Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-27 00:00:00

01 жовтня 2019 року [PERSON] звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до[PERSON] про стягнення аліментів, у якій просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , до досягнення ним повноліття, в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для відповідного віку дитини, починаючи стягнення з дня подання позову. Ухвалою судді Наумової О.С. від 02 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 21 - 22). В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилалась на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 03 лютого 2017 року. Від цього шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2019 року шлюб між сторонами розірвано. На даний час дитина знаходиться на утриманні позивачки, проживає разом з нею. Відповідач жодної допомоги на утримання дитини не надає. Позивачка не має доходу, не може працевлаштуватись у зв`язку з необхідністю постійного догляду за дитиною, а тому її сім`я перебуває у важкому матеріальному становищі, дитині потрібна постійна матеріальна допомога (а.с. 1 - 3). 16 жовтня 2020 року позивачка надала уточнену позовну заяву, в якій просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] до досягнення ним повноліття, в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для відповідного віку дитини, починаючи стягнення з 08 травня 2019 року (а.с. 26 - 29). В обґрунтування збільшення позовних вимог в частині стягнення аліментів з 08 травня 2019 року зазначила, що нею вже вживалися заходи щодо одержання аліментів із [PERSON] , доказом чого є заява про видачу судового наказу про стягнення аліментів на дитину з [PERSON] , подана до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 08.05.2019р. Враховуючи вказане, просила суд захистити інтереси дитини та присудити стягнення аліментів, на підставі ч. 2 ст. 191 СК України, з 08.05.2019р. Ухвалою суду від 30 жовтня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про об`єднання в одне провадження цієї справи і справи за позовом відповідача про виключення відомостей про батька дитини (а.с. 50-51). Відповідач позовні вимоги не визнав. Від представника відповідача - адвоката Чміль Ю.В. (діє на підставі ордеру від 29.05.2019р. - а.с. 49) наданий відзив на позовну заяву (а.с. 42 - 43), у якому відповідач посилався на те, що на момент реєстрації себе батьком [PERSON] , 2017 року народження, він не знав, що не є його батьком. У зв`язку з чим він звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом про виключення його з актового запису про народження дитини [PERSON] (справа № 201/6130/19). Отже, оскільки він не є батьком дитини, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник позивачки - адвокат Ворон А.І. в судове засідання надав заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Наполягав на розгляді справи, дотриманні судом строків розгляду справи (оскільки справа перебуває в провадженні суду вже понад 7 місяців) та недопущенні зловживання стороною відповідача своїми процесуальними правами. Також надав заяву, в якій просив витребувати з Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська матеріали справи № 201/5564/19 для огляду судом (а.с. 121, 125). Представник відповідача [PERSON] направила на електронну адресу суду клопотання, в якому просила відкласти розгляд справи у зв`язку з карантином в країні і неможливістю розгляду участі сторін (а.с. 120). Доказів неможливості прибуття у судове засідання представником відповідача суду надано не було. Вирішуючи питання про можливість розгляду справи за відсутності сторони відповідача, суд дійшов такого висновку. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. Згідно положень, визначених у постанові Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних і справ про адміністративні правопорушення» №11 від 17.10.2014р., при здійсненні правосуддя судам слід брати до уваги те, що відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950) кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, серед іншого, розумність строків розгляду справи судом (п. 10 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02.09.2010р., «Смірнова проти України» від 08.11.2005р., «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006р., «Літоселітіс проти Греції» від 05.02.2004р. та інші). Крім того, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до пунктів 1, 2 ст. 3 зазначеної Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків. Так, справа перебуває в провадженні суду з 02.10.2019р. При цьому, судові засідання, призначені на 13.11.2019р., 05.12.2019р., 11.12.2019р., 26.12.2019р., 16.03.2020р., 28.04.2020р. були відкладені на інші дати, зокрема за заявами та клопотаннями сторони відповідача (а.с. 57, 77, 87, 92, 110, 117). Враховуючи, що матеріали справи містять відзив на позов, а отже правова позиція відповідача суду відома та буде врахована при винесенні рішення, доказів неможливості прибуття представника відповідача у судове засідання суду надано не було, а також те, що строки розгляду справи сплили, затягування розгляду справи порушує права дитини, яка за станом здоров`я потребує додаткових витрат на лікування, а мати дитини знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторони відповідача, на підставі наявних в матеріалах справи доказів. При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу, про те, що він має право на апеляційне оскарження даного рішення суду, у разі незгоди з ним, або на звернення до суду з заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, у разі якщо будуть задоволені вимоги останнього у справі про виключення запису про батька з актового запису про народження дитини та таке рішення набере законної сили. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Дослідивши та оцінивши надані докази, у їх сукупності з увагою на їх належність, допустимість та достатність, проаналізувавши доводи, які викладені в позовній заяві і співставивши їх з матеріалами справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що позивачка та відповідач перебували у шлюбі з 03 лютого 2017 року, зареєстрованому Центральним районним у м. Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 35 (а.с. 10). Від цього шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] (а.с. 11). Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 21 червня 2017 року Соборним районним у м. Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, батьком [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Також судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2019 року шлюб, укладений між позивачкою та відповідачем розірвано (а.с. 13 - 15). Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 3242 від 01 травня 2019 року, дитина зареєстрована разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS] (а.с. 16). Згідно статі 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 2 ст. 182 Сімейного кодексу України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 1 статті 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка доходу батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (ч. 5 ст. 183 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Судом встановлено, що 15 травня 2019 року [PERSON] звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 126 - 128). Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Антонюка О.А. від 30.05.2019р. було відмовлено у видачі судового наказу щодо стягнення аліментів на дитину та заявниці роз`яснено право на звернення з тими самими вимогами у позовному порядку (а.с. 129 - 130). Відповідно до медичних довідок, наданих позивачкою до суду вбачається, що [PERSON] , [INFO] , за станом свого здоров`я потребує лікування (а.с. 101 - 102). В провадженні судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Антонюка О.А. перебуває цивільна справа № 201/6130/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Соборний районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про виключення запису про батька з актового запису про народження дитини (а.с. 48). Ухвалою суду від 30 жовтня 2019 року відповідачу відмовлено у задоволенні його клопотання про об`єднання цивільних справ № 201/6130/19 та № 201/11180/19 в одне провадження (а.с. 50 - 51). В судовому засіданні 26 грудня 2019 року головуючим з`ясовувалось питання - чи звертався відповідач з клопотанням про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи в рамках цивільної справи № 201/6130/19 та отримано відповідь представника відповідача, що такої потреби немає, оскільки мати дитини не заперечує, що його довіритель не є батьком дитини. При цьому, суд роз`яснив сторонам, що вони можуть скористатися своїм процесуальним правом і заявити клопотання про призначення молекулярної експертизи у цій справі (а.с. 94 - 96). Станом на 28.05.2020р. розгляд цивільної справи № 201/6130/19 триває, остаточного рішення по справі не прийнято. Сторони не скористалися правом на проведення молекулярної експертизи у цій справі з метою з`ясування питання про батьківство відповідача. Ураховуючи, що частина 2 ст. 252 ЦПК України не допускає зупинення провадження у справі про стягнення аліментів з підстави наявності спору про батьківство (материнство), а на даний час відповідач у свідоцтві про народження вказаний батьком дитини - [PERSON] , а спір про його батьківство не вирішений, з огляду на неприпустимість подальшого затягування розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути цей спір. При цьому, як було вказано, відповідач не позбавлений можливості переглянути рішення суду за нововиявленими обставинами. Вирішуючи питання про розмір аліментів, який належить стягувати з відповідача на користь позивачки на утримання малолітніх дітей, суд виходить з наступного. З матеріалів справи видно, що відповідач перебуває у працездатному віці, отже має змогу працювати, отримувати дохід та надавати достатню матеріальну допомогу на утримання свого сина. Будь-які данні про незадовільний стан здоров`я самого відповідача в матеріалах справи відсутні, як відсутні і дані про наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, дочки, сина. При визначені розміру аліментів, який відповідач має сплачувати позивачці на утримання їх дитини, суд враховує положення ст. 182 та ст. 183 Сімейного кодексу України, у зв`язку із чим приходить до висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , до досягнення ним повноліття, в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для відповідного віку дитини, починаючи стягнення з 15 травня 2019 року. Стосовно заявленого 16 березня 2020 року представником позивачки - адвокатом Вороном А.І. клопотання про витребування від ПАТ КБ «Приват Банк» інформації про карткові рахунки, відкриті на ім`я [PERSON] , виписки по ним (а.с. 105 - 106), суд зазначає, що частиною 1 ст. 84 ЦПК України передбачено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. Вирішуючи заявлене клопотання про витребування доказів, суд дійшов висновку про відмову в його задоволенні, оскільки позивачка просить стягнути аліменти не у твердій грошовій формі, а у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для відповідного віку дитини, а тому встановлення майнового стану відповідача не є необхідним при розгляді даної справи. Відповідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. У травні 2019 року позивачка зверталась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська зі заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача аліментів на утримання їх дитини, [PERSON] , однак ухвалою судді у видачі судового наказу було відмовлено на підставі п. 3 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, оскільки представник [PERSON] повідомив суд про наявність спору про батьківство. Отже, позивачкою надано суду докази на підтвердження наявності обставин вжиття нею заходів щодо одержання аліментів з відповідача та обставин його ухилення від сплати, а тому позовні вимоги в частині стягнення аліментів з моменту звернення до суду з судовим наказом підлягають частковому задоволенню з огляду на таке. Датою реєстрації заяви [PERSON] про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини у Жовтневому районному суді м. Дніпропетровська є 15 травня 2019 року (а.с. 126 - 130), а отже вимоги в частині стягнення аліментів з 08 травня 2019 року можуть були задоволені частково - шляхом стягнення аліментів лише з 15 травня 2019 року. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Оцінюючи дослідженні у судовому засіданні докази у їх сукупності щодо вимог позивачки до відповідача стосовно стягнення аліментів на утримання дитини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково - шляхом стягнення аліментів лише з 15 травня 2019 року. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial