Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

Сторони уклали шлюб у 1993 році, від якого мають двох дітей: синів [PERSON], народженого 11.01.2003 року та сина [PERSON], народженого 1996 року, який на час розгляду справи досягнув повноліття. 03.06.2015 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача [PERSON] в якому посилаючись на неможливість подальшого спільного сімейного життя з відповідачем, через різних характер, різне ставлення до життя, і як наслідок, виникнення сварок між ними, свідком яких ставали їхні спільні діти, в результаті чого вони фактично припинили підтримувати шлюбні стосунки, просила ухвалити судове рішення про розірвання шлюбу з [PERSON] Позивачка [PERSON] при судовому розгляді справи, посилаючись на обставини викладені нею в позовній заяві, заявлені вимоги підтримала і просила їх задовольнити, наголосила, що шлюб з відповідачем наразі існує лише формально, з недавнього часу вони стали проживати відокремлено, а тому примирення з [PERSON] неможливо. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу, також вважає примирення з позивачкою неможливим. Вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходе такого висновку. Пояснення сторін у справі вказує на те, що у звязку з погіршенням взаємовідносин, подружжя припинили сімейні та подружні стосунки, сторони проживають відокремлено, спільне господарство не ведуть, вжиті позивачкою заходи для примирення та збереження сімї результату не принесли, тому наполягання позивачки на розірванні шлюбу і визнання відповідачем предявленого до нього позову базуються на неможливості подальшого спільного життя і збереження сімї. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно до ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу, та під час його розірвання. Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. За таких обставин, у суду складається достатня переконаність у наявності стійкого волевиявлення подружжя, спрямованого на припинення сімейних стосунків, збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що згідно до ст.112 СК України є підставою для задоволення позову про розірвання шлюбу. Відповідно до вимог ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В своїй позовній заяві позивачка виявила бажання залишити прізвище набуте в шлюбі «Грицюк», що є її правом.

Outcome: approved