Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

У січні 2015 року [PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому просила визначити строк дії договору оренди земельної ділянки, укладений між нею та відповідачем, із 1 січня 2010 року до 1 січня 2015 року та вважати його припиненим з 2 січня 2015 року. В обґрунтування позову посилалася на те, що 1 січня 2010 року вона передала в оренду відповідачу належну їй земельну ділянку строком на 5 років, але після закінчення строку дії договору земельна ділянка їй повернута не була. Позивач вважала, що строк оренди земельної ділянки слід відраховувати з моменту його укладення, а не з моменту державної реєстрації договору, тому вважала договір припиненим з 2 січня 2015 року, про що просила суд постановити рішення. Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 06 квітня 2015 року у задоволені позовних вимог [PERSON] про визначення строку дії договору оренди земельної ділянки та його припинення - відмовлено. На вказане рішення [PERSON] подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити її позовні вимоги. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 лютого 2016 року справа призначена до апеляційного розгляду. Апеляційному суду була надана копія свідоцтва про смерть [PERSON], яка померла [INFO] року. Відповідно до повідомлення Магдалинівської державної нотаріальної контори 20.08.2015 року була заведена спадкова справа після смерті [PERSON], на підставі заяв про прийняття спадщини спадкоємцями є дочки померлої: [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Врахувавши зазначені обставини, апеляційний суд ухвалою від 23 березня 2016 року залучи до участі у справі правонаступників позивача - [PERSON], [PERSON], [PERSON], відповідно до вимог ч. 1 ст. 37 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду змінити. Судом першої інстанції встановлено, що на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 28 лютого 2002 року, [PERSON] належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 10,580 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Оленівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області. Відповідно до укладеного між [PERSON] та ТОВ «Агро-Овен» договору оренди земельної ділянки від 01 січня 2010 року, позивач надала в оренду відповідачу належну їй земельну ділянку терміном (строком) на п'ять років, починаючи із дати його державної реєстрації в Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі Магдалинівському відділі Дніпропетровської філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру». Згідно акту прийому-передачі земельної ділянки в оренду відповідачу, земельна ділянка була передана 01 січня 2010 року і з цього часу ТОВ «Агро-Овен» фактично нею користувалося. Договір оренди земельної ділянки укладений 01 січня 2010 року, посвідчений головою Оленівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області Чекмез Н.М. за № 658 від 21 липня 2010 року, при цьому його державна реєстрація Магдалинівським відділом Дніпропетровської філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» відбулась 11 липня 2012 року. Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що після укладення договору оренди за замовленням позивача була виготовлена технічна документація на передану в оренду земельну ділянку, яка була виготовлена лише 12 грудня 2011 року, а передана на державну реєстрацію у 2012 році до Магдалинівського відділу Дніпропетровської філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру». Посилаючись на вимоги ст.202-204,210,626-628,638 ЦК України, ст.15,17-20, 31,32 Закону України «Про оренду землі», а також умови самого договору оренди землі, суд визначив початком дії договору оренди дату його державної реєстрації, а тому відмовив у задоволенні позову. Але із такими підставами відмови у задоволенні позову погодитись не можна, оскільки вони суперечать нормам матеріального права. Відповідно до положень договору оренди та Закону України "Про оренду землі" в момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладання договору. За змістом статей 18, 20 Закону України "Про оренду землі" (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі підлягав державній реєстрації, якщо такий договір укладений. Після державної реєстрації укладеного договору оренди землі він набирає чинності. Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо істотних умов договору оренди землі скріплюють його своїми підписами, що і є моментом укладення договору. Разом із тим цивільні права та обов'язки, на досягнення яких спрямоване волевиявлення сторін договору оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації. В момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладання договору. Таке обґрунтування моменту укладення договору зазначене і в правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 19 лютого 2014 року у справі №6-162ц13, яка, відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Оскільки [PERSON] заявлений позов про визначення строку дії договору оренди та дати його припинення, то такий спосіб захисту прав не відповідає вимогам ст. 16 ЦК України, не передбачений нормами Земельного Кодексу України, положеннями Закону України « Про оренду землі». Крім того, строк дії договору оренди визначений сторонами у пункті 2.3 цього договору, а момент його укладання визначений ст.638 ЦК України. За таких обставин та вимог законодавства, необхідно змінити обґрунтування підстав відмови у позові у зв'язку із неналежним способом захисту, обраним позивачем, відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України.

Outcome: partial