Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

01.03.2019 позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить змінити спосіб та розмір стягнення аліментів, які стягуються на підставі рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 20.07.2015 з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з існуючого способу та розміру - ј частина заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21.04.2015 і до досягнення дитиною повноліття, та встановити розмір аліментів 15 000,00 грн., щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішення законної сили і до досягнення [PERSON] повноліття. Свої вимоги обґрунтовує тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] . Також, в обґрунтування своїх вимог, позивач вказує, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 20.03.2015 шлюб між сторонами розірвано та визначено місце проживання доньки разом з батьком. Крім того, позивач зазначив, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 20.07.2015 з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі ј частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21.04.2015 і до досягнення дитиною повноліття. Позивач зазначає, що тривалий час одержує від відповідача аліменти в розмірі, що не перевищує 750,00 грн., виходячи з розміру заробітної плати 3 700,00 грн., розмір якої повідомила відповідач під час розгляду справи про стягнення аліментів. Однак вказаної суми недостатньо для того, щоб забезпечити доньку всім необхідним, позивач самостійно несе всю решту витрат на дитину в розмірі, що значно перевищує суму, яку одержує від відповідача. Разом з тим, позивач посилається на те, що йому стало відомо, що відповідач має джерела доходу які приховує та дозволяє собі витрати, що в десятки разів перевищують розмір її заробітної плати в 3 700,00 грн. Як вважає позивач до таких витрат можна віднести відпочинок відповідача за кордоном, орендна плата, що сплачує відповідач за користування квартирою, яка становить від 14 000,00 грн. Додатковим підтвердженням наявності у відповідача прихованих джерел доходів є той факт, що остання дозволяє собі користуватися послугами адвокатів у численних судових справах. Крім того, позивач зазначив, що йому від спільних знайомих стало відомо, що відповідач розповідача про одержання значних доходів у розмірі більше 50 000,00 грн. на місяць, які надходять на її картковий рахунок, відкритий у АТ КБ «ПриватБанк». Вказує, що дані обставини дають можливість зробити висновок про ухилення відповідачем від сплати аліментів з всіх наявних доходів. Крім того, посилається на те, що на даний час донька [PERSON] потребує значно більших витрат на харчування, одяг, іграшки, а також інші речі необхідні для нормального розвитку дитини і відповідач може дозволити такі витрати. Враховуючи вищенаведене, просив позов задовольнити з наведених вище підстав. 01.03.2019 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. 06.05.2019 до суду надійшла інформація про зареєстроване місце проживання відповідача. Ухвалою суду від 07.05.2019 справу з матеріалами позовної заяви передано на розгляд до Черкаського районного суду Черкаської області. Постановою Київського апеляційного суду від 05.09.2019 ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 07.05.2019 скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 17.09.2019 згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному судді було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. Ухвалою суду від 19.09.2019 в справі відкрито спрощене позовне провадження. Сторонам було направлено копію ухвали від 19.09.2019, також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками. 09.12.2019 на адресу суду відповідачем було подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Посилається на те, що твердження позивача про те, що відповідач має джерела доходу, які приховує та дозволяє собі витрати, що в десятки разів перевищують розмір її заробітної плати, є безпідставними. Вказує, що єдиним її джерелом доходу є заробітна плата, яку отримую працюючи у ПП «Цивільний захист», інших джерел доходів немає, як і не має на праві власності нерухомого чи рухомого майна. З заробітної плати щомісячно на користь позивача стягуються аліменти у розмірі ј заробітку відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, жодної заборгованості по сплаті аліментів не має. Також, вказує, що в межах виконавчого провадження №52832789 відкритого на виконання рішення суду про стягнення аліментів та яке перебуває на виконанні у ВПВР УДВС ГТУЮ у м. Києві, позивачем подавалися клопотання про перевірку джерел доходів відповідача, однак проведеними державним виконавцем перевірками встановлено, що інших, ніж заробітна плата доходів не має. Крім того, відповідач зазначає, що жодних рахунків у АТ КБ «ПриватБанк», відкритих на її ім`я, вона не мА, що підтверджується довідкою з АТ КБ «ПриватБанк». Зазначає, що посилання позивача на ту обставину, що відповідач сплачує орендну плату за користування квартирою, то даною квартирою відповідач та її чоловік користуються безоплатно за згодою друзів чоловіка, чоловік компенсує лише витрати на комунальні послуги. Зазначені обставини вказані в Акті обстеження умов проживання від 07.09.2018, на який позивач посилається як на доказ у цій справі. Разом з тим, відповідач зазначила, що з 2014 року позивач не дає бачитися з донькою, з метою повного виснаження як морального так і матеріального, позивач ініціює різні позови до суду з метою стягнення коштів, зокрема, за результатами розгляду справи про поділ майна подружжя з відповідача було стягнуто значну суму коштів - 1 225 095 грн. З метою виконання рішення суду була змушена продати квартиру, яка належала відповідачу на праві власності і сплатила кошти позивачу. Посилається на те, що її матеріальний стан з часу постановлення судом рішення про стягнення аліментів не поліпшився, зокрема, доходи не збільшилися, була позбавлена житла, що було її власністю. При цьому, з матеріалів позову не вбачається, що матеріальний стан позивача змінився в сторону погіршення чи змінився його сімейний стан. Вважає, що відсутні визначені законодавством підстави для задоволення позову щодо збільшення розміру аліментів та зміни порядку стягнення аліментів. 16.01.2020 на адресу суду представником позивача подано клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи, а саме відомостей про рух грошових коштів по картковому рахунку, що належав [PERSON] 27.01.2020 на адресу суду представником відповідача подано заперечення проти клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного висновку. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі та від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Також, встановлено, що на підставі виконавчого листа №760/8076/15-ц виданого Солом`янським районним судом м. Києва 28.10.2016 стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини - [PERSON] , у розмірі ј частки від доходів відповідача щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 21.04.2015, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст. 7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Відповідно обов`язок по утриманню дитини в рівних частках покладається на її батьків. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч. 1ст. 181 СК України). Частиною 3 статті 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Виходячи з положень ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Таким чином, статтею 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я особи з якої стягуються аліменти, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, тому виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів, при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Як роз`яснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Таким чином, положення ст. 192 СК України регулює зміну розміру аліментів, тобто їх зменшення або збільшення. Розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. При цьому, частиною 3 ст. 181 СК України встановлено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину: у частці від доходу платника аліментів і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.4 ст. 183 СК України, якщо після збільшення встановленого законом мінімального розміру аліментів на дитину розмір аліментів, ви значений судом у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, буде менший ніж мінімальний розмір аліментів, передбачений частиною другою статті 182 цього Кодексу, одержувач аліментів має право звернутися до суду із позовом про відповідне збільшення розміру аліментів до платника аліментів. Як з`ясовано судом, відповідач працює у ПП «Цивільний захист» та отримує заробітну плату, добровільно виконує рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 20.07.2015 у цивільній справі №760/8076/15, та щомісячно перераховує позивачу кошти на утримання неповнолітньої доньки в розмірі, визначеному судом, інших доходів, крім заробітної плати, відповідач не має. Виходячи зі змісту положень ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів батько дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища матері може бути підставою для її вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. ст. 183, 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, визначених ст. ст. 182 - 184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі, та навпаки). Даний висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 5 лютого 2014 року (справа № 6-143цс13). Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в межах даного спору позивачем не доведено належними доказами, що після ухвалення судового рішення про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини, погіршився стан здоров`я позивача, змінилось його матеріальне становище, виникли інші обставини, які відіграють суттєву роль в житті позивача, та у відповідності із ст.192 СК України, є підставою для зміни розміру аліментів, визначених рішенням суду. Разом з цим, позивачем не надано доказів в обгрунтувння зміни способу стягнення аліментів, зокрема, що відповідач має мінлий та нерегулярний заробіток чи отримує його у натурі. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ст. 5 ЦПК України) Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини другої ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про зміну способу та розміру аліментів, присуджених за рішенням суду, є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі. В порядку ст. 141 ЦПК України, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат, у зв`язку з ухваленням рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed