Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-24 00:00:00

\~ \~ \~ \~01 серпня 2019 року позивач звернувся до суду із позовом в якому просить стягнути з відповідачки [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 12 квітня 2013 року в загальному розмірі 58599,15 грн., яка складається з наступного: заборгованість за тілом кредиту 12392, 92 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту 15815, 32 грн., пені за прострочене зобов`язання 26624,28 грн.; пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.,- 500 грн., а також штрафи 500 грн. (фіксована частина), та 2766, 63 грн. (процентна складова), а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921 грн. \~ \~ \~ \~В обґрунтування\~позову позивач\~вказував,\~що 12\~квітня 2013\~року між\~ПАТ КБ\~«Приватбанк» та\~ [PERSON] \~був укладений\~договір кредиту\~шляхом підписання\~заяви-анкети\~та приєднання\~до Умов\~та Правил\~надання банківських\~послуг ПАТ\~КБ «Приватбанк»\~з оформленням\~пластикової кредитної\~картки. Відповідно до укладеного договору позивач надав їй кредит в сумі 25920,00 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. \~ \~ \~ \~Однак позичальник не виконала умови кредитного договору в частині вчасного повернення кредиту, в зв`язку з чим за нею виникла зазначена заборгованість, яку позивач просив стягнути в повному розмірі. \~ \~ \~ \~Заочним рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 01 жовтня 2019 року позов був задоволений частково: з відповідачки на користь позивача стягнуто загальний борг за договором кредиту в сумі 55332 грн 52 коп, що складався із: - боргу за тілом кредиту - 12392 грн 92 коп, - боргу за простроченим тілом кредиту 15815 грн 32 коп, - пені за прострочення зобов`язання 26624 грн 28 коп, - пені за несвоєчасну сплату боргу більше 100 грн 500 грн. а також судові витрати пропорційно задоволеним вимогам в сумі 1813 грн 91 коп. \~ \~ \~ \~19 квітня 2021 року представник відповідачки подав суду заяву про перегляд зазначеного заочного рішення з тих підстав, що вона не знала про розгляд даної справи, викликів на розгляд справи не отримувала і тому не була присутня в суді під час розгляду справи та не змогла надати пояснення що мають важливе значення для її вірного вирішення. Ухвалою суду від 27 травня 2021 року дане судове заочне рішення було скасоване, а справа призначена до судового розгляду у спрощеному провадженні. \~ \~ \~ \~Позивач 16 серпня 202 року в судове засідання свого представника не направив, надіслав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві та просив справу розглядати за відсутності представника. Як вбачається з листа акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» від 07 липня 2018 року №Е.65.0.0.0/3-365676, позивач з 21 травня 2018 року змінив назву на акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк». Згідно частини 2 статті 5 Закону України «Про акціонерні товариства» зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворюванням. Отже не тягне правонаступництва. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, вказавши , що договір кредиту по суті укалдений не був, розрахунок, наданий банком є незрозумілим і не підтверджує заборгованість, до того ж вказав, що карткою відповідачка не користувлася більш 3-х років, тому позивачем пропущений строк позовної давності. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд встановив, що 12 квітня 2013 року відповідачка подала анкету-заяву до Банку про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанк. Відповідно даної\~заяви,\~позичальниця погодилася,\~що дана\~заява разом\~з Умовами\~та Правилами\~надання банківських\~послуг,\~а також\~Тарифами складають\~між ним\~та Банком\~договір про\~надання банківських\~послуг.\~Також зобов`язалася\~виконувати вимоги\~Умов та\~Правил надання\~банківських послуг\~і самостійно\~знайомитися з\~їх змінами\~на сайті\~ПриватБанку www.privatbank.ua (а.с. 21). Відповідно до Договору акціонерне товариство «ПриватБанк» (далі Банк), надало позичальниці, тобто відповідачці, споживчий кредит у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту, залишивши за собою право зміни кредитного ліміту в самостійному порядку (п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил). Згідно довідки про кредитування сторонами визначено щомісячний мінімальний платіж, що становив 7 % від заборгованості, а з 01.04.2014 року - 5% від заборгованості, але не менше 100 грн. та не більше залишку заборгованості, термін сплати до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості. Також передбачено відповідальність у виді пені за порушення грошових зобов`язань. Відповідно до п. п. 2.1.1.3.3 Договору відповідач доручила Банку списувати з карткового рахунку суми грошових коштів у розмірі здійснених ним операцій, а також вартості послуг, визначену Тарифами Банку при настанні термінів платежу, а при виконанні боргових зобов`язань згідно п.п. 2.1.1.12.9 Договору, списувати з будь-якого рахунку відкритого в Банку (у т.ч з карткового рахунку) грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов`язань, у тому числі Мінімального обов`язкового платежу. Списання коштів здійснюється відповідно до встановленого законом порядку. На підставі п. 2.1.1.12.2 Договору, сплату процентів за користування Кредитом відповідач здійснює шляхом надання доручення Банку про списання грошей з її поточного рахунку в розмірі нарахованих процентів (договірне списання). Відповідно до п. 2.1.1.12.6.1 Умов у разі виникнення прострочених зобов`язань за борговими зобов`язаннями на суму від 100 грн., Клієнт сплачує Банку пеню, відповідно до встановлених тарифів, а відповідно до п. 2.1.1.12.2.2 у разі виникнення такого прострочення понад 90 днів, Клієнт сплачує пеню в розмірах, визначених в Тарифах, що діють на дату нарахування. При цьому відсотки за користування кредитом клієнт не сплачує. Згідно п.п.2.1.1.4.2, 2.1.1.4.6 Договору, Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов`язків за цим Договором. У разі порушення Клієнтом зобов`язань з погашення заборгованості перед Банком протягом 90 днів з моменту виникнення таких порушень змінити умови кредиту, встановивши термін повернення кредиту дев`яносто першого дня з моменту порушення зобов`язання. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання та повинен сплатити суму боргу та процентів, передбачених договором. За положеннями ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України, наслідками порушення боржником зобов`язань щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. З матеріалів справи вбачається, що Банк повністю виконав взяті на себе зобов`язання, а позичальниця навпаки, порушила умови Договору в частині строків та сум, що передбачені для внесення мінімального платежу, що має бути здійснено до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості. З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачка використовувала кредитні кошти, при цьому на погашення заборгованості кошти вносила з порушенням вимог щомісячного обов`язкового платежу та мінімального його розміру, що потягло нарахування неустойки, відповідачем припинено виконання договору в односторонньому порядку. Тому суд не приймає посилання представника відповідачки про пропуск строку позовної давності. Враховуючи наведене, суд вважає, що сума заборгованості за кредитом підлягає стягненню в повному обсязі. Банком нарахована\~пеня в\~розмірі 26624,\~28\~грн.,\~при цьому,\~відповідно до\~п.2.1.1.12.2.2\~Умов та\~Правил,\~про стягнення\~відсотків з\~боржника Банком\~не заявлено. Також, згідно з пунктом 2.1.1.12.6.1 Умов та Правил у разі виникненні прострочених зобов`язань на суму від 100 грн., клієнт сплачує пеню, відповідно до встановлених тарифів, що складає 500 грн. Окрім цих\~сум,\~Банком як\~неустойка нараховано суми штрафу також за порушення щодо строків виконання договірних зобов`язань, а саме: штраф 500 грн. (фіксована частина), штраф 2766, 63 грн. (процентна складова). Тобто, умовами вище вказаного Договору передбачено подвійну відповідальність позичальника за одне й те саме порушення порушення строків сплати суми кредиту та процентів, та нараховано двічі пеню і штраф одночасно. Отже банк просить застосувати до боржника подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірних зобов`язань (прострочення виконання грошового зобов`язання), що суперечить вимогам ч.1 ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК України. Вказана правова позиція висловлена в ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 травня 2013 р., від 6 листопада 2013 року (№6-116цс13). За правилами\~ст. 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати\~\~кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Конституційний Суд України у рішенні від 7 липня 2013 р. по справі щодо офіційного тлумачення положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 22 липня 1996 р. дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.\~\~\~\~ За такого,\~з урахуванням\~критеріїв справедливості\~та добросовісності,\~недопустимості подвійної\~відповідальності одного\~виду за\~одне й\~те саме\~порушення,\~враховуючи,\~що за\~умовами договору,\~пеня фактично\~замінила нарахування\~відсотків,\~суд вважає\~за необхідне стягнути неустойку лише у видіосновної пені. На підставі викладеного, суд вважає, що позивачем доведена кредитна заборгованість відповідача станом на 15 травня 2019 року в загальній сумі 54832 грн. 52 коп., яка складається з наступного:заборгованість за тілом кредиту 12392, 92 грн.,заборгованість за простроченим тілом кредиту 15815, 32 грн., пені за прострочене зобов`язання 26624,28 грн. Дана заборгованість підлягає стягненню з відповідачки відповідно до положень статей 526, 549, 550, 611, 1054 ЦК України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, а також з урахуванням роз`яснень, що містяться у п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, від 17.10.2014 року № 10, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 141 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом\~№ 3674-VI), тобто з відповідачки підлягають стягненню судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1786, 53 грн.

Outcome: partial