Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

01.12.2020 до Балаклійського районного суду Харківської області надійшла позовна заява [PERSON] до відповідача [PERSON] , у якій позивач просить позбавити відповідача батьківських прав стосовно його доньки [PERSON] , [INFO] . Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначила, що з 26 жовтня 2013 року до 25 листопада 2019 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. [INFO] у них народилася дочка - [PERSON] , яка проживає з нею. Відповідач не проживає з нею та не виконує батьківські обов`язки, не приділяє уваги їх доньці, не займається її вихованням, не забезпечує доньку матеріально та не піклується про її фізичний і духовних розвиток, не відвідує її, не цікавиться життям та навчанням доньки. Вищенаведене стало підставою для звернення до суду з позовною заявою про позбавлення відповідача батьківських прав. Ухвалою судді Балаклійського районного суду Харківської області від 12.01.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 08.02.2021 залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, орган опіки та піклування - виконавчий комітет Донецької селищної ради Ізюмського району Харківської області. 26.02.2021 від представника третьої особи Донецької селищної ради до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити в задоволенні позову. Ухвалою суду від 29.03.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала, просила задовольнити. Відповідач подав заяву у якій просив відмовити у задоволенні позову та справу розглянути за його відсутності. Представники третіх осіб - служба у справах дітей Вовчанської районної державної адміністрації Харківської області, служба у справах дітей Балаклійської районної державної адміністрації, виконавчий комітет Донецької селищної ради Ізюмського району Харківської області у судове засідання не з`явились, подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. До суду надійшов висновок служби у справах дітей Вовчанської районної державної адміністрації Харківської області про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно доньки - [PERSON] , [INFO] . Крім того, до суду надійшов висновок виконавчого комітету Донецької селищної ради Ізюмського району Харківської області про недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно доньки - [PERSON] , [INFO] . Частиною 3 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, дослідивши докази у справі, встановив такі обставини та визначив відповідні до них правовідносини. [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.10.2013, який було розірвано рішенням Вовчанського районного суду Харківської області 24.10.2019 (а.с. 9). [PERSON] є батьком, а [PERSON] - матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 08.02.2014 (а.с. 8). Рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 24.10.2019 з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] (а.с. 10-11). Дитина - [PERSON] , [INFO] , зареєстрована і проживає з матір`ю - [PERSON] в м. Вовчанськ (а.с. 12). Відповідач [PERSON] зареєстрований і проживає у смт. Донець Балаклійського району Харківської області (а.с. 43). Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам від 02.09.2020, борг [PERSON] по аліментам за виконавчим листом станом 01.09.2020 - 32031,77 грн. (а.с. 14) З пояснень [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] , які є сусідами позивача [PERSON] , вбачається, що позивач з травня 2019 року займається одна вихованням доньки [PERSON] , забезпечує її повністю матеріально, батько дитини донькою не цікавиться, вихованням не займається, допомоги не надає (а.с.15, 17, 19). Згідно характеристики, наданої класним керівником КЗ «Вовчанського ліцею № 1», батько учениці [PERSON] , за час навчання, не приділяв уваги вихованню. Вихованням та утриманням дитини займається її мати (а.с. 22). 05.02.2021 службою у справах дітей Вовчанської районної державної адміністрації Харківської області надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] (а.с. 54). 19.03.2021 Донецькою селищною радою Харківської області надано висновок про не доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] . У висновку вказано, що на засіданні комісії [PERSON] повідомив, що батько [PERSON] перешкоджає його спілкуванню з донькою. На сьогоднішній день він безробітний та має на утриманні важкохвору бабусю. [PERSON] виявив бажання відновити спілкування з донькою та приймати участь у її вихованні (а.с. 82, 83). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Позовні вимоги про позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно його доньки - [PERSON] , [INFO] , ґрунтуються на ухиленні відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню доньки (пункт 2 частини 1 статті 164 СК України). З огляду на зміст п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, позбавлення батьківських прав може застосовуватися лише тоді, коли батьки не просто не виконують свої обов`язки по вихованню дитини, а й ухиляються від їх виконання, тобто за умови доведення винної поведінки того з батьків, який свідомо нехтує здійсненням своїх обов`язків, передбачених ст. 150 СК України. У пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. За змістом частин 4-6 статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Органом опіки та піклування - служба у справах дітей Вовчанської районної державної адміністрації Харківської області надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] стосовно неповнолітньої доньки - [PERSON] . Як убачається з висновку органу опіки та піклування, його було надано на підставі матеріалів долучених до позовної заяви. Висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав не є обов`язковим для суду (ч.ч. 5, 6 ст. 19 СК України), такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом. Суд не погоджується з вказаним висновком органу опіки та піклування, оскільки він є недостатньо обґрунтованим та не містить однозначних обставин, які б вказували на наявність підстав для застосування щодо відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав. Згідно ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Матеріали справи не містять негативних характеристик, доказів винної поведінки відповідача та умисного ухилення його від виконання своїх обов`язків по вихованню доньки. Сам факт проживання батька окремо від доньки, невідвідування батьком навчальних закладів не є достатньою підставою для висновку про доцільність позбавлення особи батьківських прав з огляду на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом для впливу на особу, яка не виконує батьківських обов`язків. Таким чином позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що відповідач умисно та злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Даних щодо застосування заходів впливу у зв`язку з неналежним виконанням батьківських обов`язків та їх безрезультатності матеріали справи також не містять. Обставини, на які посилається позивач як на підставу заявленого позову, а саме: невиконання батьком батьківських обов`язків, не знайшли свого беззаперечного доведення. Такий висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 24.04.2019 у справі № 331/5427/17, провадження № 61-12023св18. Демократичне суспільство характеризується плюралізмом, терпимістю, широтою поглядів. Таким чином, держави мають позитивне зобов`язання із забезпечення процедурних гарантій від свавілля як умову обґрунтованості втручання в права, що захищаються статтею 8 Конвенції. Щоб втручання було визнано «необхідним у демократичному суспільстві», воно повинно бути обґрунтовано «гострою соціальною необхідністю». Причини, що наводяться внутрішніми судами для обґрунтування оскаржених заходів, повинні бути достатніми і стосуватися справи. З огляду на встановлені обставини справи щодо поведінки [PERSON] суд вважає, що відсутні підстави для застосування до відповідача крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення його батьківських прав як гострої соціальної необхідності у застосуванні такого втручання у права, захищені статтею 8 Конвенції. Дослідивши докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про позбавлення відповідача батьківських прав. Як убачається з матеріалів справи, позивач за подання до суду даної позовної заяви сплатила судовий збір у сумі 840,80 грн (а.с. 1). У зв`язку з відмовою в позові, зазначені витрати позивача відповідно до ст. 141 ЦПК України розподілу не підлягають. На підставі ст.ст. 7, 19, 150, 164 Сімейного кодексу України,

Outcome: dismissed