Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-13 00:00:00

У листопаді 2016 року [PERSON] ( далі - позивач) звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Київської міської ради (далі - відповідач) про визнання проживання однією сім'єю. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що [INFO] помер [PERSON]. Позивачка з листопада 2007 року по день смерті перебувала з [PERSON] в фактичних шлюбних відносинах, проживали як чоловік та дружина, в його квартирі за адресою: [ADDRESS], а в літній час на його дачі в с. Рудня, Броварського району Київської області, мали спільний бюджет та побут, вели спільне господарство, сплачували разом кошти за комунальні послуги. Проживали без реєстрації шлюбу, у зв'язку з похилим віком. [PERSON] в зареєстрованому шлюбі не перебував, дітей не мав, родичі, які б відносилися до спадкоємців першої, другої, третьої черги відсутні. На час смерті її фактичного чоловіка - [PERSON], позивачка проживала разом з ним однією сім'єю понад 5 років - 9 років. В наслідок смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу спадщини ввійшли всі права та обов'язки [PERSON], що належали йому на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, визнання проживання однією сім'єю позивачу потрібно для оформлення спадщини, оскільки вона відноситься до четвертої черги спадкоємців за законом. Тому, позивач просила суд визнати, що вона з [PERSON], померлим [INFO] проживала однією сім'єю з 2007 року до часу відкриття спадщини. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні в повному обсязі. В судовому засіданні, позивач [PERSON], яка була допитана в якості свідка, зазначила, що з [PERSON] познайомилася в 2007 році, були одинокими, тому вирішили жити разом, проживали удвох по [ADDRESS], як чоловік та дружина, в кінці січня 2016 року вирішила пролікуватися, а [PERSON] сказав, що поїде до друзів, в лютому 2016 року [PERSON] телефонував своєму другові [PERSON] і вітав його з днем народження, з 02.02.2016 року по 26.02.2016 року перебувала на лікуванні, коли була в госпіталі телефонувала [PERSON], але він не відповідав на телефон, дуже хворіла, і лише 11 березня пішла в квартиру і з'ясувалося, що [PERSON] помер, похоронами займалася вона, за все сплачувала, всі вважали їх чоловіком та дружиною. В судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила, що знала [PERSON] більше 20 років, оскільки були сусідами по дачі, знала його першу дружину [PERSON], яка померла, приблизно 9 років жив з новою дружиною [PERSON], часто з чоловіком підвозили їх, коли їхали з дачі, у чоловіка [PERSON] [INFO] було день народження і [PERSON] вітав його, пізніше телефонував знайомий з Білої Церкви і сказав, що [PERSON] не відповідає на телефон, у зв'язку з чим [PERSON] звертався до поліції, [PERSON] проживав з [PERSON] як сім'я, станом на 07.02.2016 року [PERSON] перебувала в госпіталі. В судовому засіданні свідок [PERSON] зазначив, що знав [PERSON] близько 20 років, оскільки поруч були дачі, перебував у шлюбі з [PERSON], яка померла, а через 1,5 місяці з'явилася [PERSON], близько 10 років назад познайомив з нею, бачив їх разом, вона приїзждала з ним на дачу, вранці [INFO] [PERSON] вітав свідка з днем народження, через 2 тижні [PERSON] зателефонував знайомий і сказав, що [PERSON] не відповідає на телефонні дзвінки, написали заяву в поліцію, але 2 тижні нічого поліція не робила, до [PERSON] [PERSON]. відносився як до дружини і всім її так і представляв, на час смерті [PERSON], [PERSON] була в госпіталі, похованням займалася [PERSON] В судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила, що є сусідкою, яка проживає в буд. [ADDRESS], позивача знає близько 9 років, яка проживала з [PERSON] в якості дружини, [PERSON] не бачила близько 2 тижнів, а потім дізналася, що він помер, позивач була відсутньою в квартирі, тому що знаходилася в лікарні. В судовому засіданні свідок [PERSON] зазначив, що знав [PERSON] приблизно 9-10 років, коли вперше прийшов до нього в гості, за адресою: [ADDRESS], він проживав з позивачкою, [PERSON] та [PERSON] разом вели господарство, були сім'єю, поважали та допомагали одне одному, приходили в гості до свідка, не знає чи були діти у [PERSON], на момент смерті [PERSON] позивачка знаходилася на лікуванні в санаторії, близько 20 днів. В судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила, що позивачка є матір'ю свідка [PERSON]., а [PERSON] вітчимом, у позивачки та [PERSON] були сімейні відносини, вони проживали по [ADDRESS], близько 10 років завжди були разом, ходили на дні народження, свята, в гості, їздили на дачу. Коли позивачка знаходилася в госпіталі, [PERSON] збирався поїхати в гості до знайомих, та помер, позивачка займалася похованням, дітей та рідних у [PERSON] не було, із родичів ніхто не з'являвся. В судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила, що з [PERSON] її познайомила позивачка, яка говорила, що проживає з ним як дружина, відносилися одне до одного добре, приблизно в 2012-2013 роках позивачка запрошувала в гості на [ADDRESS], зустрічалася з позивачкою не часто. Вислухавши надані пояснення, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 4). Відповідно до пояснень позивача, викладених в позовній заяві, зазначено, що з листопада 2007 року по день смерті перебувала з [PERSON] в фактичних шлюбних відносинах, проживали як чоловік та дружина, в його квартирі за адресою: [ADDRESS], а в літній час на його дачі в с. Рудня, Броварського району Київської області, мали спільний бюджет та побут, вели спільне господарство, сплачували разом кошти за комунальні послуги. Проживали без реєстрації шлюбу, у зв'язку з похилим віком. [PERSON] в зареєстрованому шлюбі не перебував, дітей не мав, родичі, які б відносилися до спадкоємців першої, другої, третьої черги відсутні. На час смерті її фактичного чоловіка - [PERSON], позивачка проживала разом з ним однією сім'єю понад 5 років - 9 років. Відповідно до довідки від 04.02.2016 № 10/08-321 Центру комунального сервісу, зазначено, що [PERSON] був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS], власником особового рахунку був [PERSON] (а.с. 46). Відповідно постанови про закриття кримінального провадження від 31.03.2016 року, кримінальне провадження №12016100100003145 від 11.03.2016 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, закрито у зв'язку з відсутністю в діянні події кримінального правопорушення. Відповідно Дозволу про видачу трупа Київської місцевої прокуратури №10, дозвіл отримала [PERSON] (а.с. 11). Як встановлено судом, похованням [PERSON] займалася [PERSON], що підтверджується Довідкою на одержання праху №2.68164К (а.с. 28-29). Спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, законами України від 2 вересня 1993 року N 3425-XII "Про нотаріат", від 23 червня 2005 року N 2709-IV "Про міжнародне приватне право", іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Стаття 1222 Цивільного кодексу України передбачає, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 цього Кодексу спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 Цивільного кодексу України. Згідно із статтею 1220 Цивільного кодексу України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Стаття 1270 ЦК України, передбачає, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Отже, предметом доказування при розгляді справ про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу передусім складає сукупність обставин, що є згідно із законом основними ознаками сім'ї; спільне проживання, пов'язаність спільним побутом, наявність взаємних прав та обов'язків. Як роз'яснено у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Статтею 21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Згідно зі ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Факт сумісного проживання однією сім'єю підтверджується матеріалами справи, показаннями свідків. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідним встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] в період з 2007 року до часу відкриття спадщини [INFO]. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених, ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів у підтвердження заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судового засідання. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а саме, те, що позивач з 2007 року проживала з [PERSON], який помер [INFO], разом як чоловік та дружина, вели спільне господарство, мали спільний бюджет та побут, що також було підтверджено свідками в судовому засіданні, тому суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved