Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-25 00:00:00

У квітні 2019 року [PERSON] (далі - Позивач-1 ) та [PERSON] (далі - Позивач-2) звернулись до суду з позовом до Сновської територіальної громади в особі Сновської міської ради Сновського району Чернігівської області у якому просять: Визнати за ними по 1/2 права власності на земельну ділянку площею 6.86 га наданої для ведення селянського господарства, яка розташована на території Чепелівської сільської ради Щорського (Сновського) району Чернігівської області відповідно до витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку місце розташування - Чернігівська область, Сновський район, за межами населеного пункту с. Чепелів (Чепелівська сільська рада) земельна ділянка [NUMBER]; земельна ділянка [NUMBER]. Кадастровий номер [NUMBER], площа земельної ділянки 2.3523 га- пасовища; кадастровий номер [NUMBER], площа земельної ділянки 4.5137 га - рілля, в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] року. В обґрунтування позовних вимог зазначають, що [INFO] року померла матір позивачів. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається зі спірних земельних ділянок. Позивачі не можуть отримати свідоцтва про право на спадщину в силу відсутності оригіналу державного акту, що посвідчує право власності на земельні ділянки у зв'язку з чим нотаріусом позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Позивачі в судове засідання не з"явились. В позові просять розглянути справу за їх відсутності. Представник відповідача Сновської міської ради проти позову не заперечує. Просить розглянути справу за їх відсутності. Позовні вимоги визнають. Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Частиною 3 статті 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне позов задовольнити з наступних підстав. У справі встановлено, що [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.9), яка на день смерті була зареєстрована в [INFO] (а.с.23) та яка була матір`ю [PERSON] (Позивача-1 ) (а.с.14) та матір`ю [PERSON] (Позивача-2) (а.с.12.13). За життя померлій [PERSON] на праві приватної власності належала земельна ділянка, площею 6.86 га: кадастровий номер [NUMBER] (земельна ділянка [NUMBER]) розміром 2.3523 га - пасовища; кадастровий номер [NUMBER], (земельна ділянка 136/14) розміром 4.5120 га - рілля, для ведення особистого селянського господарства, що розташовані за межами населеного пункту с. Чепелів, Сновський район, Чернігівська область (а.с.15, 17-22) на яку і відкрилася спадщина. Згідно спадкової справи №218/2017, яка заведена до майна померлої [INFO] року [PERSON] судом встановлено, що позивачі звернулись до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини (а.с.1,2 спадкової справи). 18.04.2018 року позивачі звернулись до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. 18.04.2018 року державним нотаріусом Сновської районної державної нотаріальної контори [PERSON] винесена постанова про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірні земельні ділянки у зв`язку з неподанням документів необхідних для вчинення нотаріальної дії. З мотивів постанови вбачається, постанова прийнята у зв`язку з відсутністю у спадковій справі правовстановлюючого документу на спірну земельну ділянку (а.с.24). Як встановлено у справі у позивачів відсутній оригінал належного правовстановлюючого документа на спірні земельні ділянки є тільки його копія (а.с.15). Дана обставина підтверджується оголошенням у ЗМІ «Промінь» (а.с.16) де зазначено, що загублений державний акт серії [NUMBER] на право власності на землю на ім"я [PERSON] вважати недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, зі збереженням її цільового призначення. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.10 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» (далі - постанова Пленуму № 7) згідно до ст. 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до роз'яснень, що містяться у п. 23 постанови Пленуму № 7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У справі встановлено, що внаслідок відсутності у позивачів правовстановлюючого документу на спірні земельні ділянки, обґрунтованої відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, позивач позбавлений можливості у позасудовому порядку визнати право на спадщину за заповітом або законом. Відповідно до Пленуму Вищого спеціалізованого суду від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», зокрема п.3.1 передбачено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також втрати документа, який засвідчує його право власності (ст..392 ЦК). Статею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов"язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об"єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку. Оскільки за життя спадкодавець набув права власності на земельну ділянку, то спадкоємець також набуває право власності у порядку спадкування. Таким чином, надані позивачем та досліджені в судовому засіданні докази дають підставу встановити, що спірні земельні ділянки, дійсно належали померлій [INFO] року [PERSON]. Позивачі є спадкоємцями майна померлої матері в силу ст. 1261 ЦК України, як спадкоємці першої черги за законом. Як вбачається з позицій Верховного Суду України, викладених в Постанові Пленуму Суду № 2 від 12.06.2009 Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. При обставинах, коли у позивача відсутні інші способи захисту цивільних прав та інтересів, чим може бути визнання права відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, а визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб тому є всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в наслідок чого визнання відповідачем позову слід прийняти і задовольнити позов. Частиною першою статті 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позов у повному обсязі, тому 50% судового збору слід повернути позивачам з державного бюджету. На підставі наведеного та

Outcome: approved