Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-25 00:00:00

У червні 2016 року представник позивача [PERSON]-[PERSON]. звернулася до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з вищезазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог, вказала, що [PERSON], працював в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища 27 років 10 місяців, з них: - 18.05.1983 - 01.08.1983 - слюсар з ремонту автомобілів, автотранспортний цех №1, ПАТ «Центральний ГЗК» - 2 місяців; - 01.08.1983 - 06.04.1984 - водій БілАЗу на вивезенні гірничої маси з кар'єру, автотранспортний цех №1, ПАТ «Центральний ГЗК» - 8 місяців; - 06.04.1984 - 20.10.1984 - слюсар з ремонту устаткування, ПАТ «Центральний ГЗК» - 6 місяців; - 20.10.1984 - 13.12.1994 - дробильник, ПАТ «Центральний ГЗК» - 10 років 2 місяці; - 13.12.1994 - 02.08.1996 - електрогазозварник дробильної фабрики, ПАТ «Центральний ГЗК» - 1 рік 7 місяців; - 14.02.1997 - 12.09.2011 - дробильник, ПАТ «Центральний ГЗК» - 14 років 7 місяців. У лютому 2016 року рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту протокол № 259 промислової медицини йому були встановлені 2 професійні захворювання: Хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст. (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії.). Легенева недостатність першого-другого ступеня. Радикулопатія попереково-крижова L5,S1 з помірними статико-динамічними порушеннями хребта та больовим синдромом. Професійне захворювання було встановлене на підставі даних Санітарно-гігієнічної характеристики умов праці від 23.01.2014 № Ф-2/2-11-3/352 виданої Головним державним санітарним лікарем м. Кривого Рогу де вказано, що позивач працював в умовах несприятливого мікроклімату. При цьому внаслідок недосконалості технології збагачення руди, мавших місце порушень систем вентиляції та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування підпадав під вплив підвищених параметрів аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, виробничого шуму, важкості праці. У виробничих приміщеннях не завжди була можливість використовувати транспортувальні засоби та засоби малої механізації для переміщення вантажів внаслідок обмеження робочого простору перешкоджаючого їх застосування. По факту професійного захворювання було проведено розслідування комісією створеною на підприємстві, про що був складений акт розслідування професійного захворювання від 25.03.2016 де вказано, що працюючи на підприємстві відповідача позивач виконував роботи в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища: умови праці за концентрацією аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони відносяться до 3 класу 2 ступеню шкідливості, за важкістю праці - до 3 класу 2 ступеню шкідливості. Аерозоль переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, концентрація в мг/м3: з вмістом кристалічного кремнію діоксиду (SiO2) у пилу від 10% до 70 % - 8,7 при гранично допустимій до 2,0 . Важкість праці: маса вантажу, що підіймається та переміщується вручну, кг: підіймання та переміщення (разове) вантажів протягом робочої зміни - 35 при гранично допустимій до 30. Робоча поза, % зміни, знаходження у вимушеному положенні до 30?/понад 30?: -/30 при гранично допустимій до 25/0 . [PERSON], вважає, що відповідачі протягом тривалого часу грубо порушували ст.13 ЗУ «Про охорону праці» та ст. 153 КЗпПУ, що саме і призвело до виникнення у нього професійного захворювання, цей факт визнали члени комісії з розслідування ПЗ, та зазначили в п. 16 акту розслідування ПЗ. Вина підприємства полягає в тому, що згідно діючого законодавства - статті 13 Закону України «Про охорону праці», підприємство зобов'язано було створити безпечні і нешкідливі умови праці. Вказаною нормою, передбачено, що роботодавець несе безпосередню відповідальність. За висновком МСЕК від 05.05.2016 року серії 12 ААА № 016773 позивачу була встановлена втрата професійної працездатності в 30% та 3 група інвалідності з 18.04.2016 року з переоглядом у 2017 році. Таким чином в наслідок отримання професійних захворювань позивач став інвалідом, не має змоги вести звичне життя, тому що змушений постійно перебувати на обліку у ЛПЗ, приймати ліки, бо без них його стан погіршується і він взагалі не може вести нормальне життя. Працювати позивач не може, навіть допомогти по господарству своїй родині він також не має змоги бо відчуває задишку при незначному фізичному навантаженні, приступоподібний кашель з виділенням слизового харкотиння, важкість в грудній клітці, періодичні приступи задухи, періодичний біль у ділянці серця, головний біль при підвищенні артеріального тиску, біль та обмеження рухів в попереково-крижовому відділі хребта з іррадіацією у нижні кінцівки, загальну слабкість. Все це ставить під загрозу його життя. Це не просто слова позивача - це висновки лікарів, що підтверджуються виписками з його медичної карти. Позивач більше не може працювати на своїй дачі, не може обробляти землю, що позбавило його можливості годувати свою сім'ю. 27 років та 10 місяців позивач працював на підприємстві відповідача, був опорою і підтримкою для своїх дітей. Фактично він був головним годувальником своєї сім'ї, тепер же за станом здоров'я він не може повноцінно забезпечувати свою родину, усі державні компенсації ідуть на медичну реабілітацію та придбання ліків, крім того, сім'я позивача тепер несе додаткові витрати на нього. Від цього він почуває себе неповноцінною людиною. В зв'язку з професійним захворюванням змінилися його образ та якість життя, що завдає йому моральних страждань, наприклад при відвідуванні магазину позивач неспроможний нести сумки самостійно цим займається його дружина. Коли йдеш по вулиці з маленьким пакетиком, а жінка поруч несе великі сумки - це викликає неприхований осуд з боку оточуючих, що завдає позивачу моральних страждань та хвилювань. Ці хвороби змінили його життя назавжди, він не може няньчити своїх онуків, піти з ними на прогулянку, бо найменший різкий рух викликає не тільки шалений біль, а й може замкнути спину,таким чином це ставить під загрозу життя онуків, навіть підняти їх на руки він не здатний. При користуванні громадським транспортом він відчуває задуху, у нього виникає кашель, що привертає на нього увагу оточуючих, люди відвертаються від нього, як від хворого на туберкульоз чи якесь інше небезпечне захворювання. Іноді позивачу стає так зле, що він змушений виходити з транспорту завчасно, не доїжджаючи до місця призначення. При захворюванні позивача повне одужання неможливе, і перспектива в майбутньому переносити болі, постійно лікуватись спричиняє йому моральні страждання. В зв'язку з цим, представник позивача звернулася до суду з відповідним позовом та просить у відшкодування моральної шкоди стягнути з відповідача - приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь [PERSON] 290 000,00 гривень. У судовому засіданні представник позивача [PERSON], підтримала заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини, вказані в позовній заяві, та просила їх задовольнити. Зазначила, що у зв'язку з професійним захворюванням, втратою працездатності, її довіритель зазнає фізичного болю та моральних страждань. Просить стягнути відшкодування моральної шкоди на користь [PERSON] в розмірі 290 000,00 гривень. Представник відповідача Руденко І.В. позов не визнав, надав заперечення проти позову та зазначив, що [PERSON] свідомо обрав даний фах та роботу на підприємстві, знав та повинен був знати про шкідливі фактори та умови праці, за це він мав певні пільги, а саме йому надавалося харчування, засоби індивідуального захисту, додаткова відпустка, скорочений робочий день. Вважає, що позивачем не доведено факт заподіяння йому моральної шкоди, не надано доказів, які підтверджують глибину фізичних та моральних страждань. Вважає, що [PERSON] не надав доказів у чому полягає протиправність поведінки відповідача, яка призвела до втрати ним професійної працездатності. Також Позивач не довів причинно-наслідкового зв'язку праці на підприємстві ПАТ «ЦГЗК» з фактом втрати працездатності позивачем. Відповідач забезпечував Позивача засобами колективного та індивідуального захисту і скорочував час дії шкідливих виробничих факторів відповідно до норм діючого законодавства. Також в обґрунтування своєї позиції представник ПАТ «ЦГЗК» посилається на ті обставини, що укладаючи з відповідачем трудовий договір, відповідно до ст. 29 КЗпП України, позивачеві було роз'яснено під розпис його права і обов'язки, про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров'я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, при цьому позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров'я та його наслідки. Таким чином, відповідач не приховував важкість та шкідливість технологічного процесу, технологію виробництва не порушував, а тому протиправних дій відносно позивача, які б знаходились в причинному зв'язку з настанням професійного захворювання - не вчиняв, а тому не може нести відповідальності у вигляді моральної шкоди. Вважає, що в отримані [PERSON] професійного захворювання та так званих «моральних страждань» відбулося з його вини, оскільки він мав право розірвати трудовий договір за власним бажанням. За роки праці у шкідливих умовах Позивач з метою отримання більшої заробітної плати, більш тривалої відпустки відносно інших професій та виходу на пенсію на пільгових умовах з власної волі виконував важку роботу, що і призвело до значної втрати його здоров'я. Представник відповідача ПАТ «ЦГЗК» вважає, що положення ст. 237-1 КЗпП України, не поширюються на правовідносини осіб, які працюють на умовах трудового договору (контракту) на підприємствах, в установах, організаціях, незалежно від форми власності та господарювання, і, які підлягають загальнообов'язковому державному страхуванню, пов'язані з відшкодуванням моральної шкоди у зв'язку з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, які призвели до втрати працездатності. Просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Вислухавши представників сторін, вивчивши письмові матеріали справи, оцінивши у сукупності докази, надані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню, за таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] пропрацював в ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» 27 років 10 місяців на різних посадах. Відповідно п. 17 Акту розслідування причин виникнення професійного захворювання від 24 березня 2016 року, причина виникнення професійного захворювання у [PERSON] є перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища: умови праці за концентрацією аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони відносяться до 3 класу 2 ступеню шкідливості, за важкістю праці - до 3 класу 2 ступеню шкідливості. Аерозоль переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, концентрація в мг/м3: з вмістом кристалічного кремнію діоксиду (SiO2) у пилу від 10% до 70 % - 8,7 при гранично допустимій до 2,0 . Важкість праці: маса вантажу, що підіймається та переміщується вручну, кг: підіймання та переміщення (разове) вантажів протягом робочої зміни - 35 при гранично допустимій до 30. Робоча поза, % зміни, знаходження у вимушеному положенні до 30?/понад 30?: -/30 при гранично допустимій до 25/0 . Згідно п. 16 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання комісією встановлено, що працюючи дробильником технологічної служби дробильної фабрики, [PERSON] виконував роботи з керування, обслуговування дробарок, конвеєрів та іншого гірничозбагачувального устаткування при збагаченні та транспортуванні гірничої маси, брав участь в роботах з ремонту, монтажу, гірничозбагачувального устаткування При цьому внаслідок недосконалості технології збагачення руди, мавши місце порушень роботи систем вентиляції та режимів експлуатації гірничозбагачувального устаткування, підпадав під вплив підвищених концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони. У виробничих приміщеннях дробильної фабрики не завжби була можливість використовувати транспортувальні засоби та засоби малої механізації для переміщення вантажів з причин обмеження робочого простору перешкоджаючого їх застосуванню, внаслідок чого умови праці характеризувалися фізичними перевантаженнями. Рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту протокол № 259 промислової медицини [PERSON] були встановлені 2 професійні захворювання: - Хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст. (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії.). Легенева недостатність першого-другого ступеня. - Радикулопатія попереково-крижова L5,S1 з помірними статико-динамічними порушеннями хребта та больовим синдромом. Висновком медико-соціальною експертною комісією (серія 12ААА № 016773) 05 травня 2016 року [PERSON] встановлена втрата професійної працездатності в 30% та 3 група інвалідності з 18.04.2016 року з переоглядом у 2017 році. Згідно рекомендацій МСЕК позивач потребує «ВМП, забезпечення лікарськими засобами». Відповідно медичних довідок,[PERSON] в зв'язку з погіршенням стану здоров'я неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні. Згідно медичних документів лікарями встановлено рекомендації: нагляд лікарів, прийом медикаментів, щорічні курси амбулаторного та стаціонарного лікування, оздоровлення в санаторії - профілакторії, санаторне - курортне лікування. Таким чином, слід вважати, що самим фактом втрати позивачем професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням, яке виникло через вплив шкідливих факторів під час роботи протягом тривалого часу на підприємстві ПАТ «Центральний гірничо - збагачувальний комбінат» йому спричинена моральна шкода, яка згідно ст. 237-1 КЗпП України може бути відшкодована одноразово за рахунок відповідача. За таких обставин, вимоги [PERSON] до ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» є обґрунтованими і не суперечать чинному законодавству. Суд не може погодитися із запереченнями представника відповідача, що [PERSON] був ознайомлений із шкідливими умовами праці, погодився з ними, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими факторами, не позбавляє підприємства від законодавчо встановленого обов'язку забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку показники фізичного перевантаження, як одного із шкідливих факторів, що став причиною отримання професійного захворювання позивачем, перевищували гранично - допустимі концентрації, невідповідність показників фізичного навантаження нормативам та показники напруженості трудового процесу перевищували нормативно встановлені, а причиною цього було саме недосконалість робочих місць, як визначено висновками комісії при розслідуванні профзахворювання. Крім того, Акт розслідування хронічного професійного захворювання не оскаржено підприємством відповідача у встановленому законодавством порядку. На підставі досліджених доказів, суд вважає, що належним Відповідачем по справі є ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», оскільки правовідносини сторін щодо відшкодування моральної шкоди виникли при визначенні МСЕК [PERSON] стійкої втрати професійної працездатності, тобто в період, коли було скасовано ст. 28 та 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, що спричинили втрату працездатності», відповідно яких обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди покладено було на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Суд зазначає, що припинення дії Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» у частині відшкодування відділенням Фонду моральної шкоди застрахованим не звільняє роботодавця від відшкодування зазначеної моральної шкоди працівнику відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України. Суд вважає, що в даному випадку саме відповідач - ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» - повинен виплатити [PERSON] моральну шкоду, так як відповідно до ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, а ст. 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Статею 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Що стосується доводів представників ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про те, що [PERSON] не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди в зв'язку з втратою працездатності, то вони не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності в результаті трудової діяльності на підприємстві відповідача йому спричинена моральна шкода. При цьому, суд враховує, що відповідно до вимог ч.1 ст.6, ст.13 Закону України «Про охорону праці» обов'язок створити безпечні умови праці покладено на роботодавця. Крім того, ст. 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» роз'яснено, що судам необхідно враховувати те, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (у тому числі й виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної/немайнової/шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Частина 1 статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. З урахуванням наведеного суд вважає, що спір про відшкодування моральної шкоди працівникові, завданої професійним захворюванням, повинен вирішуватися на підставі норм КЗпП України при доведеності виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах (ст.153 КЗпП України) та інших юридично важливих обставин. Зазначений спір є спором, що виникає із трудових правовідносин. З врахуванням викладених обставин справи, суд вбачає наявність спричинення [PERSON] моральної шкоди, яку повинен відшкодувати позивачу відповідач, як власник підприємства, який не створив працівнику безпечні умови праці, що призвело до ушкодження його здоров'я на виробництві, та моральних страждань потерпілого. У судовому засіданні встановлено, що при виконанні трудових обов'язків здоров'ю [PERSON] була заподіяна шкода, він отримав професійне захворювання, втратив працездатність в розмірі 30%, переносить щоденно фізичний біль та моральні переживання, змушений приймати ліки та постійно звертатися і перебувати під наглядом лікарів. При вказаних обставинах суд вважає, що наслідками отриманого професійного захворювання, позивачеві порушено його звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв'язки. На теперішній час [PERSON] від фізичного болю, не має змоги виконувати звичайну для нього роботу, в результаті прикладає значні додаткові зусилля для організації свого життя. Позивач в зв'язку зі станом свого здоров'я переносить моральні страждання та переживання. Беручи до уваги, що обставини, викладені в позові, знайшли документальне підтвердження, встановлений факт спричинення моральної шкоди, суд вважає, що заподіяна моральна шкода підлягає часткової компенсації. Оцінивши в сукупності всі докази у справі, суд вважає доведеним спричинення відповідачем ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» [PERSON] шкоди здоров'ю, провину відповідача в її спричиненні та причинно - наслідковий зв'язок між винними діями підприємства - відповідача (а саме: порушенням адміністрацією ПАТ«Центральний гірничо - збагачувальний комбінат» вимог ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», яке встановлено актом розслідування хронічного професійного захворювання) та настанням у [PERSON] негативних наслідків - втрати професійної працездатності на 30 відсотків, а звідси і моральні переживання. При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди, суд враховує обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних Позивачу моральних страждань, стан його здоров'я, втрату професійної працездатності, вину підприємства в заподіянні шкоди, істотність вимушених змін в життєвих стосунках. Однак, суд вважає, що заявлені вимоги позивача [PERSON] про стягнення з відповідача ПАТ "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" у відшкодування моральної шкоди 290 000,00 гривень є завищеними, тому, на думку суду, з відповідача ПАТ "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" необхідно стягнути на користь позивача суму еквіваленту відсотку втрати працездатності з урахуванням мінімальної заробітної плати, а саме у сумі 20 000,00 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які він щоденно зазнає, а в задоволенні іншої частини позову слід відмовити. Згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial