Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

01 листопада 2016 року [PERSON] звернулася до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову [PERSON] посилається на те, що між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб 25.03.1995 року, від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. З початку жовтня 2015 року припинені фактичні шлюбні відносини між позивачем та відповідачем, спільне господарство не ведеться, подружжя проживають окремо. В судове засідання позивач не з'явилася, повідомлена про дату, час та місце розгляду справи належним чином, надала до суду заяву, в якій просить слухати справу без її участі, позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, 28.12.2016 року через позивача до суду подав заяву в якій заперечує проти розірвання шлюбу та бажає зберегти його. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Враховуючи, що сторони не скористалися правом брати участь у судовому засіданні, суд розглядає цивільну справу за наявними у справі матеріалами. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстровано 25.03.1995 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим Первомайським відділом реєстрації актів громадянського стану Луганської області 25.03.1995 року (а.с. 4). Відповідно ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до припинення шлюбних відносин чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. У відповідності до ст. 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Судом було вжито заходів для примирення подружжя та надано сторонам строк для примирення та налагодження відносин, проте не зважаючи на це, сторони сімейні стосунки не відновили, продовжували проживати окремо, не примирилися, тобто вжиті судом заходи виявилися неефективними. Згідно пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 10, якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. Позивач у позовній заяві зазначає, що шлюбні відносини між подружжям припинені з початку жовтня 2015 року, спільне господарство не ведеться, сторони проживають окремо в різних населених пунктах. Відповідачем до суду не надано доказів, які спростовують доводи позивача, також не надано доказів, які підтверджують можливість подальшого спільного життя подружжя та збереження їх шлюбу. Таким чином, враховуючи що між позивачем та відповідачем припинені шлюбні стосунки з початку жовтня 2015 року, спільне господарство сторони не ведуть, примиритися та наладити стосунки сторони не бажають, позивач наполягає на розірванні шлюбу, суд приходить до висновку про можливість розірвання шлюбу між сторонами. Відповідно ст. 110 Сімейного кодексу України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Обставин, передбачених ч. 2 ст. 110 Сімейного кодексу України щодо пред'явлення позову протягом вагітності дружини, з матеріалів справи не вбачається. За таких обставин, суд дійшов висновку, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами фактично припинені, сім'я існує формально, подальше спільне життя подружжя та збереження їх шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому все зазначене вище є підставою для розірвання шлюбу між ними. Враховуючи вищевказане, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved