Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

У січні 2016 року позивач [PERSON]А.о звернувся до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача [PERSON] суму боргу за розпискою у розмірі 262\~485,00 грн., а також судові витрати. В обґрунтування позову зазначив, що 28 лютого 2013 року [PERSON] отримала від нього в борг грошову суму 11 280,00 доларів США, про що будо написано розписку. Згідно діючому на той час курсу НБУ вищевказана сума складала 89 900,00 грн. Згідно розписки, відповідач повинен був повернути борг до 31 грудня 2014 року. Однак, до теперішнього часу гроші не повернуті. Враховуючи той факт, що грошову суму 11 280,00 доларів США він дав у борг відповідачу у доларах, і, враховуючи, що з моменту отримання відповідачем від нього грошових коштів, долар США значно зріз по відношенню до національної валюти України, його вимоги до відповідача складають 262 485,00 грн. з розрахунку: 11 280 доларів США х 23,27 (діючий курс гривні по відношенню до долара США) = 262 485,00 грн. Оскільки, сума боргу до теперішнього часу не повернута, враховуючи тяжке матеріальне становище, позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав та не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Згідно ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 224 ЦПК України. У зв'язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2\~ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 28лютого 2013 року [PERSON] надав відповідачу - [PERSON] грошові кошти у розмірі 11\~280,00 доларів США, що підтверджується письмовою розпискою від 28 лютого 2013 року (а.с. 4). Згідно вказаної розписки відповідач зобовязалася повернути вищевказану суму \~до 2015 року. Відповідно до\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідності до положень ч. 2\~ст. 1047 ЦК України\~ на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Позивач свої зобов`язання виконав в повному обсязі, тобто передав Відповідачу обумовлену суму грошових коштів, що підтверджується вищевказаною розпискою Відповідача. Однак, до теперішнього часу грошові кошти у розмірі 11\~280,00 доларів США позивачу не повернуті, хоча строк виконання зобовязання сплинув з початком 2015 року. У звязку з невиконанням Відповідачем взятих на себе зобовязань, позивач неодноразово звертався до нього з вимогою повернути отримані у позику грошові кошти. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно\~ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України - зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України). Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року N 959-XII "Про зовнішньоекономічну діяльність", Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року N 185/94-ВР "Про систему валютного регулювання і валютного контролю". Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобов'язання, передбачені, зокрема, у статті 1048 ЦК України, та при застосуванні статті 625 ЦК України. Відповідно до ч. 1\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивач у своїх вимогах просить стягнути суму боргу у розмірі 11\~280,00 доларів США, що станом на 25.01.2016 року (день звернення з позовом до суду), згідно офіційного курсу НБУ за 1 долар 23,27 грн., становить 262 485,00 грн. З огляду на те, що відповідач не виконав взятих на себе зобов'язань та не повернув суму позики, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача суми позики є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, та з відповідача слід стягнути на користь позивача суму боргу за договором позики у розмірі 262\~485,00 грн. Підсумовуючи наведене, встановивши та проаналізувавши усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи усі докази у їх сукупності, суд приходить до переконливого висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім того, згідно з ч. 1\~ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 2 624,85 грн. На підставі ст.ст. 192, 533, 525, 526, 610, 1047, 1048, 1049 ЦК України, та

Outcome: approved