Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-06 00:00:00

01.04.2021 [PERSON] звернулася до суду із позовом до Товариства сприяння обороні України (ТСОУ) Славутський міський спортивно-технічний клуб, третя особа на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог: Хмельницька обласна організація товариства сприяння обороні України про стягнення заробітної плати, компенсації за невикористані дні відпустки, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування поданого позову [PERSON] вказує, що з 28.11.2005 вона працювала на посаді головного бухгалтера Товариства сприяння обороні України (ТСОУ) Славутський міський спортивно-технічний клуб. 30.10.2020 відповідно до наказу директора ТСОУ Славутський міський спортивно-технічний клуб №15/К від 30.10.2020 позивача звільнено із займаної посади за власним бажанням згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України. Позивач вказує, що всупереч вимогам закону 30.10.2020 виплата належних їй сум в день звільнення здійснена не була, наявність заборгованості в сумі 25384,44 грн. відповідачем не оспорюється. Роботодавцем на момент звільнення не було проведено розрахунок (виплата всіх належних позивачу сум), а саме: заробітної плати в сумі 5815,80 грн. за вересень 2020 року та грошової компенсації за невикористані дні відпусток в сумі 19568,64 грн., всього 25384,44 грн. Окрім того позивач вказує, що перебіг строку затримки розрахунку при звільнення розпочався у день звільнення та триває до ухвалення рішення суду, у зв`язку із чим позивач просить стягнути з відповідача 28005 грн. 12 коп. середньої заробітної плати за час затримки розрахунку. 14.04.2021 від Хмельницької обласної організації Товариства сприяння обороні України надійшли письмові пояснення по справі, згідно із якими до обов`язків директора Славутського МСТК ТСО України входили, зокрема, приймати на роботу та звільняти працівників. 30.10.2020 згідно наказу № 15/К без письмового погодження з Апаратом Правління Хмельницької обласної організації ТСО України директор [PERSON] звільнив [PERSON] . Це відбулося у період зупинення навчального процесу, грошових коштів в клуб за навчання не поступало і на момент звільнення працівників не було коштів для проведення розрахунку В судовому засіданні позивач та його представник поданий позов підтримали. Представник відповідача, будучи належним чином повідомлений про час та дату розгляду справи, до суду не з`явився та про причини неявки не повідомив. Представник третьої особи Хмельницької обласної організації товариства сприяння обороні України в судове засідання не з`явився. Заслухавши учасників справи, які з`явились на розгляд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно записів трудової книжки, [PERSON] 28.11.2005 прийнята на посаду головного бухгалтера Славутського МСТК ТСОУ на підставі наказу №26-к від 28.11.2005. 31.10.2020 [PERSON] звільнена з посади за угодою сторін на підставі п . 1 ст. 36 КЗпПУ (а.с. 4-8). Наказом директора Славутського МСТК ТСОУ № 15/к від 30 жовтня 2020 року [PERSON] на підставі заяви від 19.10.2020 звільнено з посади головного бухгалтера МСТК ТСОУ 31 жовтня 2020 року за угодою сторін відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України. Згідно даного наказу, головному бухгалтеру доручено провести розрахунки за невикористані відпустки. З даним наказом [PERSON] була ознайомлена 30.10.2020 (а.с. 2). Як видно із розрахунку при звільнені головного бухгалтера [PERSON] , компенсація за невикористану відпустку за відпрацьований період з 03.10.2017 по 31.10.2020 96 календарних днів та нарахована заробітна плата за вересень 2020. Загальна сума заборгованості 25384,44 грн., компенсація за невикористані відпустки 19568,64 грн., зарплата за вересень 2020 року 5815,80 грн. (а.с. 3). Надаючи правову оцінку зазначеним обставинам, суд враховує наступне. Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або па яку вільно погоджується. Згідно ст. 48 Конституції України, кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Дане право безпосередньо реалізується шляхом гарантування своєчасної та повної виплати заробітної плати (грошового забезпечення). За приписами статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Як передбачено ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Крім того, частинами 1, 2 ст.83 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-інваліда з дитинства підгрупи А I групи. З аналізу вказаної правової норми вбачається, що остаточний розрахунок при звільненні працівника проводиться в день його звільнення, з обов`язковим попереднім письмовим повідомленням працівника про розмір нарахованих сум. Однак, в день звільнення позивача відповідач не здійснив виплату належних коштів, що є грубим порушенням ч.1 ст. 116 КЗпП України. За таких обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість стягнення з відповідача нарахованої, але не виплаченої позивачу заробітної плати за вересень 2020 року та компенсації за невикористані відпустки. Щодо стягнення з відповідача заробітної плати за час затримки розрахунку суд враховує, що не проведення з вини власника, або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, у позивача наявне право на отримання відшкодування за затримку виплати належних позивачу сум на підставі статті 117 КЗпП України. Зокрема ст. 117 КЗпП України передбачено, що в разі не виплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначенні в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити своєму працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 підсумувала, що оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення. Згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 р. в інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середнього (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі ( календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством на число календарних днів за цей період. В позовній заяві позивачем надано обґрунтований розрахунок суми середньої заробітної плати за час затримки розрахунку, згідно із яким розмір середньоденної заробітної плати складає 269,28 грн., станом на 31 березня 2021 з дня звільнення 30.10.2020 року сума середньої заробітної плати складає 28005,12 грн. Однак, враховуючи те, що перебіг строку затримки розрахунку при звільненні розпочався у день звільнення та триває до ухвалення рішення по справі, суд приходить до висновку про необхідність стягнення суми середньої заробітної плати з урахуванням періоду від дня подачі позовної заяви до суду (01.04.2021) та до дня ухвалення рішення (07.05.2021). Таким чином, за вказаний період з відповідача слід стягнути 6732 грн. (22 робочі дні у квітні (269,28 * 22= 5924,16 грн.; 3 робочі дні у травні 269,28 * 3 =807,84 грн.). За таких обставин суд вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а саме з відповідача слід стягнути нараховану, але не виплачену заробітну плату за вересень 2020 року у сумі 5815 грн. 80 коп., компенсацію за невикористані відпустки у сумі 19568 грн. 64 коп., середню заробітну плату за час затримки розрахунку в сумі 34737 грн. 12 коп., всього 60121 грн. 56 коп. Судові витрати підлягають розподілу у порядку визначеному ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved