Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-20 00:00:00

02.02.2016р. між фізичною особою підприємцем [PERSON] та продавцем непродовольчих товарів [PERSON] було укладено трудовий договір, та винесено наказ про прийняття її на роботу №1 від 01.02.2016 року. Відповідно до ст.135-1 КЗпП України між роботодавцем та працівником 02.02.2016 року було укладено договір про повну матеріальну відповідальність. 07.10.2016 року в магазині було проведено ревізію, за результатами якої складено акт ревізії. Відповідно до акту ревізії нестача становить 82697,37грн.. Акт ревізії було підписано роботодавцем та працівником (продавцем [PERSON]Є.). В рахунок часткового погашення боргу відповідач сплатила 03.11.2016 року 5062грн. Станом на 07.02.2017 року [PERSON] має заборгованість перед позивачем за завдану матеріальну шкоду у розмірі 77635,37грн. з розрахунку: 82697,37грн. 5062грн. = 77635,37грн. Відповідач визнала, що завдала матеріальної шкоди на 8297,37 грн. про що розписалась в Акті ревізії від 07.10.2016 року. В рахунок часткового погашення боргу відповідач сплатила 03.11.2016р. - 5062 грн. Станом на 07.02.2017р. [PERSON] має заборгованість перед позивачем за завдану матеріальну шкоду у розмірі 77635,37грн., з розрахунку 82697,37грн. - 5062грн. = 77635,37грн. Враховуючи вищевикладене позивач просить суд постановити рішення про стягнення з [PERSON] на її користь 77635,37грн. шкоди завданої при виконанні трудових обовязків. 07.03.2017 року представник позивача в попередньому судовому засіданні подав заяву про зменшення позовних вимог на суму 69770,64грн. 21.03.2017 року до суду надійшла заява позивача про зменшення позовних вимог на суму 54920,64грн. В судове засідання позивач та її представник не зявилися, але останнім до суду подано заяву в якій він вказує, що позовні вимоги з урахуванням заяв про зменшення позовних вимог підтримує повністю і просить справу розглядати в його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, але подала до суду заяву в якій вказує, що вона позовні вимоги в сумі 54920,64грн. визнає повністю і просить справу розглядати в її відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки відповідач позов визнав повністю, визнання позову не суперечить закону і не порушує прав та інтересів інших осіб, то суд ухвалив винести рішення про задоволення позову виходячи з наступного. Із виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців встановлено, що [PERSON] зареєстрована як фізична особа-підприємець (а.с.3). Копія Наказу №1 від 01.02.2016 року встановлено, що [PERSON] прийнята на посаду продавця непродовольчих товарів з 02.02.2016 року в магазин «Адоніс», що знаходиться в смт. Любар вул.. Незалежності (а.с.4). Із копії договору від 02.02.2016 року встановлено, що [PERSON]Є приймає на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження довірених їй підприємством матеріальних цінностей (а.с.5). Копія Акту ревізі від 07.10.2016 року встановлено, що нестача становить 82697,37грн. (а.с.6). Копія квитанції до прибуткового касового ордера №138 від 03.11.2016 року встановлено, що [PERSON] сплатила борг до ревізії в сумі 5062грн. (а.с.7). Відповідно до ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. Матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. Згідно п.1 ст.134 КЗпП України, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Відповідно до ст.135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved