Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-08 00:00:00

01.04.2015 року позивачі [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з указаним позовом з вимогою визнати за ними у відповідних частинах право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS], посилаючись на те, що вони є спадкоємцями першої черги померлої [INFO] року [PERSON], яка за життя була власником вказаного нерухомого майна. В судове засідання з'явились позивачі та їх представник, надали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач Тернавська сільська рада Герцаївського району Чернівецької області про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, її представник в судове засідання не з'явився, подавши при цьому до суду заяву про розгляд справи без його участі та визнання позову. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлено, що в 1973 році [PERSON] розпочала будівництво житлового будинку, а після укладення шлюбу з позивачем в 1980 році вони закінчили будівництво житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що підтверджується обліковою карткою об'єкта погосподарського обліку на 2011 - 2015 роки, копія якої є в матеріалах справи. За життя вона набула у власність житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] згідно погосподарської книги № 13, особовий рахунок [NUMBER] Тернавської сільської ради, про що вказано у довідці виконкому Тернавської сільської ради № 755 від 17.02.2015 року. [PERSON] померла [INFO] року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 23.04.2014 року. Спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] є її чоловік [PERSON] та син [PERSON], які прийняли у встановленому законом порядку спадщину, оскільки на час її смерті проживали з нею в одному господарстві, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою виконавчого комітету Тернавської сільської ради № 758 від 19.02.2015 року, а також подали нотаріусу заяву про прийняття спадщини, що підтверджується копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 18.02.2015 року. Згідно постанов приватного нотаріуса Опришко С.І. про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 87/02-31 від 11.03.2015 року та № 76/02-31 від 05.03.2015 року, позивачам було відмовлено у видачі свідоцтв про право власності на спірне нерухоме майно в зв'язку з ненаданням правовстановлюючих документів, що підтверджують належність спадкодавцеві [PERSON] права власності на зазначене майно. За період шлюбу позивач [PERSON] набув у спільну власність ? спірного нерухомого майна на підставі ч. 1 ст. 22 КпШС України, яка була чинною на момент набуття померлою [PERSON] права власності на спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, та згідно якої майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Таким чином, на момент смерті [PERSON] належала ? частина спірного нерухомого майна та яка перейшла до позивачів в рівних частинах в порядку спадкування за законом, тобто по ? кожному. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Статтями 1216, 1218 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Згідно ч. 2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Беручи до уваги вищенаведені обставини, зокрема факт відсутності інших крім позивачів спадкоємців, наявність доказів, що підтверджують факт прийняття у встановленому законом порядку позивачами спадщини за померлою [PERSON], факт набуття майна у власність [PERSON] у період зареєстрованого шлюбу з позивачем, визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного, ч. 1 ст. 22 КпШС України, ст. ст. 1216, 1218, 1261, 1267, 1268 ЦК України, та

Outcome: approved