Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

У грудні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» предявило через суд зазначений позов до [PERSON], посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 26 березня 2007 року відповідач отримав цього дня кредит в сумі 500,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,0% річних на суму залишку боргу, проте позичальником в порушення умов договору сплата коштів систематично у визначені строки не здійснювалась в результаті чого виникла заборгованість, тому позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість станом на 30 вересня 2016 року в сумі 20467,60 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 671,79 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 14744,97 грн., заборгованості по комісії та пені в сумі 3600,00 грн., а також штрафів відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 950,84 грн. штраф (процентна складова). Ухвалою суду від 09 лютого 2017 року скасоване заочне рішення суду від 14 грудня 2016 року та справа призначена до розгляду в загальному порядку. Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, у поданій заяві клопотав про розгляд справи у його відсутності, наполягаючи на задоволенні вимог з наведених у позовній заяві підстав. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав в повному обсязі, заперечуючи тим, що не користувався кредитною карткою, свідомо не брав кредит, оскілки кредитна картка навязана йому працівником банку при купівлі товару більше 10 років тому з кредитним лімітом 500,00 грн., з якої він кошти не знімав та картка давно вичерпала термін своєї дії у 12 місяців і вимоги позивачем заявлені зі значним пропуском строку позовної давності, з огляду також на те, що він ніколи не здійснював ніяких погашень по даній кредитній картці, оскільки не користувався коштами кредиту, тому просив суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення відповідача, дослідивши зібрані письмові докази, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Однією з основних засад цивільного законодавства є свобода договору, а сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами та відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, вибрати на власний розсуд контрагента, про що говорить ст.ст. 3, 6, 627 ЦК України. Судом встановлено, що 26 березня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладений договір б/н, який складається з заяви відповідача, Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою, Тарифів банку, з чим відповідач ознайомлений та погодився, про що свідчить його підпис в заяві від 26 березня 2007 року (а.с. 18-19). За умовами цього договору, що є обовязковими для сторін згідно ст. 629 ЦК України, банк відкриває картковий рахунок та надає держателю платіжну картку типу "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" з кредитним лімітом 500,00 грн., який за умовами п.п. 3.2, 3.3 Умов та правил надання банківських послуг збільшився 11 серпня 2008 року до 4700,00 грн., зменшився 06 липня 2009 року до 1000,00 грн., 30 травня 2012 року до 990,00 грн., 08 литого 2013 року до 900,00 грн., 04 березня 2013 року до 780,00 грн., 17 червня 2013 року до 680,00 грн., зі сплатою за користування коштами 3% на місяць з розрахунку 360 днів на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (п.6 заяви), Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою (а.с.20-31). Відповідач, приєднавшись до цього договору на умовах ст.634 ЦК України, отримавши 26 березня 2007 року платіжну картку з лімітом коштів 500,00 грн., що підтверджується заявою позичальника та детальним розрахунком за відкритим рахунком (а.с. 19, 10-15), ліміт коштів на якій до 11 серпня 2008 року збільшився до 4700,00 грн. та до 17 червня 2013 року зменшився до 680,00 грн., зобов'язався повернути банку кредит (грошові кошти), сплатити проценти за його користування, винагороди та комісії, виходячи з встановленого/збільшеного/зменшеного банком ліміту коштів відповідно до умов Заяви, Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою, Тарифів банку (п.5 заяви, п.6.5, п.3.2, п.3.3 Умов та правил надання банківських послуг). За даними детального розрахунку, проведеного позивачем за відкритим рахунком відповідача, за даною картою останнє зарахування здійснено 01 вересня 2013 року в сумі 0,12 грн. (а.с.14), після чого вказаною платіжною картою відповідач не користувався, оплати не здійснював. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України). Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як встановлено судом і на що у позовній заяві посилається позивач, у заяві сторони узгодили, що заборгованість за договором сплачується щомісячними платежами у розмірі 3,0% суми заборгованості (а.с.19). Отже, сторони кредитного договору встановили строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі цього договору. За змістом частини третьої статті 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Аналогічні висновки Верховного Суду України містяться в постановах від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, 3 червня 2015 року № 6-31цс15, 14 грудня 2014 року № № 712/918/14-ц. Судом встановлено, що відповідач не виконував належним чином умови кредитного договору, а 01 вересня 2013 року після зарахування 12 коп. взагалі припинені будь-які оплати платежів, після чого кредитор 02 грудня 2016 року звернувся до суду з вимогами надавши розрахунок заборгованості станом на 30 вересня 2016 року. Відповідно до п.9.12 наданих суду Умов та правил надання банківських послуг Договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодні зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, від автоматично лонгується на такий же строк. Відповідно до п.3.1 наданих суду Умов та правил надання банківських послуг для надання послуг банк відкриває клієнту картрахунок, видає клієнту карти, їх вид і строк дії визначений в Заяві і в Пам?ятці клієнта, підписанням яких клієнт і банк укладають Договір про надання банківських послуг. Датою укладення Договору є дата відкриття рахунку, зазначеному в розділі «Відмітки Банка» Заяви. Разом з тим, позивачем не надано суду доказів вручення відповідачу та взагалі наявності Пам?ятки клієнту, в тому числі підписаної [PERSON], як то обумовлено в Заяві (а.с.19), а так само доведення до відома відповідача [PERSON] банку за якими видавався кредит, з огляду також на ту обставину, що, підписана як відповідачем так і працівником банку Заява (а.с.18-19), обумовлює надання держателю платіжної картки тарифного типу "Універсальна, 30 днів пільгового періоду", тоді як вимоги позивачем предявлені та борг розрахований за тарифним планом платіжної картки типу «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». Крім того, належить відзначити, що позивачем не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме додані до позовної заяви Умовами та правилами надання банківських послуг (а.с.20-31) розумів відповідач, підписуючи заяву (а.с.18-19), а також те, що Умови передбачали таку сплату щомісячних платежів на момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови не змінювались, ураховуючи, що зміст пунктів про строк дії картки та умови підписаної заяви відповідачем містять розбіжності. Так, зокрема, підписана Заява взагалі не містить строку дії платіжної картки. Також суд відзначає, що Умови та правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача. З урахуванням того, що останнє зарахування позивачем коштів на відкритий рахунок відповідача здійснено 01 вересня2013 року, а з позовною заявою позивач звернувся лише 02 грудня 2016 року, суд приходить до висновку про пропуск позивачем строку позовної давності, що, враховуючи інші встановлені судом обставини невідповідності умов підписаної відповідачем Заяви з поданими суду в копії Умовами та правилами надання банківських послуг без визначеної редакції таких Умов, недоведеності позивачем обставин доведення до відома відповідача дійсних умов укладеного договору, згідно з Умовами та правилами надання банківських послуг в редакції станом на день підписання Заяви, тобто укладення кредитного договору 26 березня 2007 року, суд вважає підставою для відмови у задоволенні позову в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати покладаються на рахунок позивача.

Outcome: dismissed