Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-08 00:00:00

Представник позивача звернулась до суду 31.03.2017 року з даним позовом, який підтримуючи в судовому засіданні пояснила, що 06 травня 2000 року позивачка уклала шлюб з [PERSON], який вони зареєстрували у відділі реєстрації актів цивільного стану Коломийського міського управління юстиції в Івано-Франківській області. В цей же день вони вінчалися в храмі Святого Архистратига Михаїла в м. Коломия Івано-Франківської області та отримали церковне свідоцтво про шлюб, в якому вони прожили недовго, і вже 29 листопада 2001 року - розлучились. Від шлюбу у них народився син - [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу залишився проживати разом із позивачкою. Позивачка разом з сином емігрували до Італії, де одружилася з громадянином Італії [PERSON]. За весь цей час (близько 16 років) біологічний батько дитини не бачив сина, не брав жодної участі в його вихованні, не допомагав фінансово, а також не спілкувався з [PERSON]. На сьогоднішній день позивачка та її син є громадянами Італії. [PERSON] сприймає за свого батька - чоловіка позивачки, хоча йому відомо про існування біологічного батька. Позивачка та її теперішній чоловік повністю забезпечують дитину фінансово, сприяють його навчанню, фізичному та духовному розвитку, тощо. В вересні 2016 року позивачці стало відомо, що її колишній чоловік (відповідач) подав позовну скаргу про розірвання церковного шлюбу, згідно якої він не заперечує, що участі у вихованні сина він не брав, не допомагав фінансово та стосунків з сином не підтримував протягом останніх шістнадцяти років. Окрім того, [PERSON], будучи абсолютно свідомим та досягнувши 16-ліття, власноруч написав заяву, в якій висловив побажання щодо позбавлення батьківських прав відповідача. Відповідач у даній справі є біологічним батьком [PERSON], проте він не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. Вищезазначені обставини свідчать про невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків, закріплених ч. 1-3 ст. 150 СК України, відповідно до якої батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Зазначені обставини у відповідності до ст. 164 СК України є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав щодо [PERSON] у зв'язку з ухиленням від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, тому просить суд позбавити відповідача батьківських прав щодо [PERSON]. Відповідачі в судове засідання не з'явився, хоча про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, в тому числі через газету «Галичина» і від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, тому суд розглядає справу в заочному провадженні на підставі наявних у ній доказів, оскільки позивач не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник третьої особи - відділу опіки та піклування служби у справах дітей Коломийської міської ради визнала позов і на підставі висновку виконкому міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав просить суд задовольнити позов. З'ясувавши обставини, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд вважає, що позов слід задовольнити з таких підстав. Встановлено, що 06 травня 2000 року позивачка уклала шлюб з [PERSON], який вони зареєстрували у відділі реєстрації актів цивільного стану Коломийського міського управління юстиції /а.с.4/. В цей же день вони вінчалися в храмі Святого Архистратига Михаїла в м. Коломия Івано-Франківської області та отримали церковне свідоцтво про шлюб /а.с.5-6/, в якому вони прожили недовго, і вже 29 листопада 2001 року - розлучились/а.с.4,7/, а від шлюбу у них народився син - [PERSON], [INFO] /а.с.8/, який після розірвання шлюбу залишився проживати разом із позивачкою. Позивачка разом з сином емігрували до Італії, де одружилася з громадянином Італії [PERSON] /а.с.9-10/ і за весь цей час (близько 16 років) біологічний батько дитини не бачив сина, не брав жодної участі в його вихованні, не допомагав фінансово, а також не спілкувався з [PERSON]. На даний час позивачка та її син є громадянами Італії. [PERSON] сприймає за свого батька - чоловіка позивачки, хоча йому відомо про існування біологічного батька. Позивачка та її теперішній чоловік повністю забезпечують дитину фінансово, сприяють його навчанню, фізичному та духовному розвитку, тощо. Коли у вересні 2016 року позивачці стало відомо, що відповідач подав позовну скаргу про розірвання церковного шлюбу, згідно якої він не заперечує, що участі у вихованні сина він не брав, не допомагав фінансово та стосунків з сином не підтримував протягом останніх шістнадцяти років та син [PERSON], будучи абсолютно свідомим та досягнувши 16-ліття, власноруч написав заяву, в якій висловив побажання щодо позбавлення батьківських прав відповідача, то вона підтримала його і тому звернулися до суду. Хоча відповідач у даній справі є біологічним батьком [PERSON], проте він не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. Тобто, вищезазначені обставини свідчать про невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків, закріплених у ст. 150 СК України. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом і зазначені обставини у відповідності до ст. 164 СК України є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав щодо [PERSON] у зв'язку з ухиленням від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно висновку виконкому Коломийської міської ради про доцільність позбавлення батьківських на засіданні комісії з питань захисту прав дитини міської ради визнано за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина - [PERSON] /а.с.69-70/. Таким чином, представником позивачки доведено в судовому засіданні ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків, тому даний позов слід задовольнити. На підставі ст.,ст. 19, 150, 155, 157, 164-166 СК України, ст.,ст. 11, 12, 15 Закону України "Про охорону дитинства", п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" та

Outcome: approved