Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-04 00:00:00

У квітні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн., щомісячно, з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача на її користь аліменти за минулий час за три останні роки до моменту пред`явлення нею позову в розмірі 180000 грн. В обґрунтування позову зазначала, що 02 вересня 2009 року вона і [PERSON] уклали шлюб. 27 грудня 2011 року рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області шлюб між ними розірвано. Від шлюбу вони мають сина [PERSON] , [INFO] , який на даний час проживає разом із матір`ю. З моменту розірвання шлюбу [PERSON] участі у вихованні, утриманні їхнього сина не приймає, грошові кошти на відпочинок, одяг, лікування та харчування дитини він добровільно не надає. [PERSON] матеріально забезпечений, є працездатною особою, приватним підприємцем, отримує власний дохід, інші особи на утриманні відповідача не перебувають, стягнення за виконавчими документами з нього не проводяться, тому він має змогу надавати матеріальну допомогу його малолітньому синові та виконувати належним чином свої батьківські обов`язки. Домовленості щодо утримання їхнього сина Нікіти між сторонами не досягнуто. Також позивач вважає, що вона має право на отримання аліментів за минулий час за три останні роки до моменту пред`явлення позову, оскільки договір про сплату аліментів на дитину між сторонами не укладався, матеріальну допомогу дитині відповідач не надавав, до суду позов про стягнення з нього аліментів вона не подавала. Враховуючи визначений нею розмір аліментів у сумі 5000 грн. щомісячно, загальна сума аліментів за вказаний період становить 180000 грн. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала, однак позовні вимоги вона зменшила, просила суд стягувати з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на їхнього малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 3500 грн. з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття, оскільки протягом трьох останніх років відповідач дійсно приймав участь у фінансовому забезпеченні дитини. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні первісні позовні вимоги визнала частково, не заперечувала проти стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліментів на їхнього малолітнього сина [PERSON] в розмірі 3500 грн., щомісячно, посилаючись на те, що відповідач брав активну участь у вихованні і матеріальному забезпеченні дитини: купляв дитячі речі та іграшки, виділяв кошти готівкою та в безготівковій формі в розмірі 3000 грн. у місяць, що підтверджується квитанціями про перерахування коштів, тому вимога про сплату аліментів за минулий час є безпідставною та необґрунтованою. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З`ясувавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод чи інтересів інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що з 02 вересня 2011 року позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] перебували у шлюбі. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 грудня 2011 року, яке набрало законної сили, шлюб між ними розірвано. Від цього шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який на даний час проживає з матір`ю, що підтверджується актом обстеження житлових умов, складеним 19 лютого 2019 року депутатом Броварської міської ради Київської області Кочубеєм В.М. Суд також встановив, що після припинення спільного проживання сторін та розірвання шлюбу між ними, відповідач [PERSON] періодично добровільно надавав матеріальну допомогу позивачу на утримання малолітнього сина [PERSON] в розмірі 3000 грн. у місяць, що підтверджується копіями наданих суду квитанцій про перерахування коштів. Даного факту позивач [PERSON] у суді не заперечувала. Домовленості щодо утримання дитини батьком, який проживає окремо, між сторонами не досягнуто. За змістом ч. 1 ст. 12 Закону України Про охорону дитинства від 26 квітня 2001 року № 2402-III на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У ч. 2 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 180 СК України закріплено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст. 141 СК України). Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. У ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" від 23 листопада 2018 року № 2629-VIII визначено, що у 2019 році прожитковий мінімум на одну дитину віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня - 2027 грн., з 1 липня - 2118 грн., з 1 грудня - 2218 грн. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідач [PERSON] постійно, добровільно матеріальної допомоги позивачу на утримання малолітнього сина [PERSON] не надає, обов`язок по утриманню дитини законом покладено на обох батьків у рівній мірі, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] про стягнення аліментів на дитину ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню. Згідно із ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішень у межах суми платежу за один місяць. За змістом п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" у справах про стягнення аліментів позивачі від сплати судового збору звільняються. Виходячи з наведеного, із відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved