Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-27 00:00:00

01 квітня 2015 року до суду звернувся позивач [PERSON] з позовом до [PERSON], [PERSON], Рідкодубівської сільської ради Донецької області про визнання права власності на майно в порядку спадкування, обґрунтувавши свої вимоги тим, що [INFO] помер [PERSON], який доводиться [PERSON] чоловіком, а [PERSON] та [PERSON] - батьком. У встановлений законом строк [PERSON] подала нотаріусу заяву про відмову від спадщини, а [PERSON] та [PERSON] спадщину прийняли та в подальшому уклали договір про її розподіл. При зверненні з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину [PERSON] державним нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки відсутні правовстановлюючі документи, які підтверджують право власності на спадкове майно - житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS], на ім'я померлого. Позивач вважає, що будівництво спірного будинку було здійснено самовільно і завершено в 1980 році. Рішенням Рідкодубівської сільської ради №79 від 18.08.1995 року, земельна ділянка на якій побудований будинок, був переданий у власність спадкодавця. У зв'язку з тим, що [PERSON] за життя не оформив у встановленому законом порядку право власності на житловий будинок, тому вона позбавлена можливості іншим шляхом, крім визнання в судовому порядку права власності на спадщину, захистити свої законні права і інтереси. Позивач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона та [PERSON], які є спадкоємцями за законом першої черги, які прийняли спадщину після смерті батька [PERSON], дійшли згоди про розподіл спадкового майна. Про розподіл земельних ділянок по [ADDRESS] та грошового вкладу вони уклали нотаріально посвідчений договір. В частині іншого майна постановою держаного нотаріуса Краснолиманської державної нотаріальної контори Семенової І.М. від 12 листопада 2014 року їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, яка залишалася після померлого [INFO] [PERSON], а саме на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 7,61 га і 5,92 га, що знаходяться на території Рідкодубівської сільської ради, оскільки в державних актах на зазначені ділянки відсутні відомості про обмеження у використанні, які маються у витягах з Державного земельного кадастру; на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS], оскільки відсутні правовстановлюючи документи, які підтверджують право власності на ім'я померлого на зазначений будинок. Вони вирішили що право на земельні ділянки в порядку спадкування переходить до [PERSON], а на житловий будинок по [ADDRESS] - до позивача та кожний з них звернувся до Краснолиманського міського суду з позовом про визнання права власності на відповідну частину спадкового майна. Просила позовні вимоги задовольнити. Представник позивача адвокат Багнич О.А., який діє на підставі угоди про надання юридичних послуг (а.с 35), підтримав позовні вимоги і просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечував. Відповідач [PERSON], яка належним чином повідомлена про дату час і місце розгляду справи телефонограмою, в судове засідання не прибула, надала заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи без її участі в судових засіданнях (а.с 49). Відповідач Рідкодубівська сільська рада Краснолиманського району Донецької області, який належним чином повідомлений про дату час і місце розгляду справи (а.с 32), в судове засідання представника не направив, надав заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи без участі представника в судових засіданнях (а.с 34). Вислухавши пояснення сторін та представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм спадкові правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками [PERSON] [INFO] є : батько [PERSON], мати [PERSON]. Після укладення 17.07.1999 року шлюбу [PERSON] було присвоєне прізвище [PERSON] (а.с 19). На підставі рішення виконавчого комітету Рідкодубівської сільської ради народних депутатів №79 від 18.08.1995 року [PERSON] була передана в безоплатну приватну власність земельна ділянка для обслуговування житлового будинку і господарських споруд розміром 0,25га та 0,1760 для ведення особистого господарства (а.с 6). [INFO] в с. Карпівка Краснолиманського району Донецької області помер [PERSON]; свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с 5). [PERSON], яка на час відкриття спадщини постійно проживала зі спадкодавцем (а.с 65), 10.01.2014 року подала заяву до Краснолиманської держаної нотаріальної контори про відмову від прийняття спадщини за законом після смерті чоловіка [PERSON] на користь дітей [PERSON] та [PERSON] (а.с 64). [PERSON] і [PERSON] прийняли спадщину шляхом подачі заяв до Краснолиманської держаної нотаріальної контори 11.01.2014 року (а.с 62, 63). 12 листопада 2014 року [PERSON] та [PERSON] , які є у рівних частках кожен спадкоємцями за законом померлого [PERSON] уклали нотаріально посвідчений договір про розподіл спадкового майна, за яким перейшло на праві приватної власності [PERSON] - дочці померлого - земельні ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га та для ведення особистого селянського господарства площею 0,1760 га, що знаходяться на території [ADDRESS]; [PERSON] - сину померлого - грошові вклади з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, що знаходяться у ТБВБ № 10004/0149 ФІЛІЇ - Донецьке обласне управління ПАТ «Державний Ощадний банк України. (а.с 74). 12 листопада 2014 року [PERSON] отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після померлого [PERSON] , яке складається з земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га, ведення особистого селянського господарства площею 0,17690 га, що знаходяться на території [ADDRESS] (а.с 75, 76). Постановою держаного нотаріуса Краснолиманської державної нотаріальної контори Семенової І.М. від 12 листопада 2014 року [PERSON] та [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, яка залишалася після померлого [INFO] [PERSON], а саме на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 7,61 га і 5,92 га, що знаходяться на території Рідкодубівської сільської ради, оскільки в державних актах не зазначені ділянки відсутні відомості про обмеження у використанні, які маються відповідно до витягів з Державного земельного кадастру; та житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS], оскільки відсутні правовстановлюючи документи, які підтверджують право власності на ім'я померлого на зазначений будинок (а.с. 68). Згідно з даними по господарської книги Рідкодубівської сільської ради, особистий рахунок [NUMBER] (по земельній шнуровій книги № 25) станом на 01.01.1977 року головою колгоспного двору с. Карпівка є [PERSON]. Згідно розділу ІІ в особистій власності господарства знаходяться: житловий будинок збудований в 1976 році, сарай , збудований в 1947 році, колодязь та погреб (а.с 97). Згідно даних Технічного паспорту [NUMBER], виготовленого Слов'янським бюро технічної інвентаризації, на житловий будинок індивідуального житлового фонду, який розташований по [ADDRESS], станом на 22.09.1988 року у власності [PERSON] перебував житловий будинок, літня кухня, сарай збудовані в 1978 році, сарай - у 1985 та гараж - в 1982 році (а.с 7-12). Відповідно до даних Технічного паспорта на садибний (індивідуальний ) житловий будинок по [ADDRESS], виготовлений станом на 25.12.2014 року інших будівель порівняно з даними зазначеними в технічному паспорті, який був виготовлений в 1988 році, збудовано не було (а.с 13-17). Суд вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи доходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі виходячи з наступного. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкритя спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до положень ст. ст. 11, 15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Способи захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів закріплений в ст. 16 ЦК України. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. На підставі ст. ст. 10 ,60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень ст. ст. 57, 64 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які що мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. В інформаційному листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року Виший Спеціалізований Суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» звернув увагу на те, що при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України від 07 грудня 1990 року № 553-ХІІ «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Законом України від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат», постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги спадкодавець [PERSON] своє право власності в БТІ не зареєстрував (не оформив). Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. На виконання постанови КМУ від 27 лютого 1995 року № 150 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» були прийняті Правила державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року № 56, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31/1056. Правила встановлювали порядок державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб. До об'єктів нерухомого майна, що підлягали державній реєстрації, відносяться: жилі будинки (домоволодіння), розташовані на земельній ділянці під окремим порядковим номером на вулиці, площі, провулку; нежилі будинки, дачі, садові будинки, гаражі, будівлі виробничого, господарського, соціально-побутового та іншого призначення, розташовані на окремих земельних ділянках; вбудовані в жилі будинки нежилі приміщення (як частини цього будинку); квартири в багатоквартирних будинках. Відповідно до п. 4.1. зазначених Правил оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна проводилось із видачею свідоцтва про право власності: фізичним особам на новозбудовані, перебудовані або реконструйовані об'єкти нерухомого майна; власникам спільних будівель, які на законних підставах здійснили перебудову, прибудову, внаслідок чого змінились належні їм частки; членам житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу, товариства або об'єднання, які повністю внесли свої пайові внески та в інших випадках. Державні органи приватизації видавали свідоцтва наймачам квартир у державному житловому фонді, які приватизували їх відповідно до Закону України від 19 червня 1992 року № 2482-ХІІ «Про приватизацію державного житлового фонду». Правила втратили чинність на підставі наказу Держархітектури від 09 грудня 1986 року № 121. На виконання постанови КМУ від 18 лютого 1998 року № 192 «Про заходи щодо створення системи реєстрації прав на нерухоме та рухоме майно» прийнято Інструкцію про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, яка затверджена наказом Держбуду України від 09 грудня 1986 року № 121, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 26 грудня 1986 року за № 399/2839. Інструкція втратила чинність згідно з наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 15 лютого 2002 року № 36 у зв'язку з прийняттям Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002 року за № 157/6445. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» систему органів державної реєстрації прав становлять: Міністерство юстиції України; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації прав; органи державної реєстрації прав, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку. Держателем Державного реєстру прав є центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації прав. Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно встановлює, що до 01 січня 2012 року державна реєстрація права власності та права користування (сервітут) на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках, права користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; права власності на об'єкти незавершеного будівництва, а також облік безхазяйного нерухомого майна, довірче управління нерухомим майном проводиться реєстраторами БТІ, створеними до набрання чинності Законом України від 11 лютого 2010 року «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» та підключеними до Реєстру прав власності на нерухоме майно (пункти 1.1, 1.3). Причиною звернення позивача з позовом про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцем, який прийняв спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця та відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такий випадок є характерним для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Спірний житловий будинок був збудований [PERSON] в період з 1976 по 1978 рік, що підтверджується даними по господарської книги та технічної документації виготовленой БТИ. Суд не погоджується з позицією позивача, що спірний житловий будинок був збудований спадкодавцем самовільно, оскільки всі господарсько-побутові будівлі та споруди у домоволодіннях, які належать громадянам і були побудовані до Указу Президії Верховної Ради Української РСР від 22 січня 1979 року «Про боротьбу з самовільним будівництвом господарсько-побутових будівель», під час технічної інвентаризації не були відображені в матеріалах інвентаризації як самовільні, а тому не відносяться до категорії самовільних (самочинних). Враховуючи факт передачі на підставі рішення виконавчого комітету Рідкодубівської сільської ради народних депутатів №79 від 18.08.1995 року [PERSON] в безоплатну приватну власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку і господарських споруд розміром 0,25га та для ведення особистого господарства площею 0,1760 , яка розташована по [ADDRESS], на якій розташовано спірний житловий будинок а також виписки з погосподарської книги сільської ради щодо належності будинку датованої 1977 роком, суд приходить до висновку, що після закінчення будівництва і внесення даних в погосподарську книгу [PERSON] набув право власності на житловий будинок, але в подальшому після змін в порядку реєстрації права власності на нерухоме майно, документів на належний йому житловий будинок з відповідними господарським будівлями і спорудами не оформив та не реєстрував його в органах БТІ, а тому на теперішній час спадкоємець [PERSON] не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, її право має бути визнано в судовому порядку, та позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved