Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

У вересні 2012 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], Запорізької міської ради, Управління Держкомзему у м. Запоріжжі про визначення порядку користування земельною ділянкою, виділення у власність частки спільного майна з припиненням права спільної часткової власності на земельну ділянку, визнання права власності та зобов'язання видати Державний акт на право власності на земельну ділянку. У лютому 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], Запорізької міської ради, Управління Держкомзему у м. Запоріжжі про визнання частково недійсним рішення Запорізької міської ради, визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку, визнання права на безоплатну приватизацію земельної ділянки по фактичному землекористуванню, без узгодження його кордонів з суміжним землекористувачем. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16.04.2012 року вказані цивільні справи об'єднано в одне провадження. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22.05.2013 року замінено відповідача за обома позовами з Управління Держкомзему у м. Запоріжжі на Головне управління Держземагенства в Запорізькій області. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08.11.2013 року позов [PERSON] залишено без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України. В обґрунтування позову [PERSON] зазначено, що він є власником 19/50 частин домоволодіння [ADDRESS], розташованого на земельній ділянці загальною площею 510 кв. м., власником іншої частини домоволодіння (31/50) є [PERSON] Рішенням Запорізької міської ради шостого скликання третьої сесії № 72 від 29.12.2010 року «Про затвердження технічної документації по землеустрою відносно складання документів, які посвідчують право на земельні ділянки громадян», затверджено технічну документацію та передано у власність земельні ділянки громадянам для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд, ведення садівництва. У Додатку № 1 до даного рішення закріплено перелік громадян, зокрема п. 69 вказаного додатку передбачено, що затверджено технічну документацію [PERSON] та земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS], кадастровий № 23101000:05:001:0721, площею 0,0376 га передано у власність [PERSON] На підставі вказаного рішення відповідачу [PERSON] видано державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 529277 від 29.03.2012 року, відповідно до якого йому передано у власність земельну ділянку у розмірі 31/50 від 0,606 га, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Позивач вважає зазначений державний акт незаконним, оскільки відповідно до договору купівлі-продажу від 01.07.2005 року [PERSON] придбав свою частину домоволодіння у [PERSON] Задовго до того, як [PERSON] придбав частину домоволодіння, між співвласниками домоволодіння було визначено порядок користування земельною ділянкою у добровільному порядку. У зв'язку з чим до нього на підставі договору купівлі-продажу у відповідності до ч. 1 ст. 377 ЦК України перейшло право користування земельною ділянкою, на якій розташовано домоволодіння без зміни цільового призначення в об'ємі та на умовах, встановлених для попереднього власника - [PERSON], тобто площею 316 кв. м. або 0,0316 га, згідно меж розмежування по яким встановлено «внутрішній паркан», позначений на викопіюваннях із схем плану будівельного кварталу під № 5. Саме цю земельну ділянку площею 316 кв. м., з урахуванням вищезазначених меж, тобто фактичного землекористування, на думку позивача, мав право приватизувати [PERSON] Позивач вважає, що для виникнення у [PERSON] права спільної часткової власності на спірну земельну ділянку не було законних підстав, у зв'язку з чим він не мав права на приватизацію 376 кв. м. (0,0376 га) або 31/50 частина земельної ділянки загальною площею 0,0606 га, який знаходився у їх спільному користування. Технічна документація по землеустрою на приватизацію земельної ділянки [PERSON] не містить письмової згоди на приватизацію [PERSON] присадибної земельної ділянки у відповідності (пропорційно) з його долею у сумісному домоволодінні. Такої згоди ні в усному ні в письмовому вигляді позивач не надавав. У зв'язку з чим [PERSON] було незаконно надано дозвіл на притягнення спеціалістів для проведення проектних робіт по виготовленню технічної документації та незаконно узгоджено технічну документацію по відводу земельної ділянки у власність [PERSON] та передано на затвердження Запорізької міської ради, яка в свою чергу винесла рішення, на підставі якого [PERSON] отримав державний акт. Внаслідок приватизації [PERSON] 31/50 частини земельної ділянки, позивачу у користування залишена 19/50 частин земельної ділянки від її загальної площі, що складає 230,28 кв. м., замість 306 кв. м., які він займав та постійно користувався. Крім того, при розробці технічної документації було допущено помилку у загальному розмірі земельної ділянки, яка знаходилась у спільному користуванні [PERSON] та [PERSON], зокрема, зменшено розмір земельної ділянки з 622 кв. м. до 606 кв. м. Внаслідок незаконної приватизації [PERSON] земельної ділянки, яка раніше знаходилася у спільному користуванні позивач позбавлений можливості приватизувати земельну ділянку площею 306 кв. м., яку він займає відповідно до встановленого порядку фактичного землекористування, оскільки він добросовісно, відкрито та безперервно користується протягом 30 років. Дана земельна ділянка включає в себе 194 кв. м. з 510 кв. м. території, відведеної для домоволодіння [ADDRESS] та прилеглої до неї території надлишок площею 112 кв. м., переданий місцевою владою у тимчасове користування. Посилаючись на вказані обставини [PERSON] просив суд: - визнати недійсним та скасувати рішення Запорізької міської ради шостого скликання третьої сесії № 72 від 29 грудня 2010 року в частині затвердження технічної документації по землеустрою відносно складання документів, які посвідчують право [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0376 га або 31/50 частини від 0,0606 га, розташований в [ADDRESS], згідно додатку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, а також в частині передачі, згідно додатку у власність [PERSON] земельної ділянки, площею 0,376 гав або 31/50 від 0,0606 га, розташованого в [ADDRESS]; - визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 529277, виданий на ім'я [PERSON] 29.03.2012 року на підставі рішення Запорізької міської ради шостого скликання третьої сесії № 72 від 29 грудня 2010 року, зобов'язавши Управління Держкомзему в м. Запоріжжі Головного управління Держкомзему в Запорізькій області Державного комітету України по земельним ресурсам анулювати його реєстрацію у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю і на право постійного користування земель, договорів оренди землі за № 2301010001002326; - визнати за ним право на приватизацію по фактичному землекористуванню земельної ділянки загальною площею 0,0309 га, розташованого за адресою: [ADDRESS] без узгодження її меж з власником 31/50 частин домоволодіння [ADDRESS]. У судовому засіданні представники [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі ат просили їх задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві та додаткових поясненнях. Представник [PERSON] в судовому засідання заперечував проти позовних вимог в повному обсязі з підстав зазначених у запереченнях на позовну заяву. Представники Запорізької міської ради та Головного управління Держземагенства в Запорізькій області в судове засідання жодного разу не з'явились, про день та час розгляду справи, повідомлялися судом у встановленому законом порядку, надавали суду заперечення проти позовних вимог, у зв'язку з чим суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у відсутність належним чином повідомлених представників відповідачів на підставі наявних письмових доказів у справі. Заслухавши пояснення осіб, які приймають участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши встановлені обставини у сукупності, суд доходить наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності належить домоволодіння [ADDRESS], на якому розташовано два житлових будинки літ. А. та літ. Б. Рішенням виконкому Орджонікідзевської райради від 11.06.1952 року № 395 житловому будинку [ADDRESS] наділена земельна ділянка площею 510 кв. м. Рішенням виконкому Орджонікідзевської райради від 16.08.1983 року № 257, надлишки земельної ділянки у розмірі 112 кв. м. залишені в тимчасове користування за житловим будинком [ADDRESS] (Т. 1 а. с. 11). Тобто у користування власників житлового будинку [ADDRESS] органами місцевого самоврядування надано земельну ділянку загальним розміром 622 кв. м. Фактично власники домоволодіння [ADDRESS] займають земельну ділянку площею 617 кв. м., а її надлишки - 107 кв. м. (висновок судової будівельно-технічної експертизи від 28.02.2013 року - Т. 1 а. с. 60-64) [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 19.03.1992 року, укладеного між виконкомом Орджонікідзевської районної ради народних депутатів м. Запоріжжя та [PERSON], на праві власності належить 19/50 частин жилого будинку (літ. Б) з відповідною частиною господарських та побутових будівель і споруд, який розташований на земельній ділянці загальною площею 510 кв. м. (Т. 1 а. с. 12). [PERSON] є власником 31/50 частини домоволодіння (літ. А), розташованого за адресою [ADDRESS] на земельній ділянці площею 622 кв. м., на підставі договору купівлі-продажу від 01.07.2005 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], реєстр. № 1-655 (Т. 1 а. с. 14-15). Згідно з вимогами ч. 4 ст. 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 18 "ґ" постанови від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", у разі переходу права власності на будівлі та споруди до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруд, якщо інше не передбачено в договорі відчуження останніх. Відповідно до статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. За ч. 1 ст. 125 Земельного кодексу України, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Стаття 126 Земельного кодексу України передбачає, що державний акт є документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, надану у власність відповідним рішенням. За зверненням [PERSON], рішенням Запорізької міської ради № 72 від 29.12.2010 р., затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки громадян та передано [PERSON] у власність земельна ділянка площею 31/50 від 0,0606 га за адресою: [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (Т. 2 а. с. 17-18). 29.03.2012 року, на підставі рішення Запорізької міської ради шостого скликання третьої сесії № 72 від 29.12.2010 року, [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку Серії ЯЛ № 529277 відповідно до якого він є власником земельної ділянки площею 31/50 частини від 0,0606 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). Вказаний державний акт зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 2301010001002326 (Т. 1 а. с. 22). Вказані обставини свідчать про те, що [PERSON] набув право власності на частину земельної ділянки, яка відповідає його частині домоволодіння [ADDRESS], що узгоджується із зазначеними вище нормами чинного законодавства та фактичними обставинами справи. Посилання позивача у позовній заяві та його представників у судовому засіданні на те, що між колишніми співвласниками домоволодіння [ADDRESS] було визначено порядок користування земельною ділянкою, тобто склався порядок фактичного землекористування, у зв'язку з чим [PERSON] не мав права на приватизацію земельної ділянки згідно часток у домоволодінні є безпідставними, оскільки суду не надано жодного належного доказу на підтвердження того, що між колишніми або нинішніми співвласниками домоволодіння була домовленість щодо порядку користування земельною ділянкою, оформлена належним чином. Суду не надано ні нотаріально посвідченого договору про визначення порядку користування земельною ділянкою ні відповідного рішення суду, які би у відповідності до ст. 377 ЦК України були би обов'язковими для нового власника. А встановлення паркану на земельній ділянці одним із співвласників домоволодіння не свідчить про належне оформлення договору щодо користування земельною ділянкою. Доводи позивача про те, що при виготовленні технічної документації, яка згодом була затверджена рішенням Запорізької міської ради, він не давав згоди на узгодження меж земельної ділянки спростовуються матеріалами справи. Зокрема, з витребуваної судом технічної документації із землеустрою (Т. 1 а. с. 195-233) вбачається, що в ній наявний акт узгодження меж землекористування від 13.08.2010 року щодо земельної ділянки [PERSON] з підписом і [PERSON], який, до того ж, ніяких претензій до меж земельної ділянки [PERSON] не мав (Т. 1 а. с. 209). Невідповідність загальної площі земельної ділянки у державному акті розміру тієї земельної ділянки, яка надавалась власникам домоволодіння органами місцевого самоврядування для користування, на думку суду, також не є підставою для визнання недійсним державного акту за позовом [PERSON], оскільки загальна площа земельної ділянки визначена в меншому розмірі у державному акті [PERSON], який у свою чергу з позовними вимогами про визнання державного акту недійсним до суду не звертався. Враховуючи викладені обставини суд приходить до висновку, що позовні вимог є безпідставними та необґрунтованими у зв'язку з чим задоволенню не підлягають у повному обсязі.

Outcome: dismissed