Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-31 00:00:00

У лютому 2013 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва із позовом до приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» (далі - ПП «Спеціалізоване підприємство «Юстиція»), [PERSON], Державної виконавчої служби України, треті особи: публічне акціонерне товариство «Банк Петрокоммерц - Україна» (далі - ПАТ «Банк Петрокоммерц - Україна»), приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу - Осипенко Д.О., про визнання недійсними результатів прилюдних торгів та свідоцтв про право власності. Позовні вимоги мотивовані тим, що 27 травня 2011 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України було відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 3 грудня 2010 року про стягнення з позивача на користь ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» заборгованості за кредитним договором у розмірі 5 725 965,89 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 45 864 986 грн. 86 коп., 1 100 грн. штрафу за невиконання зобов'язань, судового збору у сумі 1 700 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн. 26 березня 2012 року ТОВ «Українська експерта група» було підготовлено звіт про незалежну оцінку майна, а саме: машиномісця [ADDRESS], машиномісця [ADDRESS]. 23 жовтня 2012 року зазначене майно, що на праві власності належить позивачу, було продане [PERSON] на прилюдних торгах. [PERSON] зазначав, що під час організації та проведення прилюдних торгів відповідачами було порушено вимоги діючого законодавства, а саме: позивач та його представник не повідомлялись про дату, час та місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна; копія акта про проведення прилюдних торгів на адресу позивача не надсилалася; реалізація майна проводилась на підставі звітів про оцінку майна, строк дії яких закінчився. З огляду на зазначене, уточнивши позовні вимоги, просив суд: визнати недійсними результати прилюдних торгів, що відбулися 23 жовтня 2012 року; визнати недійсними протоколи проведення прилюдних торгів з реалізації майна від 23 жовтня 2012 року; визнати недійсними акти про проведення прилюдних торгів від 23 жовтня 2012 року; визнати недійсними свідоцтва про право власності на машиномісця, видані на ім'я [PERSON] Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10 липня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 4 лютого 2014 року, у задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 березня 2014 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою [PERSON] Постановою Верховного суду України від 22.04.2015 року ухвалу судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 березня 2014 року скасовано і направлено справу на новий касаційний розгляд. При цьому, Верховним Судом України було сформовано Правову позицію, відповідно до якої: «Виходячи з правового аналізу частини п'ятої статті 58 Закону України "Про виконавче провадження", пункту 3.2 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 2 листопада 1999 року за № 745/4038, необхідно дійти висновку про те, що звіт про оцінку майна є чинним, якщо від дня його підписання до дня проведення прилюдних торгів пройшло не більше шести місяців. Після збігу цього шестимісячного строку обов'язковою умовою призначення й проведення прилюдних торгів є отримання нового звіту про оцінку майна. Проведення прилюдних торгів із реалізації майна за ціною, визначеною відповідно до звіту про оцінку майна, який утратив чинність, є порушенням установлених законодавством правил про порядок реалізації майна на прилюдних торгах, у тому числі правил про визначення стартової ціни реалізації майна, а саме: частини п'ятої статті 58 Закону України "Про виконавче провадження"; пунктів 3.2, 3.4 зазначеного Тимчасового положення». Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 29.07.2015 року Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 липня 2013 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 4 лютого 2014 року скасовано, а справу за позовом [PERSON] до приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство Юстиція», [PERSON], державної виконавчої служби України, треті особи: публічне акціонерне товариство «Банк Петрокоммерц-Україна», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Осипенко Дмитро Олегович, про визнання прилюдних торгів недійсними, визнання недійсними протоколів проведення прилюдних торгів, визнання недійсними актів про проведення прилюдних торгів, визнання недійсними свідоцтв про право власності передано на новий розгляд до суду першої інстанції. В процесі розгляду справи, судом було здійснено заміну відповідача Державної виконавчої служби України її правонаступником - Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, а також залучено до участі у справі в якості третьої особи - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Капіталь Груп». В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з урахуванням заяв про збільшення розміру позовних вимог, та з урахуванням уточнень, просив суд визнати недійсними: прилюдні торги, протоколи проведення прилюдних торгів, акти про проведення прилюдних торгів, свідоцтв про право власності, а також застосувати реституцію як наслідок недійсності прилюдних торгів з продажу майна [PERSON] Відповідачі в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлялись належним чином. Від відповідача - Департаменту державної виконавчої служби Мін'юсту надійшла заява про невизнання позовних вимог та проведення розгляду справи за його відсутності. Інші відповідачі про причину неявки в судове засідання не повідомили. Треті особи в судове засідання також не з'явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлялись належним чином, проте їх неявка в судове засідання не є процесуальною перешкодою для розгляду справи, враховуючи те, що поважних причин неявки в судове засідання ними повідомлено не було. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи із наступного. Судом установлено, що 3 грудня 2010 року рішенням Солом'янського районного суду м. Києва з [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» стягнуто суму заборгованості за кредитним договором, яка станом на 6 жовтня 2009 року становила 5 725 965,89 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентна 45 864 986,86 грн., 1 100 грн. штрафу за невиконання зобов'язань, судовий збір у сумі 1 700 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 120 грн. 20 травня 2011 року на виконання рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 3 грудня 2010 року судом було видано виконавчий лист. 27 травня 2011 року постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС України відкрито виконавче провадження з виконання рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 3 грудня 2010 року. 27 січня 2012 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДВС було складено акти опису й арешту майна позивача, а саме: машиномісця [ADDRESS], машино-місць [ADDRESS]. Постановою державного виконавця Роєнко Р.В. від 29 лютого 2012 року для визначення вартості вказаного майна було призначено експерта (суб'єкта оціночної діяльності) - ТОВ «Українська експертна група» в особі [PERSON] 5 квітня 2012 року державним виконавцем було повідомлено позивача та третю особу-стягувача у виконавчому провадженні про оцінку арештованого майна боржника. 19 квітня 2012 року представником позивача на адресу відділу ДВС направлено заперечення щодо результатів проведеної оцінки арештованого майна та призначення рецензування звітів з незалежної оцінки майна. 25 липня 2012 року постановою державного виконавця за заявою представника позивача був призначений експерт, суб'єкт оціночної діяльності - суб'єкт господарювання [PERSON], який має кваліфікаційне свідоцтво оцінювача, для проведення рецензування звітів оцінки майна. Заявою від 3 вересня 2012 року позивач відмовився від здійснення оплати послуг експерта з рецензування звітів про оцінку майна. Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 23 серпня 2012 року, яка набрала законної сили, скарга позивача в частині оскарження дій головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС України залишена без задоволення. Згідно зазначеної ухвали, порушень вимог закону в діях державного виконавця по призначенню експертів та проведення оцінки арештованого нерухомого майна судом не встановлено. 6 січня 2012 року між Державною виконавчою службою України та ПП «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» укладено генеральний договір № 1 про реалізацію арештованого майна, на яке звернено стягнення державними виконавцями при примусовому виконанні рішень. 28 вересня 2012 року укладено договір № 089/12 про надання послуг по організації і проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, що належало позивачу, а саме машиномісця [ADDRESS], за ціною 274586 грн, а також договір № 090/12, за яким передано для реалізації машиномісця [ADDRESS] за ціною 888 916 грн. 23 жовтня 2012 року відбулись прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна що належить позивачу. Переможцем торгів визначено відповідача [PERSON], який запропонував найвищу ціну. 5 грудня 2012 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДВС України Роєнко Р.В. було складено акти про проведення прилюдних торгів №№ 314/7-1, 314/7-2, 314/7-3 з реалізації арештованого майна боржника [PERSON] Слід зазначити, що примусова реалізація заставленого майна як стадія виконавчого провадження є сукупністю правовідносин (урегульованих ЦК України, Законом України «Про виконавче провадження» та іншими нормативно-правовими актами), що в процесі примусового виконання виникають і реалізуються між органами й посадовими особами, які здійснюють примусову реалізацію судових рішень, та особами, які беруть участь у виконавчому провадженні чи залучаються до проведення виконавчих дій відповідно до Закону. Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів (закріплених законом матеріально-правових заходів примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника) визначений у статті 16 ЦК України, згідно з пунктом 2 частини другої якої одним із таких способів є визнання правочину недійсним. Ураховуючи те, що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені частинами першою - третьою та шостою статті 203 ЦК України (частина перша статті 215 цього Кодексу). При цьому підставою для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених Тимчасовим положенням, а саме: правил, які визначають процедуру підготовки, проведення торгів (опублікування інформаційного повідомлення певного змісту про реалізацію нерухомого майна; направлення письмового повідомлення державному виконавцю, стягувачу та боржнику про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна тощо) (розділ 3); правил, які регулюють сам порядок проведення торгів (розділ 4); правил, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів (розділ 6). Частиною третьою статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що майно передається на реалізацію за ціною та в порядку, визначеними статтею 58 цього Закону. Частинами другою - четвертою статті 58 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено право сторін виконавчого провадження оскаржити результати оцінки майна та порядок їх оскарження до передачі майна на реалізацію. У разі, коли сторона виконавчого провадження не реалізувала своє право оскарження звіту суб'єкта оціночної діяльності в передбачений законом строк, цей звіт про оцінку майна набуває чинності і є підставою для реалізації майна з прилюдних торгів за початковою ціною, визначеною у звіті (частина п'ята статті 58, частина третя статті 62 Закону України «Про виконавче провадження»). Частинами першою та п'ятою статті 58 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для проведення оцінки нерухомого майна та майна, вартість якого перевищує сто неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності суб'єкта господарювання, який здійснює свою діяльність відповідно до Закону України від 12 липня 2001 року № 2658-III «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні вважається чинним протягом шести місяців з дня його підписання суб'єктом оціночної діяльності суб'єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно. Отже, оцінка нерухомого майна, на яке звернуто стягнення, здійснюється з метою визначення стартової ціни для здійснення подальшої реалізації арештованого нерухомого майна на прилюдних торгах. Ураховуючи предмет стягнення, яким є ;нерухоме майно, проведення оцінки здійснює незалежний суб'єкт оціночної діяльності на замовлення державного виконавця, який після складення акта опису та арешту майна, його вилучення, проведення оцінки й отримання звіту про оцінку майна передає його на реалізацію на прилюдних торгах у порядку і на умовах, визначених законодавством. Оцінка майна є дійсною впродовж шести місяців з моменту її проведення незалежно від строків передання та реалізації майна, на яке звернуто стягнення, на прилюдних торгах. Прилюдні торги повинні бути проведені в двомісячний строк від дня одержання спеціалізованою організацією заявки державного виконавця на їх проведення (пункт 3.3 Тимчасового положення). Частиною п'ятою статті 62 Закону України «Про виконавче провадження», пунктом 7.1 Тимчасового положення, абзацом третім пункту 5.12.2 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 15 грудня 1999 року за № 865/4158, передбачено підстави й порядок призначення повторних прилюдних торгів, а також порядок уцінки нереалізованого майна. Так, у разі відсутності покупців або наявності тільки одного покупця та з інших визначених Тимчасовим положенням причин прилюдні торги вважаються такими, що не відбулися. У такому разі призначаються повторні прилюдні торги, на яких стартова ціна лота може бути зменшена, але не більше ніж на 30 відсотків. Уцінка майна проводиться державним виконавцем у десятиденний строк з дня визнання прилюдних торгів такими, що не відбулися, після чого реалізація майна за вказаною ціною повинна бути проведена впродовж місяця з дня проведення уцінки. За правилами проведення прилюдних торгів спеціалізована організація проводить прилюдні торги за заявкою державного виконавця, в якій зазначається початкова вартість майна, що виставляється на торги, за експертною оцінкою та інші відомості. Уповноважені особи спеціалізованої організації складають інформаційні картки на кожний ;лот із зазначенням стартової ціни. При цьому визначення стартової ціни лота здійснюється на підставі початкової вартості майна за результатами проведеної оцінки майна незалежним суб'єктом оціночної діяльності (пункти 2.6, 3.2, 3.4 Тимчасового положення). Тобто на момент проведення прилюдних торгів, у тому числі повторних торгів, для визначення вартості об'єкта; оцінки звіт про оцінку майна повинен бути дійсним. Таким чином, ураховуючи зазначене, необхідно дійти висновку про те, що прилюдні торги повинні відбутись у межах шестимісячного строку з моменту підписання звіту про оцінку майна. Після збігу цього шестимісячного строку обов'язковою умовою призначення й проведення прилюдних торгів є отримання нового звіту про оцінку майна. Проведення прилюдних торгів із реалізації майна за ціною, визначеною звітом про оцінку майна, який утратив чинність, є порушенням установлених законодавством правил про порядок реалізації майна на прилюдних торгах, у тому числі правил про визначення стартової ціни реалізації майна, а саме: частини п'ятої статті 58 Закону України «Про виконавче провадження; пунктів 3.2, 3.4 Тимчасового положення. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про те, що після збігу шестимісячного строку з моменту підписання звіту про оцінку майна обов'язковою умовою призначення й проведення прилюдних торгів є отримання нового звіту про оцінку майна. В постанові Верховного Суду України від 22.10.2014 року, прийнятої за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах (справа № 6-124цс14), яка є обов'язковою для всіх судів і суди зобов'язані привести свою практику у відповідність з цим рішенням (ст. 360-7 ЦПК України), зазначено, що виходячи з правового аналізу ч. 5 ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження», п. 3.2 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27.10.1999 року N 68/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.11.1999 року за N 745/4038, необхідно дійти висновку про те, що звіт про оцінку майна є чинним, якщо від дня його підписання до дня проведення прилюдних торгів пройшло не більше шести місяців. Після збігу цього шестимісячного строку обов'язковою умовою призначення й проведення прилюдних торгів є отримання нового звіту про оцінку майна. Проведення прилюдних торгів із реалізації майна за ціною, визначеною відповідно до звіту про оцінку майна, який утратив чинність, є порушенням установлених законодавством правил про порядок реалізації майна на прилюдних торгах, у тому числі правил про визначення стартової ціни реалізації майна, а саме: ч. 5 ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження»; п.п. 3.2, 3.4 зазначеного Тимчасового положення. З урахуванням того, що машино-місця, які є предметом спору, були реалізовані після закінчення строку дії звіту про оцінку майна, суд приходить до висновку, що проведення прилюдних торгів відбулось з порушенням установлених законом правил про порядок реалізації майна на прилюдних торгах, в тому числі правил про визначення стартової ціни реалізації майна. Враховуючи, що прилюдні торги - це продаж майна, на яке звернуто стягнення і яке підлягає реалізації, і що покупцем за даною угодою є юридична особа, а продавцем державна виконавча служба в особі спеціалізованої організації, визнання даної угоди недійсною можливе з підстав, передбачених Цивільним кодексом України. Згідно вимог, додержанням яких є необхідним для чинності правочину, визначених ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. За таких обставин, з урахуванням Правової позиції Верховного суду України у даній справі, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання недійсними прилюдних торгів з продажу майна [PERSON], а саме: машино-місця [ADDRESS], машино-місця [ADDRESS], що відбулися 23.10.2012 року, в зв'язку із чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Оскільки суд прийшов до висновку, що правочин купівлі-продажу з прилюдних торгів квартири, вчинений з порушенням норм чинного законодавства, визнавши при цьому прилюдні торги з реалізації спірних квартир недійсними, суд вважає за необхідне також визнати недійсним Протокол проведення прилюдних торгів з реалізації майна, що належить Боржнику [PERSON], від 23.10.2012 року № 1-089/12; визнати недійсним Протокол проведення прилюдних торгів з реалізації майна, що належить Боржнику [PERSON], від 23.10.2012 року № 2-090/12; визнати недійсним Протокол проведення прилюдних торгів з реалізації майна, що належить Боржнику [PERSON], від 23.10.2012 року № 3-090/12; визнати недійсним Акт про проведення прилюдних торгів від 04.12.2012 року № 314/7-1, затверджений 04.12.2012 року Начальником відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України; визнати недійсним Акт про проведення прилюдних торгів від 04.12.2012 року № 314/7-2, затверджений 04.12.2012 року Начальником відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України; визнати недійсним Акт про проведення прилюдних торгів від 04.12.2012 року № 314/7-3, затверджений 04.12.2012 року Начальником відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України; визнати недійсним свідоцтво про право власності на машино-місце [ADDRESS], видане 07 грудня 2012 року [PERSON] Приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Осипенко Д.О. та зареєстроване в реєстрі за номером 9169; визнати недійсним свідоцтво про право власності на машино-місце [ADDRESS], видане 07 грудня 2012 року [PERSON] Приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Осипенко Д.О. та визнати недійсним свідоцтво про право власності на машино-місце [ADDRESS], видане 07 грудня 2012 року [PERSON] Приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Осипенко Д.О. Щодо вимог позивача про застосування реституції як наслідку недійсності прилюдних торгів з продажу майна [PERSON], суд зазначає наступне. За змістом ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Таким чином, положення статей 215, 216 ЦК України застосовуються лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним, тому вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Отже, реституція є правовим наслідком недійсності правочину і способом захисту цивільних прав, який може бути застосовано до відносин зобов'язального характеру, за умови, якщо спір виник між сторонами недійсного правочину. Відповідно до Інформаційних довідок з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 09.07.2016 року № 63129764 та № 63129826, право власності на машиномісця [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] Також згідно Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.07.2016 року № 64500516, право власності на машино-місце [ADDRESS], зареєстроване за ТОВ «Фінансове інвестування». Зважаючи на ту обставину, що станом на час розгляду справи спірні машино-місця перебувають у власності не [PERSON], а інших осіб, а також те, що позивач [PERSON] не є стороною правочину з відчуження машино-місць, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги в частині застосування реституції як наслідку недійсності прилюдних торгів з продажу майна [PERSON] задоволенню не підлягають. За таких обставин суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: partial