Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-30 00:00:00

У серпні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ДП «Кремінське лісомисливське господарство» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок злочину. В обґрунтування позову зазначив, що вироком Краматорського міського суду від 06.06.2017 року [PERSON] засуджений за ст. 286 ч. 2 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки, з позбавленням права керування транспортним засобом на 1 рік. Вказаний вирок набрав законної сили. Позивач був визнаний потерпілим у кримінальній справі. На час скоєння ДТП [PERSON] працював в ДП «Кремінське лісомисливське господарство». За вироком суду 22.04.2016 року приблизно о 14-00 годині [PERSON] в робочий час, знаходячись при виконанні своїх трудових обов'язків, керував автомобілем МАЗ 54323, держ. номер [NUMBER], який належить відповідачу та рухався по вул. О. Тихого в м. Краматорська. В районі перехрестя з вул. Аероклубній [PERSON] порушив ПДР України та скоїв ДТП з мотоциклом «Мінськ 311211», держ. номер [NUMBER], яким керував позивач. Внаслідок ДТП позивачу були спричинені тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок яких він отримав 3 групу інвалідності. На лікування позивачем було витрачено 12583,86 грн. За ведення кримінальної справи він сплатив адвокату 10 000 грн. Також злочином йому була спричинена моральна шкода, яка виразилася у душевних стражданнях з приводу фізичної болі, яку він відчував та продовжує відчувати внаслідок отриманих тілесних ушкоджень. Був повністю порушений уклад його життя, він тривалий час знаходився на лікуванні. Наслідком травми стала інвалідність. Моральну шкоду оцінює у 100 000 грн. Позивач просив суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду у сумі 12 583,86 грн., оплату послуг адвоката у сумі 10 000 грн., моральну шкоду у сумі 100 000 грн. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував та суду пояснив, що до 23 серпня 2017 року керівництву ДП «Кремінського ЛМГ» не було відомо про скоєне ДТП, оскільки будь-якої участі в розгляді обвинувального акту відносно [PERSON] представники підприємства не приймали. Відповідач застрахував свою цивільну відповідальність, що підтверджується відповідним полісом. Таким чином, відповідач має відшкодувати позивачу тільки 2000 грн. франшизи, а решту у межах страхового ліміту, повинна відшкодувати страхова компанія. Спір щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди виникає між позивачем та страховою компанією, а ніяк між позивачем та відповідачем у справі. Вимога про стягнення витрат на представника потерпілого у кримінальному провадженні задоволенню також не підлягає, оскільки відповідно до вимог ч. 2 ст. 124 КК України витрати, пов'язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа щодо якої здійснюється провадження. Витрати, які пов'язані з оплатою допомоги представника потерпілого, необхідно було вирішувати у вироку відповідно до вимог ч. 1 ст. 126 КПК України. Також безпідставні вимоги щодо стягнення моральної шкоди, оскільки вона не завдана позивачу відповідачем. Позивач не вказує конкретних обставин моральної шкоди, не надає доказів щодо підтвердження обставин, зазначених в позовній заяві. Просив позов задовольнити частково, визнавши позовні вимоги у розмірі лише 2000 грн., в іншій частині позовних вимог просив у задоволенні відмовити. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, просив винести законне та обґрунтоване рішення по справі. Вислухав пояснення сторін, проаналізувавши в сукупності зібрані у справі докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення сторін, проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 1166 ч. 1 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 1187 ч. 2 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідний правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Згідно п. 4 ст. 61 ЦПК України підставами звільнення від доказування є вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, що набрало законної сили, обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Як вбачається з вироку Краматорського міського суду Донецької області від 06 червня 2017 року у кримінальній справі № 234/14767/16к, 22 квітня 2016 року приблизно о 14 год. 00 хв. [PERSON], керуючи транспортним засобом - вантажним автомобілем «МАЗ 54323», д.н.з. [NUMBER] з напівпричепом (бортовим) «ОДАЗ 9370», д.н.з. [NUMBER], зі швидкістю 60 км/год. рухався по проїзній частині вул. О. Тихого (Орджонікідзе) м. Краматорська в напрямку від м. Дружківка до м. Слов'янська Донецької області. В цей час, попереду нього, по проїзній частині вул. О. Тихого (Орджонікідзе) м. Краматорська в попутному йому напрямку, керуючи транспортним засобом - мотоциклом «ММВЗ МИНСК 311211», д.н.з. [NUMBER], рухався [PERSON] Наближаючись до перехрестя вул. О. Тихого (Орджонікідзе) та вул. Аероклубна (Кіма) м. Краматорська водій вантажного автомобіля «МАЗ 54323», д.н.з. [NUMBER], з напівпричепом (бортовим) «ОДАЗ 9370», д.н.з. [NUMBER], [PERSON], діючи в порушення вимог п. 13.1., п. 13.3., п. 10.1. Правил дорожнього руху України, виконуючи маневр випередження вказаного мотоциклу, не вибрав безпечний бічний інтервал до мотоцикліста [PERSON], змінив напрямок руху керованого ним транспортного засобу праворуч, що у свою чергу, привело до виникнення аварійної ситуації та у її переростання в ДТП - наїзду на мотоцикл «ММВЗ МИНСК 311211», д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON] В результаті даної дорожньо-транспортної події мотоциклісту [PERSON], заподіяно тілесні ушкодження, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя (а.с. 5-7). Зазначеним вироком [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Вирок набрав законної сили 07.07.2017 року. Судом також встановлено, що [PERSON] на час скоєння ДТП працював водієм у ДП «Кремінське лісомисливське господарство». Як вбачається з виписки з історії хвороби № 3281, позивач перебував на лікуванні у травматологічному відділенні Міської лікарні № 3 з 22.04.2016 року по 24.06.2016 року (а.с.8). Відповідно до виписки з історії хвороби № 4100, позивач перебував на лікуванні у травматологічному відділенні міської лікарні №3 з 22.05.2017 року по 07.06.2017 року (а.с.9). 30.11.2016 року позивачу [PERSON] встановлено третя група інвалідності на строк до 01.12.2017 року, що підтверджено довідкою МСЕК АВ №0866358 (а.с.4). Як вбачається з оригіналів касових чеків (а.с. 53 - 59), всього на лікування позивачем витрачено 12 631,86 грн., що узгоджується з лікарськими призначеннями Позивач просить суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 12 583,86 грн. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, підлягає стягненню на користь позивача матеріальна шкода, заявлена у межах позовних вимог, у сумі 12 583, 86 грн. Розглядаючи позовні вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Постановою Пленуму ВСУ від 31.03.1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» надано визначення моральної шкоди, під якою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно пункту 3 Постанови визначено, що відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Пунктом 5 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні та з чого він при цьому виходить. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 розмір відшкодування моральної ( немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин справи. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Судом встановлено, що внаслідок отриманих в ДТП тяжких тілесних ушкоджень, позивачу встановлено 3 групу інвалідності. З урахуванням тяжкості тілесних ушкоджень, тривалості розладу здоров'я, яке призвело до інвалідності позивача, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним стягнути на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 20 000 грн. Щодо відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 10 000 грн., які позивач оплатив за послуги адвоката у кримінальному провадженні, суд виходить з наступного. Згідно із ч. 1 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд вирішує спір лише в межах заявлених позивних вимог. Враховуючи зазначене, оскільки у кримінальній справі № 234/14767/16-к [PERSON], мав статус обвинуваченого, то процесуальні витрати по кримінальному провадженні мали бути стягнуті з нього на користь потерпілого, відповідно позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Суд не бере до уваги доводи представника відповідача відносно того, що в діях позивача вбачаються також порушення ПДР України, а саме: п. 11.2 та п. 11.7 ПДР України з наступних підстав. Як вбачається з вироку Краматорського міського суду Донецької області від 06 червня 2017 року у кримінальній справі № 234/14767/16к одним із допустимих доказів по справі є висновок експерта № 2/19-69 від 16.09.2016 року. Згідно до висновку експерта № 2/19-69 від 16.09.2016 року - свідчення водія [PERSON] та свідка [PERSON], в частині того що автомобіль МАЗ 54323 д.н.з. [NUMBER] з напівпричепом ОДАЗ 9370 д.н.з. [NUMBER], рухаючись на перехресті змінив напрямок свого рух праворуч та скоїв наїзд на мотоцикл ММВЗ "МИНСК" 311211 д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], не викликає у експерта сумнівів технічного характеру, та такі обставини дорожньої події цілком могли відбуватися при зазначених обставинах. З технічної точки зору, у дорожній обстановці що склалася, водій автомобіля марки «МАЗ 54323» д.н.з. [NUMBER] з напівпричепом марки «ОДАЗ 9370» д.н.з. [NUMBER] [PERSON], для забезпечення безпеки дорожнього руху повинен був виконуючи випередження мотоцикліста дотримуватись безпечного інтервалу до нього, та перед зміною напрямку руху праворуч - переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, тобто повинен був керуватися вимогами п.13.3; п. 13.1 та п. 10.1 Правил дорожнього руху України. Відомості про механізм плину даної ДТП, що містяться в представлених на дослідження матеріалах кримінального провадження від 22.04.2016 №12016050390001131, указують на те, що фактичні дії водія мотоцикла ММВЗ "МИНСК" 311211 д.н.з. [NUMBER] [PERSON], аж до моменту наїзду автомобіля марки «МАЗ 54323» д.н.з. [NUMBER] з напівпричепом марки «ОДАЗ 9370» д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], на керований ним мотоцикл в процесі його руху прямо, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху, відповідали вимогами Правил дорожнього руху України й не виявляли впливу на настання даної події. З технічної точки зору водій автомобіля марки «МАЗ 54323» д.н.з. [NUMBER] з напівпричепом марки «ОДАЗ 9370» д.н.з. [NUMBER] [PERSON], у даній дорожній обстановці виконуючи вимоги п.13.1; п.13.3 та п.10.1 Правил дорожнього руху України, мав технічну можливість запобігти наступ даної ДТП. З технічної точки зору, у дорожній обстановці що склалася, в діях водія автомобіля марки «МАЗ 54323» д.н.з. [NUMBER] з напівпричепом марки «ОДАЗ 9370» д.н.з. [NUMBER] [PERSON], убачаються невідповідності з вимогами п. 13.1; п. 13.3 та п. 10.1 Правил дорожнього руху України. З технічної точки зору, у причинному зв'язку з подією, що настала перебувають дії водія автомобіля марки «МАЗ 54323» д.н.з. [NUMBER] з напівпричепом марки «ОДАЗ 9370» д.н.з. [NUMBER] [PERSON], якій у дорожніх умовах, що склалися, не впевнившись у небезпеці своїх дій для інших учасників дорожнього руху, не вибрав безпечний бічний інтервал до мотоцикліста [PERSON], змінив напрямок руху керованого ним автопоїзду праворуч, що у свою чергу, привело до виникнення аварійної ситуації і її переростання в ДТП - наїзду на мотоцикл марки «ММВЗ МИНСК 311211» д.н.з. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], тобто дії водія [PERSON], як невідповідні вимогам п.13.1; п.13.3 та п.10.1 Правил дорожнього руху України перебувають у причинному зв'язку з подією що настала. Оскільки, водій мотоциклу марки «ММВЗ МИНСК 311211» д.н.з. [NUMBER], [PERSON], не мав у своєму розпорядженні технічної можливості запобігти наступ даної ДТП - то з технічної точки зору, у дорожній обстановці що склалася, в його діях будь яких невідповідностей з вимогами ПДР України, які перебувають у причинному зв'язку з подією, що настала, не вбачається З технічної точки зору, у причинному зв'язку з подією, що настала перебувають дії водія автомобіля марки «МАЗ 54323» д.н.з. [NUMBER] з напівпричепом марки «ОДАЗ 9370» д.н.з. [NUMBER] [PERSON], якій у дорожніх умовах, що склалися, не впевнившись у небезпеці своїх дій для інших учасників дорожнього руху, не вибрав безпечний бічний інтервал до мотоцикліста [PERSON], змінив напрямок руху керованого ним автопоїзду праворуч, що у свою чергу, привело до виникнення аварійної ситуації і її переростання в ДТП - наїзду на мотоцикл марки «ММВЗ МИНСК 311211» д.н.з. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], тобто дії водія [PERSON], як невідповідні вимогам п.13.1; п.13.3 та п.10.1 Правил дорожнього руху України перебувають у причинному зв?язку з подією що настала. Оскільки, водій мотоциклу марки «ММВЗ МИНСК 311211» д.н.з. [NUMBER], [PERSON], не мав у своєму розпорядженні технічної можливості запобігти наступ даної ДТП - то з технічної точки зору, у дорожній обстановці що склалася, в його діях будь яких невідповідностей з вимогами ПДР України, які перебувають у причинному зв'язку з подією, що настала, не вбачається. Таким чином, суд приходить до висновку, що доводи представника відповідача в цій частині не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та спростовуються дослідженими у судовому засіданні доказами. Суд не бере до уваги доводи представника відповідача щодо обов'язку позивача пред'явити вимоги про відшкодування шкоди до страхової компанії з наступних підстав. Так, цивільно-правова відповідальність ДП «Креміське ЛМГ» була застрахована у ПрАТ «Європейський страховий союз» згідно полісу обов'язкового страхування АЕ/9028750 від 08.04.2016р. (а. с.32). Відповідно до ст. ст. 14, 16 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Зазначене узгоджуються з правовою позицією викладеною у Постанові Верховного Суду України у справі № 6-2808цс15 від 20 січня 2016 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування. Отже, враховуючи той факт, що [PERSON] на власний розсуд визначив спосіб захисту свого порушеного права та звернувся з позовом про відшкодування шкоди безпосередньо до ДП «Кремінське лісопромислове господарство», як до особи, яка відповідно до ст. 1172 ЦК України несе відповідальність за завдання шкоди працівником під час виконання трудових обов'язків, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню у відшкодування матеріальної шкоди 12 583,86 грн. та у відшкодування моральної шкоди 30 000 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб у місячному розмірі, встановленому законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви майнового характеру судовий збір дорівнює 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (640 грн.) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (8 000 грн.) За подання до суду позовної заяви немайнового характеру судовий збір дорівнює 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 640 грн. ( ст. 4 Закону України «Про судовий збір»). Оскільки позивач [PERSON] відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору при подачі позову про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи, то на підставі ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 1280 грн.

Outcome: partial