Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-07 00:00:00

У лютому 2019 року [PERSON], діючи в інтересах малолітніх дітей, звернувся до суду з позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дітей. Як підставу зазначено, що з 04.08.2009 року по 25.08.2015 року він перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Сумісне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаємного порозуміння, різних поглядів на сімейне життя, внаслідок чого 25.08.2015 року шлюб було розірвано. Зазначив, що, починаючи з 2017 року діти проживають з ним, їхнім батьком, за адресою: [ADDRESS]. Вказує, що забрав дітей до себе, оскільки від сестри відповідача [PERSON] дізнався, що мати дітей, [PERSON], не піклується належним чином про них, веде невпорядкований спосіб життя, зловживає спиртними напоями, не подала документи для влаштування дітей до школи. Діти були неохайно вбрані у брудні речі, були в задавнених лишаях, які мати не намагалася лікувати, пояснивши йому, що в цьому немає нічого страшного. Вказує, що він, як батько, піклується про дітей, приймає участь у шкільних та класних заходах, пов'язаних з виконанням батьківських обов'язків, діти доглянуті, забезпечеі одягом, канцтоварами, його ставлення до дітей доброзичливе, своєчасно приводить дітей на медичні огляди і профілактичні щеплення. Мати дітей ними не цікавиться, не дбає про них, на дільницю фельдшерського пункту не з'являється, з дітьми фактично не проживає. З 2017 року мати [PERSON] самоусунулась від виховання, навчання та утримання дітей, періодично виїжджає до Дубенського району Рівненської області, повертається до своєї матері [PERSON], з якою мешкає, при цьому про дітей не цікавиться. Поведінка [PERSON] може негативно вплинути на подальший розвиток дітей. [PERSON] не виконує жодного з передбачених законом батьківських обов'язків, не бере педагогічної, матеріальної, будь-якої іншої участі у вихованні дітей, не створює належні умови щодо утримання та виховання дітей, зловживає спиртними напоями, веде невпорядкований спосіб життя. Він, як батько, має змогу забезпечити дітям належні умови для їхнього проживання та виховання. Однак діти потребують нормального харчування, придбання одягу, періодичного лікування, витрат на навчання, що потребує значних грошових коштів. Самостійно забезпечити дітей всім необхідним він не має можливості. На момент звернення до суду з даним позовом з відповідачем не досягнуто згоди щодо способу виконання обов'язку з утримання дітей. Відомості щодо працевлаштування відповідача на даний час відсутні. Позивач просить позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO], а також стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дітей у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, для кожної дитини окремо, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. У судове засідання позивач, за відсутності можливості, не з"явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав, просив його задовольнити та не зеперечувава проти ухвалення судом заочного рішення. Представник третьої особи до суду також не з"явився, надав заяву про розгляд справи у відсутність, не заперечував проти задоволення позову. Відповідач у судове засідання не з'явилася, письмовий відзив на позов у встановлений строк суду не надала, про причини неявки не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності не надала, хоча належним чином була повідомлена про дату, час і місце розгляду справи згідно оголошенню про виклик в судове засідання на офіційній сторінці Шевченківського районного суду Харківської області http://sh.hr.court.gov.ua/sud2037/ веб-порталу «Судова влада України» в мережі «Інтернет». Відповідно до ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами. Згідно вимогам ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні докази, суд дійшов наступного. Згідно з положеннями частин 1, 4, 6 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Позбавлення батьківських прав не звільняє батьків від обов'язку утримувати дітей. Батьки несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Нормами частин 2, 3, 4 статті 150 Сімейного кодексу України (СК України) передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Згідно частині 2 ст. 157 СК України той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Встановлено, що з 04.08.2009 року по 25.08.2015 року [PERSON]та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який 25.08.2015 року розірвано (а.с. 8). Згідно свідоцтву про народження серії [NUMBER] від 17.10.2017 року батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] і [PERSON] (а.с. 9). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17.10.2017 року батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] і [PERSON] (а.с. 10). Згідно акту обстеження від 22.11.2018 року, складеного комісією у складі депутата Петропільської сільської ради Шевченківського району Харківської області та сусідів, малолітні діти [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO], фактично проживають з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15). За повідомленням виконкому Петропільської сільської ради Шевченківського району Харківської області [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], проте фактично за вказаною адересою з 10.09.2017 року не проживає (а.с. 28, 32). Відповідно до інформації Семенівської ЗОШ І-ІІ ступенів Шевченківської районної ради Харківської області № 49 від 15.03.2018 року [PERSON], [INFO], з 01.09.2015 року по теперішній час навчається у школі, з 01.09.2017 року про [PERSON] піклується батько [PERSON], який приймає участь у шкільних та класних заходах, пов'язаних з виконанням батьківських обов'язків, дитина доглянута, забезпечена одягом, канцтоварами, ставлення батька до дитини доброзичливе. Мати дітей - [PERSON] участі у вихованні [PERSON] не брала в зв'язку з тим, що проживає окремо від дитини (а.с. 14). Згідно характеристиці, складеній 26.11.2018 року Семенівською ЗОШ І-ІІ ступенів Шевченківської районної ради Харківської області, [PERSON] є батьком учня 4 класу [PERSON], [INFO], за час навчання дитини у школі до батька не було ніяких нарікань, [PERSON] ходить до школи чистий та охайний, батько цікавиться навчанням та поведінкою сина, приділяє увагу здоров'ю дитини, реагує на звернення класного керівника (а.с. 17). Відповідно до довідки завідувача фельдшерським пунктом с. Петропілля від 22.11.2018 року [PERSON] є дбайливим батьком малолітніх дітей: [PERSON], 2009 року народження та [PERSON], 2012 року народження, своєчасно приводить дітей на медичні огляди і профілактичні щеплення. Мати дітей ними не цікавиться, не дбає про них, на дільницю фельдшерського пункту не з'являється, з дітьми фактично не проживає (а.с. 16). Отже, з 2017 року [PERSON] самоусунулась від виховання, навчання та утримання дітей, періодично виїжджає до Дубенського району Рівненської області, потім повертається до своєї матері, з якою мешкає, при цьому про дітей не цікавиться. Поведінка [PERSON] може негативно вплинути на подальший розвиток дітей. [PERSON] не виконує жодного з передбачених законом батьківських обов'язків, не бере педагогічної, матеріальної, будь-якої іншої участі у вихованні дітей. Відповідно до висновку від 11.01.2019 року орган опіки та піклування Шевченківської районної державної адміністрації Харківської області вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 11-13). Як вбачається з висновку, батько дітей наполягав на отриманні висновку органу опіки та піклування, посилаючись на ухилення матір'ю від виконання батьківських обов'язків щодо виховання та утримання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON]. Мати ж дітей, [PERSON], не змогла пояснити членам комісії причини, за яких вона не спілкувалася з дітьми, не утримувала їх матеріально, не займалася їхнім вихованням, свідомо нехтувала батьківськими обов'язками, не надавала жодної допомоги у вихованні дітей і навіть не телефонувала (а.с. 12). Свідоме нехтування матір'ю [PERSON] своїми обов'язками щодо виховання дітей свідчить про умисну форму вини. Невиконання батьківських обов'язків є наслідком недбалого ставлення до своїх дітей. Таким чином, відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків по вихованню дітей, не цікавиться їхнім життям, навчанням, розвитком, не піклується про їхнє здоров'я, проживає окремо від дітей, не спілкується з ними. Всі вищезазначені факти як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення матері від виховання дітей, свідомого нехтування матір'ю своїми батьківськими обов'язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення до своїх дітей. Вищезазначені обставини підтверджуються матеріалами цивільної справи, які були досліджені у судовому засіданні. Пунктом 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання обов'язків має місце тоді, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зважаючи на викладене, суд визнає, що відповідач свідомо не виконує батьківських обов'язків щодо виховання, утримання та розвитку своїх дітей. Суд вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав відповідає інтересам її дітей. Окрім того, діти потребують нормального харчування, придбання одягу, періодичного лікування, витрат на навчання, що потребує значних грошових коштів, оскільки це потребує значних грошових коштів. Самостійно забезпечити дітей всім необхідним позивач не має можливості. Сторонами не досягнуто домовленості щодо способу виконання відповідачем обов'язку з утримання дітей. Відомості щодо працевлаштування відповідача відсутні. В добровільному порядку відповідач матеріальну допомогу на утримання дітей не надає. Відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особи, позбавлені батьківських прав, не звільняються від обов'язку утримувати дитину. Згідно частині 1 ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дітей, які потребують матеріальної допомоги. Відомості щодо стану здоров'я та матеріального становища платника аліментів, наявності чи відсутності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, стягнень за виконавчими документами на користь третіх осіб, наявність можливості надавати матеріальну допомогу відсутні. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися (аліменти на дитину), визначається судом. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, окремо для кожної дитини, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Судові витрати підлягають розподілу в порядку ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved