Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-09 00:00:00

У січні 2018 року до Печерського районного суду м. Києва надійшов позов [PERSON] ( надалі Позивач) до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» ( надалі Відповідач) про захист прав споживачів, в якому просить зобов`язати Публічне акціонерне товариство «КБ «Приватбанк» усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні [PERSON] грошовими коштами, що знаходяться на її особовому рахунку № [NUMBER] за договором № SAMDN25000735903834 ( вклад «Стандарт на 13 місяців) від 14.06.2013 року, в межах їх залишку, шляхом розблокування зазначеного карткового рахунку; зобов`язати Публічне акціонерне товариство «КБ «Приватбанк» усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні [PERSON] грошовими коштами, що знаходяться на її особовому рахунку № [NUMBER] за договором № SAMDN25000735899221 ( вклад «Стандарт на 13 місяців) від 14.06.2013 року, в межах їх залишку, шляхом розблокування зазначеного карткового рахунку; стягнути з Публічного акціонерного товариства «КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] суму невиплачених відсотків за договором № SAMDN25000735903834 (вклад «Стандарт на 13 місяців) від 14.06.2013 року, починаючи з березня 2014 року в розмірі 9.75 % на суму вкладу; стягнути з Публічного акціонерного товариства «КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] суму невиплачених відсотків за договором № SAMDN25000735899221 (вклад «Стандарт на 13 місяців) від 14.06.2013 року, починаючи з березня 2014 року в розмірі 9.75 % на суму вкладу. Судові витрати просить стягнути з Відповідача. Позовні вимог мотивовані тим, що сторонами укладені наведені договори банківського вкладу. У березні 2014 року Позивач у зв`язку з окупацією АРК Російською Федерацією, звернулася до філії «Кримського регіонального управління Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» з заявою про закриття вкладів, що передбачено договором. Договір № SAMDN25000735903834 був достроково розірваний, сума вкладу переведена на картковий рахунок № [NUMBER] . Договір № SAMDN25000735899221 був достроково розірваний, сума вкладу переведена на картковий рахунок № [NUMBER] . Проте вказані карткові рахунки Позивача були заблоковані. Позивач неодноразово заверталась до Відповідача з вимогою про розблокування карткових рахунків, проте жодних шляхів вирішення проблеми у відповідь від Відповідача не надійшло. У зв`язку з чим, Позивач звернулася з цим позовом до суду та просить його задовольнити. 08.01.2018 року ухвалою Печерського районного суду м.Києва позовну заяву [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів - залишено без руху ( а.с. 26). 26.03.2018 року надійшла заява про усунення недоліків, при вивченні якої встановлено, що вимоги ухвали від 08.01.2018 виконано. 29.03.2018 року ухвалою Печерського районного суду м.Києва відкрито провадження у справі за правилами позовного (загального) провадження та призначено підготовче засідання на 30.05.2018 (а.с. 38). 04.07.2018 року представник відповідача подала до суду відзив на позов, у якому заперечувала щодо позовних вимог, просила відмовити у їх задоволенні, зазначаючи, що відокремлений підрозділ ПАТ «КБ «Приватбанк» на території АРК та міста Севастополя не мав правових підстав та можливості здійснювати банківську діяльність після окупації АРК та міста Севастополя, доступ до первинних документів (у тому числі оригіналів договорів та касових документів) клієнтів Кримського РУ ПАТ КБ «Приватбанк» на даний час є обмеженим. Зазначила, що Позивач не надає оригінал договору банківського вкладу, а лише копії, а квитанції взагалі не надано, тому у відповідача є сумніви, що Позивач міг звернутися та отримати грошові кошти від автономної некомерційної організації «Фонд захисту вкладників», що здійснює свою діяльність на окупованій території України (а. с. 59-71). 20.07.20218 року представник позивача подала до суду заперечення на відзив, в якому позовні вимоги підтримала та вказала, що представник відповідача не надала жодних належних та допустимих доказів у підтвердження наявності обставин, передбачених ст. 1047 ЦК України, для обмеження права Позивача у володінні та користуванні належним йому майном ( а.с.53-58). 15.04.2019 року представник позивача подала до суду заяву про доручення доказів ( а.с. 94-102). 18.09.2019 року ухвалою Печерського районного суду у м.Києві у справі закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду на 02.12.2019 року (а.с. 128). 09.02.2020 року представником відповідача подано додаткові пояснення ( а.с. 134-136). 27.01.2020 року представником позивача подано уточнену позовну заяву ( а.с.137-146). 04.02.2020 року представником відповідача подано письмові пояснення ( а.с. 147-156). 03.12.2020 року ухвалою Печерського районного суду м.Києва до участі у справі залучено у якості третьої особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» ( а.с.189). 11.02.2021 року представником позивача подано розрахунок позовних вимог ( а.с. 194-195). 20.05.2021 року представником позивача подано розрахунок позовних ( а.с. 211-217). Представник позивача [PERSON]. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Представник відповідача Кобзар Ю.Б. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на обставини викладені у відзиві, письмових поясненнях. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся в порядку встановленому ст. 128 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Так, судом встановлено, що між позивачем [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» (правонаступник АТ КБ «Приватбанк) укладено депозитний договір № SAMDN25000735903834 ( Вклад «Стандарт на 12 місяців») від 14.06.2013 року, відповідно до якого строк дії договору становить 12 місяців, та діє до 14.06.2014 року включно, процентна ставка становить 9,75 річних (а.с. 7). 14.06.2013 року між позивачем [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено депозитний договір № SAMDN25000735903821 ( Вклад «Стандарт на 12 місяців»), відповідно до якого строк дії договору становить 12 місяців, та діє до 14.06.2014 року включно, процентна ставка становить 9,75 річних (а.с. 8). В судовому засіданні встановлено і не заперечувалось сторонами, що грошові кошти були внесені відповідно до наведених договорів. Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що між сторонами були укладені вказані договори банківського вкладу. За умовами укладених договорів Банк сплачує Позивачу проценти по вкладу згідно договору № SAMDN25000735903834 від 14.06.2013 року у розмірі 9.75 % річних, сума вкладу, згідно умов договору складає 21134 ( двадцять одна тисяча сто тридцять чотири) доларів США 0 центів, згідно договору № SAMDN25000735903821 від 14.06.2013 року 9.75 % річних, сума вкладу, згідно умов договору складає 4913,39 ( чотири тисячі дев`яносто тридцять ) доларів США 39 центів ( а.с.7-8). У зв`язку з окупацією АР Крим Російською Федерацією в березні 2014 року, Позивач звернулася до філії «Кримського регіонального управління Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» з заявою про закриття вкладу, що передбачено п.9 Договору. Договір № SAMDN25000735903834 був достроково розірваний, сума вкладу переведена на картковий рахунок № [NUMBER] , що передбачено п.3 Договору. Договір № SAMDN25000735903821 був достроково розірваний, сума вкладу переведена на картковий рахунок № [NUMBER] , що передбачено п.3 Договору. Позивач з березня 2014 року втратила можливість розпоряджатись своїми коштами, оскільки відповідач спочатку тимчасово, а потім зовсім припинив роботу своїх відділень на території АР Криму. Як встановлено в судовому засіданні, Позивач неодноразово зверталася до Відповідача у телефонному режимі з вимогами про розблокування карткових рахунків, на що була отримана негативна відповідь і жодних шляхів вирішення проблеми у відповідь не зазначено. Представник позивача також зверталась з скаргою до Голови Правління ПАТ КБ «Приватбанк», у відповідь на яку отримала підтвердження незаконних дій відповідача щодо блокування депозитного рахунку (а.с. 11). Згідно з ст. 2 Законом України «Про банки і банківську діяльність», вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 ЦК України). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Відповідно до ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Якщо відповідно до договору банківського вкладу вклад повертається вкладникові на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, проценти за цим вкладом виплачуються у розмірі процентів за вкладами на вимогу, якщо договором не встановлений більш високий процент. Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором. Статтею 1074 ЦК України визначено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Таким чином, стаття 1074 ЦК України встановлює вичерпний перелік підстав, за яких допускається обмеження банком прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, та, зокрема, відсилає на інші спеціальні норми, що регулюють підстави та строки застосування таких обмежень. Як встановлено при розгляді справи, у Банку відсутні мотиви обмежити клієнта розпоряджатися грошовими коштами, що знаходяться на його рахунках. Таким чином, ПАТ КБ «Приватбанк» взяті на себе зобов`язання за договорами банківського вкладу, зокрема з повернення належних позивачу суми банківського вкладу та процентів не виконав. Доказів, які б спростовували наявність депозитних зобов`язань перед позивачем суду не надано і такі дані матеріали справи не містять. Частина перша ст. 1061 Цивільного кодексу України визначає, що банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Умовами та правилами Договору не передбачено, що використання карткового рахунку/картки обмежено певним відділенням чи певною територією. Отже, картковий рахунок позивача діє на всій території України. Посилання ПАТ КБ «Приватбанк» на те, що у зв`язку з окупацією території Автономної Республіки Крим він не може перевірити інформацію щодо спірних банківських договорів не є переконливими, оскільки договір банківського вкладу був укладений безпосередньо з ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридичною особою, а не його кримською філією. Відтак у відповідача повинна бути наявна вся необхідна інформація за вказаними договорами. Виходячи з того, що кошти вносились позивачем, як громадянином України, у відділенні банку на території Автономної Республіки Крим, яка станом на час розгляду справи окупована, Договір вкладу був укладений між позивачем та ПАТ КБ «Приватбанк», як юридичною особою, а тому припинення діяльності відділення банку на окупованій території АР Крим, не є підставою для відмови у поверненні відповідачем вкладу позивача за його вимогою. Відповідно до частини третьої статті 95 ЦК України філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. Припинення діяльності філії не впливає на обсяг зобов`язань банку відповідно до чинного цивільного законодавства. Стороною укладеного договору банківського вкладу є ПАТ КБ «Приватбанк», то згідно зі статтями 526, 631, 651, 653, 1058,1075 ЦК України зобов`язання за договором має виконувати саме ПАТ КБ «Приватбанк» як юридична особа. Позивачем укладено договори до припинення діяльності філії «Кримське регіональне управління» АТ «Приватбанк», проте відповідач не надав будь-яких пояснень щодо неможливості надання доказів щодо внесення чи невнесення коштів позивачем на рахунки банку на період, які зазначені в довідках АТ КБ «Приватбанк». Відповідно до ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Безпідставними є також твердження відповідача, що позивачем не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування позовних вимог. Укладення договорів банківського вкладу та внесення коштів на рахунки банку за цими договорами підтверджується оригіналами договорів банківського вкладу, квитанціями про внесення коштів, у яких містяться необхідні умови таких договорів, як то визначені відсоткова ставка, зазначено строк договору та інші умови. Статтею 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що банк відповідає за своїми зобов`язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства. Статтею 1 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Щодо позовних вимог про стягнення відсотків, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (ст. 633 ЦК України). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Згідно з ч.1 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Частинами 5, 6 ст. 1061 ЦК України передбачено, що проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а невитребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. Таким чином, повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладникові готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпоряджатися ним на свій розсуд. До такого висновку дійшов Верховним Суд України у своїй постанові від 28.01.2015 року у справ №6-247цс14. Згідно виписки від 26.02.2019 року договори депозитів було достроково розірвано - 12.03.2014 року ( а.с. 96-101). У зв`язку з цим, банк був зобов`язаний повернути позивачу депозитні кошти з процентами у строк закінчення дії договору. Проте АТ КБ «Приватбанк» кошти не повернув, чим порушив свої грошові зобов`язання. Тому, виходячи з принципу диспозитивності, суд при нарахуванні відсотків за договором № SAMDN25000735903834 (вклад «Стандарт на 12 місяці») від 14.06.2013 року виходить з періоду, зазначеного позивачем, у зв`язку з чим за період з 12.03.2014 року по 23.02.2021 року включно розмір відсотків по вкладу становить 16 958, 73 доларів США, (21134 доларів США : 100 х 9.75% х 3004 днів : 365); за договором № SAMDN25000735903821 (вклад «Стандарт на 12 місяці») від 14.06.2013 року виходить з періоду, зазначеного позивачем, у зв`язку з чим за період з 12.03.2014 року по 23.02.2021 року включно розмір відсотків по вкладу становить 3942, 69 доларів США, (4913.39 доларів США :100 х 9.75% х 3004 днів : 365.) Отже, з відповідача підлягають стягненню суми не виплачених відсотків за договором № SAMDN25000735903834 від 14.06.2013 року у розмірі 16 958, 73 ( шістнадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят вісім доларів США 73 центи) та за договором № SAMDN25000735903821 від 14.06.2013 року у розмірі 3942, 69 ( три тисячі дев`ятсот сорок два долари США 69 центів) Що стосується посилань відповідача на те, що АТ КБ «Приватбанк» не несе зобов`язань за спірними договорами, оскільки уклав з ТОВ «ФК «Фінілон» договір про переведення боргу, то слід зазначити наступне. Відповідно до статті 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Форма правочину щодо заміни боржника у зобов`язанні визначається відповідно до положень статті 513 цього Кодексу (стаття 521 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Таким чином, посилання відповідача про відсутність заперечень позивача щодо переведення боргу та взагалі можливості укладення договору переведення боргу у такий спосіб суперечить вимогам чинного законодавства. Твердження представника відповідача, що належним відповідачем у справі є ТОВ «ФК «Фінілон», оскільки останнє на підставі договору про переведення боргу від 17.11.2014 замість АТ КБ «Приватбанк» стало боржником за депозитними договорами, укладеними сторонами (а.с. 150-151), суд відхиляє, оскільки позивачем не ставилось питання про заміну неналежного відповідача на належного відповідно до положень ст. 51 ЦПК України, а таке право надано лише позивачу. Ухвалюючи рішення суд виходить з того, що АТ КБ «Приватбанк» не виконав взяті на себе зобов`язання, від якого воно не звільняється через тимчасову окупацію території АР Крим. Посилання відповідача в обґрунтування своїх заперечень на законодавство Російської Федерації є безпідставним, оскільки відповідно до ст. 4 ЦК України, актами цивільного законодавства є Конституція України, Цивільний Кодекс України та інші закони України, акти Президента України, Кабінету Міністрів України, а також інших органів державної влади та влади АР Крим, видані в межах встановлених Конституцією та законами. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності позивачу, відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст.5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції. Так, у ст. 1 Протоколу № 1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Цей же принцип закріплено і в ст. 41 Конституції України. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідачем не було надано належних доказів в розумінні ст. 77 ЦПК України, на підтвердження сплати вказаних коштів. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» про захист прав споживачів підлягають задоволенню. З огляду на те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а позивача відповідно до ст. 141 ЦПК України звільнено від сплати судового збору, то відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню 2819 (дві тисячі вісімсот дев`ятнадцять) грн. 20 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved