Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

У березні 2014 року представник ПАТ «ВіЕйБі Банк» Лобанов О.О. звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, який мотивував тим, що 01 червня 2011 року між Публічним Акціонерним Товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № BL_ЖГ00039901. Представник позивача зазначив, що згідно п. п. 1.2. кредитного договору, Банк надав позичальнику грошові кошти, у формі відкличної не відновлюваної кредитної лінії у розмірі 9 000,00 грн. за плату в розмірі 20% річних, щомісячною комісією управління кредитом 1,75 % від суми кредиту, терміном до 01.06.2014 року. Відповідно до умов п. 2.5.2. кредитного договору позичальник зобов'язувався щомісячно поповнювати свій поточний рахунок і повертати його в терміни відповідно до умов даного договору, а також виконати інші свої зобов'язання згідно даного договору. Проте відповідач порушив свої зобов'язання щодо щомісячного повернення частини кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом, а також плати за обслуговування кредиту, які передбачені умовами кредитного договору, внаслідок чого виникла заборгованість по кредиту. Представник позивача зазначив, що загальна сума заборгованості відповідно до розрахунку заборгованості станом на 29.03.2013 року за кредитним договором становить 24201,97 грн., з яких: 8421,32 грн. - кредит, 1745,20 грн. - проценти за користування кредитом, 3150,00 грн. - комісія за розрахункове обслуговування, 10,885,45 грн. - неустойка. Враховуючи вищевикладені обставини, представник позивача просить стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 24201,97 грн., та судовий збір у сумі 242,02 грн. 11 червня 2013 року до Томашпільського районного суду надійшло заперечення від [PERSON], в якому вона зазначила, що визнає позовні вимоги банку в частині стягнення заборгованості по кредиту в розмірі 8421,32 грн. та відсотків за користування кредитом в розмірі 1745,20 грн., щодо іншої частини позовних вимог, відповідач заперечує з огляду на наступне. Відповідач зазначає, що жодного кредитного договору між сторонами не укладалося. 01 червня 2011 року було укладено договір банківського обслуговування № BL_ЖГ00039901, що за своєю правовою природою є договором банківського рахунка та регламентується главою 72 ЦК України. Щодо вимоги про стягнення комісії, відповідач вважає, що необхідно застосувати п. 3.6. Постанови Національного банку України від 10.05.2007 року №168 «Про затвердження правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», яка була чинною на момент укладання договору. Також відповідач зазначила, що згідно ст. 3 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ. Розмір пені, передбачений договором становить 0,5% за кожен день прострочення, тобто 0,5 % за день * 360 днів у році = 180% річних - ставка пені згідно умов договору. Саме тому виходить, що пеня, згідно позовних вимог, більша, ніж сумарна заборгованість по кредиту і відсоткам. В судове засідання представник Банку Шелудько Л.Г. не з'явилася, однак надіслала до суду заяву, у якій просить справу по суті розглянути у її відсутність. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена завчасно та належним чином, про причини неявки не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності не надсилала. Так як відповідач, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності в судове засідання не з'явився, суд вважає ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідно до ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки сторони не з'явилися в судове засідання. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК. Як вбачається із договору банківського обслуговування № BL_ЖГ00039901, від 1 червня 2011 року, [PERSON] отримала в Банку кредит на суму 9000,00 грн. під 20% річних. Згідно п. 4.3 загальної частини договору, у випадку прострочення позичальником сплати або сплати не в повному обсязі чергового платежу за графіком, Банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити пеню, що розраховується від суми невиконаних зобов'язань у розмірі 0,5 % за методом «факт/360» (а.с.6-13). Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором BL_ЖГ00039901 всього заборгованість за тілом та відсотками по кредиту [PERSON] становить 10166,52 грн., всього заборгованість за комісіями становить 14035,45 грн. (а.с.5). Відповідно до заяви-анкети на отримання «Кредиту готівкою» та відкриття поточного рахунку, вбачається, що [PERSON] отримала кредит в сумі 10000 грн. на термін 36 міс. за відсоткової ставки 20% зі щомісячною комісією 1,75% (а.с.20-22). Таким чином, між сторонами склались договірні відносини з договору кредиту . Згідно ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента, визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст.638,639 ЦК України, якщо сторони досягли домовленості і уклали договір, в якому передбачені певні зобов'язання, то вони мають виконуватись і вважатись такими, що момент домовленості настав. Згідно ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки у відповідності з договором. Збіг строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору. Згідно ст.526, 611, 615 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і одностороння відмова від зобов'язання не допускається. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені умовами договору або законом, зокрема зміна умов зобов'язання, сплата неустойки. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, позивач має право вимагати від відповідача виконання зобов'язань за договором кредиту, в тому числі має право вимагати стягнення всієї суми кредиту і нарахованих відсотків за користування кредитом, а також комісії (плати за обслуговування кредиту), передбаченої умовами договору. Станом на 29.03.2013 року заборгованість за наданий кредит та заборгованість по відсотках становить: 24201,97 грн., з них: 8421,32 грн. - кредит, 1745,20 грн. - проценти за користування кредитом, 3150,00 грн. - комісія за розрахункове обслуговування, 10885,45 грн. - неустойка. Згідно ст.1048, ч.1 ст.1054 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів на умовах договору. Згідно ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума чи інше майно, котре боржник зобов'язаний передати кредитору у випадку порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, яка обчислюється в процентах від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ст..550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, спричинених невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Згідно ст.617 ЦК України, особа, що порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо доведе, що це порушення сталось внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, невиконання зобов'язань контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, необхідних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів. Згідно ст. 616 ЦК України, якщо порушення зобов'язання виникло з вини кредитора, суд відповідно зменшує розмір збитків і неустойки, стягуваних з боржника. Суд має право зменшити розмір збитків і неустойки, стягуваних з боржника, якщо кредитор навмисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, спричинених порушенням зобов'язання, або не вжив заходів до їх зменшення. Згідно ч.3 ст..551 ЦК- розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, і при наявності інших обставин, що мають суттєве значення. Відповідно до положень ст. 551 ЦК України та п. 27 Постанови № 5 Пленуму ВВС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не можуть бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою ст. 625 ЦК, які мають іншу правову природу; проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями ст.1054, 1056-1 ЦК України, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність з розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Щодо нарахування пені, то суд вважає, що згідно умов договору є підстави для нарахування пені на прострочену суму по тілу кредиту, процентах і плати за обслуговування кредиту, і такі підстави виникли після першого допущення прострочення платежу. За прострочення виконання зобов'язань Банком нарахована пеня в сумі 10885,45 грн. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (чч. 1, 3 ст. 264 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Отже, аналіз вказаних норм дає підстави суду для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд України, що було викладена ним 6 листопада 2013 року при вирішенні справи № 6-116цс13. Враховуючи перелічене, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги позивача до відповідача про стягнення штрафних відсотків за користування кредитом підлягають задоволенню, тобто за останні 12 місяців, що передували зверненню до суду із вказаним позовом. Як вбачається із розрахунку пені за несвоєчасне повернення кредиту, наданого до суду 14.05.2014 року, заборгованість по пені в період з 19.04.2012 року по 19.04.2013 року становить 10886,23 гривень. Беручи за основу розрахунок суми штрафних відсотків на підставі вказаного кредитного договору, суд здійснює розрахунок сум, які підлягають стягнення з відповідачів за неналежне виконання ними основного зобов'язання перед позивачем. На підставі цього суд зазначає, що відповідач повинна сплатити за 365 днів прострочки, виходячи з 0,5 % від суми неповернутого кредиту з відсотками за його користування в загальному розмірі 10886,23 грн. Посилання відповідача [PERSON] на ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» суд вважає безпідставним, оскільки Цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань. Суб'єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи -суб'єкти підприємницької діяльності. Дія цього Закону не поширюється на порядок нарахування та сплати пені, штрафних та фінансових санкцій а несвоєчасну сплату податків, податкового кредиту та інших платежів до бюджетів усіх рівнів і позабюджетних фондів, передбачених чинним законодавством України, а також на відносини, що стосуються відповідальності суб'єктів переказу грошей через платіжні системи. Аналогічна право позиція вбачається і з Рішення Конституційного Суду України (м. Київ 11 липня 2013 року N 7-рп/2013 / Справа N 1-12/2013), з якого вбачається, що Постановою Верховної Ради України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 24 грудня 1993 року N 38 11- ХІІ (далі - Постанова N 3811) з метою забезпечення своєчасного виконання грошових зобов'язань між суб'єктами господарювання було встановлено обов'язкову сплату платником незалежно від форми власності пені в розмірі 0,5 відсотка від суми простроченого платежу на користь одержувача коштів за кожний день прострочки, якщо більший розмір пені не обумовлений угодою сторін. Ці положення Постанови N 3811 замінили аналогічні за змістом положення Постанови Президії Верховної Ради України "Про відповідальність за несвоєчасне зобов'язань" від 21 серпня 1992 року N 2578-ХІІ. виконання грошових Таким чином, Постановою N 38 11 було встановлено обов'язкову сплату платником незалежно від форми власності зазначеного розміру пені, якщо більший розмір пені не був обумовлений угодою сторін. За таких умов одержувач коштів мав право на стягнення мінімальної суми пені у розмірі 0,5 відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочки незалежно від того, чи була передбачена у договорі між платником та одержувачем коштів сплата пені за прострочення платежу. Згідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з іншої сторони, відповідно до частки задоволених вимог, понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Таким чином з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь Публічного акціонерного товариства Всеукраїнський Акціонерний Банк «ВіЕйБі Банк» витрати по сплаті судового збору в сумі 242,02 грн.

Outcome: approved