Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

Прокурор Орджонікідзевського району м. Запоріжжя звернувся до суду в інтересах [PERSON] з позовом до [PERSON] про встановлення земельного сервітуту стосовно земельної ділянки, яка розташована за адресою [ADDRESS] просить суд визначити межі земельного сервітуту та порядок користування ним. Відповідно до заяви від 19.11.2013р. прокурор на підставі ч.2 ст. 46 ЦПК України відмовився від представництва інтересів [PERSON], [PERSON] підтримала заявлені вимоги і заявила про розгляд справи та вирішення вимог позову у первісному обсязі. Відповідно до уточненої позовної заяви [PERSON] від 23.12.2013р. просить встановити постійний безоплатний земельний сервітут (право проходу і проїзду на велосипеді) стосовно земельної ділянки по [ADDRESS] Зобов'язати головне управління Держземагентства у Запорізькій області позначити на картографічному матеріалі обмеження (обтяження) щодо використання частини земельної ділянки [NUMBER] площею 0,0012 га розташованої по [ADDRESS]. Зобов'язати [PERSON] виконувати умови встановленого сервітуту шляхом демонтажу воріт та металевих конструкцій, які перешкоджають [PERSON] безперешкодному проходу і проїзду на свою земельну ділянку [NUMBER] через частину земельної ділянки [NUMBER] площею 0,0012 га, розташовану по [ADDRESS] В обґрунтування позовних вимог зазначає, що їй на підставі договору купівлі-продажу на праві приватної власності належить земельна ділянка [NUMBER] в СТ «Сонячний схил» за адресою [ADDRESS]. Суміжна земельна ділянка [NUMBER], в тому числі її частина площею 0,0012 га, яка є спірною, перебуває у власності [PERSON] Позивачка фактично позбавлена можливості вільно і безперешкодно дістатися до своєї земельної ділянки, проходити до неї, тобто права користуватися належною їй земельною ділянкою. Згідно витягу з чергового кадастрового плану м. Запоріжжя від 05.06.2009р. №253/04, до визначення меж в натурі земельних ділянок для подальшої приватизації, спірна земельна ділянка площею 0,0012 га була позначена як вулиця (землі загального користування). До своєї земельної ділянки позивач мала можливість дістатися через вказану спірну частину земельної ділянки, однак відповідач загородила проїзд по даній дорозі, чим створила перешкоди позивачці у вільному проході і проїзді до земельної ділянки. З наведених підстав та відповідно до ст.ст. 401, 402 ЦК України, ст.ст. 99, 100 Земельного кодексу України, просить задовольнити позов. В судовому засіданні позивач, її представник позов підтримали, просили задовольнити у повному обсязі з наведених вище підстав. Представники відповідача проти позову заперечували, вказуючи, що відповідачу на праві власності належить земельна ділянка [NUMBER] площею 0,49 га по [ADDRESS] в садівничому товаристві «Сонячний схил» на праві власності з 30.10.2006р. і з того часу розмір, конфігурація земельної ділянки не змінювалася. Суміжна земельна ділянка [NUMBER] належить позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 31.07.2007р. Цільове призначення земельної ділянки - для ведення садівництва, що не передбачає обов'язкового проїзду на земельну ділянку автомобільним транспортом. На час придбання позивачем земельної ділянки ніяких договорів (сервітутів) між відповідачем і попереднім власником земельної ділянки [NUMBER] не існувало. Позивачем не доведено неможливість задовольнити її потреби доступу до земельної ділянки іншим способом. Позивач забезпечена доступом до своєї земельної ділянки з боку існуючого проїзду та з іншого боку, де є прохід шириною 140 см. Встановлення сервітуту, заявленого в позові, суттєво вплине на обсяг прав відповідача як власника земельної ділянки, оскільки спірна частина земельної ділянки щодо якої позивач просить встановити сервітут, має розміри 3,5м на 3,45м, тоді як відстань від воріт до вхідних дверей будинку - 3,5 м. Одночасне використання позивачем та відповідачем цієї земельної ділянки неможливе. Заявлений позивачем спосіб здійснення сервітуту є вкрай обтяжливим і невигідним для відповідача, порушує його права власника земельної ділянки. Представник третьої особи - СТ «Сонячний схил» просить позов задовольнити, зазначає, що відповідач своїми протиправними діями перешкоджає вільному проходу та проїзду позивачки на свою земельну ділянку. Представник третьої особи - головного управління Держземагентства у Запорізькій області пояснень, заперечень щодо позову не надав, у судове засідання не з'явився, що не перешкоджає розгляду справи. Заслухавши учасників процесу, дослідивши та оцінивши надані докази, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що за рішенням Запорізької міської ради № 37/357 від 01.08.2005 року «Про затвердження матеріалів інвентаризації та передачу у власність земельних ділянок по [ADDRESS] та громадянам - членам садівничого товариства «Сонячний схил» для ведення садівництва» та додатком до нього, [PERSON] передано у власність земельну ділянку [NUMBER], [PERSON] передано у власність земельну ділянку [NUMBER]. Право власності [PERSON] на земельну ділянку [NUMBER] підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку від 30.10.2006р., зареєстрованим за №010626101653. Відповідно до договору купівлі-продажу від 31.07.2007 року [PERSON] продав, а [PERSON] купила земельну ділянку [NUMBER] площею 0,0501 га, в наступному отримала державний акт на право власності на вказану земельну ділянку, зареєстрований за №010826100091, про що свідчить договір купівлі-продажу та державний акт на право власності на земельну ділянку [NUMBER], виданий 28.01.2008 року. Згідно матеріалів по видачі державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON], земельна ділянка використовується за цільовим призначенням, площа та межі не змінилися. З копії розподілу території садового товариства «Сонячний схил», плану земельних ділянок [NUMBER], [NUMBER] вбачається, що земельна ділянка позивачки з двох боків межує з земельними ділянками [NUMBER] та [NUMBER] з протилежного боку - з землями іншого садівничого товариства. До певного часу позивач проходила до своєї земельної ділянки через ворота, встановлені на межі земельної ділянки [NUMBER]. З метою забезпечення вільного доступу для проїзду до своєї земельної ділянки [PERSON] у 2008 році звернулася до суду з позовом до [PERSON] про зобов'язання виконувати умови встановленого сервітуту на земельній ділянці. Обґрунтовуючи підстави позову, позивач посилалася на технічний звіт з інвентаризації земельної ділянки, виконаний приватним підприємцем [PERSON], в пояснювальній записці до якого було зазначено, що існують обмеження та обтяження земельної ділянки, а тому існує реальний сервітут на встановлення земельного сервітуту - право проходу та проїзду на земельну ділянку [NUMBER] через частину земельної ділянки [NUMBER] площею 0,0012 га, відповідно плану обмежень та обтяжень. Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 01.06.2011р. у вказаній справі було встановлено, що між сторонами не укладений договір про встановлення земельного сервітуту, не визначений зміст сервітуту, який би відповідав вимогам ст. 403 ЦК України, відсутнє рішення суду про встановлення земельного сервітуту, а тому у задоволенні позову було відмовлено. В подальшому відповідач почала перешкоджати у користуванні частиною її земельної ділянки для проходу до земельної ділянки [PERSON] Домовленості про встановлення сервітуту та про його умови між сторонами не досягнуто. В обґрунтування вимог даного позову про встановлення сервітуту щодо частини земельної ділянки [NUMBER] площею 0,0012 га позивач також посилається на зміст вищезазначеної пояснювальної записки до технічного звіту щодо обмеженнь та обтяженнь земельної ділянки. Згідно з ч. 1 ст. 401 ЦК України користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. За змістом ст. 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. За приписами пунктів "а" та "б" ст. 99 Земельного кодексу України власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів: право проходу та проїзду на велосипеді, право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху. Шляхом системного аналізу вищевказаних правових норм можна зробити висновок про те, що зміст земельного сервітуту полягає в тому, що власник (користувач) однієї земельної ділянки має право на обмеження користування суміжною (сусідньою) земельною ділянкою з метою усунення недоліків власної земельної ділянки. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 100 ЗК України, власник або землекористувач земельної ділянки має право вимагати встановлення земельного сервітуту для обслуговування своєї земельної ділянки. Земельний сервітут встановлюється за домовленістю між власниками сусідніх земельних ділянок на підставі договору або за рішенням суду. Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 402 ЦК України земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. Особа, яка користується сервітутом, зобов'язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду (ч. 3 ст. 403 ЦК України). Таким чином, закон вимагає від позивача надання суду доказів того, що нормальне господарське використання своєї земельної ділянки неможливо без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки. При цьому слід довести, що задоволення потреб позивача неможливо здійснити яким-небудь іншим способом. Як встановлено судом, на теперішній час [PERSON] має доступ до належної їй земельної ділянки. Вона користується проходом, достатнім для проїзду на велосипеді, облаштованим між земельною ділянкою [NUMBER] і земельною ділянкою [NUMBER] як вказує позивач, за рахунок демонтажу частини паркану ділянки [NUMBER] за домовленістю з її власником. Пояснення позивача, що для проходу вона використовує частину земельної ділянки [NUMBER] яка є городом, спростовуються наданими сторонами фотографіями спірної земельної ділянки, з яких вбачається що прохід викладений тротуарною плиткою, а за парканом ділянки [NUMBER] на території ділянки [NUMBER] знаходиться будівельне сміття. Додатково позивач має та використовує безперешкодний доступ до своєї земельної ділянки за рахунок проходу, який розмежовує територію садового товариства «Сонячний схил» і іншого садового товариства, достатній для проходу та проїзду на велосипеді, що також підтверджується фотоматеріалами. Зазначені обставини спростовують доводи позивача про відсутність вільного проходу до земельної ділянки. За результатами звернень [PERSON] прокуратура м. Запоріжжя на підставі результатів перевірок головного управління Держкомзему у Запорізькій області, пояснень членів садівничого товариства дійшла до висновку про наявність у [PERSON] доступу до своєї земельної ділянки, про що викладено у листі від 06.05.2011р. №107-170-11. Крім того, земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлюється. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач заперечував проти встановлення [PERSON] безоплатного сервітуту на право користування належною йому на праві власності частиною земельної ділянки, посилаючись на те, що спірна частина земельної ділянки (згідно плану земельної ділянки (а.с.53) розміром 3,29 м в довжину і 2,89 м в ширину) є єдиним входом на його земельну ділянку і раніше використовувалася ним для стоянки автомобіля, тому виходячи з розміру спірної земельної ділянки одночасне її використання з [PERSON] було неможливим. На час розгляду справи спірна частина земельної ділянки використовується відповідачем за призначенням, тобто для ведення садівництва, з боку ділянки [NUMBER] і проїзду встановлено цегляний паркан, що підтверджується фотоматеріалами. Таким чином, умови сервітуту, про який заявлено позов, є обтяжливими для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлюється, тобто за таким варіантом установлення сервітуту будуть порушуватися права відповідача. Посилання позивача в своїх поясненнях як на підставу для встановлення безоплатного земельного сервітуту на те, що відповідач зайняв частину колишньої дороги загального користування, безпідставні, так як відповідач є власником земельної ділянки згідно із державним актом, який є чинним і захищає права власника. Здійснення на час розгляду даної справи Запорізькою міською радою та прокуратурою перевірки звернень [PERSON] щодо законності передачі [PERSON] у власність земельної ділянки [NUMBER] без встановлення обтяження щодо її спірної частини площею 0,0012 га, висновки суду не спростовують. Незважаючи на те, що обов'язок по доведенню можливості і необхідності встановлення сервітуту покладається саме на позивача (ст. ст.10, 60 ЦПК України), позивачем таких доказів не надано, клопотань щодо проведення відповідної експертизи не заявлялося, при цьому відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України права та обов'язки позивача, наслідки вчинення чи невчинення процесуальних дій позивачу судом неодноразово роз'яснювалися. Про залучення представника головного управління Держземагенства у Запорізькій області в якості спеціаліста до участі у справі клопотань не заявлялося, а неявка в судове засідання представника управління Держземагенства у Запорізькій області як третьої особи та ненадання ним пояснень щодо позову не є перешкодою для розгляду справи. Оскільки позивачем не доведено і судом не встановлено, що використання [PERSON] своєї земельної ділянки, призначеної для ведення садівництва, неможливо без обтяження сервітутом земельної ділянки [PERSON], а також не доведено необхідність заявленого у позові розміру земельної ділянки для встановлення сервітуту з огляду на вид права земельного сервітуту, заявленого у позові, та неможливість задоволення потреб позивача іншим способом, суд дійшов до висновку, що позов необґрунтований і задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed