Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-11 00:00:00

У серпні 2018 року [PERSON] (далі - позивач) звернулась до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач-1), [PERSON] (далі - відповідач 2), третя особа: П`ятнадцята Київська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка є донькою померлої [INFO] [PERSON] . Позивачка та відповідачі [PERSON] (чоловік померлої), [PERSON] (син померлої) являються єдиними спадкоємцями першої черги після померлої [PERSON] . Для оформлення спадкових прав після смерті матері позивачка звернулась до П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори з відповідною заявою. Від державного нотаріуса позивачка дізналась, що до спадкового майна померлої належать квартири за адресами: [ADDRESS] [ADDRESS] . Вказані квартири були придбані під час шлюбу померлої, [PERSON] та її чоловіка [PERSON] , тому вони належать їм на праві спільної сумісної власності. Проте частка померлої у спільній сумісній власності не була виділена за її життя. Відповідач-1 не звертався до нотаріуса з заявою про видачу йому свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя, не надавав згоди на визначення розміру частки спадкодавця у спільному сумісному майна. Вказані дії відповідача-1 перешкоджають реалізації належного позивачу права на спадкування, оскільки прямо позбавляють можливості успадкувати належну їй за законом частину у частці померлої у спільній сумісній власності подружжя. Позивач вважає, що такі дії відповідача-1 свідчать про його невизнання права позивача на частину спадщини спадкодавця. Більш того вважає, що такі дії відповідача-1 унеможливлюють оформлення право власності на вказані квартири позивачем в той час коли відповідач-1 залишиться єдиним власником вказаного майна. З урахуванням заяви про зміну предмета позову від 12.03.2019 року позивачка просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на 1/6 частини квартири [ADDRESS] та визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на 1/6 частини квартири [ADDRESS] . У судовому засіданні представник позивача позовну заяву разом із заявою про зміну предмета спору підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про дату час і місце судового засідання повідомлені належним чином. Третя особа у судове засідання не з`явилися, про дату час і місце судового засідання повідомлені належним чином, направили заяву про розгляд справи у відсутність їх представника та копію спадкової справи № 576/2018. Як передбачено ч. 1, 3 ст. 211 ЦПК України, розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до вимог суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Ухвалою суду від 26.10.2018 року відкрито провадження у даній цивільній справі в загальному порядку і призначене підготовче судове засідання з повідомленням учасників справи. Ухвалою суду від 14.01.2019 року витребувано у П`ятнадцятій Київській державній нотаріальній конторі копію спадкової справи [PERSON] . Протокольною ухвалою від 28.05.2019 року до матеріалів справи долучено копію спадкової справи № 576/2018 померлої [PERSON] . Ухвалою суду від 28.05.2019 року, закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд. Суд, заслухавши представника позивача, розглянувши подані докази, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] , є донькою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого 17.05.1972 року Дніпровським ЗАГС, серія [NUMBER] (а.с.64). З 12.03.1998 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського району м. Києва, виданого 18.03.1998 року, серія [NUMBER] (а.с.78). 10 червня 2013 року, [PERSON] уклав договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого придбав квартиру [ADDRESS] ( а.с.92). 23 серпня 2017 року, [PERSON] уклад договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого придбав квартиру [ADDRESS] ( а.с.89). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданої 21.02.2018року Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у м. Києві, серія [NUMBER] (а.с.59). Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з частиною першою статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до положень ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. 3 огляду на наведене вище, враховуючи презумпцію права власності подружжя на майно, яке набуто ними в період шлюбу, майно, що є предметом позову, квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] ,є спільним майном [PERSON] та [PERSON] . Так до складу спадщини померлої [PERSON] входить частинамайна, що знаходилась у спільній сумісній власності померлої та відповідача-1, а саме Ѕ квартири [ADDRESS] та Ѕ [ADDRESS] . Після смерті матері позивачка звернулась до П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори з заявою від 22.05.2018 року № 2665 про прийняття спадкового майна (а.с.59). Позивач звертаючись до суду з позовом зазначає, що оформити документи щодо вказаного майна вона не має змоги оскільки вказане майно зареєстровано за іншим власником (чоловіком померлої) та через відсутність у позивача правовстановлюючого документу на нерухоме майно своєї матері, яке їй належить на праві спільної сумісної власності. Відповідно до приписів ст. 1258, 1261Цивільного кодексу України позивач є спадкоємцем першої черги. Отже, в даному випадку мають місце спадкові відносини, що регулюються Книгою IV Цивільного кодексу України. Відповідно до ст.1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Положеннями ст.ст. 1216, 1222 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Матеріалами спадкової справи № 576/2018, наданої третьою особою на ухвалу суду, підтверджується, що 22.05.2018 року до П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори надійшла заяви про прийняття спадщини від [PERSON] (донька спадкодавця) та 05.06.2018 року надійшла заяви про прийняття спадщини від [PERSON] (син спадкодавця) та від [PERSON] (чоловік спадкодавця). Згідно зі ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Позивач, як спадкоємець першої черги, має право на спадкування на 1/6 частин від кожного об`єкту нерухомого майна, що є предметом позову, відповідно до чинного законодавства України. У відповідності до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є правочини та інші юридичні факти. Як зазначено в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. При чому виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Як встановлено вище, позивач є спадкоємцем померлого власника нерухомого майна і прийняв спадщину. У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Отже, позивач, прийнявши спадщину, успадкувала 1/6 частину квартир квартири [ADDRESS] та 1/6 [ADDRESS] . З огляду на приписи чинного законодавства і судову практику, відсутність факту реєстрації цього нерухомого майна спадкоємцем не позбавляє позивача законних сподівань щодо реалізації свого спадкового права як підстави набуття права власності на нерухоме майно. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Стаття 1 Першого протоколу до конвенції закріплює захист власності і встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних (рішення від 9 жовтня 1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України (пункт 32). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» (пункт 32). «Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення у справі «Копецький проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia). Отже, враховуючи принцип автономного тлумачення понять, застосовний в практиці Європейського суду, отримане (хоча і не оформлений належним чином) спадкове майно охоплюється поняттям «майно» в розумінні ст. 1 Першого протоколу. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Разом з тим, відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. В свою чергу, відмова нотаріуса видати позивачу свідоцтво про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на успадковану квартиру блокує позивачу можливість реалізувати право власності у всіх його правомочностях. Як зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Одночасно ст. 15,16 ЦК України встановлюють, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. У світлі обставин даної справи, належним способом захисту прав позивача буде визнання за ним права власності на успадковану 1/6 частину квартир квартири [ADDRESS] та 1/6 [ADDRESS] . За таких обставин, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує стягнути з відповідачів на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 8 810,00 грн.,а саме по 4405 грн. 00 коп. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved