Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-09 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», звернулось до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] , [PERSON] та Товариства з обмеженою відповідальністю «Територіальне між господарче об`єднання «ЛІКО-Холдінг» про стягнення заборгованості за кредитним договором №10-29/6230 від 08.04.2008 року у розмірі 5 647 439,71 грн. В обгрунтування позову зазначає, що 08 квітня 2008 року між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено Договір кредиту № 10-29/6230, відповідно до якого Кредитор надав Боржнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 138 971,00 доларів США, зі сплатою 13,50% річних та кінцевим терміном погашення заборгованості до 07 квітня 2033 року. 21 жовтня 2008 року між Позивачем та [PERSON] укладено Додаткову угоду №1 про внесення змін до Договору кредиту. Згідно даної Додаткової угоди сторони прийшли до взаємної згоди встановити відсоткову ставку за користування кредитом у розмірі 14,00% річних, було встановлено дату початку дії підвищеної відсоткової ставки - 03.11.2008 року. Позивач зазначає, що 05 квітня 2011 року між Позивачем та [PERSON] укладено Договір про внесення змін до Договору кредиту. Згідно даної Додаткової угоди сторони прийшли до взаємної згоди та підтвердили залишок заборгованості за Кредитом (тіло кредиту) у розмірі 132 951,34 доларів США та залишок заборгованості за нарахованими процентами станом на дату укладення цього договору про внесення змін у розмірі 29 952,29 доларів США. Згідно цього договору про внесення змін встановлено нову відсоткову ставку - 14,39 % річних, передбачено новий графік погашення заборгованості та кінцевий термін погашення кредитної заборгованості до 07.04.2038року. З метою забезпечення виконання Договору кредиту між Позивачем, [PERSON] та [PERSON] , був укладений Договір поруки № 02-10/1314 від 08 квітня 2008 року, згідно якого [PERSON] зобов`язується перед Позивачем у повному обсязі солідарно відповідати за виконання [PERSON] зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі, порядку та у випадках, передбачених Договором кредиту. З метою забезпечення виконання Договору кредиту між Позивачем, [PERSON] та ТОВ «ТМО «ЛІКО - Холдинг» був укладений Договір поруки № 02-10/1301 від 08 квітня 2008 року. Згідно даного договору Товариство зобов`язується перед Позивачем у повному обсязі солідарно відповідати за виконання [PERSON] зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі, порядку та у випадках, передбачених Договором кредиту. Позивач також стверджує, що 31 березня 2011 року між сторонами було укладено Договір про внесення змін до Договору поруки. Шляхом укладення цього договору про внесення змін [PERSON] надав свою згоду на всі зміни до умов кредитування, в тому числі того, що стосується зміни істотних умов договору. У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за договором кредиту, станом на 19.11.2015 року у [PERSON] наявна заборгованість у розмірі 5647439,71 гривень, в зв`язку з чим просить суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором №10-29/6230 від 08.04.2008 року у розмірі 5 647 439,71 грн. Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва Шумко А.В. від 13.05.2016 року відкрито провадження у справі. Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва Хоменко О.Л. від 24.10.2017 року справу прийнято до свого провадження. 21.11.2017 року на адресу суду надійшла зустрічна позовна заява ТОВ «Територіальне міжгосподарче об`єднання «ЛІКО-Холдинг». Свої позовні вимоги за зустрічним позовом відповідач обгрунтовує тим, що внесення без згоди поручителя змін до кредитного договору про зміну зобов`язання, забезпеченого порукою, зокрема, збільшення процентної ставки, що призвело до збільшення обсягу відповідальності як боржника, так і поручителя, є підставою для визнання поруки такою, що припинена. Зазначає, що з договору поруки вбачається, що його умовами не передбачена зміна розміру процентів за основним зобов`язанням без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди. ТОВ «Територіальне міжгосподарче об`єднання «ЛІКО-Холдинг» стверджує, що йому стало відомо, що 21.10.2008 року між позивачем за первісним позовом та [PERSON] , 21.10.2008 року було укладено Додаткову угоду №1 про внесення змін до договору кредиту та встановлено відсоткову ставку за користування кредитом у розмірі 14% річних. При цьому Товариство не надавало згоду на збільшення розміру процентної ставки. У зв`язку з цим просить визнати поруку Товариства за договором поруки №02-10/1301 від 08.04.2008 року припиненою. 27.03.2018 року на адресу суду надійшов також відзив ТОВ «Територіальне міжгосподарче об`єднання «ЛІКО-Холдинг» на позовну заяву ПАТ «Укрсоцбанк» аналогічного змісту, у якому відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк». Також, на адресу суду надійшла заява ТОВ «Територіальне міжгосподарче об`єднання «ЛІКО-Холдинг» про застосування позовної давності, відповідно до якої позивач за зустрічним позовом зазначає, що в зв`язку з порушенням позичальником своїх зобов`язань, на підставі по.4.5 Кредитного договору, вона повинна була у вересні 2009 року погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції. Вказує, що провадження у справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» відкрито у травні 2016 року, тобто майже після спливу семи років з дати порушення [PERSON] своїх зобов`язань за договором кредиту. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.10.2018 року справу передано на розгляд судді Голосіївського районного суду міста Києва Колдіної О.О. Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва Колдіної О.О. від 23.10.2018 року справу прийнято до свого провадження, розгляд якої призначено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 13.10.2020 року залучено до участі у справі правонаступника позивача, замість ПАТ «Укрсоцбанк» залучено АТ «Альфа-Банк». Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 13.10.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду. Представником позивача подана заява про розгляд справи у відсутність представника АТ «Альфа-Банк». Представник відповідача ТОВ «Територіальне міжгосподарче об`єднання «ЛІКО-Холдинг» в ході судового розгляду просила відмовити у задоволенні первісного позову в зв`язку з пропуском позивачем строків звернення до суду та підтримала вимоги за зустрічним позовом, просила його задовольнити, посилаючись на припинення поруки, оскільки Банк, уклавши з позичальником додаткову угоду про зміну розміру процентної ставки 21.10.2008 р. без згоди поручителя збільшив обсяг його відповідальності. Крім того, представник відповідача зазначила, що Банк не дотримався положень ч.4 ст.559 ЦК України та не пред`явив вимог до поручителя протягом шести місяців з моменту виникнення такого права у Кредитора, що є підставою для припинення поруки. Відповідачі - [PERSON] , [PERSON] в судове засідання повторно не з`явились, про місце і час судового розгляду повідомлялись у спосіб, передбачений ст.128 ЦПК України, в зв`язку з чим суд вважає за можливе провести розгляд справи у їх відсутність. Вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 08 квітня 2008 року між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено Договір кредиту № 10-29/6230, відповідно до якого Кредитор надав Боржнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 138 971,00 доларів США, зі сплатою 13,50% річних та кінцевим терміном погашення заборгованості до 07 квітня 2033 року. 21 жовтня 2008 року між Позивачем та [PERSON] укладено Додаткову угоду №1 про внесення змін до Договору кредиту. Згідно даної Додаткової угоди сторони прийшли до взаємної згоди встановити відсоткову ставку за користуванням кредитом у розмірі 14,00% річних, було встановлено дату початку дії підвищеної відсоткової ставки - 03.11.2008 року. Вказана додаткова угода підписана АКБ СР «Укрсоцбанк» та [PERSON] . Судом встановлено, що 05 квітня 2011 року між Банком та [PERSON] укладено Договір про внесення змін до Договору кредиту. Згідно даної Додаткової угоди сторони прийшли до взаємної згоди та підтвердили залишок заборгованості за Кредитом (тіло кредиту) у розмірі 132 951,34 доларів США та залишок заборгованості за нарахованими процентами станом на дату укладення цього договору про внесення змін у розмірі 29 952,29 доларів США. Згідно цього договору про внесення змін встановлено нову відсоткову ставку - 14,39 % річних, передбачено новий графік погашення заборгованості та кінцевий термін погашення кредитної заборгованості до 07.04.2038року. З матеріалів справи вбачається, що між Позивачем, [PERSON] та [PERSON] , 08.04.2008 року був укладений Договір поруки № 02-10/1314 від 08 квітня 2008 року. Згідно якого [PERSON] зобов`язується перед Позивачем у повному обсязі солідарно відповідати за виконання [PERSON] зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі, порядку та у випадках, передбачених Договором кредиту. Також, 08.04.2008 року між Позивачем, [PERSON] та ТОВ «ТМО «ЛІКО - Холдинг» був укладений Договір поруки № 02-10/1301 від 08 квітня 2008 року. Згідно якого Товариство зобов`язується перед Позивачем у повному обсязі солідарно відповідати за виконання [PERSON] зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі, порядку та у випадках, передбачених Договором кредиту. Як вбачається з матеріалів справи, згідно з п.1.1.1 пункту 1.1. Договору кредиту, кредит надавався позичальникові строком з травня 2008 року до квітня 2033 року. Відповідно до пункту 4.5. Договору кредиту, у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, передбачених п. 3.3.8., 3.3.9. Договору, протягом більше ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив та відповідно Позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Підпунктами 3.3.8 та 3.3.9 пункту 3.3. Договору кредиту передбачено обов`язки позичальника щодо своєчасної сплати процентів за користування кредитом та своєчасного погашення кредиту. Позичальник належним чином не виконала свої зобов`язання за Кредитним договором, в зв`язку з чим, станом на 19.11.2015 року, у [PERSON] наявна заборгованість у розмірі 5647439,71 гривень. Як вбачається з розрахунку, наданого позивачем, станом на 19.11.2015 року, останній платіж за договором кредиту був здійснений позичальником 08.05.2009 року. Представником відповідача подана заява про застосування положень ст.267 ЦК України та відмову у задоволенні позову в зв`язку з пропуском позивачем строків звернення до суду. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з приписами ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Таким чином, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості у судовому порядку захистити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи. Європейський суд з прав людини у справах «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» та «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей: забезпечувати юридичну визначеність та остаточність, а також захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в тому випадку, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що відбувалися в далекому минулому, спираючись на докази, які вже могли втратити достовірність та повноту із плином часу. Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість господарських відносин. Однак, за змістом ст. 267 ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає у можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Зокрема, суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом строку позовної давності (частина третя статті 267 ЦК України). У разі пропущення позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропущення поважними та прийняти рішення про задоволення позову (частина п`ята статті 267 ЦК України). Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього (пункт 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14). Таким чином, підставами для відмови в позові у зв`язку з пропуском позовної давності є наступні факти: доведеність порушення цивільного права або інтересу, за захистом якого особа звернулася до суду, закінчення перебігу встановленого законодавством строку звернення до суду, відсутність поважних причин його пропуску, заява сторони у справі про застосування позовної давності. Для обчислення позовної давності застосовують загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252-255 ЦК України. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Частиною 1 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права. Порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися", наведених у ст.261 ЦПК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого положеннями ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Як вже зазначалось судом, з розрахунку наданого позивачем встановлено, що останній платіж за договором кредиту був здійснений позичальником 08.05.2009 року. В силу положень п.4.5 Кредитного договору в вересні 2009 року Позичальник повинна була повернути кредит та всі нараховані відсотки в вересні 2009 року. Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором 21.04.2016 р. Тому, суд погоджується з доводами ТОВ «ТМО «ЛІКО-Холдинг» про те, що позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності. Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Альфа Банк» до [PERSON] , [PERSON] , ТОВ «Територіальне між господарче об`єднання «ЛІКО-ХОЛДІНГ» про стягнення заборгованості за кредитним договором у зв`язку з пропуском строків позовної давності для звернення до суду за захистом своїх прав. Зустрічна позовна заява ТОВ «Територіальне між господарче об`єднання «ЛІКО-ХОЛДІНГ» до Акціонерного товариства «Альфа Банк», [PERSON] , третя особа: [PERSON] , про визнання припиненою з 21.10.2008 року поруку ТОВ «Територіальне між господарче об`єднання «ЛІКО-ХОЛДІНГ», що виникла на підставі договору поруки №02-10/1301 від 08.04.2008 року, підлягає задоволенню з огляду на наступне. Як встановлено судом, з метою забезпечення виконання Договору кредиту між ПАТ «Укрсоцбанк» , [PERSON] та ТОВ «ТМО «ЛІКО - Холдинг» був укладений Договір поруки № 02-10/1301 від 08 квітня 2008 року. Згідно якого Товариство зобов`язується перед Позивачем у повному обсязі солідарно відповідати за виконання [PERSON] зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі, порядку та у випадках, передбачених Договором кредиту. Відповідно до п.2.1 Договору поруки зміст забезпеченого порукою зобов`язання, його розмір, строк та порядок виконання станови: -повернення кредиту в сумі 138071 доларів США, з наступним порядком погашення, що визначений Договором кредиту та кінцевим терміном повернення всієї суми Кредиту 07.04.2033 р.; -сплата процентів за користування кредитом у розмірі 13,50% річних протягом строку дії кредитного договору в порядку, що визначений договором, яким обумовлено Основне зобов`язання; -сплата можливої неустойки (пені), у розмірі, в строки та в порядку, що визначені Договором кредиту. Так, 21 жовтня 2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено Додаткову угоду №1 про внесення змін до Договору кредиту. Згідно даної Додаткової угоди сторони прийшли до взаємної згоди встановити відсоткову ставку за користуванням кредитом у розмірі 14,00% річних, було встановлено дату початку дії підвищеної відсоткової ставки - 03.11.2008 року. Зазначена Додаткова угода була укладена без згоди поручителя та будь-якої Додаткової угоди, щодо зміни процентної ставки з ТМО «ЛІКО-ХОЛДІНГ» Банком не укладалось. Відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання. Збiльшення вiдповiдальностi поручителя внаслiдок змiни основного зобов`язання виникає, зокрема, у разi встановлення нових умов щодо порядку змiни процентної ставки в сторону збiльшення, розширення змiсту основного зобов`язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним. Тобто змiнами основного зобов`язання, в результатi яких збiльшується вiдповiдальнiсть поручителя, вважаються такi умови та обставини, що тягнуть або можуть потягти негативнi наслiдки для поручителя, поява для нього iнших нових ризикiв, вiдмiнних вiд тих, з якими вiн попередньо погодився при укладеннi договору поруки, погiршення його майнового становища. Зазначена позиція викладена в постанові Верховного Суду України вiд 21 травня 2012 р. у справi № 6-69цс11 Оскiльки порука є видом забезпечення виконання зобов`язання, то iстотними умовами договору поруки є обов`язкове посилання на основне зобов`язання, його змiст, розмiр, визначення обсягу вiдповiдальностi поручителя, змiна зобов`язання, забезпеченого порукою, тягне i змiни у договорi поруки та за своєю правовою природою фактично є i змiною умов договору поруки. Згiдно iз ч. 1 ст. 651 ЦК змiна договору допускається лише за згодою сторiн, якщо iнше не встановлено договором або законом. А вiдповiдно до ст. 654 ЦК змiна договору вчиняється в такiй самiй формi, що й договiр, що змiнюється або розривається, якщо iнше не встановлено договором або законом чи не випливає iз звичаїв дiлового обороту. З огляду на зазначені норми закону, суд приходить до висновку, що Банк, змінивши розмір процентної ставки шляхом укладення з Позичальником Додаткової угоди 21.10.2008 р. без згоди поручителя збільшив обсяг його відповідальності, що тягне наслідком припинення поруки. Крім того, за змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом із тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Договором поруки, укладеним між сторонами, не визначено строку, після закінчення якого порука припиняється. У разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Частиною четвертою статті 559 ЦК України передбачені три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя; протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позов до поручителя. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не вправі, що спростовує посилання представника позивача на наявність у Банку права пред`явити вимоги до Поручителя протягом 3 років. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію цього виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки необхідно розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Outcome: approved