Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-30 00:00:00

У липні 2017 року [PERSON] звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ПАТ "Марфін Банк", згідно якої просив визнати договір поруки № 03803-СО від 05.03.2008 року, з додатковою угодою № 1 від 06.04.2010 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «МАРФІН БАНК» і [PERSON] припиненим. При цьому посилаючись на те, що згідно з Кредитним договором № 00399\від 05.03.2008 року з додатковою угодою № 1 від 06 квітня 2010 року та додатковою угодою № 2 від 06.04.2010 року, ВАТ «Морський транспортний банк», надало [PERSON] кредит у вигляді непоновлювальної лінії у сумі 310\~525,83 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ (5,050000 грн. за 1 дол. США) станом на 05.03.2008 року становила 1\~568\~155,44 грн., на строк користування з 05.03.2008 року по 03.03.2028 року, із сплатою процентів за користування кредитними коштами за процентною ставкою в розмірі 11,9% річних. Наданий [PERSON] кредит був забезпечений порукою поручителів [PERSON], [PERSON], [PERSON], про що були укладені відповідні договори, у тому числі і з [PERSON] укладено договір поруки № 03803-СО. 06.04.2010 року між ПАТ «Марфін Банк» і поручителями [PERSON], [PERSON] і [PERSON] були укладені додаткові угоди № 1 до вищевказаних договорів поруки. Через невиконання боржником і поручителем своїх зобовязань за кредитним договором № 00399/FO від 05.03.2008 року з додатковою угодою № 1від 01.10.2008 року та додатковою угодою № 2 від 06.04.2010 року, їх заборгованість перед банком станом на 29.06.2011 року за договором з додатками склала 292\~535 дол. США 72 центи, що станом на 29.06.2011 року становила 2 332\~387,30 грн. та 70 396,69 грн. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11.02.2014, позовні вимоги банка були задоволені, з боржника [PERSON] та поручителів у солідарному порядку стягнута заборгованість. 15 квітня 2014 року, державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Комінтернівського районного управління юстиції виніс постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення з боржника [PERSON] грошової уми в розмірі 2\~402\~783,99 грн. на користь ПАТ «Марфін Банк». Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11.02.2014 року, з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], на користь ПАТ «Марфін Банк» стягнуто заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 41\~342,68 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 329\~625, 19 грн., станом на 29.06.2011 року. Позивач стверджує, що 30.06.2011 року по 15.11.2013 року ПАТ «Марфін Банк» не заявляв до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом. У грудні 2016 року ПАТ «Марфін Банк» звернувся до Приморського районного суду м . Одеси з позовом про стягнення з позичальника [PERSON] і поручителів [PERSON], [PERSON], [PERSON], про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, у сумі 91\~004,45 дол. США, за період з 16.11.2013 по 15.11.2016 рік, тобто після спливу шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобовязання. Таким чином, договір поруки [PERSON], є припиненими на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України, так як закінчився шестимісячний строк, з дня настання основного зобовязання по сплаті процентів за користування кредитом. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд у їх задоволенні відмовити з підстав передбачених у запереченнях. Ознайомившись з матеріалами справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що відповідно до Кредитного договору № 00399/FO від 05.03.2008 року з Додатковою угодою № 1 від 06 квітня 2010 року та Додатковою угодою № 2 від 06 квітня 2010 року, ВАТ «Морський транспортний банк», назва якого згодом була змінена на Публічне акціонерне товариство «Марфін Банк», надав [PERSON]кредит у вигляді непоновлюваної лінії у сумі 310 525,83 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ (5,050000 грн. за 1 дол. США) станом на 05.03.2008 року становила 1 568 155,44 гривень, на строк користування з 05.03.2008 року по 03.03.2028 року, із сплатою процентів за користування кредитними коштами за процентною ставкою у розмірі 11,9 % річних за фактичний період користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, з погашенням кредиту та сплатою процентів за користування кредитом шляхом внесення щомісячних платежів в терміни, розмірі та на умовах, що встановлені цим договором з додатками № № 1, 2, з датою кінцевого повернення кредиту та усіх нарахувань за ним - 03.03.2028 року. Кредит був наданий [PERSON] на наступні цілі: придбання квартири [ADDRESS], вартістю 275 360,00 доларів США та на сплату страхових платежів в порядку, передбачених кредитним договором. Наданий [PERSON] кредит був забезпечений порукою поручителів: [PERSON], [PERSON], [PERSON], про що 05.03.2008 року між банком і поручителем [PERSON] укладено договір поруки № 03803-СО. Згідно з п.1.2. вказаних договорів поруки, поручитель відповідає перед банком за виконання позичальником зобовязань за кредитним договором в тому ж розмірі, що й позичальник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. У випадку невиконання позичальником зобовязань за кредитним договором, поручитель та позичальник відповідають перед банком як солідарні боржники. Зобов'язання виникають із підстав, передбачених ст.. 11 ЦК України, зокрема договорів. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). Під виконанням сторонами зобовязання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обовязків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, "основне зобовязання" - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обовязки сторін кредитного договору. 06.04.2010 року між ПАТ «Марфін Банк» і поручителем [PERSON] була укладена Додаткова угода № 1 до Договору поруки № 03803-СО від 05.03.2008 року. Із-за невиконання боржником і поручителями своїх зобовязань за Кредитним договором № 00399/FО від 05.03.2008 року з Додатковою угодою №1 від 06.04.2010 року та Додатковою угодою № 2 від 06.04.2010 року, їх заборгованість перед банком станом на 29.06.2011 року за цим договором з додатками складала 292535,72 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ (7,973000грн. за 1 дол. США) станом на 29.06.2011 року становила 2 332 387,30 гривень, та 70 396,69 гривень, з яких: заборгованість за кредитом 251 193,04 долари США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 2 002 762,11 гривні; заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом 41 312,68 долари США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 329 625,19 гривень; заборгованість по несплаті штрафу12 253,43 гривні, заборгованість за пенею за несплату основного боргу 17793,82 гривні, заборгованість за пенею за несплату процентів - 40 349,44 гривень. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11 лютого 2014 року по цивільній справі № 2/1522/9232/11, позовні вимоги ПАТ «Марфін Банк» - задоволено та стягнуто з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в солідарному порядку на користь ПАТ «Марфін Банк» заборгованість за Кредитним договором № 00399/FО від 05.03.2008 року з Додатковою угодою № 1 від 06.04.2010 року та Додатковою угодою № 2 від 06.04.2010 року у загальному розмірі: - 292535,72 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ (7,9730 грн. за 1 дол. США), станом на 29.06.2011 року становить 2 332 387,30 гривень та 70 396,69 гривень. Вищевказаним рішенням з боржника [PERSON] та поручителів [PERSON], [PERSON], [PERSON], у солідарному порядку стягнута заборгованість за Кредитним договором. 04 березня 2014 року Приморський районний суд м.Одеси видав позивачу виконавчий лист на примусове виконання вищевказаного судового рішення. Державний виконавець Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції постановою від 31 березня 2014 року відкрив виконавче провадження про стягнення з боржника [PERSON] грошової суми в розмірі - 2 402 783,99 гривні на користь ПАТ «Марфін Банк». Постановою від 15 квітня 2014 року державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Комінтернівського районного управління юстиції відкрив виконавче провадження про стягнення з боржника грошової суми в розмірі - 2 402 783,99 гривні на користь ПАТ «Марфін Банк». У грудні 2016 року ПАТ «Марфін Банк» звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом у сумі 91 004.45 долари США, за період: 16.11.2013 року - 15.11.2016 року за Кредитним договором № 00399/FО від 05.03.2008 року та Договорами поруки № 03801-СО від 05.03.2008 року, № 03802-СО від 05.03.2008 року та № 03803-СО від 05.03.2008 року. Таким чином, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11.02.2014 року з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «Марфін Банк» стягнуто заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом в сумі 41 342,68 долари США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 329 625,19 гривень, станом на 29.06.2011 року. ПАТ «Марфін Банк» не заявляв до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитом за період з 30.06.2011 року по 15.11.2013 року. Припинення поруки повязане, зокрема, із закінченням строку її дії За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Отже, порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє субєктивне право кредитора. Позивач вважає, що порука [PERSON], [PERSON], [PERSON] є припиненою на підставі ч.4 ст.559 ЦК України, у звязку із закінченням шестимісячного строку, з дня настання основного зобовязання по сплаті відсотків за користування кредитом. Порука - це строкове зобовязання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє субєктивне право кредитора. Між тим сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитором або до повного виконання зобов'язання не може розглядатись як встановлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України, якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. При цьому, термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Договором поруки від 05.03.2008 року і додатковими угодами до цього договору поруки не визначено строк, після закінчення якого зобов'язання припиняється. Строк дії поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобовязання поруки. Зі збігом того строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права шляхом предявлення позову, кредитор вчиняти не може. Відповідно до ч. 4 ст.559 ЦК України передбачено три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя; протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобовязання не встановлено або встановлено моментом предявлення вимоги), якщо кредитор не предявить позову до поручителя. Вимогу (позов) до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути пред явлено в судовому порядку в межах дії договору поруки. Закінчення строку, встановленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання до одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобовязання має бути предявлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, який встановили сторони в договорі). Тому навіть якщо в межах строку дії поруки була предявлена претензія і поручитель не виконав вказані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право (Правова позиція Верховного Суду України №6-6цс14 від 17 вересня 2014 року). На поручителів може бути покладено обовязок щодо належного виконання зобовязання за кредитним договором у випадку смерті позичальника лише за наявності в позичальника правонаступника, який прийняв спадщину, та згоди поручителя відповідати за нового боржника, зафіксованої в тому числі й у договорі поруки як згоди відповідати за виконання зобовязання перед будь-яким боржником у разі переведення боргу за забезпечувальним зобовязанням (Правова позиція Верховного Суду України №6-206цс15 від 3 червня 2015 року). Якщо кредитор змінює на підставі ч.2 cт.1050 ЦК України строк виконання основного зобовязання, то передбачений ч.4 cт.559 ЦК України шестимісячний строк обчислюється з цієї дати (Правова позиція Верховного Суду України №6-2056 цс15 від 11 листопада 2015 року). Умови договору поруки про його дію до повного припинення зобовязань боржника не свідчать про те. що цим договором встановлено строк припинення поруки в розумінні ст.251, ч.4 cт.559 ЦK України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч.4 cт.559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя (Правова позиція Верховного Суду України №6-53цс14 від 17 вересня 2014 року). У випадку невизнання кредитором права поручителя, передбаченого ч.1 cт.559 ЦК України на припинення зобовязання за договором поруки, таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі п.1 ч.2 cт.16 ЦК України (Правова позиція Верховного Суду України №6-20цс11 від 21 травня 2012 року). Згідно наданих суду письмових заперечень від 08.11.2017 року, відповідач позов не визнає та вважає його таким, що не відповідає дійсним обставинам справи. При цьому посилаючись на те, що виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2/1522/9232/11, який видано Приморським районним судом м. Одеси від 04.03.2014 року про стягнення з [PERSON], [PERSON]Є, [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «Марфін Банк» в розмірі 2 402783,99 гривень досі триває. Також, протокол № 61 про придбання предмету іпотеки в порядку статті 49 Закону України «Про іпотеку», підписаний представником ПАТ «Марфін банк», свідчить про намір стягувача придбати предмет іпотеки з прилюдних торгів та не підтверджує факт реалізації і придбання такого майна з прилюдних торгів. Суд не приймає до уваги пояснення, викладені у письмових запереченнях відповідача, оскільки як вже зазначалось, строк поруки не є строком дії договору та не є строком для захисту порушеного права. Між тим, Банк не скористався своїм правом у встановлений законом строк та не предявила вимоги до поручителя вимоги про дострокове повернення кредитної заборгованості. Виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов'язків сторін (статті3,12-15,20 ЦК України; статті3-5,11,15,31 ЦПК України), у разі невизнання кредитором права поручителя, передбаченого частиною першоюстатті 559 ЦК України, на припинення зобов'язання за договором поруки таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі пункту 1 частини другоїстатті 16 ЦК України. (постанова Верховного Суду України від 21 травня 2012 р. у справі № 6-20цс11). Разом з тим, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 червня 2017 року, яке набрало законної сили 05.10.2017 року встановлено факт погашення заборгованості боржника [PERSON] перед ПАТ «Марфін Банк» за Кредитним договором № 00399\від 05.03.2008 року з додатковою угодою № 1 від 06 квітня 2010 року та додатковою угодою № 2, у повному обсязі , у звязку із чим зобовязання боржника перед банком припинилося. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача та визнання договору поруки № 03803-СО від 05.03.2008 року, з Додатковою угодою № 1 від 06.04.2010 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «МАРФІН БАНК» і [PERSON] припиненою. Відповідно до п. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з положеннями ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. У силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Outcome: approved