Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-27 00:00:00

01 грудня 2015 року до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області звернувся представник позивача із вищевказаним позовом, який вмотивовано тим, що до виконкому Дзержинської районної у місті ради, з повідомленням про злісне ухиляння від виконання батьківських обов'язків громадянкою [PERSON], [INFO], відносно малолітнього [PERSON], [INFO], звернулася служба у спра¬вах дітей виконкому Довгинцівської районної у місті ради. Вказував на те, що громадянка [PERSON] значиться зареєстрованою за адресою: [ADDRESS]. Згідно з довідкою ОСББ «Домнобудівників 2, кор¬пус 2», актом обстеження умов проживання вказаної громадянки, за даною ад¬ресою з 01 квітня 2014 року вона не мешкає. Відомості про батька дитини внесені відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного Кодексу України (витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію народження від 29 лютого 2012 року №00010168515, виданий Центрально-Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області). Зазначав, що за час перебування дитини в дошкільному навчальному закладі №204 не¬одноразово надходили повідомлення від працівників, щодо неналежного став¬лення [PERSON] до виконання батьківських обов'язків в частині утриман¬ня та догляду за своєю дитиною. Громадянка [PERSON] порушує внутрішній розпорядок групи, приводить ди¬тину брудну, несвоєчасно сплачує за її харчування у закладі, присилає сторон¬ніх осіб забирати хлопчика з дитячого садка. З 26 лютого 2012 року [PERSON] взагалі залишила свого сина знайомій [PERSON], яка мешкає по [ADDRESS] яка і за¬ймалась вихованням малолітнього [PERSON] до 2014 року. 30 травня 2014 року [PERSON] надала нотаріальну згоду на участь у вихо¬ванні сина [PERSON] громадянці [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: [ADDRESS] з правом вирішувати всі питання, що стосуються особисто [PERSON], і деякий час вона займалася вихованням та утриманням дитини. Але після конфлікту зі [PERSON] відмовилась від виховання дитини. 20 вересня 2015 року, каретою швидкої допомоги у супроводі слідчого та дільнично¬го інспектора міліції Довгинцівського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропет¬ровській області до медичної установи був доставлений малолітній [PERSON] [PERSON], залишила свого сина у знайомих і зникла в невідомому напрямку. Малолітній [PERSON] з діагнозом: гостра респіраторна ві¬русна інфекція був доставлений до КЗ «Криворізька міська дитяча лікарня №2» Дніпропетровської обласної ради. За час лікування дитини мати жодним чином не цікавилась його здоров'ям. Після одужання, за клопотанням служби у справах дітей виконкому Довгинцівської районної у місті ради, малолітній [PERSON] був улаштований до КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей №1» Криворізької мі¬ської ради. Посилався на ті обставини, що за час перебування дитини у закладах, мати жодного разу його не відві¬дала та не поцікавилася станом його здоров'я. Мати фактично від народження дитини не піклується про її фізичний і ду¬ховний розвиток, підготовку до самостійного життя, матеріально не утримує, не забезпечує необхідне харчування, не спілкується з дитиною в обсязі необхідно¬му для її самоусвідомлення, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Це свідчить про те, що мати ухиляється від виховання дитини, свідомо нехтує своїми обов'язками. Практично дитина постійно проживає і виховується у чу¬жих людей. На підставі викладеного просив позовні вимоги задовольнити, та винести рішення, яким позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON], [INFO] року, та на підставі ст.166 СК України, розглянути питання про стягнення зі [PERSON] аліментів у розмірі 1/2 частини від усіх видів її доходів (заробітку), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Присутня у судовому засіданні представник позивача, - Виконавчого комітету Дзержинської районної у місті ради, - [PERSON] (а.с.43) надала пояснення по суті справи, підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав та мотивів викладених у позовній заяві, просила суд їх задовольнити. Присутня у судовому засіданні відповідач [PERSON] надала пояснення по суті справи, проти позовних вимог заперечувала у повному обсязі вважаючи їх необґрунтованими та не доведеними. Вказувала на ті обставини, що вона не ухиляється від виконання обов'язків з виховання та утримання свого малолітнього сина, а обставини, викладені у позовній заяві є ніщо інакше, як наклеп. Представник третьої особи, - Криворізький міський центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, до зали суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про розгляд справи або про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Представник третьої особи, - Служба у справах дітей виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради, до зали суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду клопотання про розгляд справи без участі представника, підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Присутній у судовому засіданні прокурор Криворізької місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області Бабій В.Я. (а.с.59) підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити вважаючи їх обґрунтованими та доведеними. Допитана в ході судового розгляду свідок [PERSON] вказувала на ті обставини, що вона є рідною бабусею неповнолітньої дитини, та матір'ю батька дитини, - [PERSON] Підтвердила ті обставини, що відповідач [PERSON] самоусунулася від виховання та утримання сина, не спілкується з ним, не цікавиться його життям. Зазначила, що в даний час дитина проживає разом з нею та сином, котрий зараз проходить військову перепідготовку, та записав себе як батька дитини до свідоцтва про її народження, та надав їй своє прізвище. Вважала за доцільне позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON], [INFO]. Вислухавши пояснення учасників процесу, свідка, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Так, згідно положень ст.ст.15, 16 ЦК України, ст.3 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором. Захист цивільних прав, це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів (ст.57 ЦПК України). За загальними положеннями ЦПК України, обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Виходячи з вимог ст.ст.10, 214, 215 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, та встановлювати у рішенні обставини справи (в тому числі пропущення позовної давності), характер правовідносин сторін, правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, навести мотиви прийнятого рішення: встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. З письмових матеріалів справи судом встановлено, що відповідач [PERSON] (а.с.4, 5), є матір'ю малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 29 лютого 2012 року, виданого Центрально-Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.6), відомості про батька якого при народженні було внесено зі слів матері, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію народження згідно ч.1 ст.135 СК України для призначення допомоги (а.с.7). З копії повторного свідоцтва про народження від 29 січня 2016 року, серії [NUMBER], виданого Центрально-Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, та витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст.ст.126, 133, 135 СК України, вбачається, що батьками малолітньої дитини записані: [PERSON] та [PERSON], дитині надано прізвище батька, - «[INFO]» (а.с.50, 51). З копії заяви від 30 травня 2014 року, посвідченої приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Болозенко Т.О., вбачається, що [PERSON] надала свою згоду на участь бабусі, [PERSON], [INFO] (а.с.18), у вихованні її малолітнього сина [PERSON], [INFO], з правом вирішувати всі питання, що стосуються особисто нього (а.с.17). З копії акту обстеження житлово-побутових умов сім'ї від 30 вересня 2014 року, складеного комісією КК ДНЗ №204, за результатами обстеження квартири [ADDRESS], встановлено, що санітарно-гігієнічний стан квартири незадовільний. На час обстеження комісія постановила, що квартира потребує додаткового ремонту, покращення санітарно-гігієнічного стану ат придбання для дитини окремого ліжка, й навчально-розвиваючих матеріалів (а.с.12). З інформації від 21 вересня 2015 року, наданої КК ДНЗ №204, вбачається, що його співробітниками встановлено, що починаючи з 01 травня 2015 року, малолітній [PERSON] відвідує КК ДНЗ №204. Разом з матір'ю [PERSON] значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS], однак за місцем реєстрації не проживають у зв'язку із відсутністю ремонту у кімнаті (з'ясовано зі слів матері), тому тимчасово мешкали за різними адресами. Сім'я знаходиться на обліку СЖО через низький виховний потенціал матері. [PERSON] не працевлаштована, дитину до закладу приводила не завжди в охайному стані, несвоєчасно сплачувала за харчування дитини. Адміністрація закладу неодноразово проводила бесіди з матір'ю щодо належного виховання сина (а.с.13). З копії повідомлення КЗ «Криворізька міська дитяча лікарня №2 ДОР» №569 від 22 вересня 2015 року вбачається, що з 20 вересня 2015 року малолітній [PERSON], [INFO], перебував у педіатричному відділенні лікарні. Дитину до лікарні доставила КШД у супроводі співробітників Дзержинського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області з адреси: [ADDRESS] без супровідних документів. Вказано, що мати дитини, - [PERSON], мешкає за адресою: [ADDRESS], залишила дитину 18 вересня 2015 року у свого знайомого [PERSON], що мешкає за адресою: [ADDRESS], та зникла у невідомому напрямку. За час перебування дитини у лікарні, мати дитину не відвідувала, життям та здоров'ям не цікавилась (а.с.8). З копії повідомлення служби у справах дітей виконкому Довгинцівської районної у місті ради №1765 від 28 жовтня 2015 року, щодо малолітнього [PERSON], направленого на адресу начальника служби у справах дітей виконкому Дзержинської районного у місті ради, вбачається, що у зв'язку із неодноразовими зверненнями дошкільного навчального закладу, який відвідує хлопчик, щодо ймовірного виникнення в родині дитини складних життєвих обставин, та залишення матір'ю свого сина без нагляду на сторонніх осіб, за клопотанням служби у справах дітей виконкому Довгинцівської районної у місті ради, малолітня дитина була влаштована до КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей №1». Матір та дитина зареєстровані за адресою: [ADDRESS]. Просили вирішити питання про позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно її малолітнього сина (а.с.11). З копії довідки ОСББ «пл. Домнобудівників 2, корп. 2» №1386 від 02 листопада 2015 року, вбачається, що відповідач [PERSON] та малолітній [PERSON] значаться зареєстрованими з 01 квітня 2014 року по день видачі довідки за адресою: [ADDRESS], однак не мешкають за даною адресою. До суду надано заяву про зняття останніх з реєстраційного обліку (а.с.9). Відповідно до психолого-педагогічної характеристики на [PERSON], [INFO], від 03 листопада 2015 року, виданої КК ДНЗ №204, останній зарекомендував себе як комунікабельна дитина, однак у взаємовідносинах з однолітками проявляє агресію. Під час спеціально-організаційної навчальної діяльності хлопчик пасивний, неуважний, не здатний довго зосереджуватися на одному виді діяльності, швидко стомлюється, втрачає інтерес. Знання про оточуючих та навколишню дійсність у дитини недостатньо сформовані. Добре розуміє мову дорослого, звернену до нього, але власне мовлення розвинене слабко, словниковий запас обмежений. Дрібна моторика не відповідає віковим критеріям розвитку дитини молодшого дошкільного віку. На зауваження реагує адекватно, але в більшості випадків вимоги дорослих ігнорує (а.с.14). Відповідно до характеристики на сім'ю [PERSON] від 03 листопада 2015 року, виданої КК ДНЗ №204, та інформації від 28 липня 2015 року, [PERSON] порушує внутрішній розпорядок групи, приводить дитину брудною, несвоєчасно сплачує за харчування сина у закладі, присилає сторонніх осіб забирати хлопчика додому (а.с.15, 16). З копії повідомлення начальника Дзержинського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області №7755 від 06 листопада 2015 року вбачається, що на день видачі довідки, відповідач [PERSON] на обліку в Дзержинському РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, не знаходиться (а.с.10). Факт невиконання відповідачем [PERSON] своїх батьківських обов'язків, підтверджується також заявою громадянки [PERSON] (а.с.20) від 08 листопада 2015 року, наданою на ім'я начальника служби у справах дітей виконкому Дзержинської районної у місті ради, з якої вбачається, що малолітній [PERSON] про живав у неї за адресою: [ADDRESS] на протязі трьох років з моменту народження, вона його одягала та кормила, а в цей час [PERSON] продовжувала вести аморальний спосіб життя (а.с.19). З характеристики від 04 лютого 2016 року, наданої ОСББ «Димитрова 120» вбачається, що відповідач [PERSON] з 03 березня 2012 року по 18 березня 2014 року проживала за адресою: [ADDRESS]. За час проживання зарекомендувала себе з позитивної сторони, скарг за вказаний період на неї не надходило (а.с.49). Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України, сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами 7, 8 ст.7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Частиною 1 ст.141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч.2 ст.141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до положень ст.150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Згідно ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно ч.2 ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідно до ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківських прав це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Оскільки батьківські права тривають до повноліття дитини, позбавлення батьківських прав після його настання закон не допускає. Як вбачається з роз'яснень, викладених в п.16 постанови Пленуму ВСУ від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, приймаючи до уваги, що судом достовірно встановлені обставини, які свідчать про свідоме самоухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх батьківських обов'язків, передбачених ст.150 СК України, по вихованню та утриманню малолітнього сина, що згідно п.2 ч.1ст.164 СК України, є правовою підставою для позбавлення батьківських прав, а тому позовні вимоги в частині позбавлення відповідача батьківських прав є обґрунтованими та підлягають задоволенню в інтересах дитини. Що стосується позовних вимог в частині вирішення питання про стягнення з відповідача аліментів, то в цій частині суд вважає за доцільне відмовити виходячи із наступного. Згідно ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Згідно роз'яснень наданих в постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Однак, зважаючи на ту обставину, що дитина проживає разом із батьком, перебуває на його утриманні, а не на утриманні держави, суд дійшов до висновку лише щодо доцільності позбавлення батьківських прав стосовно матері, то з позовом про стягнення аліментів повинен звертатися безпосередньо батько а не орган опіки та піклування. А тому в даній частині позовних вимог суд відмовляє. Зважаючи на те, що позивача було звільнено від сплати судового збору, у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення позову, стягненню з відповідача [PERSON] на користь держави підлягає сума судового збору в розмірі 1 280,00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial