Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-25 00:00:00

01.02.2019 позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їх малолітніх дітей: доньки [PERSON], [INFO]., сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини доходів відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред'явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування позову вказувала, що від шлюбу з відповідачем у них народилося двоє дітей: донька [PERSON], [INFO]. та син [PERSON] [INFO], які проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. З відповідачем вони спільно не проживають з липня 2016, питання про розірвання шлюбу вирішується в судовому порядку. Відповідач самоусунувся від утримання сім`ї, ухиляється від матеріального утримання своїх малолітніх дітей, не забезпечує матеріальних потреб для гармонійного розвитку дітей, у зв'язку з чим вона змушена звернутися до суду з вказаним позовом. Позивач до суду не з'явилася, відповідно до її заяви просили справу розглянути за їх відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Проти заочного розгляду не заперечувала (а.с. 21). Відповідач зареєстроване місце проживання якого не відоме, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті суду, що відповідає вимогам ч.11 ст. 128 ЦПК України, до суду повторно не з'явився, про причини неявки суду не повідомив. Відзиву від нього не надходило (а.с. 18-20, 23-25). У зв'язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Зі згоди позивача, яка не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на місці постановив ухвалити по справі заочне рішення, на підставі наявних у ній доказів, що відповідає положенням ч.4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України. Розглянувши докази, подані позивачем в обґрунтування позовних вимог, встановивши правовідносини, які виникли між сторонами та яка правова норма підлягає застосуванню до них, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, зі слідуючих підстав. Судом встановлено, що 25.08.2007 укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований виконавчим комітетом Вільненської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, актовий запис № 11 від 25.08.2007, при реєстрації якого [PERSON] змінила дошлюбне прізвище «[PERSON]» на «[PERSON]» (а.с. 6). Як вказувала позивач, з липня 2016 року вони з відповідачем спільно не проживають, питання про розірвання шлюбу вирішується в судовому порядку. Відповідач до суду не з'явився, вказані обставини не заперечив. Від вказаного шлюбу у подружжя народилися діти: [PERSON], [INFO]. та син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження дітей (а.с. 7-8). Діти проживають з матір'ю та перебувають на її утриманні, що підтверджується довідкою з місця проживання (а.с. 9). Позивач вказала в позовній заяві, що відповідач ухиляється від обов'язку утримувати їх малолітніх дітей, а відповідач до суду не з'явився, вказаного факту не спростував. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 № 2402 «Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України». Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч.2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Оскільки відповідач є повнолітнім, фізично здоровим чоловіком, який здатен працювати та отримувати заробітну плату, інших аліментних зобов'язань не має, доказів протилежного відповідач суду не надав, тому суд приходить до висновку, що він має можливість виконувати обов'язок щодо матеріального забезпечення своїх малолітніх дітей. Беручі до уваги вище викладені обставини, за відсутності інших даних, які могли б бути враховані судом при визначені розміру аліментів, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їх малолітніх дітей: [PERSON], [INFO]. та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше мінімального гарантованого розміру аліментів на кожну дитину, який не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, що забезпечить необхідний та достатній рівень гармонійного розвитку дітей, починаючи стягнення з 01.02.2019 і до досягнення кожним із дітей повноліття. Згідно з ст. 141 ЦПК України, ст. 4, абз. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved