Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-12 00:00:00

Представник ФГ «Скала» звернувся до суду із вищевказаним позовом до відповідачів, підставність якого обґрунтував таким. 20.08.2014 року між позивачем та відповідачами: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (щодо двох земельних ділянок) було укладено договори оренди землі, на підставі яких позивачеві надано у користування належні їм земельні ділянки, розташовані на території Вахнівської сільської ради Липовецького району Вінницької області, із відповідними кадастровими номерами. 07.09.2014 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір оренди землі, на підставі якого позивачу надано у користування земельну ділянку, розташовану на території Вахнівської сільської ради Липовецького району Вінницької області з кадастровим [NUMBER]. Під час державної реєстрації прав оренди на підставі вищевказаних договорів оренди землі стало відомо, що права щодо наданих позивачу відповідачами в оренду земельних ділянок вже зареєстровано за ТОВ «Граніт-3», тобто орендодавці уклали аналогічні договори також із ТОВ «Граніт-3», на підставі яких останнє і зареєструвало за собою право оренди земельних ділянок. Позивач вважає, що договори оренди землі, укладені між ТОВ «Граніт-3» та вищезазначеними громадянами слід визнати недійсними, оскільки договори оренди землі є укладеними з моменту їх підписання сторонами та досягнення домовленості щодо усіх істотних умов договору, не залежно від факту державної реєстрації прав за такими договорами. Ураховуючи те, що Договори оренди землі щодо належних вищевказаним громадянам земельних ділянок із ФГ «Скала» було підписано раніше, в той час як із ТОВ «Граніт-3» аналогічні договори було підписано пізніше, що свідчить про те, що на момент укладення договорів оренди землі із ТОВ «Граніт-3» орендодавці вже розпорядились належним їм майном, уклавши відповідні договори оренди із ФГ «Скала», позивач вважає, що було порушено його права, що, відповідно до ст. 215 ЦК України, є підставою для визнання оскаржуваних договорів недійсними судом. В судовому засідання представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав з підстав, що наведені в позовній заяві, просить суд позов задовольнити у повному обсязі. Відповідачі, будучи належним чином оповіщеними про день та час розгляду справи, в підтвердження чому є рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, в судове засідання не з'явились. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з'ясувавши обставини справи, оцінивши усі зібрані у справі докази, дійшов висновку про таке. Згідно Державних акті на право власності на земельні ділянки, свідоцтва про право на спадщину (а.с.22, 29, 33, 38, 45, 52, 59, 66, 73, 80, 87, 94) відповідачі: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] є відповідно власниками земельних ділянок, що розташовані на території Вахнівської сільської ради Липовецького району Вінницької області з кадастровими номерами: [NUMBER] ([PERSON]); № [NUMBER] ([PERSON]); [NUMBER] ([PERSON]); [NUMBER] ([PERSON]). Як убачається із Договорів оренди землі (а.с.19-20, 26-27, 30-31, 35-36, 42-43, 49-50, 56-57,63-64, 70-71, 77-78, 84-85, 91-92) 20.08.2014 року між ФГ Скала» та відповідачами: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (щодо двох земельних ділянок) було укладено договори оренди землі, на підставі яких позивачеві надано у користування належні їм земельні ділянки, розташовані на території Вахнівської сільської ради Липовецького району Вінницької області, із відповідними кадастровими номерами. 07.09.2014 року між ФГ «Скла» та [PERSON] було укладено договір оренди землі, на підставі якого позивачу надано у користування земельну ділянку, розташовану на території Вахнівської сільської ради Липовецького району Вінницької області з кадастровим [NUMBER]. Із реєстраційних справ, які були витребувані судом з Центру надання адміністративних послуг при Липовецькій державній районній адміністрації у Вінницькій області та оглянуті судом в судовому засіданні встановлено, що 25.08.2014 року між ТОВ «Граніт-3» та відповідачами: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (щодо двох земельних ділянок) було укладено договори оренди землі щодо належних їм вищевказаних земельних ділянок, на підставі яких ТОВ «Граніт-3» надано у користування земельні ділянки, розташовані на території Вахнівської сільської ради Липовецького району Вінницької області, із відповідними кадастровими номерами. Державну реєстрацію прав за вказаними договорами було проведено 29.08.2014 року та 30.08.2014 року, про що свідчать рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора та Витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права. 10.09.2014 року між ТОВ «Граніт-3» та [PERSON] було укладено договір оренди землі, на підставі якого ТОВ «Граніт-3» надано у користування земельну ділянку, розташовану на території Вахнівської сільської ради Липовецького району Вінницької області з кадастровим [NUMBER]. Державну реєстрацію прав за цим договором проведено 24.10.2014 року, підтвердженням чому є реєстраційна справа. Відповідно до частини другої статті 792 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України "Про оренду землі". Згідно ст. 6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі... Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов'язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. З аналізу вказаної норми слідує, що договір є укладеним якщо сторони договору, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують договір, надаючи згоді встановленої форми. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру, тобто реєстрацією є запис, фіксація фактів або явищ з метою обліку та надання їм статусу офіційно визнаних актів, внесення до списку або книги обліку. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що моментом вчинення правочину слід вважати момент, коли сторони свого часу досягли згоди з усіх істотних умов. Вказану правову позицію виклав Верховний суд України у своїй постанові від 25.12.2013 року у справі №6-118цс13 та в постанові від 19 лютого 2014 року, справа № 6-162ц13. Відтак відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] уклавши відповідні договори оренди з позивачем ФГ «Скала» розпорядились своїми земельними ділянками і позивач набув відповідні права, в тому числі право на реєстрацію права оренди, згідно укладених договорів. За таких обставин подальше укладання оспорюваних договорів оренди щодо тих же самих земельних ділянок з ТОВ «Граніт-3» без розірвання чи визнання недійсними договорів укладених з ФГ «Скала» порушило право ФГ «Скала» на використання земельних ділянок і є неприпустимим, оскільки порушує усталені правила ділового обороту і вимоги діючого законодавства за тих обставин, що відповідачі не повідомили ТОВ «Граніт-3» про права ФГ «Скала» на дані земельні ділянки і їх наявність була ними проігнорована. Діюче законодавство не передбачає можливості оренди однієї земельної ділянки двома суб»єктами господарювання і можливість одночасної реєстрації за ними права оренди, відтак пріорітетне право має той суб»єкт господарювання з яким був раніше укладений договір оренди. Відповідачі не мали права укладати між собою оспорювані правочини, оскілки на момент їх укладення право оренди земельних ділянок набув позивач, хоча й воно не було на той час зареєстроване. Суд в даній справі відступає від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України у справі 6-643цс16, оскільки, згідно вимог діючого на момент укладення оспорюваних договорів, зокрема ст.. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Інших умов, щодо набуття ним чинності законодавством не передбачалося. Пов»язувати, виходячи з положень статті 638 ЦК України, статей 125, 126 ЗК України момент набрання чинності договіру оренди землі з днем проведення його державної реєстрації є щонайменше нелогічним, оскільки цілком є очевидним те, що право оренди землі є похідним по відношенню до договору оренди землі і набувається виключно на його підставі, внаслідок державної реєстрації такого права. При цьому суд зважає на сутність державної реєстрації прав, а саме державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Тобто для реєстрації(офіційного підтвердження державою) факту набуття права необхідна правова підстава - чинний договір оренди землі. Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Аналізуючи зібрані у справі докази у контексті правових норм регулювання предмета спору, суд дійшов до переконання про наявність порушених прав позивача зі сторони відповідачів, а тому таке право потребує захисту судом у спосіб визнання договорів оренди землі недійсними. За таких обставин, суд дійшов до переконання, що позовні вимоги ґрунтуються на нормах чинного законодавства, а тому підлягають до повного задоволення, за виключенням позовних вимог що стосуються визнання недійсним договору укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Граніт-3" та [PERSON]. На момент розгляду справи строк дії оспорюваного правочину закінчився, тоюто є припиненим , а відтак не може бути визнаним недійсним, оскільки жодних наслідків для позивача це не матиме. Вирішуючи питання судових витрат суд керується ст.88 ЦПК України, а тому з відповідачів на користь позивача присуджує понесені ним та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial