Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-18 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» звернулося до суду із позовом до Львівської місцевої прокуратури №2, третя особа: Перша Львівська державна нотаріальна контора, про звільнення майна з під арешту. В обґрунтування позову посилається на те, що ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» є власником нерухомого майна - площадки (споруди) літ."Ібп" загальною площею 1379,3кв.м. (в межах 1-го поверху площадки (споруди) влаштовано торговий пальйон міні-ринку загальною площею 1193,6кв.м.), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1815568146101). Право власності на дане майно у них виникло 19 квітня 2019 року (номер запису про право власності: 31273209) на підставі Договору іпотеки, серія та номер: 3665, виданого 07.11.2007, видавник: Котарська А.Т., приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу та Договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки та договорами застави, серія та номер: 2246, виданого 02.12.2015, видавник: Тишко О.І., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, шляхом реєстрації права власності на предмет іпотеки, яким виступало Нерухоме майно, у зв`язку з невиконанням боржником умов кредитного договору. Відповідно до інформації, що мітиться в Інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №192727807 від 12.12.2019 р., йому стало відомо про наявність запису про арешт нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження: 9233362), щодо Нерухомого майна, накладеного реєстратором Першої львівської державної нотаріальної контори на підставі постанови старшого слідчого прокуратури Шевченківського району м. Львова Броневицького С.С. №183-0404 від 19 жовтня 2009 року про обтяження нерухомого майна. Однак за судовим рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 22 березня 2010 року з розгляду судової справи №4-184/10 було скасовано постанову старшого слідчого прокуратури Шевченківського району м. Львова від 15 жовтня 2009 року про порушення кримінальної справи №183-0404 за фактом вчинення службовими особами ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» злочину, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, в межах якої на майно накладено арешт. У зв`язку з припиненням кримінальної справи арешт майна стає публічним обтяженням права власності, підстави для подальшого існування якого відпали. Тому вважає, що даний арешт є безпідставний, а тому для захисту свого права та інтересу змушений звернутись до суду. Просить позов задовольнити. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, дала пояснення аналогічні викладеним у позові. Просить позов задовольнити. Прокурор Гарасимчук А.В., що діє на підставі довіреності від 22.09.2020 року №15/4-27вих.-20 у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог, оскільки постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 19 квітня 2012року по справі №4/1328/6/2012 р. скаргу задоволено та скасовано постанову старшого слідчого прокуратури Шевченківського району м. Львова від 15 жовтня 2009 року про порушення кримінальної справи за фактом вчинення службовими особами ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» злочину, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, однак направив на адресу лист від 31.07.2020р., з якого видно, що просить розглядати справу без його участі, а тому суд вважає, що справу слід слухати у його відсутності на підставі наявних у справі доказів, достатніх для постановлення рішення. Заслухавши пояснення представника позивача та прокурора, дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спорів по суті, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №192727807 від 12.12.2019 р. накладено арешт нерухомого майна за реєстраційним номер обтяження: 9233362; об`єкт обтяження: нежитлова будівля, площадка-споруда площею 1379,3 кв.м., ресторан площею 858,6 кв.м., їдальня площею 230,1 кв.м., склад площею 1731,7 кв.м., адреса: [ADDRESS] ; зареєстровано: 10.11.2009 17:36:13 за №9233362 реєстратором: Перша львівська державна нотаріальна контора, 79005, Львівська обл., м.Львів, вул. Саксаганського,6,(0322)74-00-83,784-41-23 та підстава обтяження: Постанова про обтяження нерухомого майна, 183-0404, 19.10.2009, Старший слідчий прокуратури Шевченківського району м. Львова Броневицький С.С. Таким чином, судом встановлено, що арешт накладено на майно в рамках розгляду кримінальної справи. Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 19 квітня 2012 року по справі №4/1328/6/2012 р. скаргу задоволено та скасовано постанову старшого слідчого прокуратури Шевченківського району м. Львова від 15 жовтня 2009 року про порушення кримінальної справи за фактом вчинення службовими особами ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» злочину, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року по справі №643/3614/17, питання про звільнення майна з-під арешту вирішується в порядку визначеному ЦПК України, якщо такий арешт оспорюють не особи, притягнуті до кримінальної відповідальності (за КПК 1960). Відповідно до пункту дев`ятого розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України 2012 року, арешт майна, застосований до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжує свою дію до його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Дана норма узгоджується з вимогами частини першої статті 5 КПК України, за якою процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення. З огляду на зазначене, на правовідносини, пов`язані з розв`язанням питання про припинення арешту майна, поширюються норми КПК України 1960 року. Проте, положеннями цього Кодексу передбачалося прийняття рішення про зняття арешту з майна на стадії досудового слідства лише в межах провадження у кримінальній справі - або одночасно з винесенням постанови про її закриття (частина перша статті 214), або раніше, якщо в застосуванні відповідного заходу відпаде потреба (частина шоста статті 126). Із урахуванням викладеного, а також втрати чинності КПК України 1960 року, тривалого часу, що минув після закриття справи, істотних організаційних і кадрових змін, що в подальшому відбулися у правоохоронних органах, вирішення питання про припинення втручання у право власності шляхом звернення до слідчого або прокурора на підставі КПК України 1960 року очевидно не буде ефективним способом захисту порушеного права. Суд кримінальної юрисдикції компетентний розглядати цивільний позов лише разом з кримінальною справою, яка надійшла до суду з обвинувальним висновком, і лише у разі, якщо його заявляє особа, котра зазнала матеріальної шкоди від злочину і пред`являє вимогу про її відшкодування до обвинуваченого або до осіб, які несуть матеріальну відповідальність за його дії (частина перша статті 28 КПК України 1960 року). Вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. Отже, з урахуванням наведеного вище, вирішення цих вимог за правилами кримінального судочинства законом не передбачено. Як вбачається з відповіді Львівська місцева прокуратури №2 від 16.09.2020 №14.35104-17-3937 вих-20, що матеріали кримінальної справи №183-0404 у Львівській місцеві прокуратурі №2 та архіві Шевченківського районного суду м.Львова відсутні та будь-яка інформація про скасування арешту, накладеного на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] в межах кримінальної справи №183-0404 у місцевій прокуратурі відсутня. Відповідно до ст.48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Статтею 80 ЦК України передбачено, що юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді. Належними сторонами в цивільній справі є особи, відносно яких є дані про те, що вони можуть бути суб`єктами спірних матеріальних правовідносин. За положенням ЦПК України належний позивач - особа, якій належить право вимоги; належний відповідач - особа, котра повинна відповідати за позовом. Обґрунтування належності у осіб процесуальної правосуб`єктності позивача і відповідача покладається на позивача та осіб, які порушують процес на захист прав та інтересів позивача Неналежними сторонами в цивільному процесі будуть ті особи, які не є суб`єктами права вимоги чи несення обов`язку. Неналежним відповідачем є та особа, що не повинна відповідати по пред`явленому до неї в суді позову. З врахуванням вищезазначеного, суд вважає, що позов пред`явлено не до належного відповідача, оскільки Львівська місцева прокуратури №2 не має статусу юридичної особи. Відповідно Львівська місцева прокуратури №2 не може бути відповідачем у даній справі. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Однак представниками позивача клопотання у порядку та строки, визначені ст. 51 ЦПК України, з цього приводу не заявлялися. Разом з тим, Львівська місцева прокуратури №2 у листі від 22.05.2020 №04/17-72вих-20 повідомила, що Львівська місцева прокуратури №2 не має статусу юридичної особи та не може бути відповідачем у даній справі. У письмових поясненнях прокуратури Львівської області від 17.06.2020 №05/2-441 вих.20 також зазначила, що Львівська місцева прокуратури №2 діє у складі єдиної системи органів прокуратури Львівської області та не має статусу окремої юридичної особи(установи), у зв`язку з чим з врахуванням ст..ст.46,47,48 ЦПК України є неналежним відповідачем у даній цивільній справі, про що і було відомо представникам позивача, однак жодних дій з приводу цього не було здійснено. Згідно з ч.4 ст.10 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до висновків, викладених у постанові колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2016 року по справі № 280/119/16-ц, якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову. Крім цього, представник позивач на підтвердження заявлених позовних вимог не надано належних доказів, якими підвереджувало накладення арешту, а саме на об`єкт нерухомого майна - інше площадка (споруда) літ."Ібп" загальною площею 1379,3кв.м. (в межах 1-го поверху площадки (споруди) влаштовано торговий пальйон міні-ринку загальною площею 1193,6кв.м.), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1815568146101), а судом таких не здобуто, оскільки матеріали кримінальної справи №183-0404 у Львівській місцеві прокуратурі №2 та в архіві Шевченківського районного суду м.Львова відсутні, що і заперечується сторонами по справі. При цьому, суд не бере до уваги як докази - копію постанови про порушення кримінальної справи від 15.10.2019 року та копію постанови про обтяження нерухомого майна від 19.10.2009 року, оскільки такі належно не є засвідченні, а відповідно не можуть бути засвідченні через відсутністю матеріалів кримінальної справи №183-0404. Разом з тим, представником позивача не надано суду доказів того, що відповідачем порушено, не визнано або оспорюється його право нерухомого майна, а також доказів, що арешт накладено саме на майно позивача. Згідно з ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права . Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі зазначеного, дослідивши матеріали справи, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку, щодо необхідності у позові відмовити у повному обсязі.

Outcome: dismissed