Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-09 00:00:00

У червні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що вона є власником будинку [ADDRESS] Відповідач у справі є її бувшою невісткою, яку вона тимчасово зареєструвала у своєму будинку. В подальшому без її згоди відповідач зареєструвала на спірній житловій площі неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. З 23 лютого 2011 року відповідач разом з донькою не проживає на вказаній житловій площі. Посилаючись на вищевикладені обставини та положення закону позивач просила суд усунути перешкоди в користуванні власністю, а саме будинком [ADDRESS], шляхом зняття з реєстраційного обліку [PERSON]. Зобов'язати Києво-Святошинське відділення Управління міграційної служби України в Київській області зняти з реєстраційного обліку [PERSON] за вказаною адресою. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, та просили їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечував. Представники іншого відповідача та третьої особи у справі у судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені. Суд, заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи та наявні у ній докази, знаходить, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. З матеріалів справи вбачається, що позивач є власником будинку [ADDRESS] На спірній житловій площі зареєстрована неповнолітня [PERSON], [INFO]. У відповідності до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас відповідно до ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: позбавлення права власності на житлове приміщення; позбавлення права користування житловим приміщенням; визнання особи безвісно відсутньою; оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою (зазначена позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 16.01.2012 року №6-57цс11, винесеній в порядку глави 3 розділу V ЦПК України). Відтак вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 116, 156 ЖК України; ст.405 ЦК України). Оскільки [PERSON] не заявлено вимог про позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням, відповідно не підлягає задоволенню і вимога про зняття [PERSON] з реєстрації місця проживання. Отож, суд приходить до висновку про необхідність відмовити [PERSON] у задоволенні її позову.

Outcome: dismissed