Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

У жовтні 2014 року позивач звернувся з вказаним позовом до суду, посилаючись на те, що 03.04.2013 року між сторонами у письмовій формі було укладено договір дарування грошових коштів, відповідно до умов якого відповідач подарував позивачу 439450 грн., що за курсом НБК ставило еквівалент 55000 доларам США. Відповідно до п. 7 Договору дарування, він підлягав нотаріальному посвідченню не пізніше 10.04.2013 року. Позивач свої зобов'язання виконав - гроші передав, а відповідач, посилаючись на свою зайнятість ухиляється від нотаріального посвідчення договору. Позивач просив визнати договір дарування грошових коштів, який був укладений між ним та відповідачем 03.04.2014 року дійсним. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлено, позов визнав у повному обсязі, просив розглядати справу без його участі. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та наявні в ній докази, знаходить, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. За правилами ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Ч. 1 ст. 208 ЦК України передбачено, що правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян належить вчиняти у письмовій формі. Зважаючи на ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Виходячи зі змісту ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно ( дарунок) у власність. Положеннями ст. 718 ЦК України визначено, що дарунком можуть бути рухомі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Відповідно до ст. 719 ЦК України договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує п'ятдесятикратний розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. З огляду на ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилялася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Судом установлено, що 03.04.2014 року між сторонами у справі було укладено договір дарування грошових коштів, відповідно до умов якого позивач подарував відповідачу 439450 грн. Вказана обставина підтверджується письмовим договором дарування грошових коштів від 03.04.2013 року, розпискою [PERSON] про отримання вказаних грошових коштів від 03.04.2013 року, а також виписками з банківських рахунків, які підтверджують наявність у позивача на час дарування цих коштів. Відповідно до п. 7 договору дарування, він підлягав нотаріальному посвідченню до 10.04.2013 року. Проте, Відповідач в силу об'єктивних причин, а саме відсутності значної суми коштів для вчинення Договору не може протягом півтора року здійснити нотаріальне посвідчення договору та виконати зобов'язання, які він взяв, приймаючи в дар грошові кошти. Згідно зі ст. 1 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19.02.1993 року № 15-93 до поняття "валютні цінності" віднесено також і валюту України. Оскільки предметом договору дарування є грошові кошти у валюті України на суму, що перевищує встановлену ст. 719 ЦК України граничну суму коштів, оспорюваний договір дарування мав бути посвідчений нотаріально. Позивач неодноразово звертався з проханням визначити час та дату для нотаріального посвідчення договору, проте останній ухиляється від його посвідчення. Враховуючи вище перелічені правові норми в розрізі наданих суду доказів, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі, оскільки з матеріалів справи вбачається, що сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, відбулося повне виконання договору, але відповідач ухиляється від його нотаріального посвідчення.

Outcome: approved