Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-07 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] , актовий запис в книзі записів актів громадського стану про народження від 11.05.2012 № 16, зроблений виконавчим комітетом Солуківської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області 11.05.2012. Свої вимоги мотивує тим, що з відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі. [INFO] у них народився син [PERSON] . Однак життя не склалося і вони 15.10.2013 рішенням суду шлюб розірвали, сина [PERSON] було залишено з нею. З 2015 року у неї змінилось прізвище з [PERSON] на [PERSON] у зв`язку із одруженням. Малолітній [PERSON] зареєстрований та проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні, проживає у задовільних умовах, має свою окрему кімнату, місце для навчання та сну, а також усі необхідні речі для дитини, одяг, взуття. Батько жодного разу не цікавився навчанням дитини, не брав участі у вихованні [PERSON] , не цікавився його станом здоров`я, контакту ні з учителями, ні з адміністрацією гімназії, де навчається син, не підтримував. Аліменти відповідач з 2015 року не сплачує. Вона самостійно займається вихованням та утриманням сина, піклується про його здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток. Відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, вихованням, утриманням сина не займається, не піклується про його здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток. 10 вересня 2020 року [PERSON] в присутності головного спеціаліста сектору з питань опіки, піклування, усиновлення та сімейних форм виховання дітей служби у справах дітей [PERSON] написав заяву про те, що він не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно сина [PERSON] , оскільки на даний час має іншу сім`ю і з сином давно стосунків не підтримує. Відповідно до висновку органу опіки та піклування позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] , є доцільним. Фактично обов`язки, передбачені ст. 150 СК України по відношенню до дитини, виконує лише вона. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. З урахуванням викладеного вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав буде слугувати інтересам саме малолітньої дитини. Сторони в підготовче судове засідання не з`явилися, однак звернулися з письмовими заявами, в яких просили справу розглядати без їх участі та невідкладно ухвалити рішення у підготовчому судовому засіданні, що відповідатиме їх інтересам. Позивачка позов підтримала, а відповідач позов визнав повністю. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 06.11.2020 відкрито провадження у даній справі, призначено провести підготовче судове засідання за участю сторін, залучено орган опіки та піклування служби у справах дітей Калуської міської ради для дачі висновку на виконання своїх повноважень. 06 листопада 2020 року від позивачки та 09 листопада 2020 року від відповідача надійшли заяви, в яких кожен з них просив справу вирішувати без їх участі в підготовчому судовому засіданні. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, виходячи з поданих заяв, судом розглядається справа за наявними доказами у відсутності сторін без фіксування звукозаписувальним технічним засобом. Відповідач правом подати відзив на позов не скористався, однак у поданій заяві позов визнав повністю та не заперечив проти його задоволення. Частиною 1 статті 206 ЦПК України встановлено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з вимогами ч. 4 ст. 206 ЦПК України, судом перевірено, що заява відповідача про визнання позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу (ч. 4 ст. 200 ЦПК України). Враховуючи, що відповідач позов визнав, визнання ним позову не суперечить інтересам сторін та неповнолітньої дитини, тому суд приймає визнання позову відповідачем та приходить до висновку про можливість ухвалення рішення у підготовчому судовому засіданні. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: як вбачається зі світлокопії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 11.05.2012 виконавчим комітетом Солуківської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області, у сторін [INFO] народився син [PERSON] , про що 11.05.2012 було зроблено в Книзі реєстрації народжень відповідний актовий запис №16 (а.с.4). Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 15.10.2013 у справі №345/4719/13-ц, шлюб між сторонами розірвано, сина [PERSON] , [INFO] , залишено при матері, після реєстрації розірвання шлюбу в органах ДРАЦСу прізвище позивачки постановлено залишити [PERSON] (а.с.5). 16 грудня 2015 року [PERSON] зареєструвала новий шлюб з [PERSON] та взяла прізвище чоловіка [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане 16.12.2015 відділом ДРАЦС по місту Калушу Калуського міськрайонного управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис №511 (а.с.6). Згідно з довідками №494 від 07.08.2020 та №496 від 10.08.2020, виданих виконавчим комітетом Кропивницького старостинського округу Калуської міської ради Івано-Франківської області, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживає разом з матір`ю [PERSON] , а також знаходиться на її утриманні (а.с.7, 8). Відповідно до акта обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 21.08.2020, в [ADDRESS] поживають [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , мати, [PERSON] , 1959 р.н., бабуся, [PERSON] , 1956 р.н., дідусь. Житловий будинок (приблизно 80-90 кв.м) складається з двох кімнат та кухні. Умови проживання задовільні. [PERSON] має свою окрему кімнату, місце для навчання та сну. Він перейшов до третього класу Кропивницької гімназії. Забезпечений продуктами харчування, одягом та взуттям. Загальний заробіток у сім`ї становить 19000 гривень. [PERSON] працює у Чеській Республіці. З 2013 року вона розлучена з [PERSON] , який з 2014 року утриманням та навчаннями дитини не займається (а.с.9). Відповідно до долученої характеристики №109 від 14.08.2020 учня 2 класу Кропивницької гімназії [PERSON] , наданої за підписом в.о. директора [PERSON] та класного керівника [PERSON] , він навчається в даній гімназії два роки. В учнівському колективі адаптувався швидко. Зарекомендував себе як дисциплінований учень, проте навчається не в повну міру своїх сил. Своєчасно готує домашнє завдання. Особливий інтерес виявляє до уроків фізичної культури. Хлопець бере активну участь у житті класу. [PERSON] рухливий, енергійний, доброзичливий. Мама цікавиться шкільним життям сина, допомагає йому у навчанні, у підготовці до загальношкільних заходів, відвідує батьківські збори. Батько хлопчика жодного разу не цікавився навчанням дитини, не бере участі у вихованні [PERSON] , не цікавився станом здоров`я, контакту ні з вчителями, ні з адміністрацією гімназії не підтримував. У хлопчика є все необхідне навчальне приладдя, шкільна і спортивна форма. В учнівському колективі почувається комфортно. Має друзів серед однолітків. До вчителів та дорослих ставиться з повагою (а.с.10). Як свідчить відповідь за вих. №21813 від 18.08.2020 Долинського РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Міністерства юстиції України на заву [PERSON] , виконавчий лист №345/6588/13-ц від 17.12.2013, виданий Калуським міськрайонним судом про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , 18.05.2015 повернуто на руки за заявою стягувача, стягнення аліментів у примусовому порядку не проводиться (а.с.11). У своїй заяві від 10.09.2020 на ім`я начальника служби у справах дітей Л.Я. Дзундзі, [PERSON] вказав, що не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно сина [PERSON] , 2012 р.н., оскільки він на даний час має іншу сім`ю і з сином давно стосунків не підтримує (а.с.12). З наданого органом опіки та піклування служби у справах дітей Калуської міської ради висновку за вих. №01-23/560 від 09.10.2020 вбачається, що на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Калуської міської ради 07.10.2020 було розглянуто питання про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] , [INFO] , та встановлено, зокрема, що мати [PERSON] самостійно займається вихованням та утриманням сина, піклується про його здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, а батько [PERSON] самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, вихованням, утриманням сина не займається, не піклується про його здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток. 10 вересня 2020 року [PERSON] в присутності головного спеціаліста сектору з питань опіки, піклування, усиновлення та сімейних форм виховання дітей служби у справах дітей написав заяву про те, що він не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно сина [PERSON] . Мати дитини [PERSON] у своїй заяві від 21.08.2020 зазначила, що батько дитини ухиляється від виконання батьківських обов`язків, з 2014 року вихованням та утриманням дитини не займається. Враховуючи викладене, з метою соціального захисту малолітнього [PERSON] , [INFO] , орган опіки та піклування - служба у справах дітей Калуської міської ради дійшла до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.13-14). Таким чином, предметом спору є умисне невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків та наявність підстав для позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина. Оцінка суду: вивчивши зміст заяв сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи та надані позивачкою на виконання вимог ст.ст. 80, 81 ЦПК України, які вона вважає достатніми для обґрунтування позовних вимог, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, беручи до уваги визнання позову відповідачем, висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Нормами ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Відповідно до вимог ст.ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 статті 4 СК України встановлено, що кожна особа має право на проживання в сім`ї. Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 5 СК України, держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Відповідно до положень ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Як визначено в ч. 1 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Крім того, суд бере до уваги, що Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до вимог ст.ст. 150, 157 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Частиною 7 статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч. 2 та ч. 4 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК України (статті 164-167). Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Цей захід впливу є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України), тому він підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків (Постанова Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17, провадження № 61-12023св18, Постанова Верховного Суду від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц, провадження № 61-4022 св 19). Виключний характер позбавлення батьківських прав пояснюється тим, що воно може бути здійснено тільки судом. З цієї ж причини встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена в ст. 164 СК України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Право звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст. 165 СК України). Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У пункті 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з ч. 4 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів, зокрема щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України). Згідно з наданим висновком органу опіки та піклування служби у справах дітей Калуської міської ради позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , є доцільним. Частиною 6 статті 19 СК України визначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд, враховуючи конкретний зміст вказаного вище висновку органу опіки та піклування, вважає його повним, достатньо обґрунтованим, таким, що не суперечить інтересам дитини та підтверджений наявними у матеріалах справи документами. Слід зауважити, що відповідач при вирішенні питання про доцільність його позбавлення батьків прав на засідання Комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Калуської міської ради 07.10.2020 та в суд подав заяви, в яких не заперечив проти позбавлення його батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] , «оскільки він має нову сім`ю і з сином давно стосунків не підтримує». Зазначені заяви свідчать про небажання батька брати участь у вихованні дитини, його свідому поведінку та умисне ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків відносно сина [PERSON] , [INFO] . При ухвалені рішення суд враховує рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», де встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання (пункт 48). Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов`язку - виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що перешкод у спілкуванні з дитиною відповідачу ніхто не чинив і не чинить. Суд враховує, що наявність вини належить до обов`язкових умов позбавлення батьківських прав. Відповідно до положень ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Проаналізувавши викладені обставини, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що фактично відповідач не цікавився і не цікавиться життям сина, всі питання щодо його виховання вирішувались та вирішуються матір`ю. Факт того, що [PERSON] не піклується про сина, про його фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться його успіхами, станом здоров`я, його вихованням, не проявляє щодо нього батьківської уваги і турботи, не відвідує та не спілкується з ним, тобто самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, не маючи жодних перешкод у їх виконанні, підтверджується викладеними вище доказами, дослідженими у судовому засіданні та фактично не заперечуються самим відповідачем. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку особистості потребує любові і розуміння. Однак, малолітній [PERSON] такої любові, розуміння, підтримки зі сторони батька не отримав. Аналізуючи всі обставини справи, суд вважає, що наявні у справі докази свідчать про ухилення відповідача від обов`язків по вихованню дитини та з урахуванням наведених конкретних обставин справи, вважає що є достатньо підстав для застосування до відповідача вказаного крайнього заходу впливу у виді позбавлення батьківських прав. Виходячи з вище викладеного, суд вважає позовні вимоги позивачки обґрунтованими, такими, що підтверджені належними доказами, відповідають інтересам дитини та підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного, ст. 3, 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, принципу 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, ст.ст. 4, 13, 80, 81, 200, 206, 211, 247 ЦПК України, ст.ст. 3-5, 7, 19, 141, 150, 155, 157, 164-167 СК України, ст.ст. 11, 12, 18 Закону України «Про охорону дитинства» та

Outcome: approved