Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-29 00:00:00

У листопаді 2018 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до [PERSON] , обґрунтовуючи позовні вимоги невиконанням відповідачем зобов`язань щодо повернення коштів за кредитним договором № 140811-171322 від 11.08.2014, внаслідок чого на 19.11.2018 утворилася загальна заборгованість відповідача перед позивачем 30219,62 грн, а саме: 1000 грн основного боргу, 280,00 грн заборгованість за процентами, 27160,00 грн заборгованість за пенею. Також заявлено вимогу про стягнення сплаченого позивачем при зверненні до суду судового збору 1762,00 грн, комісія банку 17,62 грн. Авторозподіл справи 05.12.2018 не здійснено у зв`язку із відсутністю можливості розподілити справу на суддів, які мають повноваження на здійснення правосуддя. Визначення головуючого судді здійснено 01.07.2019. Повторний авторозподіл справи здійснено 16.12.2019 у зв`язку із закінченням у грудні 2019 року тимчасового відрядження попереднього головуючого судді до Семенівського районного суду Полтавської області для здійснення правосуддя. Головуючим суддею визначено В.Ф.Харченка. 30.01.2020 судом отримано відомості про зареєстроване місце проживання відповідача. Позовну заяву прийнято до розгляду суду і відкрито провадження у справі; ухвалено розглядати справу за правилам спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін 30.03.2020. У судове засідання позивач представника не направив, просив розглядати справу за відсутності свого представника, не заперечував проти ухвалення судом заочного рішення, про розгляд справи повідомлений належним чином (а.с. 59). Відповідач у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, повістку про виклик до суду отримав особисто 18.02.2020 (а.с. 57), надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, не заперечує проти позову у частині стягнення кредиту і процентів (а.с. 61). Неявка представника позивача і відповідача у судове засідання відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті. Виконуючи приписи ст.ст. 264, 265 ЦПК України суд зазначає таке. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 83 ЦПК України). Тобто процесуальний обов`язок доведення позовних вимог, у т.ч. надання відповідних письмових доказів, покладено саме на позивача. Позивач є фінансовою установою і має ліцензію на надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (а.с. 37-42). Суд встановив, що між позивачем, як фінансовою установою, і відповідачем, як позичальником, 11.08.2014 укладено кредитний договір № 140811-171322, згідно якого відповідач 11.08.2014 отримав у позивача кредит одним платежем у національній валюті України, шляхом готівкового розрахунку (а.с. 5, 6). Умовами кредитування визначені, зокрема: кредит у розмірі 1000,00 грн на споживчі цілі; розмір процентів - 2,00 % за кожен день користування кредитом (730 % річних або 732 % річних, якщо на період користування кредитом припадає високосний рік); строк кредитування до 24.08.2014 з поверненням кредиту 1000,00 грн і 280,00 грн процентів, а разом 1280,00 грн; за порушення строків повернення кредиту позичальник повинен сплатити неустойку у виді пені з розрахунку 2,00 % від суми кредиту за кожен день прострочення платежу за кредитним договором (а.с. 5, 6). Отже між позивачем і відповідачем укладено кредитний договір (далі Договір). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК). Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі (ч. 2 ст. 10561 ЦК ). Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору (ст. 526 ЦК). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 1 ст. 549 ЦК). Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (ч. 1 ст. 550 ЦК). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.ч. 1, 2 ст. 550 ЦК). З наданого позивачем розрахунку (а.с. 10-26) вбачається, що з 11.08.2014 відповідач користувався кредитними коштами позивача, допустив несвоєчасне погашення відповідних платежів на користь позивача. 11.11.2014 відповідач сплатив позивачеві 1500,00 грн; 05.03.2015 - 300,00 грн; 05.12.2015 двічі по 1000,00 грн, всього 3800,00 грн (1500 + 300 + 1000 + 1000), які враховано позивачем як платежі за пенею (а.с. 11, 13, 18, 36). Згідно розрахунку на 19.11.2018 у відповідача виникла заборгованість перед позивачем за Договором на суму 30219,62 грн, яка складається із: 1000,00 грн заборгованість за кредитом, 280,00 грн заборгованість за процентами, 27160,00 грн пені. Відповідач не оспорив розрахунок, судові не надано доказів на спростування неправильності та/або необґрунтованості складеного позивачем розрахунку, проте вказав на згоду лише повернути кредит і проценти за ним. Ураховуючи зазначене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд робить висновок що відповідачем порушено права позивача у частині неналежного виконання зобов`язань за Договором, станом на 19.11.2018 відповідач має заборгованість перед позивачем за Договором на загальну суму 30219,62 грн, яку не сплачує в добровільному порядку, а, відтак, позовні вимоги є законними і обґрунтованими у згаданій частині. Водночас, відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Пунктом 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30.03.2012 № 5 передбачено, що істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання). Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Ураховуючи зазначене, та з огляду на підтверджену сплату відповідачем позивачеві пені за кредитним договором у загальній сумі 3800,00, що майже утричі перевищує заборгованість за кредитом і процентами (1000 грн + 280 грн), суд зменшує розмір пені (неустойки) до 1300,00 грн, та стягує з відповідача на користь позивача повністю тіло кредиту 1000,00 грн, повністю відсотки 280,00 грн та неустойку у розмірі 1300,00 грн, а всього 2580,00 грн. Позивачем не надано до суду доказів понесення витрат "комісія банку 17,62 грн", тому суд не має достатніх правових підстав для її стягнення за недоведеністю. За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог 150,43 грн (1762,00* 2580,00?/30219,62). На підставі викладеного,

Outcome: approved