Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-13 00:00:00

У квітні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому, враховуючи зменшення позовних вимог, просила розірвати шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований 29 вересня 2006 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис № 2699, та стягувати з відповідача на її користь аліменти на дочку [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у подвійному прожитковому мінімумі на дитину певного віку в розмірі 3554 грн., щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначала, що сімейне життя у них не склалося, через різні характери, погляди на життя, шлюб та сім'ю. Починаючи з 2009 року подружніх відносин вони не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Їхній шлюб існує лише формально, тому він підлягає розірванню. Після розірвання шлюбу за домовленістю між ними їхня дочка буде проживати з нею, відповідач матиме можливість спілкуватися з дитиною та приймати участь у вихованні дочки. Також вони домовились про те, що [PERSON] буде сплачувати на її користь аліменти на дочку в розмірі подвійного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити їх повністю. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, у якій зазначав, що позов він визнає, проти розірвання шлюбу та стягнення з нього на користь позивача, щомісячно, аліментів на дочку [PERSON] в розмірі встановленого законом подвійного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку не заперечує. Просив суд розглянути справу за його відсутності. Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. 29 вересня 2006 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис № 2699. Від шлюбу вони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Суд встановив, що на даний час сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Їхня малолітня дочка [PERSON] проживає з матір'ю та знаходиться на її утриманні. Відповідач [PERSON] матеріальної допомоги позивачу на утримання дочки [PERSON] постійно не надає. Сторони домовилися, що відповідач буде сплачувати на користь позивача на утримання їхньої дитини кошти в розмірі встановленого законом подвійного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. За змістом ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. У ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України встановлено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За змістом ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. У ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" установлено, що прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2017 року становить - 1689 грн., з 1 травня - 1777 грн., з 1 грудня - 1860 грн. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідач [PERSON] матеріальної допомоги на утримання малолітньої дочки [PERSON] позивачу не надає, за домовленістю між сторонами згоден сплачувати на користь позивача аліменти в розмірі встановленого законом подвійного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню також і в частині вимог про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 3554 грн., що на день ухвалення судом рішення складає два прожиткових мінімуми для дитини віком від 6 до 18 років (1777 х 2). Згідно із ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. За змістом п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивачі звільняються від сплати судового збору за подання позовів про стягнення аліментів. Виходячи з наведеного, із відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640 грн. У ч. 1 ст. 367 ЦПК України встановлено, що у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішень у межах суми платежу за один місяць (п. 1). На підставі викладеного вище,

Outcome: approved