Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-01 00:00:00

У квітня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], 3 особа -приватний нотаріус Харківського міського нотаріальнго округу [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики від 02.07.2012 р. у сумі 282 486 грн. 60 коп., що еквівалентно 21780 доларів США, пені за прострочення зобовязань за договором позиви у сумі 699 тис. грн., судових витрат-3654 грн. та витрат на правову допомогу-7000 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 02.07.2012 р. між нею та відповідачем укладено договір позики, згідно якого [PERSON] надала у борг [PERSON] грошові кошти в сумі 21780 доларів США із строком повернення не пізніше 02.01.2013 р. За прострочення виконання своїх зобовязань договор передбачено обов'язок відповідача сплатити позивачці штраф ( пеню) в розмірі 1500 грн. за кожен день прострочення . Оскільки відповідач не виконав своїх зобов'язань, допустив прострочення на 466 днів ( на 14.04.2014 р.) сума пені складає 699 тис. грн. Позивач також зазначає, що у забезпечення виконання зобов'язань 02.07.2012 р. укладено і нотаріально посвідчено іпотечний договір, за яким [PERSON] здобуває право звернення стягнення на предмет іпотеки при простроченні сплати боргу більш ніж на п'ять днів. В подальшому позовні вимоги [PERSON] уточнила і просила в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки-однокімнатну квартиру [ADDRESS], що належить [PERSON] Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч. 1 ст. 1047 ЦК України). 02.07.2012 р. між [PERSON] та [PERSON] укладено в письмовій формі договір позики, який посвідчено нотаріально. Згідно цього договору [PERSON] надала відповідачу 174240 грн., що на день укладення договору еквівалентно 21780 доларів США, які відповідач зобов'язався повертати позивачці щомісячними платежами не пізніше 02.01.2013 р. Пунктом 7 договору передбачено, що за прострочення виконання своїх зобов'язань позичальник повинен сплатити на користь позикодавця штраф( пеню) в розмірі 1500 грн. за кожен день прострочення. За правилами ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Оскільки , [PERSON] не виконав зобов'язання і не повернув борг, чим порушив вимоги договору, сума, яка еквівалентна 21780 доларів США за офіційним курсом НБУ на день ухвалення рішення до національній валюти України ( за 100 доларів США -1178,5498) і становить 256 688 грн.14 коп, підлягає стягненню з відповідача. Згіно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності є підставою для відмови в позові (частина 4 статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).Зокрема, частина 2 статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи строк позовної давності для стягнення неустойки розпочався з 02.01.2013 р. щодо суми остаточного повернення суми, еквівалентній 18630 доларів США, проте [PERSON] звернулася до суду тільки у квітні 2014 року, тобто з пропуском річного строку, що є підставою для відмови в задоволенні позову в цій частині. У якості забезпечення вимог [PERSON], що випливають з договору позики, 02.07.2012 р. укладено і нотаріально посвідчено іпотечний договір, за умовами якого у випадку невиконання [PERSON] письмової вимоги позивача про усунення порушення зобов'язання за договором позики у встановлений строк, таку вимогу іпотекодержатель може задовольнити за рахунок предмету іпотеки- однокімнатної квартири [ADDRESS] шляхом набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержателем або продажу предмету іпотеки будь-яким способом. Відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте ( відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно. Незважаючи на те, що між сторонами укладався договір позики, суд вважає такі вимоги [PERSON] передчасними, тому як доказів наявності у [PERSON] іншого нерухомого майна не надано. Що стосується судових витрат, суд вважає, що оскільки позов [PERSON] задовольняється частково в сумі 256 тис. 688 грн. 14 коп., розмір судових витрат повинен складати, виходячи з вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір»- 2566 грн. 88 коп. Статтею 84 ЦПК України встановлено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця у галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюються законом. Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» встановлено граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Граничний розмір витрат, пов'язаних з правовою допомогою стороні, якщо компенсація сплачується іншою стороною, не повинен перевищувати суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі виплачується 40% розміру встановленої мінімальної заробітної плати за годину її роботи, участі особи, яка надавала правову допомогу в судовому засіданні, під час окремих процесуальних дій поза судовим засіданням. Згідно матеріалів справи і протоколів судових засідань, [PERSON] надана правова допомога у вигляді представництва інтересів позивача у судових засіданнях на протязі з 29.04.2014 р. по 02.07.2014 р. Представником витрачено в цілому 3 години робочого часу, а також 1,5 година на складання письмової претензії, 3 години на підготовку та складання позову. Мінімальна заробітна плата на місяць складає 1211 грн. , а 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати - 487 грн. 20 коп. ( 1 година). Тобто, за 7,5 годин робочого часу, які витрачені адвокатом у вигляді складання претензії, позову, участі у судових засіданнях, розмір витрат на правову допомогу , що підлягає стягненню з відповідача дорівнює 3654 грн. На підставі викладеного і

Outcome: partial