Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-12 00:00:00

У березні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Білилівської сільської ради Ружинського району Житомирської області про визначення додаткового строку для подання заяв про прийняття спадщини, посилаючись на те, що 11.05.2008р. померла його мати [PERSON], після смерті якої залишилося спадкове майно. Він у встановлений строк не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки є юридично необізнаним і вважав, що наявність заповіту, складеного на його ім'я, дає йому всі права на спадкове майно (а.с.1-2). В послідуючому на виконання ухвали суду про усунення недоліків позовної заяви, [PERSON] подав до суду позовну заяву до відповідачів - Білилівської сільської ради, [PERSON] та [PERSON], в якій з тих же підстав просив визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини своєї матері (а.с.19-20). За клопотанням представника позивача відповідно до ухвали Ружинського районного суду Житомирської області від 13.04.2016р. було замінено неналежних відповідачів - [PERSON] та [PERSON] на належного відповідача -[PERSON](а.с.62-63). До початку розгляду справи по суті позивач змінив підставу свого позову та просив визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини [PERSON], яка померла 11.05.2008р., посилаючись на незадовільний стан здоров'я, а саме на те, що починаючи з 2007 року по теперішній час він постійно хворіє, переніс багато операцій, з 2 2007 року був інвалідом 3-ї групи, а на даний час - є інвалідом 1-ї групи, потребував та потребує сторонньої допомоги. Вказані обставини позивач вважає поважними та пов'язаними з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для нього на вчинення дій щодо подання заяви про прийняття спадщини (а.с.76). В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з наведених в позовній заяві підстав. Пояснив, що на час смерті матері був інвалідом 3-ї групи та до початку 2011 року працював денним сторожема. Однак постійно хворів, переніс декілька операцій, лікувався в тубдиспансері, а тому не зміг вчасно подати заяву до нотаріуса про прийняття спадщини матері. Відповідач - Білилівська сільська рада Ружинського району подала до суду заяву, в якій просить справу слухати у відсутність її представника, відносно задоволення позову не заперечує (а.с.57). Представник відповідача - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю, пояснивши, що Білилівська сільська рада по даній справі не є належним відповідачем, оскільки спадщину [PERSON] прийняв відповідач - [PERSON], який заперечує відносно позову та вважає, що поважних причин пропуску позивачем строку на прийняття спадщини не було. Пояснив, що позивач мав змогу подати заяву про прийняття спадщини як безпосередньо в нотаріальну контору в смт.Ружині, оскільки після смерті матері приїздив в смт.Ружин до родичів, так і здавши вказану заяву в нотаріальну контору по місцю проживання чи відправивши її поштою. Суд, вислухавши пояснення позивача, його представника та представника відповідача, свідків, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступне. [PERSON] померла 11.05.2008р. в с.Заріччя Ружинського району Житомирської області, що вбачається з свідоцтва про смерть (а.с.33). Зі спадкової справи №598, заведеної 29.10.2008р. Ружинською державною нотаріальною конторою Житомирської області відносно майна померлої 11.05.2008р. [PERSON], вбачається , що її спадщину прийняв [PERSON], який 19.05.2010р. отримав свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с.30-56). Відповідно до ст. ст.1220, 1269, 1290 ЦК України право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається із часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час прийняття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Отже, відповідно до вимог закону строк на прийняття позивачем спадщини розпочався 11 травня 2008 року та сплинув 10 листопада 2008 року. Проте в зазначений період позивач дій з прийняття спадщини не вчинив. Частиною 2 ст.1272 ЦК України передбачено , що за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини моеж подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщзини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини із поважної причини, за відсутності письмової згоди спадкоємця, який прийняв спадщину, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини( ч.3 ст.1272 ЦК України). Тобто при вирішенні такого спору є обов'язковим обґрунтування поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. В сенсі ст. 1272 ЦПК України, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність 3 спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Обов'язок доведення поважності причин пропуску встановленого законодавством строку для подання заяви про прийняття спадщини лежить на позивачу, оскільки відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Як вбачається з пояснень позивача та свідків [PERSON], яка є дружиною позивача, та [PERSON], який є його зятем, позивач знав про смерть своєї матері [PERSON], був на її похоронах, а також приїздив в смт.Ружин на поминки на дев'ятий день після її смерті. З пояснень вказаних осіб також вбачається, що [PERSON] хворів ще до смерті матері, проте працював водієм, механіком, а в послідуючому - денним сторожем аж до виходу на пенсію в березні 2011 року. Як вбачається з довідок, наданих позивачем, він знаходився на стаціонарному лікуванні з 04 липня 2008 року по 15 липня 2008р.(а.с.93, 94). Доказів наявності перешкод для прийняття спадщини в період з 11 травня 2008р. по 03 липня 2008 року та в період з 16 липня 2008 року по 10 листопада 2008 року суду не надано. В 2009 році, тобто вже після спливу строку на прийняття спадщини, [PERSON] в період з 28 квітня 2009 року по 03 липня 2009 року також перебував на стаціонарному лікування(а.с.96). Проте в період з часу закінчення строку на прийняття спадщини, тобто з 11.11.2008р. і до початку вказаного стаціонарного лікування, тобто до 28.04.2009р., [PERSON] в суд з позовом про встановлення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини не звертався. Як вбачається з довідок до акту огляду МСЕК [PERSON] до 24 березня 2011 року був інвалідом 3 групи і йому була протипоказана важка фізична праці та рекомендовано відновне лікування. Інвалідом 1 групи, який потребує постійного стороннього догляду , [PERSON] після проведеної операції на очах був визнаний лише 24 березня 2011 року, тобто більш ніж через два роки після спливу строку для прийняття спадщини. (а.с.78,79, 80). Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Як вбачається із вказаних роз'яснень, лише тільки непрацездатність особи не може бути визнана поважною причиною пропуску строку прийняття спадщини (п. 18). Таким чином судом встановлено, що позивач був обізнаний про смерть своєї матері [PERSON], був на її похороні, був на поминках, проте доказів наявності перешкод, пов'язаних з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для нього на вчинення дій для прийняття спадщини в період з дня смерті матері - 11 травня 2008р. по 03 липня 2008 року та в період з 16 липня 2008 року до закінчення 6-ти місячного строку для прийняття спадщини - 10 листопада 2008 року, суду не надав . До суду із позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини [PERSON] звернувся лише 01 березня 2016 року , тобто через значний період після закінчення строку на прийняття спадщини - більш ніж через сім років. З врахуванням вказаного, відсутні правові підстави для визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини, а тому в задоволенні позову суд відмовляє, що узгоджується з позицією ВСС України, викладеною в рішенні від 05.03.2014р. по справі №6-51745 св13. 4 Як вбачається з роз'яснень, викладених в п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. №7 "Про судову практику у справах про спадкування" у справах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відповідачами є спадкоємці, які прийняли спадщину, а в разі відсутності таких, - територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Оскільки, як зазначалось вище, [PERSON] прийняв спадщину [PERSON], а тому Білилівська сільська рада Ружинського району Житомирської області по вказаній справі не є належним відповідачем і з вказаних підстав визнання нею позовних вимог [PERSON] не впливає на вирішення спору.

Outcome: dismissed