Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-02 00:00:00

01 жовтня 2020 [PERSON] звернувся в суд із позовом до акціонерного товариства «Альфа Банк» про визнання припиненим договору невідновлювальної кредитної лінії №770/11-093 від 20 липня 2006 року, іпотечного договору без номеру від 20 липня 2006 року. В обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що 20 липня 2006 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа - Банк» та [PERSON] було укладено договір невідновлювальної кредитної лінії №770/11-093 (надалі - договір кредиту), згідно з умовами якого позивач отримав від відповідача кредитні кошти в сумі 50000,00 доларів США на умовах, визначених цим договором, та кінцевим терміном повернення коштів до 25 липня 2016 року. З метою забезпечення виконання зобов`язань за договором між банком та [PERSON] 20 липня 2006 року було укладено іпотечний договір без номеру, який посвідчено приватним нотаріусом Кременецького нотаріального округу Михайловою Г.В. та зареєстровано в реєстрі за №2935. Іпотекодавець передав в іпотеку банку нежитлову будівлю, а саме магазин, загальною площею 88,1 кв.м, що знаходиться за адресою по [ADDRESS] та належить іпотекодавцю на праві приватної власності. На даний предмет іпотеки в Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 20 липня 2006 року внесено заборону на відчуження. 22 січня 2019 року Тернопільським апеляційний судом з [PERSON] було стягнуто 10 504, 88 долари США. На підставі даного рішення 08 лютого 2019 року Кременецьким районним судом Тернопільської області було видано виконавчий лист № 601/1228/18 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості по кредиту в сумі 10504,88,01 долари США та 7339, 93 грн. судового збору. 23 квітня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Тернопільської області Мелихом А.І. було відкрито виконавче провадження № 58977825 про стягнення з [PERSON] заборгованості. 26 червня 2019 року ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області було розстрочено виконання постанови Тернопільського апеляційного суду від 22 січня 2019 року шляхом сплати щомісячно [PERSON] платежу в розмірі по 900 доларів США з дня ухвалення рішення до 26 червня 2020 року. 07 серпня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Тернопільської області Мелихом А.І. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № ВП 58977825, оскільки [PERSON] була погашена заборгованість достроково. 29 серпня 2020 року [PERSON] було надіслано звернення до АТ «Альфа - Банк» про необхідність визнання в добровільному порядку договору кредиту та іпотечного договору припиненими у зв`язку з повним погашенням ним заборгованості за договором кредиту. 25 вересня 2020 року [PERSON] отримав відповідь від АТ «Альфа - Банк» згідно якої банк відмовився визнати припиненим договір кредиту та іпотечний договір, оскільки за кредитним договором станом на 14 вересня 2020 року обліковується непогашена [PERSON] заборгованість за кредитом. Враховуючи те, що кредитні зобов`язання по кредитному договорі є виконані в повному обсязі, а в добровільному порядку банк припинити договір кредиту та іпотечний договір відмовляється, позивач просить задовольнити його вимоги в повному обсязі. 02 листопада 2020 року представник АТ «Альфа Банк» Панченко Д.В. подав до суду відзив на позовну заяву в якому зазначив, що заперечує проти позову, оскільки заявлені позивачем позовні вимоги є незаконними та необґрунтованими. Судове рішення про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором не виконане [PERSON] . На погашення кредиту в період з червня 2019 по червень 2020 року надійшло на погашення 7846, 00 долари США, з яких на погашення простроченого тіла кредиту надійшло 1558,05 долари США та на відсотки 6287,95 долари США. Проте за рішенням суду було стягнуто заборгованість в сумі 10 504, 88 долари США. Позивачем жодним доказом (жодною квитанцією) не доведено, що оплата здійснювалась згідно винесеного рішення суду, оскільки такі позивачем не долучались. Крім того, посилання на постанову про закінчення виконавчого провадження від 07 серпня 2020 року є також необґрунтованою, оскільки вказані правовідносини виникли між державними органом виконавчої влади та боржником, а доказом того, що рішення суду виконане є первинні бухгалтерські документи (квитанції, меморіальні ордери). Станом на 28.10.2020 позивач має заборгованість по тілу кредиту - 9151.61 долари США, зі сплати відсотків - 3139,93 долари США, пеня - 79337,17. 11 листопада 2020 року, 18 листопада 2020 року позивач [PERSON] подав відповідь на відзив в якій посилається на те, твердження представника відповідача є безпідставними, оскільки ним погашено усю суму заборгованості, його кредитний договір припинив свою дію, а правовідносини сторін позивача та відповідача, що ґрунтувалися на кредитному договорі, зокрема сплата та нарахування процентів, пені припинилися. Судове рішення про задоволення вимог кредитора надає банку право лише на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, які не є заборгованістю за договором кредиту, а є штрафними санкціями, що застосовуються у процесі виконання судового рішення. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив задовольнити в повному обсязі, не заперечує проти постановлення заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився, однак належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Відповідно до вимог ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Визнання права та припинення правовідношення є встановленими частиною 2 ст. 16 Цивільного Кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів. За змістом ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Із цією нормою Конвенції кореспондуються приписи ч.2 ст.5 ЦПК України, згідно з якими у випадку, якщо закон не визначає ефективного способу захисту порушеного, оспорюваного або невизнаного права, свобод чи інтересу, суд відповідно до викладеної в позові вимоги може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. В силу ст.524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України). 20 липня 2006 року між АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено договір про надання невідновлювальної кредитної лінії №770/11-093 згідно з умовами якого позивач отримав від відповідача кредитні кошти в сумі 50000,00 долари США на умовах, визначених цим договором, та кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 25 липня 2016 року. Згідно договору від 20 липня 2006 року вказаний кредитний договір забезпечений іпотекою між банком та [PERSON] , який посвідчено нотаріально та зареєстровано в реєстрі за №2936, згідно якого іпотекодавець передав в іпотеку банку нежитлову будівлю, а саме магазин, загальною площею 88,1 кв.м, що знаходиться за адресою по [ADDRESS] та належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі біржового контракту купівлі-продажу приміщення магазину, зареєстрованого Кременецькою філією Товарної біржі «Тернопільська біржа нерухомості» від 12 серпня 1999 року за р.№2, право власності на яке зареєстроване в Кременецькому районному бюро технічної інвентаризації 02 вересня 1999 року за р. №47, зареєстроване в електронному реєстрі за № 14792614 на підставі Витягу № 10738793 з реєстру прав власності на нерухоме майно Кременецького БТІ від 24 травня 2006 року. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). За змістом частини другої статті 1050 ЦК України у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У зв`язку з неналежним виконанням боргових зобов`язань АКБСР «Укрсоцбанк» звернувся до Кременецького районного суду Тернопільської області про дострокове стягнення з [PERSON] заборгованості з погашення кредиту в сумі 14773.26 долари США. Реалізуючи своє право, передбачене вищезазначеною частиною статті 1050 ЦК України, шляхом звернення до суду про повне дострокове повернення всієї суми кредиту разом із нарахованими процентами та штрафними санкціями, банк-кредитор ПАТ «Укрсоцбанк» в односторонньому порядку змінив строк виконання зобов`язання за кредитним договором і тим самим добровільно відмовився отримувати прибуток у вигляді відсотків за користування кредитом, які б могли бути отримані до закінчення строку дії кредитного договору. Прийняття судом рішення за позовом кредитора ПАТ «Укрсоцбанк» про стягнення з позичальника всієї суми заборгованості за кредитним договором достроково змінило зобов`язання позичальника щодо повернення кредиту частинами до певної дати на обов`язок з виконання судового рішення та повернення достроково всієї суми заборгованості за кредитним договором. Таким чином, право ПАТ «Укрсоцбанк» нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилося, оскільки в 2018 році ним було пред`явлено позов до позичальника згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Банком розмір заборгованості за кредитним договором розраховано станом на 15.05.2018 року. У даному випадку позивач, як кредитор за кредитним договором відповідно до вимог статей 6, 627 ЦК України та реалізуючи право на звернення до суду і принцип диспозитивності щодо можливості самостійно визначити позовні вимоги та спосіб захисту порушеного права, у 2018 році звернувся до Кременецького районного суду Тернопільської області з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором від 20 липня 2006 року №770/11-093, визначивши заборгованість у валюті долари США, вказавши, що саме 14773 долари США 26 центів є повним розміром заборгованості, включаючи заборгованість за тілом кредиту, заборгованість за відсотками. 31 жовтня 2018 року рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області у позові ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено. 22 січня 2019 року постановою Тернопільського апеляційного суду позовні вимоги акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» задоволено частково, із [PERSON] стягнуто 10 504, 88 доларів США. 08 лютого 2019 року Кременецьким районним судом Тернопільської області було видано виконавчий лист № 601/1228/18 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості по кредиту в сумі 10504,88,01 долари США та стягнення 7339, 93 грн. судового збору. Вищенаведені дії банку вказують на те, що банк погодився із рішенням Тернопільського апеляційного суду. 26 червня 2019 року ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області розстрочено виконання постанови Тернопільського апеляційного суду від 22 січня 2019 року шляхом сплати щомісячно [PERSON] платежу в розмірі 900 доларів США з дня ухвалення рішення до 26 червня 2020 року. Рішення Тернопільського апеляційного суду боржником виконано, про що свідчить постанова від 07.08.2019 приватного виконавця виконавчого округу Тернопільської області Мелиха А.І. про те, що закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №601/1228/18, який видано 08.02.2019 Кременецьким районним судом Тернопільської області. 29 серпня 2020 року [PERSON] було надіслано звернення до АТ «Альфа - Банк» про необхідність визнання в добровільному порядку договору кредиту та іпотечного договору припиненим у зв`язку з повним погашенням ним заборгованості за договором кредиту. 25 вересня 2020 року [PERSON] отримав відповідь від АТ «Альфа - Банк» згідно якої останній відмовився визнати припиненим договір кредиту та іпотечний договір, оскільки за кредитним договором станом на 14 вересня 2020 року обліковується непогашена [PERSON] заборгованість за кредитом. Згідно квитанцій [PERSON] протягом 2019 - 2020 років щомісячно вносив грошові кошти в сумі 900 доларів США на рахунок приватного виконавця Мелиха А.І., тобто добровільно виконав постанову Тернопільського апеляційного суду в справі № 601/1228/18. Враховуючи те, що заборгованість, яка визначена позивачем в доларах та стягнута рішенням суду, є погашеною, суд приходить до висновку про виконання зобов`язання, а відтак і про підставність позовних вимог щодо визнання припиненим зобов`язань за кредитним договором та іпотечного договору. Аргументи представника відповідача [PERSON] , які наведені ним у відзиві на позов про те, що за період з січня по червень 2019 року позивачем не виконувалося рішення суду, на погашення кредиту в період з червня 2019 року по червень 2020 року надійшло 7 846 долари США, а не 10 504.88 долари США та відповідно до розрахунку заборгованості за спірним договором кредиту станом на 28 жовтня 2020 року заборгованість по тілу кредиту становить 9151,61 долари США, по відсотках 3 139,93 долари США, пеня 79 337,17 гривень на увагу не заслуговують, оскільки банк, як кредитор за кредитним договором, відповідно до статей 6, 627, 1050 ЦК України, реалізуючи своє право на звернення до суду і принцип диспозитивності щодо можливості самостійно визначити позовні вимоги та спосіб захисту порушеного права, у 2018 році звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором № 770/11-093 із [PERSON] , визначивши заборгованість у розмірі 14773 долари США 26 центів є повним розміром заборгованості. Подальше нарахування курсової різниці не ґрунтується на законі про що неодноразово зазначав Верховний Суд, вирішуючи спори в аналогічних правовідносинах. Доказів пред`явлення вимог, їх обґрунтування та реалізації відповідно до статті 625 ЦК України, за період фактичного невиконання рішення Тернопільського апеляційного суду, матеріали відзиву не містять. Не заслуговують на увагу доводи представника відповідача [PERSON] про наявність заборгованості за кредитом, відсотками, пені та не припинення основного зобов`язання і іпотеки, оскільки вони є наслідком хибного тлумачення представником відповідача норм матеріального права, що регулюють виниклі правовідносини та спростовуються вищезазначеними дослідженими в судовому засіданні доказами. Інші аргументи представника відповідача, викладені у відзиві на позов, фактично зводяться до тлумачення норм закону та висновків Верховного Суду на власний розсуд. Згідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з вказаної норми, суд вважає, що підлягає стягненню з відповідача в користь позивача сплачений судовий збір. На підставі наведеного,

Outcome: approved