Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-07 00:00:00

01 листопада 2019 року адвокат Підопригора Р.Б. звернувся до суду в інтересах [PERSON] із позовом до [PERSON] про поділ майна в натурі. Поданий позов обґрунтовує тим, що позивачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.04.2017 року належить 1/3 частина будинковолодіння по [ADDRESS] . Власником інших 2/3 частин вказаного будинковолодіння на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07.06.2011 року є відповідач [PERSON] . Крім того, на підставі рішення Судилківської сільської ради від 02.10.2019 року №23 [PERSON] та [PERSON] отримали в приватну власність згідно часток у будинковолодінні, тобто 1/3 та 2/3 відповідно, земельну ділянку по [ADDRESS] площею 0,2065 га з кадастровим номером 6825585600:04:001:0161 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Оскільки їхні частки в натурі не виділені, між ними виникають спори щодо користування спадковим майном, просить суд провести поділ будинковолодіння та земельної ділянки, виділивши в натурі [PERSON] 1/3 частину спірного майна, а [PERSON] 2/3 частин вказаного майна. Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 14.11.2019 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 09 год. 00 хв. 09.12.2019 року. 29.11.2019 року судом отримано зустрічну позовну заяву відповідача [PERSON] про визнання права власності на присадибну земельну ділянку, на якій розміщено будинковолодіння. 05.12.2019 року судом отримано відзив на позов відповідача [PERSON] , у якому він повністю позовні вимоги не визнає, заперечує проти них, а також наведених у позовній заяві обставин та просить суд відмовити в їх задоволенні посилаючись на те, що розподіл земельної ділянки виділеної у їх власність відповідно до часток в домоволодінні вже проведений та встановлено огорожу за погодженням обох сторін, що підтверджується розпискою від 09.05.2013 року, підписаною [PERSON] . Щодо поділу в натурі будинковолодіння, то такий вже проведений ухвалою Шепетівського міськрайонного суду від 17.04.2013 року по справі №688/1152/13-ц, і йому для переоформлення Витягу про державну реєстрацію прав на будинок необхідно звернутись із відповідною заявою до Шепетівського БТІ, що слід і зробити позивачу, але при цьому призначити комісію чи експертизу для складання Акту про визнання літньої кухні житловою забудовою. Оскільки позовна заява була складена неналежним чином, нею приховано ухвалу суду від 17.04.2013 року, судові витрати потрібно покласти на позивача. Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 09.12.2019 року за клопотанням представника позивача Підопригори Р.Б. витребувано письмові докази, а саме інвентарну справу на будинковолодіння [ADDRESS] , зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на присадибну земельну ділянку, на якій розміщено будинковолодіння повернуто [PERSON] , проведення підготовчого судового засідання відкладено до 11 год. 30 хв. 13.01.2020 року. Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 13.01.2020 року призначено судову будівельно-технічну та земельно-технічну експертизу, провадження в справі на час її проведення зупинено. Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 01 квітня 2020 року поновлено провадження в справі, призначено підготовче судове засідання на 11 год. 00 хв. 05.05.2020 року, яке за клопотанням відповідача [PERSON] через впровадженні карантинні заходи відкладено до 11 год. 00 хв. 02.06.2020 року . Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 02.06.2020 року підготовче провадження закрите та справу призначено до розгляду по суті на 13 год. 00 хв. 30.06.2020 року Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 30.06.2020 року за клопотанням відповідача [PERSON] розгляд справи призначено в режимі відеоконференції з Святошинським районним судом м. Києва. Після проведення судової інженерно-технічної експертизи 02.06.2020 року представник позивача Підопригора Р.Б. уточнив позовні вимоги і в судовому засіданні просив виділити в натурі [PERSON] 1/3 житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] , а саме: літню кухню позначену на плані літерою Б, що становить 31/100 частин в вартості будівель будинковолодіння, стягнути при цьому з [PERSON] на користь [PERSON] 1952 грн. грошової компенсації; виділити в натурі [PERSON] 1/3 частину земельної ділянки з кадастровим номером 6825585600:04:001:0161, що знаходиться за цією ж адресою площею 0,0688 га, яка позначена на плані поворотними точками 9-1-2-3-4-5-9 згідно висновку експерта, іншу частину будинковолодіння та земельної ділянки виділити в натурі у власність відповідача [PERSON] , право спільної часткової власності припинити. Суду пояснив, що між сторонами дійсно встановлений порядок користування спірним майном, на даний час позивач [PERSON] користується літньою кухнею, а відповідач житловим будинком. Проте відповідач [PERSON] не дозволяє позивачу [PERSON] використовувати електроенергію. А тому, з метою підведення електроенергії до літньої кухні, вказаному майну слід присвоїти окрему поштову адресу, лише після цього нею може бути укладений відповідний договір. А тому, позивач [PERSON] звернулась до суду через представника, який не обмежений в повноваженнях, для виділення належної їй частки майна в натурі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, звернулась до суду із письмовим клопотанням про проведення розгляду справи у її відсутність за участі її представника Підопригори Р.Б. , повноваження якого не обмежені, в зв`язку зі станом здоров`я та проживанням у м. Києві, позов підтримала. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав з підстав, викладених у відзиві та суду пояснив, що між сторонами відсутній спір, розподіл спадкового майна вже проведено ухвалою Шепетівського міськрайонного суду від 17.04.2020 року, позивачу взагалі не відомо про розгляд справи судом, оскільки позов нею не підписано, а тому у задоволенні позову просив відмовити. Крім того, вказав, що він користується житловим будинком, а відповідач літньою кухнею, призначати експертизу необхідності не було. Оскільки така експертиза проведена за клопотанням позивача, вважає, що витрати за її проведення мають бути покладені на нього. В кваліфікації експерта сумніву не має, але без плану літньої кухні та встановлення точного року її побудови, ринкова вартість будинковолодіння визначена невірно. Не заперечував проти виділення йому житлового будинку та кладової розміром біля 10 кв.м. з літньої кухні із забезпеченням вільного доступу до неї, або грошової компенсації за неї. Також погоджується на запропонований експертом поділ земельної ділянки. Підтвердив, що електроенергія від літньої кухні відрізана, оскільки позивачка не сплачує за неї грошові кошти. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, роз`яснення судового експерта, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (стаття 12 ЦПК України). Згідно із ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Як встановлено в суді, [INFO] померла [PERSON] . Спадкоємцями належного їй майна за заповітом є її діти: позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] . У передбаченому законом порядку як позивач, так і відповідач прийняли спадщину та отримали правовстановлюючі документи на спадкове майно. Так, згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 25 квітня 2017 року державним нотаріусом Шепетівської міської державної нотаріальної контори Камфорович О.А., р. №609, позивачеві [PERSON] належить 1/3 частина в праві спільної часткової власності на житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 07 червня 2011 року державним нотаріусом Шепетівської районної державної нотаріальної контори Огородник Л.Ю., р. №1134, відповідачеві [PERSON] належить 2/3 частини в праві спільної часткової власності на житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] . Відповідно до вказаних свідоцтв про право на спадщину за заповітом спадкове майно складалось із житлового будинку, загальною площею 63,2 кв.м., житловою площею 32,7 кв.м, позначеного на плані літерою АІ, цегляної літньої кухні, позначеної на плані літерою Б, дерев`яного сараю, позначеного на плані літерою В. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №186872132 від 30.10.2019 року та Витягу про державну реєстрацію прав Шепетівського БТІ №34909615 від 23.07.2012 року проведено державну реєстрацію права власності за [PERSON] на 1/3 частину, а [PERSON] на 2/3 частини вищезазначеного будинковолодіння. Рішенням 46 сесії VІІІ скликання Судилківської сільської ради Шепетівського району Хмельницької області від 02 жовтня 2019 року №23 [PERSON] та [PERSON] згідно часток у будинковолодінні - 1/3 та 2/3 відповідно передано у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS] площею 0,2065 га з кадастровим номером 6825585600:04:001:0161. Вказані обставини визнаються сторонами, підтверджуються матеріалами цивільної справи та інвентаризаційної справи №92 на спірне будинковолодіння. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між свівласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Така правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 17 лютого 2016 року у справі 6-1500цс15. Судом також встановлено, що ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 17 квітня 2013 року, яка набрала законної сили 23 квітня 2013 року, з урахуванням ухвали Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 26 листопада 2014 року про виправлення описки, визнано мирову угоду у справі про розподіл спадкового майна. [PERSON] у користування виділено житловий будинок та сарай, а [PERSON] - літню кухню, що розташовані по [ADDRESS] , криниця залишена в спільному користуванні, зобов`язано [PERSON] сплатити на користь [PERSON] 2500 грн. до 16.06.2013 року. Як вбачається із пояснень відповідача [PERSON] , наданих в судовому засіданні, ним було сплачено [PERSON] 2500 грн. за те, що у його користування виділено, окрім будинку, ще й дерев`яний сарай. Про отримання [PERSON] вказаних грошових коштів свідчить надана нею розписка від 14.05.2013 року. Однак, при встановленні порядку користування земельною ділянкою змушений був за наполяганням позивача демонтувати одну його стіну, внаслідок чого згодом сарай зруйнувався. Крім того, судом встановлено та учасниками справи визнано, що виник спір з приводу використання електричної енергії, що подається до спірного будинковолодіння, позивач за відсутності згоди відповідача на підключення електроенергії до літньої кухні не може повноцінно користуватись нею, а тому змушена була звернутись до суду з позовом про поділ майна в натурі з метою припинення права спільної часткової власності для оформлення окремої поштової адреси та укладення окремого договору на постачання електричної енергії. Оскільки згоди щодо виділу такого майна в натурі між сторонами не досягнуто, тому спір має бути вирішений судом. Так, положеннями ст. 364 ЦК України закріплено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Частиною 3 ст. 364 цього Кодексу визначено, що у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Відповідно до абз. 1 п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 04.10.1991 року, при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Виходячи з аналізу змісту норм ст.ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України, слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок. Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою в постанові від 03 квітня 2013 року, справа № 6-12цс13, а також постанові від 23 січня 2019 року у справі № 757/24164/17-ц. Отже, оскільки ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 17 квітня 2013 року сторонам виділено в користування належне їм на праві спільної часткової власності майно, кожен із співвласників має право на виділ у натурі майна, що перебуває у спільній частковій власності. Згідно абз. 3, 4 п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 04.10.1991 року при неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди - судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи. Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза. Відповідно до положень частини 1 статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками, за домовленістю між ними. Проте, згоди щодо поділу такого спадкового майна між сторонами не досягнуто, права позивача є порушеними та підлягають судовому захисту. Оскільки адвокат Підопригора Р.Б. звернувся до суду в інтересах [PERSON] з вимогою про виділ 1/3 частини будинковолодіння та земельної ділянки в натурі, що належить позивачу, з метою прийняття законного рішення у даній справі за клопотанням представника позивача судом витребувано інвентаризаційну справу на спірне будинковолодіння та призначено судову будівельно-технічну та земельно-технічну експертизу, оскільки з`ясування обставин, які входять до предмета доказування, потребували наявних у експерта спеціальних знань та сторонами не надані були відповідні висновки експертів із цих самих питань. Згідно висновку судової інженерно-технічної експертизи №02-125/20 від 26 березня 2020 року, складеного судовим експертом Кутею В.П., ринкова вартість будинковолодіння по [ADDRESS] становить 77057 грн.; технічна можливість розділити житловий будинок між [PERSON] та [PERSON] у відповідності до їх часток у праві власності відповідно до вимог Державних будівельних норм ДБН В.2.2-15-2019 «Житлові будинки. Основні положення» відсутня. Експертом запропонований поділ будинковолодіння у відповідності до встановленого мировою угодою від 16.04.2013 року та ухвали Шепетівського міськрайонного суду від 17.04.2013 року порядку користування будівлями, який є дійсним на час проведення експертизи: виділити [PERSON] житловий будинок АІ, що становить 69/100 частин в вартості будівель будинковолодіння; виділити [PERSON] літню кухню Б, що становить 31/100 частин в вартості будівель будинковолодіння. Внаслідок такого поділу частка [PERSON] в вартості будівель буде зменшена на 1952 грн., які повинен компенсувати [PERSON] для [PERSON] . Відповідно до розробленого плану поділу земельної ділянки виділити [PERSON] 2/3 частин земельної ділянки площею 1,1377 га, яка визначена поворотними точками 8-9-5-6-7-8; а [PERSON] - 1/3 частину земельної ділянки площею 0,0688 га, яка позначена поворотними точками 9-1-2-3-4-5-9. В судовому засіданні судовий експерт Кутя В.П. за клопотанням відповідача, роз`яснив складений ним висновок судової інженерно-технічної експертизи №02-125/20 від 26 березня 2020 року, вказавши що ним визначено ринкову вартість будинковолодіння по [ADDRESS] , в тому числі, на підставі «Методичних рекомендацій про визначення можливості розподілу об`єктів нерухомості», розроблених Київським та Харківським НДІСЕ в 2009 році, без врахування року побудови будинку та літньої кухні з врахуванням подорожчання та зносу. При проведенні обстеження встановлено, що дерев`яний сарай зруйнований. А тому, ідеальна частка кожного із співвласників майна визначались ним окремого в будинку та окремо в літній кухні, об`єднувати вказані площі неможливо, оскільки вони мають різну вартість. Оскільки технічна можливість розділити житловий будинок відсутня, запропонував єдиний варіант поділу будинковолодіння з урахуванням встановленого порядку користування майном. Виходячи з визначеної ним ринкової вартості спірного будинковолодіння, різниця в вартостях часток [PERSON] в літній кухні Б та [PERSON] в житловому будинку АІ буде становити 1952 грн, яку повинен відшкодувати відповідач для позивача. З визначеною експертом Кутею В.П. ринковою вартістю будинковолодіння, його поділу відповідач [PERSON] не погоджується, доказів на її спростування не надав. Частиною 5 ст. 12 ЦПК України на суд покладається обов`язок сприяти сторонам у всебічному і повному з`ясуванні судом обставин справи та роз`яснювати особам, які беруть участь у справі їх права та обов`язки, зокрема про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, а також сприяти у здійснення їхніх прав та обов`язків, встановлених цим Кодексом. Тому, відповідачеві судом роз`яснено його право на подачу доказів, в тому числі, клопотати перед судом про призначення повторної чи додаткової експертизи, однак наданим правом він не скористався, доказів на спростування визначеної експертом вартості, можливості іншого поділу будинковолодіння не надав, клопотань про призначення відповідних експертиз не заявляв. Як вбачається із висновку судової інженерно-технічної експертизи №02-125/20 від 26 березня 2020 року (аркуш 3 експертизи), судовий експерт Кутя В.П. попереджений про кримінальну відповідальність за ст. 384, 385 КК України. При перевірці й оцінці експертного висновку суд з`ясував, що експертом було здійснено безпосереднє дослідження об`єкту поділу, йому надано інвентаризаційну справу на будинковолодіння, яка містить інформацію за весь час експлуатації будинку, господарських будівель і споруд, експертом надано відповіді на всі поставлені запитання, експертний висновок обґрунтований, його дослідницька частина узгоджується з зробленими висновками та з іншими матеріалами справи. А тому, суд знаходить доцільним уточнені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, розподілити будинковолодіння та земельну ділянку згідно запропонованого експертом варіанту поділу, який не порушує прав сторін та враховує фактичне використання відповідачем [PERSON] житлового будинку, а позивачем літньої кухні протягом тривалого часу. Таким чином, позивачеві [PERSON] слід виділити у власність в натурі 31/100 частин будинковолодіння по [ADDRESS] , а саме літню кухню позначену на плані літерою Б, загальною площею 47 кв.м., вартістю 23734 грн., а відповідачу [PERSON] виділити у власність в натурі 69/100 частин вказаного будинковолодіння, а саме житловий будинок позначений на плані літерою АІ, загальною площею 63,2 кв.м., вартістю 53323 грн. При цьому, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грн. грошової компенсації за зменшення її частки в будинковолодінні. Також, слід виділити у власність [PERSON] в натурі із земельної ділянки з кадастровим номером 6825585600:04:001:0161 площею 0,2065 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по [ADDRESS] , відповідно до розробленого плану поділу земельної ділянки 1/3 частину вказаної земельної ділянки площею 0,0688 га, яка позначена на плані поворотними точками 9-1-2-3-4-5-9, а відповідачу [PERSON] виділити у власність в натурі 2/3 частини вказаної земельної ділянки площею 0,1377 га, яка позначена на плані поворотними точками 8-9-5-6-7-8, а право спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] на будинковолодіння та земельну ділянку по [ADDRESS] слід припинити. Щодо розподілу судових витрат суд зважає на наступне. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 2 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов [PERSON] підлягає до задоволення повністю, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на її користь понесені витрати зі сплати судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп. В позовній заяві адвокатом Підопригорою Р.Б. заявлено, що витрати на професійну правничу допомогу позивача [PERSON] становитимуть 10000 грн. На підтвердження отримання правової допомоги та фактично понесених витрат на правову допомогу позивачем [PERSON] її представником суду було надано: договір про надання правової допомоги №32 від 23.10.2019 року, підписаний з адвокатом Підопригорою Р.Б.; додаткову угоду №1 від 23.10.2019 року до договору про надання правової допомоги від 23.10.2019 року, якою її сторони погодили вартість послуг адвоката у сумі 40% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України «Про державний бюджет України на 2019 рік» за годину роботи адвоката; розрахунок вартості правових послуг від 05.05.2020 року, згідно якого вартість правових послуг склала 20030 грн. 40 коп.; акт прийому-передачі наданих послуг від 05.05.2020 року; квитанцію до прибуткового касового ордеру №163 від 30.04.2020 року про сплату [PERSON] за правову допомогу 20030 грн. 40 коп. У частині першій статті 59 Конституції України закріплено право кожного на професійну правничу допомогу. Положеннями статті 131-2 Конституції України визначено, що для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. За частинами першою, другою статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правничу допомогу регламентовано у статті 137 ЦПК України. Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи договір про надання правової допомоги №32 від 23.10.2019 року, додаткова угода до нього №1 від 23.10.2019; розрахунок вартості правових послуг від 05.05.2020 року; акт прийому-передачі наданих послуг від 05.05.2020 року; квитанція до прибуткового касового ордеру №163 від 30.04.2020 року про сплату 20030 грн. 40 коп. не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. З опису робіт (наданих послуг) вбачається, що вказані послуги є завищеними, належним чином не обґрунтованими та становлять надмірний тягар для відповідача, який проти їх стягнення в заявленому розмірі заперечував, що суперечить принципу розподілу судових витрат. Враховуючи складність справи та виконаної адвокатом роботи (складання позовної заяви від 01.11.2019 року, клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи від 13.01.2020 року, заяви про уточнення позовних вимог від 02.06.2020 року, представництво інтересів позивача в судових засіданнях) принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, а також з урахуванням клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу та його доводів щодо їх неспівмірності, суд дійшов висновку про необхідність зменшення їх розміру та стягнення з відповідача на користь позивача 10000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Також суд вважає необхідним стягнути понесені позивачем витрати за проведення судової інженерно-технічної експертизи в сумі 10000 грн., оскільки на підтвердження їх понесення позивачем її представником надано суду договір про проведення судової інженерно-технічної експертизи № 02-125/20 від 04.02.2020 року та квитанцію до прибуткового касового ордера №32 від 04.02.2020 року про сплату [PERSON] експерту обумовленої вказаним договором суми 10000 грн. На підставі ст.ст. 356, 358, 364 ЦК України,

Outcome: approved