Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-08 00:00:00

У листопаді 2017 року [PERSON] звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Міністерства охорони здоров`я України, [PERSON] про захист честі, гідності і ділової репутації та спростування недостовірної інформації. В обгрунтування позовних вимог вказує, що Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 02.11.2016 року у справі № 812/1161/16 задоволено позов [PERSON] до Луганської обласної державної адміністрації (далі Луганської ОДА), треті особи без самостійних вимог на предмет спору Міністерство охорони здоров`я України, Департамент охорони здоров`я Луганської ОДА про визнання протиправним та скасування розпорядження в.о. голови Луганської ОДА № 17С-к від 20.08.2014 «Про звільнення [PERSON] », поновлення на роботі на посадідиректора Департаменту охорони здоров`я Луганської ОДА. Рішення допущенесудом до негайного виконання. Проте, [INFO] (в останній день строку подання апеляційної скарги на зазначену постанову), в.о.міністра охорони здоров`я України [PERSON] висловилась в інтерв`ю на каналі «[INFO]» щодо поновлення [PERSON] на посаді, а також відносно [PERSON] . Дослівний вислів [PERSON] : «Ми не погоджуємося із поверненням цієї одіозної особи на посаду і ми будемо робити все, що можемо, щоби його як найшвидше зняти. Він довго не буде на своїй посаді, я можу вас запевнити. Це явний сепаратист, який повинен сидіти в тюрмі». Зазначена інформація, що поширена про позивача є такою що порушує його особисті немайнові права: принижує його честь, гідність та порочить ділову репутацію, а тому просить позов задовольнити у визначений ним спосіб. 29.01.2018 року від Міністерства охорони здоров`я України, надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач зазначає, що він не визнає позов в повному обсязі, вважає його безпідставним, та просить відмовити у його задоволенні. Також зазначив, що позивач обіймаючи посаду державної (публічної) служби, будучи публічною особою, повинен був усвідомлювати, що меже допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою ніж окремо пересічної людини. 20.04.2018 року від представника позивача надійшла заява про зміну позовних вимог. 16.07.2018 року [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначила, не визнає позов в повному обсязі, вважає його безпідставним, та просить відмовити у його задоволенні. 26.07.2018 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, проти доводів відповідачів заперечував. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, про місце день і час розгляду справи повідомласья належним чином, проте подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала, просила задовольнити. Представник Міністерства охорони здоров`я України в судове засідання не з`явився, про місце день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, в порядку встановленому ст.128 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомив. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про місце день і час розгляду справи повідомлялась належним чином, в порядку встановленому ст.128 ЦПК України , про причини неявки суду не повідомила. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що постановою Луганського окружного адміністративного суду від 02.11.2016 року у справі № 812/1161/16 задоволено позов [PERSON] до Луганської обласної державної адміністрації (далі Луганської ОДА), треті особи без самостійних вимог на предмет спору Міністерство охорони здоров`я України, Департамент охорони здоров`я Луганської ОДА про визнання протиправним та скасування розпорядження в.о. голови Луганської ОДА № 17С-к від 20.08.2014 «Про звільнення [PERSON] », поновлення на роботі на посаді директора Департаменту охорони здоров`я Луганської ОДА. Рішення допущене судом до негайного виконання. [INFO] (в останній день строку подання апеляційної скарги на зазначену постанову), в.о.міністра охорони здоров`я України [PERSON] висловилась в інтерв`ю на каналі «[INFO]» щодо поновлення [PERSON] на посаді, а також відносно [PERSON] . Дослівний вислів [PERSON] : «Ми не погоджуємося із поверненням цієї одіозної особи на посаду і ми будемо робити все, що можемо, щоби його як найшвидше зняти. Він довго не буде на своїй посаді, я можу вас запевнити. Це явний сепаратист, який повинен сидіти в тюрмі». Також як встановлено у судовому засіданні, дописи, які розміщувала у мережі Фейсбук [PERSON] про те, що того, що: « [PERSON] є явним сепаратистом; [PERSON] місце в тюрмі; [PERSON] став заступником самопроголошеного «міністра охорсч здоров`я» терористичної організації «ЛНР»; [PERSON] у серпні 2014 року ініціював створення при Луганської обласній лікарні бригади лікарів, котрі б здійснювали евтаназію пораненим полоненим бійцям ЗСУ» Крім зазначених інтерв`ю, [INFO] в.о. міністра охорони здоров`я України [PERSON] із закликом «Поширюйте!» розмістила на своїй сторінці в соціальній мережі Фейсбук інформацію про своє особисте відношення до рішення Луганського окружного адміністративного суду від 02.11.2017, одночасно визначивши психічний стан суддів цього суду (Судді Луганського окружного адміністративного суду, ви там що, зовсім збожеволіли?!), а також навела біографічну довідку з життя [PERSON] , в якій прокоментувати його діяльність на посаді заступника самопроголошеного "міністра охорони здоров`я" терористичної організації "ЛНР". При цьому, єдиним джерелом поширюваної інформації, за посиланням самої [PERSON] , є слова волонтерів. Також Супрун у мережі Фейсбуці, опублікувала офіційний лист голові Луганської обласної військово-цивільної адміністрації [PERSON] від [INFO] № 1.01.03/57/30141. Зазначена інформація поширена серед невизначеного кола осіб, шляхом телевізійної трансляції на більшості телеканалів. Статтями 3, 28 Конституції України проголошено найвищою соціальною цінністю людину, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпеку, кожен має право на повагу до його гідності. Згідно з положеннями статті 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя, згідно з приписами статті 34 Конституції України. Згідно з ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України у пункті 5 постанови від 27.02.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також репутації фізичної та юридичної особи», позов про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні немайнові права. Відповідно до статті 201 ЦК України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Згідно з положень частин 1-3 ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. За змістом частини 1 ст. 277 ЦК України, особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування. Верховний суд України у пункті 18 постанови Пленуму від 27.02.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснив, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Як вбачається з пункту 19 постанови Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також репутації фізичної та юридичної особи», що, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням - висловлюванням, яке не містить фактичних даних, за виключенням винятком образи чи наклепу, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Відповідно до статті 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України, негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Верховний Суд України наголосив на тому, що оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості, а відповідно до ст. 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим 04.11.1950, ратифікована 17.07.1997). Так, статтею 10 Європейської Конвенції з прав людини встановлено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Право на свободу вираження поглядів є не лише основною засадою демократії, але і передумовою здійснення багатьох інших прав і свобод, що гарантуються Конституцією. Враховуючи положення статті 10 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на підставі своєї практики застосування Конвенції Європейський суд з прав людини встановив, що норма статті обумовлює різний ступінь захисту для тих чи інших категорій вираження поглядів. Зокрема, суд дійшов висновку, що публічні діячі повинні бути відкритими для критики з боку своїх опонентів. Тому, Європейський суд вважає порушенням статті 10 Конвенції задоволення національними судами позовів публічних діячів про спростування поширеної проти них інформації та заборони поширення такої інформації. Більше того, повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 19 (Lingens v. Austria). У справі Jerusalem v. Austria суд встановив, що ступінь публічності, якого набули дії особи, ступінь її участі у публічній дискусії обумовлюють ступінь її толерантності, який вона повинна виявляти стосовно критики. Натомість озвучена відповідачем інформація сама по собі не порушує особистих немайнових прав позивача, оскільки відповідач висловила думку, щодо ситуації, яка склалась із позивачем. Крім того, зазначені фрази містять критику та оцінку дій позивача під час перебування його на посаді Департаменту охорони здоров`я Луганської ОДА та на час поновлення його на посаді, тобто є оціночними судженнями у розумінні ст. 30 ЗУ «Про інформацію». Суд звертає увагу на той факт, що позивач перебував на високій посаді, була і наразі є публічною особою, і в силу свого статусу піддається вищому ступеню уваги, критики та оцінки з боку громадськості та медіа. Пунктом 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року N 1 визначено, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорення, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому, зазначені діячі не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що спірне висловлювання відповідача є його особистою думкою та сформованим переконанням, не містять будь-яких фактичних неправдивих даних, не несуть будь-якого негативного навантаження і, відповідно, враховуючи контекст і характер застосованих мовних засобів та стилістичних прийомів, не посягають на честь, гідність та ділову репутацію позивача. З інформації зазначеної відповідачем, яку позивач вважає недостовірною інформацією відносно нього, є нічим іншим, як оціночними судженнями, а відтак, згідно із статтею 30 Закону України «Про інформацію», такі судження не підлягають спростуванню, і за їх висловлювання ніхто не може бути притягнутий до відповідальності. Отже, враховуючи викладену позицію Європейського суду з прав людини стосовно застосування статті 10 Європейської Конвенції з прав людини, що ратифікована Україною, вищенаведені фрази, які позивач просить спростувати, становлять основу права на свободу вираження поглядів та захищені на рівні національного законодавства та Конституції України, навіть у тих випадках, коли зміст висловлювань суб`єктивно здатний викликати негативну реакцію публічної особи, стосовно якої вони поширені. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи з вищевикладеного, встановлених обставин справи та положень законодавства, яким врегульовано спірні правовідносини сторін, суд вважає, що відсутні підстави вважати інформацію недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] до Міністерства охорони здоров`я України, [PERSON] про захист честі, гідності і ділової репутації та спростування недостовірної інформації. Згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України, у разі відмови у задоволенні позову, сплачена сума судових витрат, у тому числі судовий збір, не відшкодовується позивачеві. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed