Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-08 00:00:00

01.04.2019 р. позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, в обґрунтування якої вказує, що вона працювала на підприємстві відповідача 36 років 9 місяців у шкідливих умовах. Внаслідок виконуваної роботи на підприємстві із несприятливими умовами праці, отримала професійні хвороби, а саме: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легенів першої-другої стадії), група «В», легенева недостатність другого ступеня); нейросенсорна приглухуватість другого ступеня (з помірним зниженням слуху). Актом розслідування причиною виникнення професійного захворювання визнано перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища. Висновком МСЕК від 12.03.2019 р. їй первинно встановлено 40% втрати професійної працездатності. Завдана моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких вона зазнала та продовжує і далі зазнавати у зв`язку з ушкодженням її здоров`я, яке зазнало незворотних змін. Просить стягнути на її користь з відповідача 160000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Ухвалою від 03.04.2019 р. прийнято до розгляду зазначену позовну заяву та відкрито провадження у справі, визначено проводити її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено проведення першого судового засідання для розгляду справи по суті на 06.05.2019 р. Судове засідання, призначене на 06.05.2019 р. не відбулось у зв`язку з зайнятістю судді в іншому засіданні, в зв`язку з чим розгляд справи було призначено на 09.07.2019 р.. Відповідач у відзиві на позов проти заявлених вимог заперечує, вважаючи їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, посилаючись на те, що основним фактором, який збільшує ризик виникнення професійного захворювання, є тривалість роботи працівника в шкідливих умовах. Крім того, з п.4.1 Гігієнічної класифікації праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу вбачається, що навіть особливо важкі і особливо важкі умови праці (3 клас 2 ступінь шкідливості) призводять до виникнення профзахворювання лише після тривалої роботи в таких умовах (10 і більше років). При цьому, стаж роботи позивачки у шкідливих умовах складає 36 років 09 місяців, а звідси тривалість роботи у зазначених умовах залежала виключно від неї самої, а не від відповідача як роботодавця. Позивачу за час роботи на підприємстві відповідача надавались встановлені законодавством та колективним договором пільги і компенсації, а також після кожної атестації робочих місць відповідач повідомляв позивача під розписку про умови праці та наявність на робочому місці небезпечних і шкідливих факторів, які ще не усунуто, і можливі наслідки їх впливу на здоров`я і сама позивачка також повинна була дбати про особисту безпеку і збереження свого здоров`я. Крім того, відповідачем у достатній мірі виконано обов`язки з охорони праці, однак повне усунення шкідливих виробничих факторів у гірничодобувній промисловості є об`єктивно неможливим. Все наведене, на думку відповідача, свідчить про відсутність у його діях ознак протиправності, що є основною підставою відповідальності за заподіяну моральну шкоду. Також відповідач вважає недоведеним наявність моральних страждань позивача, оскільки надані докази не свідчать про зміни у її психологічному стані та не доводять дійсний розмір заподіяної моральної шкоди. Позивач разом із позовною заявою подала до суду заяву про розгляд справи без її участі та у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін. Представник відповідача подала суду заяву про розгляд справи без її участі (вх.№12645 від 09.07.2019 р.). Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач [PERSON] відповідно до запису у її трудовій книжці з 10.08.1981 р. по 22.05.2018 р. працювала у цеху обпалення та огрудкування учнем машиніста ексгаузера, машиністом ексгаузера, машиністом конвеєра, машиністом штабелеформувальної машини на ордена Леніна «ПівнГЗК» імені Комсомолу України, яке згодом було перейменовано на «Північний державний гірничо-збагачувальний комбінат», та яке 31.10.1996 р. перетворено на ВАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», з 04.04.2011 на ПАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», а з 05.05.2016 р. на ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат». 22.05.2018 р. позивач була звільнена за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с. 15-16). У виписці із медичної карти №4281 від 05.11.2018 р. стаціонарного хворого [PERSON] зокрема зазначено, що відповідно до висновку проф. ЛЕК інституту від 01.11.2018 р., протокол №1576 позивачу встановлено два професійні захворювання з діагнозами: 1) хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), група В. ЛН другого ступеня; 2) Нейросенсорна приглухуватість другого ступеня (з помірним зниженням слуху) а.с. 8-9. Згідно з п. 13 акту розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання від 20.12.2018 р. оцінка умов праці машиніста штабелеформувальної машини, виробничої дільниці подрібнення сировини та огрудкування обкотишів цеху з виробництва обкотишів №2 ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» [PERSON] відносяться: - за концентрацією пилу - до 3 класу 1 ступеню (шкідливі); - за параметрами шуму - до 3 класу 1 ступеню (шкідливі). Загальна оцінка умов праці віднесена до 3 класу 1 ступеню (шкідливі) а.с.10-11. Пунктом 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 20.12.2018 р. причиною виникнення професійного захворювання встановлено: аерозоль переважно фіброгенної дії з вмістом кристалічного кремнію діоксиду 10%-70% в повітрі робочої зони в 1,5 рази перевищує ГДК (6,1 мг/м3, при ГДК 4,0 мг/м3, згідно ГОСТ-12.1.005-88. «Общие санитарно-гигиенические требования к воздуху рабочей зони). Еквівалентний рівень шуму перевищує нормативний на 1 дБА (81 дБА при ГДР 80 дБА згідно ДСН 3.3.6.037-99) а.с. 11. Довідкою МСЕК серії 12 ААА №054403 від 12.03.2019 р. позивачу первинно встановлено 40% втрати працездатності по професійному захворюванню (25% - ХОЗЛ.; 15% - туговухість) безстроково з 25.02.2019 р. по причині професійного захворювання. Зазначена потреба у медичній та соціальній допомозі: забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення (а.с. 7). З дослідженого судом п. 16 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 20 грудня 2018 року слідує, що професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи на виробничій дільниці подрібнення сировини шихтування та огрудкування в цеху по виробництву обкотишів машиністом штабелеформувальної машини, виконувала роботи з керування штабелеформувальною машиною при виконанні переміщення та укладання сировини, контролювала задану висоту штабеля та роботу обладнання, займалась підготовкою машини до пуску, спостерігала за роботою машини, готувала машину до ремонту. При цьому внаслідок недосконалості технології збагачення залізорудної сировини, мавших місце порушень системи аспірації та режимів експлуатації гірничозбагачувального устаткування підпадала під вплив підвищених парламентів аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони та виробничого шуму (а.с. 11). Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Суд вважає, що зазначеного обов`язку відповідач не виконав. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Частина 1 статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Як вбачається з акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, складеного 20.12.2018 р., причиною виникнення професійних захворювань позивача є перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Суд вважає зазначене наслідком порушення посадовими особами підприємства, де працював позивач, ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обов`язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються наведеними висновками суду. Посилання представника відповідача на те, що позивач з власної волі протягом тривалого часу виконувала роботу в шкідливих умовах праці не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови підтвердження завдання такої шкоди. Доводи представника відповідача щодо відсутності факту вини відповідача, суд не приймає до уваги, оскільки судом встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. Таким чином, висновки відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення їй моральної шкоди у зв`язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом стійкої втрати позивачем професійної працездатності з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст.3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Судом встановлено, що в зв`язку з професійними захворюваннями позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що вона у 59 років втратила професійну працездатність первинно у розмірі 40 % з 25.02.2019 р., безстроково. Як наслідок позивач обмежена у життєдіяльності, що проявляється больовими синдромами, обмеженням рухів, сухому кашлі, важкістю у грудній клітці, шуму у вухах та зниженням слуху на обидва вуха, що має наслідком проходження лікування, вимушене приймання ліків, тобто наявна необхідність докладати додаткових зусиль для організації її життя. Отримані професійні захворювання призводять до зниження її фізичної активності, порушення душевної рівноваги. Отже, враховуючи те, що позивач працювала на підприємстві відповідача впродовж 36 років і 9 місяців у шкідливих умовах, їй встановлено первинно 40 % втрати працездатності з 25.02.2019 р. безстроково, а також характер професійних захворювань, пов`язаних із спричиненням їй фізичних і моральних страждань, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили, суд вважає, що [PERSON] має право на відшкодування моральної шкоди, так як має місце факт заподіяння позивачеві моральної шкоди. Позивач при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди у сумі 160 000 грн. виходила з того, що її здоров`я, життя, моральний стан є безцінними та з урахуванням судової практики. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу, суд враховуючи роз`яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», характер та глибину її фізичних, душевних страждань від одержаного профзахворювання, тривалість лікування, втрату можливості її повної трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних змін її життєвих зв`язків, що потребує від неї додаткових зусиль для організації свого життя, вважає, що для відшкодування моральної шкоди на користь позивача, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості потрібно стягнути з відповідача 45000 грн. за встановлені первинно 40 % втрати професійної працездатності з 25.02.2019 р. безстроково. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, на користь держави за розгляд цивільної справи підлягають відшкодуванню з відповідача судові витрати - 768 грн. 40 коп. судового збору станом на дату подачі позову, від сплати якого було звільнено позивача. На підставі викладеного, ст. ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», ч. 1 ст. 1167 ЦК України та

Outcome: partial