11.06.2020 року Комунальним закладом Львівської обласної ради «Бориславський фаховий медичний коледж», [PERSON] дійсно є студенткою денного відділення третього курсу спеціальності 223 Медсестринство освітньо-професійної програми «Лікувальна справа» КЗ ЛОР «Бориславський фаховий медичний коледж». Навчається за кошти державного бюджету. Період навчання з 01.09.2017 року по 30.06.2021 року. Оскільки [PERSON] навчається на денній формі навчання, тому суд вважає, що вона потребує матеріальної допомоги, оскільки немає можливості працювати. Відповідно до ч.2 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Згідно з положеннями ст. ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, суд прийшов до висновку, що відповідач зобов`язаний надавати матеріальну допомогу повнолітній дочці, яка продовжує навчання. Зважаючи на вищевикладене, суд враховує матеріальне становище дочки, яка навчається на денній формі навчання, а також те, що відповідач, зобов`язаний утримувати дитину до закінчення навчання, але не довше як до досягнення нею двадцяти трьох років. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Також, виходить з розумності та достатності заявленого позивачкою розміру стягуваних аліментів, необхідних для задоволення потреб на утримання дитини, а також з реальної можливості відповідача, який не подавши відзиву на позов, тим самим не заперечував щодо задоволення такого, а тому приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає до задоволення із ухваленням заочного рішення. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оскільки позивачка при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір», враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню 840 грн. 80 коп. судового збору.

Outcome: approved