Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-17 00:00:00

01 березня 2021р. [PERSON] звернувся до Ківерцівського районного суду Волинської області з цивільним позовом до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 22 жовтня 2017 року між ним та відповідачем по справі [PERSON] Луцьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області за актовим записом №1625 було зареєстровано шлюб, який в подальшому на підставі рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 16.11.2020р. було розірвано. Відповідач по справі на даний час проживає у квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , де донедавна вони проживали разом. У вказаній квартирі залишились його особисті речі та речі, які були придбані ним за його особисті кошти до укладення шлюбу. На даний час відповідач по справі обмежила йому доступ до вказаної квартири, з зв`язку з чим він немає можливості забрати звідти його особисті речі. Врегулювати питання у мирний спосіб, шляхом надіслання відповідачу вимоги про повернення його особистих речей не вдалось, що й стало підставою для звернення до суду. Вказує, що до його особистих речей, які наразі знаходяться у незаконному володінні відповідача знаходиться телевізор марки «Самсунг», вартістю 13579 грн., придбаний ним 10.10.2017р. до укладення шлюбу за власні кошти. Просить позов задовольнити та витребувати належне йому майно, що знаходиться у незаконному володінні відповідача по справі [PERSON] , а саме - телевізор марки «Самсунг UE43MU6102», вартістю 13579 грн. придбаний 10.10.2017р., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 02.03.2021р. ухвалою судді Ківерцівського районного суду Волинської області відкрито загальне позовне провадження у даній цивільній справі та призначено підготовче засідання. 23.03.2021р. від представника відповідача [PERSON] - адвоката Максимчука Ю.В. до суду надійшов відзив на позовну заяву у якому позовні вимоги не визнає, просить відмовити в позові у повному об`ємі. В обґрунтування свого заперечення вказує, що 22.10.2017р. сторони по справі уклали шлюб, який в подальшому в судовому порядку 16.11.2020р. було розірвано. Щодо витребування майна з чужого незаконного володіння позивач повинен підтвердити своє право власності на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння, наявність майна у незаконному володінні відповідача та відсутність правових підстав для володіння таким майно. На підтвердження придбання телевізора марки «Самсунг» позивач по справі надав суду копію товарного чеку №235 від 10.10.2017р. та копію гарантійного талону, однак вказані документи не можуть бути належними та допустимими доказами, які підтверджують право власності позивача на вказане майно, оскільки у вказаних документах відсутні будь-які відомості про покупця товару, які б могли ідентифікувати особу - покупця даного товару, а вказаний гарантійний талон лише підтверджує якість продукції та надає право на гарантійний ремонт та заміну дефектних компонентів, але не підтверджує права власності на нього. 15.04.2021р. від представника позивача [PERSON] - адвоката Сорокопуда М.О. до суду надійшла відповідь на відзив у якій вважає, що твердження представника відповідача - адвоката Максимчука Ю.В. щодо належності та допустимими доказів є необґрунтованими оскільки в доданих до позовної заяви копіях товарного чеку та гарантійного талона вказані дані та реквізити про покупця товару, за якими можна ідентифікувати особу - покупця. Так згідно доданих до позову матеріалів (гарантійний талон, товарний чек) вбачається, що покупцем даного товару є позивач по справі - [PERSON] , продавцем - ФОП [PERSON] , дата придбання 10.10.2017р., найменування та характеристика товару - телевізор марки «Samsung» UE43MU6102. Таким чином, факт придбання [PERSON] зазначеного телевізора підтверджується належними і допустимими доказами. До відповіді на відзив надав суду роздруківку фотознімку з особистої сторінки [PERSON] у соціальній мережі «Instagram» де на задньому плані зображено телевізор, який є предмету спору. Просить позовні вимоги задовольнити в повному об`ємі. Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 15.04.2021р. закрито підготовче провадження у даній цивільній справі та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - адвокат Сорокопуд М.О. позовні вимоги підтримали в повному об`ємі, з підстав викладених у позовній заяві, просили позов задовольнити. Також додатково представник позивача - адвокат Сорокопуд М.О. пояснив, що саме [PERSON] 10.10.2017р. був придбаний телевізор марки «Самсунг UE43MU6102», вартістю 13579 грн., на підтвердження чого продавець - ФОП [PERSON] надав покупцю квитанцію та чек з гарантійним талоном на даний товар у якому зазначена модель телевізора та дані які ідентифікуються особу покупця. Просить позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Максимчук Ю.В. в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову, оскільки надані стороною позивача докази не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки у них не вказані родові ознаки товару - телевізора марки «Самсунг», а також повні дані покупця. Крім того зазначив, що надана представником позивача до відповіді на відзив роздруківка фотознімка з особистої сторінки [PERSON] у соціальній мережі «Instagram», на якій зображено на задньому плані телевізор чорного кольору не є доказом по справі, оскільки з даної фототаблиці не можливо встановити де зроблено це фото та який саме телевізор розташований та стіні кімнати. Свідок [PERSON] , склавши присягу свідка та будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ст. 384-385 КК України, в судовому засіданні, стосовно предмету спору даного позову пояснив, що саме він порекомендував [PERSON] придбати вказаний телевізор у магазині, що розташований у [ADDRESS] . Вказаний товар був придбаний [PERSON] за його особисті кошти до укладення шлюбу з [PERSON] так як він був в числі запрошених гостей на їхньому весіллі. Неодноразово був у квартирі за адресою: [ADDRESS] , у якій після реєстрації шлюбу проживали позивач та відповідач та бачив там вказаний телевізор, який був у робочому стані. В подальшому влітку 2020р. він допомагав позивачу по справі [PERSON] забирати його особисті речі із вказаної квартири, де на той час також був вказаний телевізор, який [PERSON] відмовилась повертати, вказавши, що даний телевізор він зможе отримати лише за рішення суду. Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, свідка, дослідивши надані суду докази, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено та вбачається з копії рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 16 листопада 2020 року (справа №158/2108/20, провадження №2/0158/702/20), що 22.10.2017 року Луцьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіальної управління юстиції у Волинській області за актовим записом №1625 було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який на підставі вказаного рішення суду від 16.11.2020р. було розірвано. Рішення суду набрало законної сили (а.с.11-12). З долученого до матеріалів справи копії гарантійного талону №11/10/17/0016 виданого ФОП [PERSON] на телевізор марки «Samsung» UE43MU6102 вбачається, що 10 жовтня 2017р. покупець [PERSON] придбав товар - телевізор марки «Samsung» UE43MU6102 у інтернет - магазині за адресою: [ADDRESS] за ціною 13579 грн. 00 коп., що підтверджується копією товарного чеку №235 від 10.10.2017р. про оплату за придбаний товар. Оригінали зазначених документів досліджено судом (а.с.6-7). Як вбачається із вимоги [PERSON] від 03.09.2020р. останній надіслав письмову вимогу [PERSON] про повернення належного йому майна - телевізора марки «Samsung» UE43MU6102 вартістю 13579,00 грн., або відшкодувати його вартість у грошовій формі у строк до 11 вересня 2020 року, що виконано не було (а.с.8). Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Згідно ст.317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 321 цього Кодексу). Здійснення власником свого права власності передусім полягає у безперешкодному, вільному та на власний розсуд використанні всього комплексу правомочностей власника, визначених законом, - володіння, користування, розпорядження майном. Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Власник має право реалізувати своє право на захист шляхом звернення до суду з вимогою про витребування свого майна з чужого незаконного володіння. Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (пункт 57 постанови від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17). Пунктом 19 Постанови Пленуму ВССУ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення статті 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Пунктом 23 цієї Постанови визначено, що відповідно до статті 387 ЦК та частини третьої статті 10 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. Згідно ст. 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Аналіз вказаної норми та зміст позовних вимог за даним позовом свідчить про те, що даний позов відноситься до віндикаційних позовів (витребування майна з чужого незаконного володіння). Віндикаційним позовом захищаються права власності в цілому, оскільки він пред`являється в тих випадках, коли порушені права володіння, користування та розпорядження одночасно. Однак право власності за власником зберігається, тому що може бути підтвердженим правовстановлюючими документами, або іншими письмовими доказами. Позивачем за віндикаційним позовом є неволодіючий власник. Відповідачем за віндикаційним позовом виступає незаконний володілець майна, який може і не знати про неправомірність і незаконність свого володіння та утримання такого майна. Незаконним володільцем визнається така особа, яка здійснює володіння майном без належних правових підстав. Предметом доказування у справах за позовами про витребування майна з чужого незаконного володіння становлять обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому індивідуально-визначеного майна з чужого незаконного володіння, як то факти, що підтверджують право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, перебування його в натурі у відповідача та інше. Підставою віндикаційного позову є обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна із чужого незаконного володіння, зокрема факти, що підтверджують право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, знаходження його в натурі у відповідача, які і становлять предмет доказування. Аналіз статті 387 Цивільного кодексу України свідчить про те, що віндикаційний позов ґрунтується передусім на тому, що право власності на річ є абсолютним і слідує за річчю, зберігаючись навіть у випадку незаконного вибуття з володіння власника та в період перебування в незаконному володінні іншої особи. Тому віндикаційна вимога може бути заявлена щодо витребування лише індивідуально-визначеної речі. Таким чином, звертаючись з даним позовом, позивач має надати докази на підтвердження права власності на спірне майно, має довести індивідуальні ознаки майна, що витребовується, наявність майна у незаконному володінні відповідача, а також відсутність в останнього правових підстав для володіння цим майном. Отже, вирішуючи даний спір про витребування майна із чужого незаконного володіння, суд повинен встановити, чи вибуло спірне майно з володіння власника в силу обставин, передбачених ч.1 ст.388 ЦК України, зокрема, чи з волі власника вибуло це майно з його володіння. (Постанова Верховного Суду України від 02.03.2016 р. у справі № 6-3090цс16). Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у статтях 12 і 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Зміст ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. За ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Надані стороною позивача докази суд вважає належними та допустимими. Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд, дійшов висновку про те, що позов підлягає до задоволення в повному об`ємі.

Outcome: approved