Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-01 00:00:00

01 лютого 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, зареєстрованого із [PERSON] 10 листопада 2012 року у відділі ДРАЦС по місту Миргороду Миргородського міськрайонного управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 166. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 10 листопада 2012 року вона зареєстрував шлюб з відповідачем. Від цього шлюбу є син [PERSON] [INFO] . Причиною розірвання шлюбу позивач є різні погляди на сімейне життя та подружні відносини. На час звернення до суду між подружжям відсутнє взаєморозуміння, любов, повага, кожен живе окремо своїм життям, спільне господарство не ведеться. Сім`я фактично припинила своє існування, шлюб носить формальний характер. Такі сімейні відносини існують тривалий час, тому примирення між подружжям неможливе, а збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам малолітнього сина. Дитина проживає з позивачем і спору з цього приводу не існує. Просила шлюб розірвати після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». Ухвалою судді від 04 лютого 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін . Позивач в судове засідання не з`явилася, подала заяву, просила справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а. с. 21). Відповідач подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав (а. с. 20). В зв?язку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ст.247 ч.2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 10 листопада 2012 року позивач [PERSON] зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] у відділі ДРАЦС по місту Миргороду Миргородського міськрайонного управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 331 (а.с. 3). Від цього шлюбу народився син [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 6). Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя та інтересам неповнолітньої дитини,оскільки подружжя тривалий час спільно не проживають та наполягають на розірванні шлюбу. Відповідно до положень частини 1 статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до положень статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з положенням ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідач [PERSON] заявила, що вона бажає після розірвання шлюбу іменуватися прізвищем « [PERSON] », тому суд вважає за необхідне залишити позивачу прізвище « [PERSON] ». Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З урахуванням викладеного суд приходить висновку про повернення позивачу 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме у розмірі 454, 00 грн. Відповідно до ст.ст.133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 454, 00 коп.

Outcome: approved