Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-16 00:00:00

01 березня 2017 року Вилківський міський голова [PERSON] звернувся до Кілійського районного суду Одеської області в інтересах позивача Вилківської міської ради з позовом до відповідача - редакції газети «Кілійський вісник» та кореспондента [PERSON] з позовом про захист честі , гідності , спростування недостовірної інформації та стягнення відшкодування моральної шкоди. ( а.с. 3) 25.04.2017 року Вилківський міський голова [PERSON] подав до Кілійського районного суду Одеської області уточнений позов Вилківської міської ради, [PERSON] до редакції газети «Кілійський вісник», кореспондента [PERSON] (а.с. 34) , в якому остаточно просить : 1. визнати такою, що принижує честь , гідність і ділову репутацію інформацію, поширену у газеті «Кілійський вісник» , а саме : 1.1 «хотя депутати отмечают систематическую фальсификацию» 1.2 «Також, основываясь на том , как негативно относится вилковский градоначальник к присутствующим СМИ на заседаниях сессии , можно сделать вывод что с Законами Украины «Об информации» , «О печатних средствах массовой информации (прессе) в Украине» , «Об информационных агентствах» , «О порядке освещения деятельности органов государственной власти и органов местного самоуправления в Украине средствами массовой информации» , «О телевидении и радиовещании», «О государственной поддержке СМИ и социальной защите журналистов» он не знаком. Следовательно , Вилковскому городскому совету нужно приобрести по одному екземпляру вышеупомянутых Законов , которые будут находиться в кабинете Вилковского мэра». 1.3 - «благодаря «рекомендации» Владимира Боделана» . 2. Зобовязати відповідача спростувати поширену інформацію у такий самий спосіб як вона була поширена , опублікуванням спростування на першій сторінці газети. 3. Зобовязати відповідача видалити інформацію , що принижує честь , гідність , ділову репутацію позивача з електронних носіїв інформації. 4. Стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 100.000,00 грн. а також судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1500,00 грн. , а всього 101.500,00 грн. , які направити у дитячий садок «Джерельце» В позові зазначається , що «систематична фальсифікація протоколів міської ради - це уява відповідачів. Неповага до держави з боку та до конституції, висловлюється відповідачами як наклеп, т.к. міський голова знає державну мову тільки нею не користується.» Далі в позові зазначається, що відповідно до діючого законодавства України в роботі органів місцевого самоврядування можуть використовуватись й інші мови. В позові вказується , що « відомості , викладені в інформації розміщеній у статті можна вважати недостовірним, оскільки зазначені в ній події хоча і мали місце, але не відповідають дійсності. Згідно Закону про місцеві органи самоврядування голова районної ради обирається з депутатів районної ради шляхом таємного голосування , а не рекомендаціями пана [PERSON] , як було вказано у статті.» Зазначена інформація була опублікована в газеті, а також на веб-сайті газети. Відповідачами було поширено завідомо недостовірні та неправдиві відомості які порушують особисті немайнові права позивача , зокрема право на повагу до гідності та честі у мережі Інтернет інформації. Представник відповідача редакції газети «Кілійський вісник» , засновник газети [PERSON] в судове засідання не прибув , надав письмові заперечення на позов , в яких зазначає, що редакція газети , яка є юридичною особою, має право звертатися до суду тільки з вимогою щодо захисту ділової репутації. Захищати честь та гідність можуть тільки фізичні особи. У позові відсутнє обґрунтування моральної шкоди, її розміру. З аналізу стаття «Подводные камни Вилковского горсовета» вбачається, що стаття є критичною оцінкою загальновідомих фактів з роботи Вилківської міської ради, викладено думки та судження автора статті та коментарі депутатів з приводу дій позивача. Посилаючись на положення ст. 277 ЦК України , Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 відповідач зазначає, що не є предметом судового захисту оціночні судження , думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків , які , будучи вираженням субєктивної думки і поглядів відповідачів не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності і спростувати. Відповідачі висловлювали свої припущення , критичну оцінку певних фактів щодо ситуації , яка склалася навколо позивача , а не твердження про будь-які фактичні дані; висловлювали свою думку щодо портрета позивача з питань , які представляють як політичний , так і громадський інтерес і не є ні чим іншим, як субєктивною думкою відповідачів.(а.с. 25, 44) Представник відповідача , редактор газети «Кілійський вісник» на громадських засадах та відповідач [PERSON] в судове засідання не прибула, надала заперечення на позовну заяву з аналогічних підстав. (а.с. 30. 46) Дослідивши надані сторонами заперечення , докази по справі , та розглянувши справу в межах позовних вимог , суд вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлені такі обставини справи та відповідні їм правовідносини: Згідно ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя , крім випадків, передбачених Конституцією. Кожному гарантується судовий захист право спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сімї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збирання, зберіганням , використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова , на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Відповідно д ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сімї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно до ч. 3 ст. 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Відповідно до ч. 4 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Відповідно до ч. 6 ст. 177 ЦК України фізична особа , особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку , встановленому законом. Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до ст. 299 ЦК України фізична особа має право не недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» , розяснив судам , що при розгляді зазначеної категорії суди повинні мати на увазі , що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б однієї особі у будь-який спосіб, б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи , тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації , що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам , або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню та з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного звязку ; викладення в характеристиках, заявах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б однієї особі. Також вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною суди повинні визначати характер такої інформації та зясовувати , чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Також вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої поширеної інформації та зясовувати, чи є вона фактичним твердженням , чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями , за винятком образи чи наклепу , є висловлювання , які не містять фактичних даних , оцінка дій , також висловлювання , що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані , зокрема з огляду на характер використання мовно стилістичних засобів (вживання гіпербол , алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином , згідно зі ст. 227 ЦК України не э предметом судового захисту оціночні судження, думки , переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням субєктивної дімки і поглядів відповідача , не можна перевірити не предмет їх відповідності дійсності ( на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедент ній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумачення положень ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.19 Постанови). Оскільки позивачі є міський голова та міська рада , тобто органи місцевого самоврядування , суд приймає до уваги положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засідання Комітету [PERSON] Європи, в яких зазначено, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному , національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорення , то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того , як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мита більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У звязку з цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою ніж окремої пересіченої особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. В номері № 46 (247) за 17 листопада 2016 року інформаційної газети Кілійського району «Килийский весник» опублікована стаття [PERSON] «Подводные камни Вилковского горсовета». Авторський текст статті викладений російською мовою, цитата з протоколу засідання українською, в звязку з чим цитати з тексту статті надаються мовою оригіналу. В абзаці другому статті міститься інформація про кількісний склад Вилківської міської ради, що мером є [PERSON] , обраний вилківською громадою у 2016 році, який має багаторічний стаж керівника від підприємств , заводів до органу районного самоврядування. «Последнее его место работы это пост главы Килийского районного совета, который он занял в 2013 году, благодаря «рекомендации» Владимира Боделана». Відповідно до ст. 55 Закону України «Про місцеве самоврядування» голова районної ради обирається відповідною радою шляхом таємного голосування з числа її депутатів на строк повноважень ради. Процес будь яких виборів передбачає висування або внесення пропозицій/рекомендацій щодо обрання певних кандидатів на посаду , і ці пропозиції можуть вносити особи , які мають право приймати участь у конкретних виборах. Позивачі, заявляючи вимогу визнати слова «благодаря «рекомендации» Владимира Боделана» , зазначають у позові, що відомості викладені в інформації, розміщеній у статті можна вважати недостовірним, оскільки зазначені в ній події хоча і мали місце, але вони не відповідають дійсності. Зазначають також , що відповідно до закону голова районної ради обирається з депутатів районної ради шляхом таємного голосування, а не рекомендаціями пана [PERSON]. Позивачі не стверджують, що [PERSON] не приймав участі у висуванні, обговоренні та виборах [PERSON] головою районної ради, не зазначають , чи є [PERSON] особою , яка не мала права приймати участь у виборах голови Кілійської районної ради , а отже не мала права вносити пропозицію щодо обрання [PERSON] головою районної ради та взагалі не мала права приймати участь у виборах голови ради, також не наводять іншого обґрунтування , чому інформація про участь [PERSON] в обранні [PERSON] є недостовірною та такою , що принижує честь , гідність і ділову репутацію. Слова «хотя депутати отмечают систематическую фальсификацию» є несамостійним реченням, а кінцем першого речення абзацу четвертого : «Как пример возьмем Протокол заседания очередной ХІІ сессии VІІ созыва Вилковского городского сонета от 29 сентября 2016 года, хотя депутаты отмечают систематическую фальсификацию.» Далі у статті прямою мовою надається фрагмент тексту Протоколу в якій зафіксовано хід обговорення депутатами інформації голови Вилківської міської ради [PERSON] щодо збереження пологового відділення у Вилківській міській лікарні, після чого автор статті наводить викладення діалогу , який відбувся на черговому засіданні сесії міської ради , яке відбулося 27 жовтня , між депутатом [PERSON] та [PERSON] з приводу того , наскільки точно в протоколі засідання сесії від 29.09.2016 року викладений сенс виступів депутатів під час обговорення питання. Далі автор статті прямою мовою надає висловлювання депутатів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які сказали, що на їх думку в протоколі засідання сесії міської ради неточно зафіксовано хід обговорення , зміст та суть думок, які висловлювали депутати на тому засіданні. Думку зазначених депутатів підтримали депутати [PERSON] , [PERSON]. Також автор зазначає, що депутати [PERSON] та [PERSON] заявили, що претензій до ведення протоколу вони не мають, депутати [PERSON] відмовився від надання коментарів, депутати [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] пояснили, що вже не памятають тих подій. Таким чином , в тексту статті вбачається , що слова «хотя депутати отмечают систематическую фальсификацию» не є твердженням відповідачів , а є викладенням думки частини депутатів міської ради , про те , що на їх думку , в протоколі засідання сесії ради не точно фіксуються зміст виступів депутатів. Суд також приходить до висновку, що ці слова не містять фактичних даних а тому є оціночним судженням. Останній абзац статті містить думку автора про наявність негативного відношення вилківського голови до представників ЗМІ, які присутні на засіданнях сесії, в звязку із чим робить висновок про незнання діючого законодавства, яке регулює правовідносини в сфері діяльності ЗМІ. Зазначене суд вважає також є оціночним судженням , думкою автора статті, оскільки є вираженням субєктивної думки. Таким чином судом встановлено, що інформація , яку позивачі просять визнати недостовірною та такою , що принижує честь, гідність та ділову репутацію не є фактичним твердженням а є оціночним судженням, тобто висловлюваннями , які не містять фактичних даних, а є думкою, критичною оцінкою певних фактів і недоліків, в звязку з чим відсутні підстави для зобовязання відповідачів спростувати поширену інформацію. Відповідно до п. 4 ч.2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи , а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення , глибини фізичних та душевних страждань , погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи , яка завдала моральної шкоди , якщо вина є підставою для відшкодування , а також з урахуванням інших обставин , які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями , відшкодовується особою , яка її завдала , за наявності її вини. В звязку з тим, що з боку відповідачів відсутні неправомірні дії , позовні вимоги позивачів про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають. Таким чином , судом встановлена відсутність підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Outcome: dismissed