Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-18 00:00:00

У квітні 2014 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Міністерства доходів і зборів України (далі - відповідач) про стягнення коштів та моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після звільнення з посади позивач невчасно отримала належну їй страхову виплату, а тому змушена була неодноразово звертатися до суду за захистом своїх прав, а також лікуватися у санаторіях за власні кошти, чим їй було завдано моральну шкоду. Тому, позивач просила суд стягнути з відповідача на свою користь понесені витрати на оздоровлення в сумі 12339,00 грн. та моральну шкоду - 50000,00 грн. Позивач в судове засідання не з'явилася, у позовних вимогах просила суд розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи дійшов до висновку, що в задоволенні позовних необхідно відмовити в повному обсязі виходячи з наступних підстав. У судовому засіданні було встановлено, що відповідно до наказу від 10.03.2011 р. позивач була звільнена із займаної посади у зв'язку із виходом на пенсію по інвалідності згідно ст. 38 КЗпП України. Обов'язкове державне особисте страхування посадових осіб органів державної податкової служби здійснюється за рахунок коштів державного бюджету (п.1 Порядку та умов обов'язкового державного особистого страхування посадових осіб органів державної податкової служби, затвердженого Постановою КМУ № 349 від 03.06.1994 р.) Проведення обов'язкового страхування здійснюється страховиком, який одержав відповідну ліцензію в Нацкомфінпослуг і визначений за погодженням з страхувальником (п.3. ч. 3 Порядку). Відповідно до листа відповідача від 13.07.2011 р. № 6078/9/01-0214, позивачу було повідомлено, що після проведення відкритих торгів ДПА України укладе договір щодо надання послуг на проведення обов'язкового дражного особистого страхування посадових осіб органів державної податкової служби зі страховою компанією - переможцем торгів та повідомить про зазначене регіональні ДПА. Тільки після укладення договору зі страховою компанією можливе належне оформлення документів на виплату страхового відшкодування. Із письмових заперечень вбачається, на виконання Постанови КМУ № 349 від 03.06.1994 р. ДПА України уклала із ПАТ «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» договір від 03.08.2011 р. № 7475854 про закупівлю послуг з обов'язкового соціального страхування посадових осіб органів ДПС України. У своїй позовній заяві позивач зазначила, що їй було виплачено страхове відшкодування 23.02.2012 р. в розмірі 29591,46 та 28.03.2012 р. - 27189,54 грн. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч.1 ст.1167 ЦК України). У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується (п. 4 постанови "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" за № 4 від 31.03.1995 року). Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 9 постанови "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" за № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами та доповненнями, розмір відшкодування моральної шкоди визначається в межах заявлених позовних вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних та фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеню вини відповідача та інших обставин. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Даючи юридичну оцінку поясненням та наданим по справі доказам, суд дійшов висновку, що позивачем не було надано належних доказів на підтвердження позовних вимог, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed