Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-09 00:00:00

У травні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовними вимогами про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування належною їй на праві власності квартирою [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивувала тим, що 03.10.2017 року вона зареєструвала у своїй квартирі на прохання колишньої співробітниці її онука - відповідача у справі [PERSON] , однак останній в квартирі не проживає та ніколи не проживав. Реєстрація відповідача перешкоджає їй вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю, отримувати субсидію. Вирішити спір у добровільному порядку вона не має можливості, оскільки їй невідоме місце перебування відповідача та засоби зв"язку з ним. В судове засідання сторони не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та своєчасно. Позивач подав суду заяву про слухання справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав повністю, проти заочного розгляду справи заперечень не мала. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином шляхом направлення за місцем реєстрації судової повістки рекомендованим листом з повідомленням, яку повернуто за непроживання. Згідно акта депутата Снігурівської міської ради від 23.04.2019 року [PERSON] за місцем реєстрації не проживає. Виклик відповідача здійснено через оголошення опубліковане на офіційному веб-сайті суду на порталі судова влада України. Причини неявки суду невідомі. Відзив не надійшов. За наявності умов, визначених у ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . На підтвердження такого нею надано витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №2304028 від 18.08.2009 року в Снігурівській філії ММБТ за номером запису 318, в книзі 2а, проведеного на підставі договору купівлі-продажу №586 від 07.07.2009 року (а.с.7). 03 жовтня 2017 року у вказаній квартирі, за згоди власника [PERSON] , зареєстрований відповідач [PERSON] , який не є родичем позивачці. Вказане підтверджується відповідним записом в будинковій книзі (а.с.5) та довідкою Снігурівської міської ради від №465/01-2.5 від 31.05.2019 року (а.с.12). Актами депутата Снігурівської міської ради Миколаївської області Масюти В.В. від 30.09.2019 року, встановлено що за адресою [ADDRESS] зареєстрована та проживає [PERSON] , 1954 р.н., гр. [PERSON] , 1995 р.н., зареєстрований, але не проживає за вказаною адресою, що підтвердили сусіди [PERSON] та [PERSON] Підпис депутата завірено секретарем міської ради Андрющенко Т.Г. Позивач зазначає, що їй невідоме його місцезнаходження відповідача, на зв`язок останній не виходить. Таким чином, відповідач не є членом сім"ї власника житла, а тому до вказаних правовідносин підлягають застосуванню положення статей 383, 391 ЦК України. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час (правова позиція ВСУ у справі №6-709цс16). За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. У ході судового розгляду підтверджено обставини щодо права власності позивача на житлове приміщення, відсутність відповідача за зареєстрованим місцем проживання з моменту реєстрації 2017 року, тобто два роки, відсутності доказів щодо створення позивачем перешкод у користуванні житлом, участі відповідача в утриманні квартири чи виявлення інтересу до житла. Доказів поважності причин відсутності відповідача понад зазначений термін судом не встановлено, так само як і наявності домовленості між сторонами про інший строк збереження права на проживання у квартирі, при цьому реєстрація відповідача створює для позивача перешкоди у користуванні житлом та позбавляє права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном. Відповідно до ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що вимога позивача про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, підлягає задоволенню. Судовий збір з відповідача позивачка просила не стягувати.

Outcome: approved