Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

Служба у справах дітей Рогатинської районної державної адміністрації звернулася в суд із позовом до [PERSON] про позбавлення її батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO] та стягнення аліментів на його утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. В обгрунтування позову зазначено, що відповідачка по справі є матір'ю неповнолітнього [PERSON], [INFO]. В грудні 2017 року [PERSON] залишила сина в с.Конюшки Рогатинського району Івано-Франківської області, виїхала в Республіку Казахстан. Місце перебування батька дитини на даний час не відоме, він не проживає за місцем за реєстрації, не відомі будь-які засоби зв'язку з ним. З серпня місяця 2018 року дитина влаштована в Міжрегіональний центр соціально-психологічної реабілітації дітей в с. Мединя Галицького району Івано-Франківської області. Враховуючи інтереси дитини, а також той факт, що матір не цікавиться долею сина та станом його здоров'я, не бере участі в його вихованні, дитина перебуває в державному закладі, комісія з питань захисту прав дитини Рогатинської РДА прийшла до висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина - [PERSON] та стягнення аліментів на дитину в розмірі 1000 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні представник позивача - служби у справах дітей Рогатинської РДА Базилевич І.Я. позовні вимоги підтримала повністю. Пояснила, що дитина фактично позбавлена батьківської опіки. На даний час [PERSON] перебуває у центрі соціально-психологічної реабілітації. Відповідачка ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не бере участі у вихованні сина, не цікавиться його навчанням, станом здоров'я, матеріальної допомоги не надає. Була попереджена про те, що служба у справах дітей звертатиметься до суду з позовом про позбавлення її батьківських прав, однак не вчинила жодних дій, щоб забрати сина. Тітка дитини [PERSON] бажає оформити опіку над дитиною, забрати його на проживання у власну сім'ю. Під час спілкування з працівниками служби у справах дітей [PERSON] пояснила, що мати дитини неодноразово залишала [PERSON] в неї, по декілька тижнів не забирала сина. Дитина розказувала їй, що мати вживає спиртні напої, курить. Крім того, дитину мати прривозила в запущеному стані, хворою. Просила позов задовольнити. Не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідачка у судове засідання не прибула, не повідомила суд про причини своєї неявки, не подала відзиву на позов, клопотання про відкладення розгляду справи, чи слухання справи без її участі, про дату час і місце розгляду справи була повідомлена в установленому законом порядку. Зі згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК України. Суд, вислухавши доводи представника позивача, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON], громадянка Республіки Казахстан є матір'ю [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER], виданим 25 липня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Володарського районного управління юстиції у Київській області. Батько дитини - [PERSON]. Згідно довідки міжрегіонального центру соціально-психологічної реабілітації дітей в Івано-Франківській області № 424/01-17 від 26.12.2018 р., малолітній [PERSON], перебуває у даному закладі з 29 серпня 2018 року. За цей період батьки жодного разу не провідували сина. Як вбачається з довідки виконавчого комітету Конюшківської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області від 06.11.2018 р. № 809, [PERSON], зареєстрований на території зазначеної сільської ради, проте більше десяти років в с. Конюшки не проживає, місце його проживання не відоме. Комісія з питань захисту прав дитини Рогатинської районної державної адміністрації Івано-Франківської області згідно рішення від 09.11.2018 р № 37 вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її сина [PERSON] Згідно ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (п.2 ч.1 ст.164 СК України). Відповідно до статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жеребкування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 р. № 2402-III передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов'язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо. Згідно п. 16 Постанови, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Таким чином, беручи до уваги, що відповідачка не виявляє щодо сина батьківського піклування, ухиляється від виконання своїх обов'язків по його вихованню, вихованням сина не займається, не піклується про духовний і фізичний розвиток дитини, не турбується про належний стан його здоров'я, матеріальну допомогу на утримання не надає, суд приходить до висновку, що у відповідності з п. 2, ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України є достатньо підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO]. Оскільки суд прийшов до висновку про позбавлення батьківських прав матері, місце перебування батька протягом тривалого часу невідоме, опікун /піклувальник/ щодо дітей ще не визначений, суд передає неповнолітнього під опіку органу опіки та піклування з тим, щоб були вжиті заходи для захисту прав та інтересів дитини та вибрано найкращий спосіб подальшого влаштування долі дитини відповідно до вимог, встановлених у порядоку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, який затверджений Постановою КМ України, від 24.09.2008 року № 866 "Питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини". Органами опіки та піклування є районні, районні у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад (далі - органи опіки та піклування), які відповідно до законодавства провадять діяльність з надання статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, влаштування дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлення опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, із захисту особистих, майнових та житлових прав дітей. Безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно захисту прав дітей, зокрема дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на служби у справах дітей районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах рад. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно роз'яснень наданих в постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Статтею 184 Сімейного кодексу України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» установлено у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для: дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень; Тому суд частково задовольняє позов та стягує з відповідача аліменти на утримання [PERSON] у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial