Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

ТОВ «Споживчий центр» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. На обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що 08 лютого 2019 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 08.02.2019-100006408. Відповідно до умов кредитного договору позичальник отримала кредит в розмірі 10000,00 грн., строком на 14 календарних днів зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 2800,00 грн. з кінцевим терміном повернення кредиту до 21 лютого 2019 року. 07 березня 2019 року позивач уклала з відповідачем кредитний договір №07.03.2019- 010001294, відповідно до якого відповідач був зобов`язаний видати позивачу кредит у розмірі 10000,00 грн. При укладенні цього договору позивач звернувся до відповідача з заявою позичальника про перекредитування/зарахування від 07.03.2019 року, на підставі якої було проведено зарахування рівних зустрічних однорідних вимог. Вимоги позивача до відповідача [PERSON] про повернення суми кредиту у розмірі 10000,00 грн. було зараховано в рахунок вимоги кредитора за кредитним договором №08.02.2019-100006408 від 08 лютого 2019 року. 29 березня 2019 року позивач уклав з відповідачем кредитний договір №29.03.2019- 010000965, при укладенні цього договору позивач звернувся до відповідача з заявою позичальника про перекредитування/зарахування від 29.03.2019 року, на підставі якої було проведено зарахування рівних зустрічних однорідних вимог. Вимоги позивача до відповідача [PERSON] про повернення суми кредиту у розмірі 10000,00 грн. було зараховано в рахунок вимоги кредитора за кредитним договором №07.03.2019- 010001294 від 07 березня 2019 року. 19 квітня 2019 року позивач уклав з відповідачем кредитний договір №19.04.2019- 010000977, при укладенні цього договору позивач звернувся до відповідача з заявою позичальника про перекредитування/зарахування від 19.04.2019 року, на підставі якої було проведено зарахування рівних зустрічних однорідних вимог. Вимоги позивача до відповідача [PERSON] про повернення суми кредиту у розмірі 10000,00 грн. було зараховано в рахунок вимоги кредитора за кредитним договором №29.03.2019- 010000965 від 29 березня 2019 року. Відповідач не сплатив позивачу заборгованість, чим порушив свої зобов`язання, встановлені договором, в результаті чого позивач має право нараховувати штрафні санкції. Просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 19.04.2019-010000977 від 08.02.2019 року в розмірі 17800,00 гривень та судовий збір у розмірі 2270,00 гривні. Ухвалою суду від 13 серпня 2021 року справу прийнято до провадження та призначено проведення підготовчого судового засідання до розгляду в порядку спрощеного провадження на 22 вересня 2021 року на 09.00 годині. Представник відповідача [PERSON] адвокат Ісакова Н.А. 29 вересня 2021 року надала суду відзив на позовну заяву /а.с. 54-58/, згідно якого зазначила, що позов визнала частково, а саме в частині нарахованої заборгованості в сумі кредиту в розмірі 10000,00 гривень та процентів за користуванням кредиту в сумі 2800,00 гривень. Позовні вимоги щодо стягнення частини штрафу за період з 04 травня 2019 року по 24 червня 2021 року у розмірі 5000,00 гривень вважає необґрунтованими, оскільки згідно кредитного договору кінцевий термін повернення кредиту встановлений 03 травня 2019 року, у позивача відсутні правові наслідки для нарахування неустойки (штрафу) після закінчення строку його дії, тобто з 04 травня 2019 року та до пред`явлення позову до суду. Також просить суд стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи, зокрема витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3800,00 гривень. Представник позивача 01 листопада 2021 року надав суду відповідь відзив /а.с. 78-81/, згідно якого зазначив, що штраф нарахований відповідачу за несплату тіла кредиту, а не позадоговірних процентів на підставі ст. 1048 ЦК України. Правомірність такої вимоги за позивачем підтверджена рішенням Верховного Суду в постанові від 16.12.2020р. у справі №561/77/19 (провадження № 61-20799 св 19), де Верховний Суд зазначив, що закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. З наведеного вбачається, що договором передбачено право кредитора на штраф з моменту невиконання/неналежного виконання Позичальником свого обов`язку та до дати його повного виконання. Аналогічний правовий висновок було зроблено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 04.07.2018р. у справі №310/11534/13-ц. Позивач має право нараховувати штраф з першого дня прострочення до дня повного виконання зобов`язання. Також позивач заперечує проти стягнення на користь відповідача судових витрат в розмірі 3800,00 гривень, понесених нею на професійну правничу допомогу, оскільки нею не наданий детальний опис виконаних робіт та розрахунок витраченої суми на професійну правничу допомогу з урахуванням наведених критеріїв співмірності витрат, а саме складністю, справи, часу, витраченим адвокатом на виконання робіт, відповідність обсягу виконаних робіт понесеним витратам та ціні позову. Просять суд відхилити заперечення відповідача та задовільнити позов в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] адвокат Ісакова Н.А. 02 листопада 2021 року надала суду заперечення на відповідь на відзив /а.с. 98-104/,згідно якого зазначила, що постанова Верховного суду від 16.12.2020 року у справі №561/77/19, на яку посилається позивач не може бути застосована у спірних правовідносинах, оскільки предметом розгляду касаційної скарги було саме доведення факту укладання між позивачем та відповідачем кредитного договору в електронній формі. Відповідно до правового висновку, сформованого Великою Палатою у постанові від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12 розмежовано поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання». Верховний Суд вказав, що строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Таким чином, згідно з висновками Верховного Суду, припинення нарахування передбачених договором процентів можливо у двох випадках: закінчення строку кредитування, який визначений договором, та пред`явлення вимоги в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 року по справі №910/1238/17 суд, дійшов наступного висновку: після закінчення строку дії кредитного договору або у разі пред`явлення банком вимоги про дострокове повернення грошових коштів змінюється правова природа зобов`язання. У такому випадку нарахування штрафних санкцій можливе не на підставі умов договору, а на підставі ст. 625 ЦК України (3% річних). Також у позивача спливла позовна давність щодо пред`явлення додаткової вимоги про стягнення штрафу тривалістю один рік відповідно до вимог п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України, дані вимоги є безпідставними. Представник позивача - адвокат Митрофанова Є.Г. в судове засідання з`явилася, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить задовольнити позов. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Ісакова Н.А в судове засідання з`явилася, позовні вимоги визнала частково, надала пояснення згідно викладених обставин у відзиві на позовну заяву та запереченні на відповідь на відзив, просить не стягувати штраф за кредитним договором в розмірі 5000,00 гривень. Дослідивши надані письмові докази в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] 08 лютого 2019 року отримала кредитні кошти від позивача відповідно до кредитного договору № 08.02.2019-100006408, який був укладений в письмовій електронній формі, в розмірі 10000,00 грн., строком на 14 календарних днів зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 2800,00 грн. до 21 лютого 2019 року, ця обставина підтверджується, копією пропозиції на укладення кредитного договору (оферти) та відповідною заявкою / а.с.5-7,8-9/. 07 березня 2019 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено кредитний договір №07.03.2019- 310001294, що підтверджується копією пропозиції на укладення кредитного договору (оферти) та відповідною заявкою / а.с.11-13,14-15/. При укладенні цього договору позивач звернувся до відповідача з заявою позичальника про перекредитування/зарахування від 07.03.2019 року, на підставі якої було проведено зарахування рівних зустрічних однорідних вимог: - вимоги ТОВ "Споживчий центр" до [PERSON] про повернення тіла кредиту у розмірі 10000,00 грн. за кредитним договором №08.02.2019-100006408 від 08.02.2019 року; - вимоги [PERSON] до ТОВ "Споживчий центр" про видачу суми кредиту у розмірі 0000,00 грн. за кредитним договором №07.03.2019-010001294 від 07.03.2019 року. 29 березня 2019 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено кредитний №29.03.2019- 010000965, що підтверджується копією пропозиції на укладення кредитного договору (оферти) та відповідною заявкою / а.с.16-18,19-20/. При укладенні цього договору позивач звернувся до відповідача з заявою позичальника про перекредитування/зарахування від 29.03.2019 року, на підставі якої було проведено зарахування рівних зустрічних однорідних вимог. Вимоги позивача до відповідача [PERSON] про повернення суми кредиту у розмірі 10000,00 грн. було зараховано в рахунок вимоги кредитора за кредитним договором №07.03.2019- 010001294 від 07 березня 2019 року. 19 квітня 2019 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено кредитний №29.03.2019- 010000965, що підтверджується копією пропозиції на укладення кредитного договору (оферти) та відповідною заявкою / а.с.21-23,24-25/, при укладенні цього договору позивач звернувся до відповідача з заявою позичальника про перекредитування/зарахування від 19.04.2019 року, на підставі якої було проведено зарахування рівних зустрічних однорідних вимог. Вимоги позивача до відповідача [PERSON] про повернення суми кредиту у розмірі 10000,00 грн. було зараховано в рахунок вимоги кредитора за кредитним договором №29.03.2019- 010000965 від 29 березня 2019 року. З наведеного вбачається, що позивач не повертав позивачу за договором №08.02.2019- 00006408 кредит у розмірі 10000,00 грн. шляхом його сплати, а лише звернувся до відповідача з заявою про перекредитування/зарахування кредитних коштів, таким чином зобов`язання відповідачем не були виконані належним чином. Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 листопада 2020 року по справі № 209/2292/19 /а.с.26-30/ встановлено правомірність укладеного кредитного договору між [PERSON] та ТОВ «Споживчий центр» за № 08.02.2019-100006408 від 08 лютого 2019 року та його відповідність нормам чинного законодавства. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 08.02.2019-100006408 від 08 лютого 2019 року /а.с.4/ сума заборгованості відповідача складає в загальному розмірі 17 800,00 гривень та складається з: 10000,00 гривень- заборгованість за сумою кредиту; 2800,00 гривень - заборгованість за процентами за користуванням кредиту; 5000,00 гривень -заборгованість із частини нарахованого штрафу. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно до ч.2 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пунктом 5.4. Договору №19.04.2019-010000977 від 18.02.2019 року передбачено, що у випадку невиконання/неналежного виконання Позичальником грошових зобов`язань за Договором Кредитор залишає за собою право нарахування штрафу, розмір якого щодня зростає на 2%, починаючи від 2% у перший день невиконання. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно вимог ст. 611 ЦК України передбачено правові наслідки, які настають у разі порушення зобов`язання, встановлені договором або законом:1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;2) зміна умов зобов`язання;3) сплата неустойки;4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові у справі №3- 192гс15 від 24.06.2015р., насамперед зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним є виконання зобов`язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. За загальним правилом зобов`язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом (ст. 598 ЦК України, ст. 202 ГК України). Ці підстави наведено у ст. ст.599 - 601,604-609 ЦК України. Системний аналіз зазначених норм приводить до висновку, що закон не передбачає такої підстави для припинення зобов`язання, що лишилось невиконаним, як закінчення строку дії договору. Отже, саме по собі закінчення строку дії двостороннього правочину, виконання якого здійснено тільки однією стороною, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін цього правочину та не звільняє другу сторону такого правочину від відповідальності за невиконання нею свого обов`язку. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 04.07.2018р. у справі №310/11534/13-ц зазначено, що неустойка нараховується в разі порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України) з першого дня прострочення та до тих пір, поки зобов`язання не буде виконане. Таким чином, враховуючи, що зобов`язання відповідачем належним чином не виконані, сума заборгованості визнана нею частково, позивач має право нараховувати штраф за неналежне виконання умов договору з першого дня прострочення до дня повного виконання зобов`язання, відповідачем не спростовано доказами правомірність нарахування штрафних санкцій. Посилання відповідача про те, що у позивача відсутні правові підстави для нарахування штрафу після закінчення строку дії договору не відповідають обставинам справи, оскільки кредитний договір не припинено, майнові вимоги позивача не задоволені. Є підстави для задоволення позову. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача по справі.

Outcome: approved