Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

01.07.2021 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] , подану через представника [PERSON] , до Воздвижівської сільської територіальної громади в особі Воздвижівської сільської ради, про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначили, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , [INFO] , про що Гуляйпільським РАЦС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції видано Свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Розпочавши підготовку необхідних документів для прийняття спадщини, позивач звернувся до державного нотаріусу Гуляйпільської державної нотаріальної контори Н.П. Дмитрієвої. Вивчивши документи надані позивачем, нотаріусом видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, зокрема й з причини того, що правовстановлюючим документом на будинок померлого [PERSON] є договір купівлі-продажу, укладений на товарній біржі. Так, 22.09.1999 року [PERSON] , як член товарної біржі «Агропром-Інвест», придбав у [PERSON] , від імені якого діяла [PERSON] , житловий будинок з усіма господарчими та побутовими спорудами, що знаходиться [ADDRESS] . Сторонами під час укладення біржового контракту були дотримані усі істотні умови договору купівлі-продажу житлового будинку. У п. 5 договору зазначено, що у покупця виникає право власності на квартиру з моменту підписання цього договору, договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. Тому [PERSON] вважав, що усі документи на будинок оформлені належним чином, адже згідно ст. 15 Закону України від 10.12.1991 раку №1956-ІІ «Про товарну біржу» - угоди, зареєстровані на біржі, нотаріальному посвідченню не підлягають. Як слідує далі з позову, після смерті батька позивач дізнався, що укладений між його батьком [PERSON] та [PERSON] договір потребує обов`язкового нотаріального посвідчення. Позивач позбавлений змоги нотаріально посвідчити договір, адже на сьогодні його батько помер, будь-яких даних щодо продавця за договором у нього немає. Відповідно зараз позивач не має змоги прийняти спадщину та в подальшому розпоряджатися нею. Далі в позові зазначили, що при укладенні договору купівлі-продажу житлового будинку на підставі біржового контракту усі вимоги були виконані повністю, претензій до позивача (Покупця) продавець не мав. Договором підтверджується той факт, що розрахунки між сторонами у договорі проведені повністю, претензій вони не мають. З договору слідує, що сторони договору домовилися щодо усіх істотних умов договору, фактично, виконали повністю умови договору; позивач повністю та своєчасно оплатив вартість нерухомого майна, прийняв зазначене майно у власність. Згідно технічного паспорта на житловий будинок [ADDRESS] , власником вказаний [PERSON] . З часу придбання й до моменту смерті він проживав у вказаному будинку, зробив його капітальний ремонт, привів земельну ділянку в належний вигляд. Позивач проживав у вказаному будинку разом із батьком усе життя, нині у ньому зареєстрований. Самочинне будівництво відсутнє, будинок та інші господарські будівлі не є аварійними та придатні до користування. Претензій від будь-кого відносно володіння та користування вказаним житловим будинком за увесь цей час не було. Володіння будинком було добросовісним, відкритим та безперервним, тому вважають, що є всі підстави визнати за ним право власності на нього. Прохають визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з усіма господарчими та побутовими спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , укладений на Пологівській товарній біржі «Агропром-Інвест» 22 вересня 1999 року з реєстраційним номером ГН-115 між [PERSON] (за представництва [PERSON] ) та [PERSON] , зареєстрований ДКП «Імпульс» 21 грудня 1999 року. В судове засідання позивач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив, заяв, клопотань суду не надав. В судовому засіданні представник позивача адвокат Сивоненко О.В. позовні вимоги підтримала, прохала їх задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позові. В судове засідання представник відповідача не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали письмову заяву про розгляд справи без участі представника, проти задоволення позовних вимог у повному обсязі не заперечували. Виходячи з положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності учасників процесу. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] , [INFO] , народився в с. Воздвижівка Гуляйпільського району Запорізької області, що підтверджується копією паспорта серії [NUMBER] виданого 18.04.2007 року Гуляйпільським РВ УМВС України в Запорізькій області, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 3, 20). Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 09.10.2020 року Гуляйпільським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), [INFO] помер [PERSON] , про що 09.10.2020 року зроблено відповідний актовий запис №405 (а.с. 4, 6). Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 13.10.2020 року Гуляйпільським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), [PERSON] народився [INFO] , батьками якого вказані: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). 19.05.2021 року [PERSON] на його звернення з заявою для отримання свідоцтва про право на спадщину після померлого батька [PERSON] , державним нотаріусом Шостої запорізької державної нотаріальної контори Дмитрієвою Н.П. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки заявником були подані документи на спадкове майно житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а саме договір купівлі-продажу, зареєстрований Пологівською товарною біржею «Агропром-Інвест» 22.09.1999 року, реєстраційний номер ГН-115. Відповідно до ст. 227 УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (а.с. 8). 22.09.1999 року [PERSON] , що діяла від імені [PERSON] продала, а [PERSON] купив житловий будинок з усіма господарчими та побутовими спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого на Пологівській товарній біржі «Агропром-Інвест» на підставі ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу», про що зроблено запис в Журналі реєстрації біржевих угод, реєстраційний номер ГН-115 (а.с. 9, 21). 21.12.1999 року ДКП «Імпульс» видано реєстраційне посвідчення, згідно якого посвідчується, що житловий будинок розташований в [ADDRESS] , в цілому зареєстрований за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 22.09.1999 року зареєстрованого Пологівською товарною біржею «Агропром-Інвест» за реєстровим № ГН-115 (а.с. 10, 22). Відповідно до даних технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , виготовленого станом на 27.07.2018 року, його власником є [PERSON] , [INFO] , розмір частки власності 1 (а.с. 11-13, 23-25). На запит позивача [PERSON] надано Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-9900770452021 25.06.2021 року за кадастровим номером 2321881000:03:012:0030, розташована: [ADDRESS] , цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,25 га, яка належала [PERSON] (а.с. 14-16). 23.06.2021 року сформовано звіт з незалежної оцінки майна житлового будинку загальною площею 61,4 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , згідно якого ринкова вартість об`єкту оцінки складає 50962,00 грн. (а.с. 17-19). Суд, задовольняючи позов, виходить з наступного. Частина 2 ст.41 Конституції України закріплює, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Відповідно до ч.1 ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Пленум Верховного Суду України в абзаці 4 пункту 9 своєї Постанови №5 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» роз`яснив, що оскільки підставою для позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору. Пунктом 2\~Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року регламентовано, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Зважаючи на фактичні обставини справи і те, що правовідносини між сторонами виникли до 01.01.2004 року, при вирішенні спору у справі відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року необхідно керуватися нормами Цивільного Кодексу УРСР 1963 року. Відповідно до ч.1 ст.45, ст.47 ЦК УРСР недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі. Нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч.2 ст.48 цього Кодексу. Згідно ст.128 ЦК УРСР право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Відповідно до положень\~ст.\~153\~ЦК УРСР договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Згідно зі ст.224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК УРСР передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст.47 цього Кодексу). Реєстрація бюро технічної інвентаризації за позивачем права власності на спірний житловий будинок на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого товарною біржею, а не нотаріусом, станом на вересень 1999 року (укладення договору та реєстрація права власності в БТІ) не суперечила чинному на той час законодавству. Так, Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.06.1998 року №121, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 26.06.1998 року за №399/2839, передбачала підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих біржею. Відповідно до п.9 Додатку 1 до вказаної Інструкції - договори купівлі-продажу, міни, зареєстровані біржею, віднесено до переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна. Відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Відповідно до\~ст.209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Відповідно з ч.1\~ст. 655 ЦК України\~за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 650 ЦК України\~визначено, що особливості укладення договорів на біржах встановлюються відповідними актами цивільного законодавства. Відповідно до ч. 4\~ст.\~656 ЦК України\~до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах, (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Договори, зареєстровані на біржі, не прирівнюються до нотаріально посвідчених, в зв`язку з чим необхідно дотримуватися законодавчо встановленої форми угод про відчуження нерухомого майна незалежно від місця, де ці угоди укладаються. Таким чином, договори щодо придбання на біржових торгах об`єктів нерухомого майна вимагають оформлення в письмовій формі та підлягають нотаріальному посвідченню. Додатково суд враховує те, що [PERSON] , який був стороною угоди, помер [INFO] , будь-яким чином виправити ситуацію щодо нотаріального посвідчення такого правочину не є можливим. Таким чином судом встановлено те, що покупець повністю виконав умови договору купівлі-продажу житлового будинку, договір відповідно до вимог ч. 2 ст. 227 ЦК УРСР зареєстрований у органі БТІ ДКП «Імпульс», у передбаченому законом порядку угода купівлі-продажу з підстав недотримання нотаріальної форми судом не визнавалася недійсною, тому батько позивача на підставі статей 128, 153 ЦК УРСР і ст.49 Закону України «Про власність» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) набув права власності на житловий будинок та правомірно заволодів ним. В силу\~ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Відповідно до ч. 2 ст.3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових правна нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, що діє на теперішній час, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 цього Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01.01.2013 року, визнаються дійсними, якщо реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення або на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Крім того, відповідно до ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, суд вважає, що визнання позову з боку відповідача, не має наслідком порушення прав та інтересів будь-яких осіб і не суперечить закону. Враховуючи те, що відсутність правовстановлюючих документів на будинок перешкоджає позивачу в отриманні спадщини та повноцінно розпоряджатися нерухомим майном і можливим способом захисту прав позивача є звернення до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] з усіма надвірними господарськими будівлями та спорудами, дійсним, суд вважає, що позов підлягає задоволенню як такий, що ґрунтується на законі, підтверджений встановленими обставинами та перевірений наданими доказами. На підставі викладеного,

Outcome: approved