Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

Сторони до 23 травня 2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний на підставі рішення Мурованокуриловецького районного суду від 12 травня 2014 року. У шлюбі сторони мають двох синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Оскільки відповідач добровільно не приймає участі в утриманні їх спільних дітей, позивач заявила до суду вимогу про стягнення з [PERSON] на її користь на утримання синів 1/2 частини його заробітку, але не менше встановленого законом мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дня подання позову до суду до досягнення дітьми повноліття. Позивач у судовому засіданні позовну вимогу підтримала та пояснила, що 12 квітня 2014 року шлюб між ними було розірвано. Із січня 2014 року вони з відповідачем проживають окремо, відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання синів. Їй самій важко знайти будь-яке джерело доходу для забезпечення себе та синів продуктами та речами першої необхідності. Крім того, у молодшого сина, згідно виписки медичних установ, наслідки важкої політравми, важкої відкритої ЧМТ, забою головного мозку важкого ступеня, скальчатого перелому кісток склепіння та основи черепа у вигляді посттравматичної внутрішньої гідроцефалії, спатичного тетрапарезу, епісиндрому, координаторних розладів, афатичних розладів. У дитини дезінтегративний розлад на тлі органічного враження ЦНС, посттравматичне вкорочення лівого стегна, деформація ступнів, вторинна кардіопатія, косоокість розбіжна правого ока. Син постійно лікується та отримує ліки, оплатити які вона сама не в змозі. Дитина відстає у психомоторному розвитку, самостійно не сидить, не говорить, не слідкує за предметами. Син постійно отримує два протисудомних препарата, вартість яких становить 1900 гривень. В той же час наші сини потребують, відповідного харчування, догляду, оздоровлення, що потребує значних коштів. Також необхідно купувати одяг, взуття, ліки, оплачувати різні виховні заходи. Відповідач дітьми їх життям, утриманням та вихованням не цікавиться, у звязку з чим вона звернулась до суду та просить стягнути на користь синів ? частку від заробітку (доходу) відповідача. Такий розмір аліментів позивач вмотивовує тим, що законом не передбачений конкретний розмір, а вона одночасно враховує і додаткові витрати на дітей відповідно до ст. 185 СК України. Відповідач позов визнав та не заперечив, щоб з нього стягували аліменти на утримання їх синів у тому розмірі, про який просить відповідач. Одночасно, відповідач зауважив, що позивач неправильно інформує суд про його участь в утриманні дітей. Так, на зиму цього року він купив старшому сину зимову куртку, молодшому - оплатив останній курс лікування. Розглянувши справу в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення у заявленому об`ємі. Із пояснень сторін у судовому засіданні та рішення Мурованокуриловецького районного суду (а.с.10) слідує, що 23 травня 2014 року шлюб між сторонами припинено. У шлюбі сторони мають двох синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 4, 5). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Поясненнями позивача та частково поясненнями відповідача в судовому засіданні стверджується, що діти проживають з позивачем, а відповідач не в повній мірі піклується про їх утримання. Сам відповідач є працездатною особою, має постійне місце роботи Мурованокуриловецька районна рада) і дохід, інших, крім спільних з позивачем синів, утриманців не має. В той же час потреба позивача у матеріальному забезпеченні стверджується рішенням обласної лікувально-консультативної комісії Вінницької обласної клінічної лікарні № 382 (а.с. 6), медичним висновком № 24 від 26 вересня 2013 року (а.с. 7) про дитину інваліда віком до 16 років щодо [PERSON] та накладною № 62 від 24 квітня 2014 року аптеко № 1 «Джерело» ФОП [PERSON] на суму 1900 гривень (а.с. 8). Відповідно до статті третьої Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. З урахуванням викладених вище обставин, в тому числі визнання позову відповідачем, суд вважає, що розумним і таким, що відповідає інтересам обох сторін та дітей буде визначення розміру аліментів як 1/2 частини від його заробітку щомісячно. Відповідно до положень ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати державного мита звільняються позивачі за позовами про стягнення аліментів. Частиною 3 ст. 88 ЦПК України передбачено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином судовий збір має бути стягнений з відповідача у розмірі, передбаченому підпунктом ч. 1, п. 1.2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір". Відповідно до ч. 1 ст. 191 ЦПК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Позивач звернулася до суду з цим позовом 19 травня 2014 року.

Outcome: approved