Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

у жовтні 2013 року позивач звернувся до Київської міської ради, третя особа: Головне управління юстиції у м.Києві, Голосіївська районна у м.Києві державна адміністрація про визнання права власності на 6/50 частин земельної ділянки у порядку спадкування після смерті [INFO]. його матері, [PERSON], яка розташована на [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] була власником 6/50 частини земельної ділянки по [ADDRESS] на підставі відповідного рішення Київради та зареєстрованого у встановленому порядку державного акту про право власності на землю, а позивач будучи спадкоємцем за заповітом має право на спадкування зареєстрованого за спадкодавцем нерухомого майна, однак державним нотаріусом безпідставно відмовлено у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Сторони в судове засідання не з»явилися. Представник позивача звернулася до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності, в якій вказала, що вона підтримує позовні вимоги у повному обсязі, просить їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяви. Представник відповідача Київської міської ради в судове засідання не з'явився, надіславши письмові пояснення з яких вбачалося, що Київська міська рада не має жодного відношення до предмету спору, не оспорює фактичні обставини справи, у зв'язку з чим не може бути стороною по справі, проти позову заперечує. Представник третої особи, Головного управління юстиції у м.Києві у судове засідання не з'явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, процесуальним правом надати письмові пояснення по суті предмету спору не скористався. Представник третбої особи, Голосіївської районної у м.Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, процесуальним правом надати письмові пояснення по суті предмету спору не скористався. Представник третя особа, Відділ державного агентства земельних ресурсів в Києво-Святошинському районі Київської області в судове засідання не з'явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, процесуальним правом надати письмові пояснення по суті предмету спору не скористався. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх наданими доказами, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER], виданим відділом реєстрації смерті у м.Києві 06.02.2011 року. (а.с.51). Останнє зареєстроване місце проживання [PERSON] був житловий будинок [ADDRESS], що підтверджується відповідними довідками виданими КП «ЖЕО - 110» (а.с.59,60). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на майно спадкодавця, яке, складалося з 6/50 частин житлового будинку розташованого у [ADDRESS] який належав останній на підставі Свідоцтва про право власності виданого ГУ житлового забезпечення Київської міської ради (КМДА) (а.с. 66) та 6/50 частин земельної ділянки загальною площею 0,1 га з кадастровим номером [NUMBER], розташованої за адресою: [ADDRESS], яка належить спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку виданого на підставі рішення Київської міської ради від 09.07.2009 року №982/2083 та від 14.10.2010 року №134/4946 (а.с.6) Враховуючи наявність заповіту у матеріалах справи спадкування після смерті [PERSON] відбулося за заповітом складеною останньою 17.10.2007 року за яким все майно спадкодавця заповідано позивачу у справі. 04 серпня 2011 року позивач звернувся до 21-ї київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що залишилася після смерті [PERSON], у зв'язку з чим заведено спадкову справу № 345-2011. 06 жовтня 2011 року позивач звернувся до 21-ї київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 6/50 частин житлового будинку [ADDRESS]. 06 жовтня 2011 року державним нотаріусом 21-ї київської державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом відповідно до якого [PERSON] набув права власності у порядку спадкування на 6/50 частин житлового будинку [ADDRESS]. В свою чергу 31 травня 2012 року постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії Зубченко Л.С. державний нотаріус 21-ї київської державної нотаріальної контори відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS], після смерті [PERSON], померлої [INFO]. з підстав не набуття спадкодавцем права власності на вказану земельну ділянку. Суд вважає, таку відмову необґрунтованою з наступних підстав. Так, відповідно до абз. «б» ч.1 ст. 9 ЗК України (зі змінами та доповненням на 14.10.10р.) до повноважень Київської міської ради належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. Своїм рішенням від 09.07.2009 року №982/2083 та від 14.10.2010 року №134/4946 Київська міська рада передала у власність [PERSON] 6/50 частин від 0,10га земельної ділянки, яка знаходиться: [ADDRESS]. Дана обставина встановлена на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] підписаного Київським міським головою 01 грудня 2011 року (а.с. 6). З вказаного з Державного акту про право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] випливає, що останній зареєстровано у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 07-7-06556. Відповідно до абз. «в» ч.1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування. Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до п.2.1., 2.2. Наказу Державного комітету України по земельних ресурсах N 43 від 04.05.99 «Про затвердження Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі» (зі змінами та доповненням на 14.10.10р.) роботи зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою виконуються в такій послідовності: - підготовчі роботи; - встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки та меж обмежень на використання земельної ділянки; - складання кадастрового плану земельної ділянки; - заповнення бланка державного акта. В свою чергу підготовчі роботи включають: - підготовку виписки з рішення відповідної ради або державної адміністрації про передачу у власність або надання у постійне користування земельної ділянки; - аналіз договору купівлі-продажу земельної ділянки або іншого правоустановного документа, що посвідчує перехід права власності на землю; - аналіз матеріалів проекту відведення земельної ділянки; - підготовка виписки з земельно-облікових документів про площу земельної ділянки; - аналіз висновку державного органу земельних ресурсів про наявні обмеження на використання земельної ділянки (крім випадків відчуження земельної ділянки із земель приватної власності); - аналіз висновку органу у справах будівництва і архітектури про наявні обмеження на використання земельної ділянки; - підбір планово-картографічних матеріалів та збирання інформації про опорну геодезичну мережу; - проведення рекогносцирування по зовнішній межі земельної ділянки. Пунктом 2.9. вказаної Інструкції визначено, що заповнення державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою покладається на Державне підприємство "Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах" та його структурні підрозділи. Усі записи мають бути зроблені державною мовою, чітко і розбірливо, виправлення не допускаються. Пункт 2.14 зазначеної Інструкції 2.14. визначає, що державний акт на право власності підписується посадовими особами в такій послідовності: начальник державного органу земельних ресурсів, голова (керівник) органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади та особа, що здійснила реєстрацію акта. Положення вказаної Інструкції не передбачають строки вчинення вище вказаних дії, в тому числі по заповненню державного акту про право власності на земельну ділянку, його підписанню та реєстрації. При цьому, відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Таким чином, відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України [PERSON] 14.10.10р. набувала права власності на земельну ділянку із земель комунальної власності за рішенням органу місцевого самоврядування №134/4946. При цьому, складання державного акта на право власності на земельну ділянку було завершено 01.12.11р. шляхом видачі та реєстрації вказаного акту відповідно до вказаної Інструкції №43 та ст. 125 ЗК України. Суд звертає увагу, що матеріали справи не містять жодних доказів визнання недійсним або скасування Державного акту про право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] підписаного головою Київської міської ради 01 грудня 2011 року. Так, само матеріали справи не містять жодних доказів скасування державної реєстрації Державного акту про право власності на земельну ділянку серія [NUMBER]. Так, відповідно до ч.1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ч.2 ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно зі ч. 4, 7 ст.3 вказаного Закону державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Зареєстровані речові права та їх обмеження мають пріоритет над незареєстрованими в разі спору щодо нерухомого майна. За таких обставин суд вважає за необхідне враховувати зареєстроване за спадкодавцем у встановленому порядку право власності на 6/50 частин від 0,1 га земельної ділянки, що розташована по [ADDRESS] а відповідно і право на спадкування у позивача. Так, відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Частиною 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Звертаючись до суду з даним позовом, [PERSON] посилається на те, що не може отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спірну земельну ділянку, яка належала його матері [PERSON], оскільки остання за життя не отримала на них державний акт, який понад рік після прийняття Київською міською радою рішення про передачу у власність спадкодавцю не був оформлений та виданий. Таким чином, суд звертає увагу на те, що державний акт хоча і виданий та зареєстрований після смерті [PERSON] [INFO] року, земельна ділянка передана останній на підставі рішення Київської міської ради від 09.07.2009 року №982/2083 та від 14.10.2010 року №134/4946, тобто ще до смерті [PERSON] Крім цього, ні державний акт, ні його реєстрація, станом на час розгляду справи не скасовані та не визнані недійними, у зв»язку з чим суд враховувує їх як докази права власності [PERSON] на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] та право позивача на спадкування за заповітом вказаної земельної ділянки. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних сімейних, трудових відносин. Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Відповідно до ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Таким чином, позивачем доведено наявність зареєстрованого у встановленому порядку права власності спадкодавця на нерухоме майно, яке позивачем як спадкоємець за заповітом має право успадкувати, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved