Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-19 00:00:00

У травні 2015 року [PERSON] предявив позов до [PERSON], [PERSON] про переведення прав та обовязків співвласника-боржника. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що заочним рішенням Селидівського міського суду від 26 вересня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 18 листопада 2013 року, з [PERSON] на його користь стягнуто борг за договором позики у сумі 124000 грн. На день предявлення позову судове рішення не виконано, під час виконавчого провадження встановлено факт відсутності у боржника особистого майна, на яке може бути звернуто стягнення відповідно до вимог ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження». Проте житловий будинок № 44 по вулиці Зарічній у м. Селидове, зареєстрований на імя дружини боржника [PERSON], є спільною сумісною власністю подружжя. Посилаючись на ст.ст. 366, 371 ЦК України, ст. 70, 73 СК України, [PERSON] просив визначити частку [PERSON] у будинку № 44 по вулиці Зарічній у м. Селидове у розмірі ? та перевести на нього права та обовязки співвласника-боржника (ас. 1-4 т. 1). У червні 2015 року позивач змінив предмет позову, з урахуванням визначеної ухвалою Селидівського міського суду від 23 лютого 2015 року ? частки майна боржника у спільній сумісній власності просив виділити [PERSON] ? частку житлового будинку № 44 по вулиці Зарічній у м. Селидове в натурі та звернути на неї стягнення (ас. 47-50 т. 1). Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 02 листопада 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. Не погоджуючись з рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, й обґрунтовуючи скаргу тим, що суд безпідставно відмовив у задоволенні заявленого ним клопотання про зупинення провадження у даній справі до розгляду іншої справи за поданням державної виконавчої служби Селидівського міського управління юстиції про визначення частки боржника [PERSON] у спільній власності. У судове засідання особи, які беруть участь у справі, не зявились; про час і місце розгляду справи повідомлені в установленому порядку (ас. 138, 143-144, 149-150, 155, 156 т. 2). [PERSON] та його представник [PERSON] подали клопотання про розгляд справи за їх відсутності (ас. 159-161 т. 2). Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Відмовляючи у позові, суд першої інстанції керувався ст.ст. 366, 371 ЦК України й виходив з недоведеності позовних вимог. Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Відповідно до вимог ст. 371 ЦПК України кредитор співвласника майна, що є у спільній сумісній власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред'явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї, крім випадків, установлених законом. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, для звернення стягнення на неї здійснюється у порядку, встановленому статтею 366 цього Кодексу. За правилами даної норми права кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред'явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Якщо виділ в натурі частки із спільного майна має наслідком зміну його призначення або проти цього заперечують інші співвласники, спір вирішується судом. У разі неможливості виділу в натурі частки із спільного майна або заперечення інших співвласників проти такого виділу кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу. У разі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обов'язків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку. Згідно зі ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Крім того, у пункті 17 постанови № 5 від 07 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист права приватної власності та інших речових прав" Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ розяснив, що розглядаючи позови, повязані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до статті 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Так, спільною сумісною власністю, зокрема, є майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом (статті 6074 Сімейного кодексу України). Частка субєкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Згідно зі ст. 73 СК України, ч. 6 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження", за зобов'язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. Отже, кредитор наділений правом пред'явити позов про звернення стягнення лише у разі недостатності у співвласника-боржника іншого майна, на яке могло б бути звернено стягнення. Слід звернути увагу на те, що оскільки частка учасника у праві спільної сумісної власності заздалегідь не визначена, необхідною умовою реалізації права кредитора на звернення стягнення на частку є попереднє визначення судом даної частки. Лише після того, як частка була визначена в арифметичному вигляді, кредитор одержує право вимагати виділу майна, що припадає на цю частку, в натурі з метою звернення стягнення на нього. Судом установлено і це підтверджується матеріалами справи, що заочним рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 26 вересня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 18 листопада 2013 року, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу 124000 грн. Рішення набрало законної сили і звернуто до виконання (ас. 7-9 т. 1). У звязку з невиконанням зазначеного рішення у травні 2015 року [PERSON] звернувся до Селидівського міського суду з позовом про переведення прав та обовязків співвласника-боржника. 05 червня 2015 року позивач змінив предмет позову, просив на підставі ст.ст. 366, 371 ЦПК України виділити [PERSON] ? частку жилого будинку № 44 по вулиці Зарічній у місті Селидове Донецької області зі спільної сумісної власності в натурі та звернути на неї стягнення (ас. 1-4, 47-50 т. 1). З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 01 липня 2015 року скасована ухвала Селидівського міського суду Донецької області від 23 лютого 2015 року, якою задоволено подання відділу державної виконавчої служби Селидівського міського управління юстиції про визначення частки майна боржника [PERSON] у спільній сумісній власності подружжя і питання передано на новий розгляд до суду першої інстанції (ас. 100-105 т. 1). У звязку з цим під час розгляду даної справи 13 жовтня 2015 року позивачем було заявлено клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду іншої цивільної справи за поданням відділу державної виконавчої служби Селидівського міського управління юстиції про визначення частки боржника у спільній сумісній власності. Ухвалою Селидівського міського суду від 02 листопада 2015 року у задоволенні клопотання відмовлено. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 201 ЦПК України, у разі неможливості розгляду справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, суд зобовязаний зупинити провадження у цій справі. Провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 4 частини першої статті 201 ЦПК України, до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи (пункт 3 частини першої статті 203 цього Кодексу). Зупинення провадження у справі це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі обєктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення. У справі, яка переглядається, суть спірних правовідносин полягає у вирішенні питання щодо виділу майна, що припадає на частку учасника у праві спільної сумісної власності, в натурі з метою звернення стягнення на нього. Не зваживши на те, що дійсно від наслідку розгляду іншої справи залежить прийняття рішення у даній цивільній справі, суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі та вирішив справу по суті. За таких обставин апеляційний суд визнає обґрунтованими доводи апеляційної скарги. Установлено, що ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 27 жовтня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 28 січня 2016 року, визначена частка [PERSON] у спільній сумісній власності подружжя будинку № 44 по вулиці Зарічній у м. Селидове Донецької області, яка дорівнює ? (ас. 58-60 т. 2). Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи № 218 від 27 травня 2016 року (ас. 100-111 т. 2), поділ домоволодіння з організацією окремих квартир, які відповідають вимогам державних будівельних норм, можливий. Експертом запропоновані наступні варіанти розподілу житлового будинку: Квартира № 1: частина житлового будинку літ. А-1: прим. 1 площею 11,5 кв. м; частина прим. 2 площею 3,98 кв. м; прим. 5 площею 19,6 кв. м; прим. 6 площею 20,4 кв. м; прим. 7 площею 1,7 кв. м; прим. 8 площею 4,7 кв. м; прим. 9 площею 13,9 кв. м; прим. 10 площею 19,8 кв. м, разом 95,58 кв. м, що у вартісному вираженні становить 230347 грн., що становить 65/100 частин житлового будинку. Крім того, погріб під частиною будівлі вартістю 7567 грн.; сарай літ. С-1 вартістю 5574 грн.; ? частина вимощення 1 вартістю 2970 грн. 50 коп.; ? частина воріт t вартістю 3627 грн.; ? частина огорожі № вартістю 4470 грн. 50 коп. Усього будівель і споруд на суму 254556 грн. 76 коп., що складає 57/100 реальних часток, тобто на 29971 грн. 50 коп. більше, ніж передбачалося на ? частину ідеальних часток. Квартира № 2: Частина житлового будинку літ. А-1: частина прим. 2 площею 3,62 кв. м; прим. 3 площею 20,5 кв. м; прим. 3 площею 20,5 кв. м; прим. 4 площею 27,8 кв. м, разом 51,92 кв. м, що в вартісному вираженні становить 125127 грн., що становить 35/100 частин житлового будинку. Крім того, тамбур літ. а-1 вартістю 18836 грн.; сарай літ. Б-1 вартістю 37056 грн.; убиральня літ. У-1 вартістю 2526 грн.; ? частина вимощення 1 вартістю 2970 грн. 50 коп.; ? частина воріт t вартістю 3627 грн.; ? частина огорожі № вартістю 4470 грн. 50 коп. Усього будівель і споруд на суму 194613 грн., що складає 43/100 реальних часток, тобто на 29971 грн. 50 коп. менше, ніж передбачалося на ? частину ідеальних часток. У звязку з розподілом житлового будинку на дві окремі квартири слід здійснити наступне переобладнання: 1) закласти дверний проріз між прим. 1 і прим. ІІ; 2) закласти дверний проріз в прим. 1; 3) виконати влаштування дверного отвору між прим. 1 і прим. 10 з пристроєм дверного блоку для входу в квартиру № 1; 4) виконати влаштування дверного отвору між прим. 3 і прим. ІІ з пристроєм дверного блоку; 5) виконати улаштування дверного отвору для входу в квартиру № 2 в прим. ІІ на місці віконного блоку з пристроєм дверного блоку; 6) улаштувати перегородку у приміщенні 2 для відокремлення квартир, при цьому площа квартира № 1 без урахування перегородки стане 3,98 кв. м[ADDRESS] 3,63 кв. м; 6) улаштувати перегородку у приміщенні 2 для відокремлення квартир, при цьому площа квартири № 1 без урахування перегородки стане 3,98 кв. м[ADDRESS] 3,62 кв. м; у приміщенні 1 влаштувати санвузол (при цьому закласти віконні отвори); у приміщенні ІІ кухню. Обидва приміщення слід утеплити. За змістом положень ст.ст. 366, 371 ЦК України позов кредитора про виділ частки для звернення стягнення на неї може бути задоволений у разі дотримання наступних умов: 1) відсутність іншого майна, на яке могло б бути звернено стягнення; 2) частка може бути виділена із спільного майна в натурі без повної втрати і зміни її цільового призначення; 3) відсутність заперечення інших співвласників проти виділу частки в натурі. Обовязок доказування наявності зазначених умов покладається саме на особу, яка предявила відповідний позов. На підтвердження факту відсутності у співвласника-боржника [PERSON] іншого майна, на яке могло б бути звернено стягнення, позивач [PERSON] надав копію виконавчого провадження. Так, з наданих доказів вбачається, що за [PERSON] нерухоме або рухоме майно станом на 12 грудня 2013 року та 01 квітня 2014 року відповідно не зареєстровано (ас. 10-11, 13 т. 1). Актами державного виконавця від 25 березня 2014 року та 31 березня 2014 року підтверджується неможливість перевірити майновий стан боржника (ас. 14-15 ас. 1). Тобто, акти достовірно не підтверджують відсутність у боржника будь-якого майна, на яке могло б бути звернено стягнення з метою виконання судового рішення. Також в матеріалах справи міститься копія клопотання [PERSON] від 03 лютого 2014 року, у якому він просить відділ державної виконавчої служби Селидівського міського управління юстиції не направляти виконавчий лист на виконання за місцем роботи боржника, оскільки бажає звернення стягнення на все рухоме та нерухоме майно [PERSON] (ас. 38 т. 1). Оцінюючи письмові докази, апеляційний суд приходить до висновку, що позивачем недоведений факт відсутності станом на день предявлення 07 травня 2015 року позову у співвласника-боржника [PERSON] іншого, крім спірного будинку, майна, на яке могло б бути звернено стягнення. Крім того, співвласник [PERSON] заперечує проти виділу частки в натурі (ас. 152 т. 2). Отже, виходячи з системного аналізу наведених норм матеріального права, згідно з якими позов кредитора про виділ частки для звернення стягнення на неї може бути задоволений у разі дотримання наступних умов: 1) відсутність іншого майна, на яке могло б бути звернено стягнення; 2) частка може бути виділена із спільного майна в натурі без повної втрати і зміни її цільового призначення; 3) відсутність заперечення інших співвласників проти виділу частки в натурі, - а також з урахуванням встановлених обставин справи, зокрема, недоведеності позивачем відсутності у співвласника-боржника [PERSON] іншого, крім спірного будинку, майна, на яке могло б бути звернено стягнення; заперечення співвласника [PERSON] проти виділу частки в натурі; апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про виділення [PERSON] ? частки у спільній сумісній власності - житловому будинку № 44 по вулиці Зарічній у м. Селидове в натурі та звернення на неї стягнення. З урахуванням наведеного, апеляційний суд на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України скасовує оскаржене рішення і ухвалює нове рішення про відмову у позові.

Outcome: partial