Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-17 00:00:00

01.10.2020 до Корольовського районного суду м. Житомира звернувся [PERSON] із вказаним позовом, в якому просить визнати [PERSON] і [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . Позивач в обґрунтування своїх вимог зазначив, що на праві приватної власності йому належить зазначена квартира, де зареєстровані відповідачі, які в ній не проживають і це перешкоджає йому вільно розпоряджатися своїм майном. Ухвалою судді від 11.10.2019 було прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] , відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. Сторони у судове засідання не з`явились. Позивач надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій свої позовні вимоги він підтримує повністю, просить позов задовольнити і не заперечує проти заочного розгляду справи. Від [PERSON] заява про розгляд справи за її відсутності до суду не надходила. Представник третьої особи надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій виходячи з інтересів дитини, яка має право проживання та користування житлом, позовні вимоги щодо визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням не підтримує. З огляду на викладене та відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторін і згідно ч.1\~ст.280\~ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, заслухавши покази свідків [PERSON] , [PERSON] , з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.\~\~ Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію прав №34083159 від 10.05.2012 (а.с.7). Згідно наданих 12.12.2019 Відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Житомирській області (а.с.15) відомостей та копії довідки ТОВ «КК`КомЕнерго-Житомир» за №1616 від 31.08.2019 (а.с.8) вбачається, що [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з копій акту ТОВ «КК`КомЕнерго-Житомир» від 02.09.2019 (а.с.9), відповідачі за вказаною адресою з 03.09.2018 житло не займають, у зв`язку з чим, за користування приміщенням та комунальні послуги грошові кошти не сплачують, що спричиняє позивачу незручності у користуванні житлом. Допитані у судовому засіданні свідки підтвердила той факт, що відповідачі більше шести місяців не проживають за адресою: [ADDRESS] . На ствердження вибуття, суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресована кореспонденція, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Відповідно до ст.391 ЦК України, позивач має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Крім того, ст.41\~Конституції України та ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод закріплюють принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти. Стаття 383\~ЦК України та ст.150\~ЖК Української\~РСР передбачають право власника будинку (квартири) використовувати своє житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.156 Української РСР з врахуванням положень ч.1 ст.405\~ЦК України тільки члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить йому, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Згідно ст.71 ЖК Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У відповідності до ст.72 ЖК Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до\~ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. За таких обставин та враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги [PERSON] ґрунтуються на вимогах Закону.

Outcome: approved