Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-22 00:00:00

01 серпня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - відділ реєстрації та обліку громадян виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Ухвалою суду від 06 серпня 2018 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви. 22 серпня 2018 року [PERSON] звернувся з уточненим позовом, в якому усунув недоліки первісно заяви. Ухвалою суду від 01 жовтня 2018 року відкрите провадження у справі. Ухвалою суду від 11 березня 2020 року закрите підготовче провадження у справі, справа призначена до судового розгляду по суті. В обґрунтування позову [PERSON] посилався на те, що з 23 червня 2007 року він перебував у шлюбі з [PERSON] . Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2013 року шлюб між ним та відповідачкою було розірвано. 05 серпня 2015 року між ним, [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Трест Дніпродорбуд» укладений договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Новомосковського міського Дніпропетровської області Шевченко Г.В., зареєстрованого в реєстрі за № 789, відповідно до якого Публічне акціонерне товариство «Трест Дніпродорбуд», як продавець продало, а він, [PERSON] , як покупець, купив житлову квартиру [ADDRESS], загальною площею 35,6кв.м, житловою площею 30,6кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] зазначає, що в спірну квартиру позивач та відповідач вселилися та були зареєстровані 18 червня 2009 року на підставі договору найму, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Трест Дніпродорбуд» та позивачем [PERSON] , тобто до придбання ним нерухомого майна та після розірвання шлюбу з відповідачем). На теперішній час його колишня дружина - відповідач [PERSON] , [INFO] зареєстрована в квартирі, але з грудня 2015 року фактично не проживає в житловому приміщенні без поважних причин. Позивач [PERSON] зазначив в заяві, що реєстрація колишньої дружини перешкоджає реалізації його прав як власника житла, в зв`язку з чим, посилаючись на вимоги ч. 2 ст. 405 ЖК України, просив суд визнати [PERSON] , [INFO] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS], що розташована за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] та його представник в судове засідання не з`явилися, згідно заяви представника останній просив суд розглядати справу без його участі, позов підтримав в повному обсязі, просив суд задовольнити позовні вимоги, у разі повторної неявки відповідача не заперечував проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про місце, дату і час розгляду справи належним чином повідомлена, причини неявки суду не повідомила, відзиву на позовну заяву до суду не надала. Представник третьої особи відділу реєстрації та обліку громадян виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, згідно заяви просив розглядати справу без його участі. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи те, що відповідач була належним чином повідомлена про місце, дату і час розгляду справи, повторно не з`явилася в судове засідання, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши надані позивачем письмові докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що 23 червня 2007 року Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції між сторонами був зареєстрований шлюб, актовий запис № 333. 18 червня 2019 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] на підставі договору найму, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Трест Дніпродорбуд» та позивачем [PERSON] , вселилися в квартиру [ADDRESS] . Згідно рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний, рішення набрало законної сили 30 серпня 2013 року. Встановлено, що після розірвання шлюбу між сторонами, позивач придбав житлову квартиру [ADDRESS], загальною площею 35,6кв.м, житловою площею 30,6кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 05 серпня 2015 року, укладеного між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Трест Дніпродорбуд», посвідченого приватним нотаріусом Новомосковськогоміського Дніпропетровської області Шевченко Г.В., зареєстрованого в реєстрі за № 789, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 41769635 від 05 серпня 2015 року. Станом на теперішній час в квартирі зареєстрована відповідач [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Кристал-2011» від 25 червня 2018 року, а також довідкою з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 04 грудня 2018 року за вих. № 3993/2. Встановлено, що з 01 вересня 2015 року відповідач [PERSON] , [INFO] , в квартирі [ADDRESS] , не проживає, житловим приміщенням не користується, що підтверджується актом від 15 жовтня 2019року, складеним головою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Кристал-2011» Хорольською О.М. в присутності членів цього об`єднання. Статтею 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. На підстав статті 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У відповідності до статті 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. У відповідності до вимог статті 391 ЦК України, власник має права вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. На підставі ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. На підставі частини 2 статті 405 Цивільного кодексу України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] , [INFO] , не проживає в спірному житловому приміщенні понад один рік, не надала суду доказів наявності поважних причин, які перешкоджають їй користуватися житлом, суд приходить до переконання, що у відповідності до вимог частини 2 статті 405 ЦК України, вона може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в зв`язку з чим, вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог про зняття відповідача з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Тобто спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», підзаконними нормативними актами, визначено позасудовий порядок вирішення і оформлення питань зняття з реєстрації місця проживання особи, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та інших органів державної влади. Таким чином, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи, що відноситься до компетенції органів Державної міграційної служби України, і суд не вбачає правових підстав для задоволення позову в цій частині, оскільки у такий спосіб суд своїм рішенням всупереч вимог закону підмінив би юрисдикційну діяльність іншого органу державної влади. В зв`язку з наведеним, в задоволенні вимог про зняття відповідача з реєстраційного обліку належить відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial