Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-15 00:00:00

01 липня 2019 року [PERSON] через свого представника адвоката Рахімова В.А. звернулася до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] , посилаючись на те, що позивачка є власником зазначеного будинку, в якому зареєстроване місце проживання відповідача, який протягом тривалого часу не проживає в будинку, але добровільно не бажає зняти з реєстрації місце проживання. З посиланням на ст. 391 ЦК України просила суд позов задовольнити. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник адвокат Рахімов В.А. позовні вимоги підтримали повністю, просили позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав. Згідно ч.3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Виходячи з наведеного, відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутності відповідача і ухвалює заочне рішення, проти чого позивачка не заперечувала. Дослідивши та оголосивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що позивачці на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Місце проживання відповідача [PERSON] за згоди власника було зареєстровано за зазначеною адресою. Відповідач з травня 2019 року у спірному домоволодінні не проживає. Обґрунтовуючи позов, позивач посилалась на те, що реєстрація відповідача у спірному будинку перешкоджає її вільному користуванню та розпорядженню належним їй будинком. За змістом частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною першою статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідач вселився у спірний будинок в якості члена сім`ї і набув право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Якщо відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язаний, його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України. Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у складі колегії суддів Другої цивільної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 січня 2019 року в справі № 243/7004/17-ц (провадження № 61-25371св18). Право користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також інших підстав, не заборонених законом і таких, що не суперечить моральним засадам суспільства. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання. Судом встановлено, що [PERSON] тривалий час не проживає разом з [PERSON] , тобто він перестав бути членом сім`ї позивача. Отже, право відповідача на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника. З огляду на зазначені положення законів, суть спірних правовідносин, мету захисту прав позивачки, суд вважає, що право [PERSON] порушене і підлягає захисту у вибраний нею спосіб, а тому відповідача слід позбавити права користування житловим приміщенням. На підставі такого рішення останнього буде можливо зняти з реєстрації місця проживання.

Outcome: approved