Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-03 00:00:00

01.03.2019 р. [PERSON] , (далі - позивач) звернувся до суду із позовом до [PERSON] (далі - відповідач), про стягнення аліментів на дитину за минулий час, в якому просив: стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , за минулий час, починаючи з 14.03.2015 р. по грудень 2018 р. в твердій грошовій сумі у розмірі 4500 грн. щомісяця, що за останні 36 календарних місяців відповідає 162000,00 грн.; допустити рішення до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць; стягнути понесені ним судові витрати. В обґрунтування позову позивач вказав, що протягом останніх трьох років проживає із своїм малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , якого виховує та самостійно утримує, оскільки матір малолітньої дитини не надає кошти на утримання сина. З матір`ю дитини - відповідачкою у зареєстрованому шлюбі не перебував. Своє батьківство визнав у порядку встановленому чинним законодавством, шляхом подання спільної з відповідачкою заяви про реєстрацію народження дитини батьками, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі. З моменту вагітності відповідачки і до народження дитини позивач всю турботу про них взяв на себе. До пологового будинку відповідачка поїхала зі спільного помешкання, в якому вони проживали, в це саме помешкання позивач і привіз дитину та відповідачку після пологів. З [INFO] (день народження дитини) по 15.05.2015 року (день переїзду відповідачки) протягом двох календарних місяців відповідачка проживала разом з позивачем та спільно виховувала дитину. 15.05.2015 доку відповідачка у категоричній формі відмовилася надалі проживати спільно з позивачем та залишивши йому дитину виїхала зі спільного помешкання та переїхала жити до свого батька за адресою: [ADDRESS] . Тобто після того, як відповідачка покинула дитину та спільне помешкання, дитина проживала разом з батьком з 15 травня 2015 року по сьогоднішній день. Станом на лютий 2019 року між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання малолітнього сина, а дитина як не отримувала так і не отримує від матері коштів на свої потреби. Відповідач не надавала і не надає на цей час коштів на утримання спільного сина. Рішення Макарівського районного суду Київської області [PERSON] зобов`язано сплачувати на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку. Зазначене Рішення суду допущено до негайного виконання в частині платежів за один місяць, однак і в цій частині відповідач не виконує рішення суду. Отже, дитина проживала з позивачем з моменту народження і до цього часу за адресою: [ADDRESS] , знаходиться на повному матеріальному утриманні позивача у той час, як відповідач взагалі не надає кошти на його утримання як і не надавала протягом останніх трьох років. У будинку, в якому позивач проживає разом з дитиною, створено всі належні умови для проживання та виховання дитини. Вихованням та доглядом за дитиною, з моменту народження та до цього часу, займається виключно позивач, дитина доглянута, охайна, чемна, вихована. Тому позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 25.03.2019 року позовну заяву [PERSON] , прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення вказаної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Копію ухвали суду від 25.03.2019 року та позовну заяву з додатками відповідач отримала 10.06.2019 року, та у встановлений судом строк від неї надійшов відзив на позов та докази надсилання його позивачу. Протягом встановленого судом строку позивач відповіді на відзив не подав. Ухвалою суду від 08.07.2019 р. розгляд даної справи переведено на спрощене позовне провадження з викликом сторін, у зв`язку із заявленими свідками для їх допиту у судовому засіданні, яке призначено на 09.09.2019 р. Позивач заявлені вимоги підтримує. Відповідач позов не визнає в повному обсязі. Допитаний у судовому засіданні 09.09.2019 р. свідок [PERSON] пояснив, що з грудня 2015 року позивач забрав дитину та не бажав повертати її відповідачці. Відповідач постійно намагалася передати дитині одяг, іграшки, харчі, кошти. Допитана у судовому засіданні 09.09.2019 р. свідок [PERSON] пояснила, що дитина проживає з батьком з грудня 2015 року. Відповідно до рішень судів місце проживання дитини визначено з матір`ю. Востаннє допомагала відповідачці з`їздити до позивача на весні 2017 року. У судовому засіданні 17.10.2019 р. допитана свідок [PERSON] , пояснила, що на відповідачку був постійний тиск з боку позивача та його матері. Майже всі питання щодо виховання дитини свекруха навмисно взяла на себе. Невістку зневажала, ображала, застосовувала насильницькі дії. У 9 місяців дитину відібрали у матері та до теперішнього часу не віддали. З боку позивача навмисно створювали обстановку, яка виставляє матір дитини не з гарного боку, для того щоб заплямувати її репутацію. У судовому засіданні 17.10.2019 р. допитаний свідок [PERSON] пояснив, що він є дідусем дитини. Мати дитини [PERSON] починаючи з трьох місяців після народження дитини, почала відноситись до сина недбало. Залишала дитину та уходила на декілька днів, погано дитину годувала. Хлопчик погано харчувався та майже не набирав у вазі. Кошти дитині відповідач не направляла, одяг та іграшки передавала один раз. Вказав, що сім`я позивача була не проти спілкування матері з дитиною, [PERSON] не за призначенням використовувала кошти, які надавались як соціальна допомога на утримання дитини. Перший раз позов про відібрання дитини подала відповідач. У судовому засіданні 17.10.2019 р. допитана свідок [PERSON] пояснила, що вона є бабусею дитини. Мати дитини [PERSON] ніколи не піклувалася сином, а займалася власним життям. Коли дитині виповнилося чотири місяці її передали матері. Зазначила, що з боку відповідача були спроби вимагання з позивача покупки двокімнатної квартири та довічного грошового утримання. Відповідач взагалі ніколи не надавала кошти на утримання сина, не купувала йому одяг, не дарувала іграшки, і взагалі довела дитину до хронічних хвороб. Дитина перебуває на повному забезпеченні у батька. У судовому засіданні 04.11.2019 р. допитаний свідок [PERSON] пояснив, що є сусідом позивача. Їхні будинки знаходяться по одній вулиці через п`ять хат. Його діти разом з дитиною позивача гуляють разом влітку та на вихідних. Вихованням та утриманням дитини займається позивач. Дослідивши письмові матеріали справи, вислухавши сторін, допитавши свідків, суд встановив наступне. [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 03.04.2015 року (а.с. 4). Згідно довідки-характеристики Державного комунального підприємства ОСББ «Святошин» [PERSON] проживала разом з сином [PERSON] , [INFO] з травня 2015 року за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5). Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 13.11.2018 р. у справі № 370/2330/18 задоволено частково позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог Орган опіки та піклування Макарівської районної державної адміністрації, про стягнення аліментів (а.с. 6-7). Вказаним рішенням встановлено, що згідно висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини від 19.08.2016 року, виданого Печерською районною в м. Києві державною адміністрацією, визнано за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] разом з матір?ю - [PERSON] . Відповідно до рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 08.05.2018 року по справі №760/4994/16-ц, визначено місце проживання малолітнього [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] . Відповідно до постанови Київського апеляційного суду від 31.10.2018 року, рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 08.05.2018 року - залишено без змін. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно наявної в матеріалах справи заяви позивача, останній 20.02.2019 р. звертався до місцевої прокуратури із заявою з проханням внести відомості в ЄДР та розпочати кримінальне провадження щодо [PERSON] за фактом злісного ухилення від утримання неповнолітньої дитини, що перебуває на її утриманні - [PERSON] , [INFO] , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України (а.с. 12). Згідно довідки № 40 від 07.02.2018 р. виданої Людвинівською сільською радою Макарівського району Київської області, [PERSON] проживає на території [ADDRESS] , разом із своєю малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] з 10.03.2017 р. і по даний час. Дитина перебуває на повному батьківському утриманні (а.с. 13). За фактом обстеження умов проживання позивача за вказаною адресою, складено акт від 06.02.2018 р. (а.с. 14-15). За даними Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області від 19.03.2019 р., [PERSON] , [INFO] зареєстрована в [ADDRESS] (а.с. 28). З відзиву відповідача встановлено, що остання позов не визнає в повному обсязі та зазначає, що у 2008 році вона познайомилася з [PERSON] . З 2013 вони перебували у стосунках, періодично проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання з відповідачем мають сина - [PERSON] , [INFO] . Після народження дитини між нею, [PERSON] та його матір`ю почали виникати систематичні конфлікти. Вона хотіла проживати окремо, а [PERSON] наполягав жити з його батьками. Після однієї зі сварок, [PERSON] та його мати відібрали у неї дитину та з 10 по 30 червня 2015 року всіляко перешкоджали забрати сина. У зв`язку з наведеними обставинами, вона звернулася до Макарівського РУГУ МВС України в м. Києві та Служби у справах дітей Печерської РДА в місті Києві, після чого їй повернули дитину. 30 червня 2015 року після втручання працівників Служби у справах дітей, малолітній син був повернутий їй позивачем в дитячій поліклініці Печерського району м. Києва. Працівниками Служби у справах дітей від відповідача було відібрано пояснення з приводу його неправомірних дій щодо їхньої спільної дитини. За ініціативою [PERSON] працівниками Служби у справах дітей Святошинської РДА було проведено обстеження житлово-побутових умов, в яких проживає дитина. Згідно з відповідним актом обстеження від 31 липня 2015 року умови проживання для дитини за місцем проживання матері створені належним чином. З 30 червня 2015 року вона з малолітнім сином проживала у свого батька. [PERSON] не забажав жити разом з нею та сином і залишився проживати зі своєю матір`ю. На протязі 6-ти місяців [PERSON] декілька раз провідував сина, при цьому матеріальної допомоги на утримання сина їй не надавав. Зважаючи на прохання [PERSON] надати йому можливість, щоб його батьки побачились з онуком, вона дозволила йому 12 грудня 2015 року взяти дитину на один день. Ввівши її в оману щодо своїх дійсних намірів, [PERSON] забрав сина та не повернув його їй. Впродовж двох тижнів [PERSON] та його мати не впускали її у приміщення, де знаходився її син. Після чисельних прохань вони нарешті впустили її до помешкання, де перебував син, але дитину не повернули. В подальшому вона звернулася в органи поліції та службу у справах дітей, за результатами звернень її було повідомлено, що з [PERSON] було проведено профілактичну бесіду і запропоновано їй у разі неможливості дійти згоди з останнім щодо визначення місця проживання дитини звернутись з даного приводу до суду з відповідним позовом. В грудні 2015 року відповідач звернулася до Печерського районного суду міс Києва з позовом до [PERSON] про відібрання дитини та негайного повернення матері. Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 14 січня 2016 року було задоволено її позов. Разом з тим, зазначене заочне рішення Печерського районного суду міста Києва не виконане, та було скасоване за заявою відповідача. Після того, як 12 грудня 2015 року [PERSON] забрав сина, та продовжує утримувати його у себе та не дає змоги з ним бачитись. При цьому, порушуючи її права, а також права дитини, [PERSON] та його мати неодноразово, демонструючи позицію сили, погрожували їй позбавленням батьківських прав. Позивач умисно створив умови, в яких дитина проживає з ним і його батьками. Її численні звернення до правоохоронних органів та органів опіки і піклування щодо неправомірних дій позивача на жаль не дали позитивних результатів. Між нею та позивачем існував спір щодо визначення місця проживання дитини, який перебував на розгляді у Солом`янському районному суді м. Києва тривалий період часу. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 08.05.2018 року у цивільній справі № 760/4994/16-ц, залишеним без змін відповідно до постанов Київського апеляційного суду від 31.10.2018 року та Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 квітня 2019 року, залишено без задоволення позов [PERSON] про визначення місця проживання дитини разом з ним та визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з нею, його матір`ю - [PERSON] . Судом при розгляді справи було встановлено, що на грунті особистих конфліктних відносин, батько дитини без згоди матері змінив місце проживання малолітньої дитини, чинив перешкоди у спілкуванні матері з дитиною та її участі у вихованні сина. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Незважаючи на існування ще невирішеного між нею та позивачем спору про визначення місця проживання дитини, останнім було подано до Макарівського районного суду Київської області позов про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання їхнього малолітнього сина. Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 13 листопада 2018 року у цивільній справі № 370/2330/18 позовні вимоги були частково задоволені та стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітнього [PERSON] у розмірі 2000 грн., починаючи від дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття. При цьому судом не було допущено негайне виконання рішення щодо сплати аліментів в межах суми платежу за один місяць, що позивач вводить в оману суд. Не погоджуючись з незаконним рішенням Макарівського районного суду Київської області відповідачем було подано апеляційну скаргу на судове рішення. Постановою Київського апеляційного суду від 13 березня 2019 року рішення Макарівського районного суду Київської області від 13 листопада 2018 року скасовано та ухвалено нове про відмову у позові [PERSON] . На виконання судових рішень відповідачем було направлено позивачу вимоги щодо повернення їй малолітнього сина. Однак, позивач умисно відмовляється отримувати її листи з вимогами та добровільно не бажає повернути їй сина. Смс-повідомлення та дзвінки ігнорує. У зв`язку з протиправною поведінкою позивача відповідачем у січні 2019 року подано до Макарівського районного суду Київської області позов до [PERSON] про негайне відібрання дитини та повернення її матері. Цивільна справа № 370/175/19 на даний час перебуває у провадженні суду. Відповідач також не погоджується з твердженнями позивача, що він має право на стягнення з неї на свою користь аліментів за минулий час на утримання дитини, яку він у неї викрав, позбавивши дитину материнської любові, ласки, турботи, а її - навіть можливості з нею спілкуватися, чим спричинив й досі спричиняє сину і їй моральних страждань, чинить моральне насилля. Дії позивача є протиправними та незаконними, і тому його позовні вимоги, які містять похідний характер від його вчинків, не можуть визнаватися законними. Також вказує, що за час перебування дитини з нею, позивач жодної допомоги їй на утримання дитини не надавав, ні грошима, ні продуктами, ні одягом чи взуттям тощо. І вона, не перебуваючи з позивачем в офіційному шлюбі через не бажання його рідних, ніяких позовів до нього про стягнення аліментів на дитину не заявляла і не мала намірів цього робити. За зазначених обставин позовні вимоги позивача про стягнення з неї на користь позивача аліментів за минулий час є необгрунтованими, протиправними та незаконними. Поведінка та неправдиві твердження позивача є неприйнятними для людської моралі. Так, незважаючи на вже встановлені судовими рішеннями обставини, документи офіційних державних органів позивач продовжує заявляти, що утримував її під час вагітності, що вона покинула дитину і він з 15 травня 2018 самостійно її утримує та піклується про неї, проживає: з їхнім сином постійно за адресою с. Людвинівка Макарівського району Київської області з 2015 року, що їй припинені виплати на дитину, хоча вони лише призупинені через звернення позивача, бо син без її згоди перебуває з ним. Відповідач вказала також, що веде нормальний соціальний, сімейний спосіб життя, не зловживає спиртними напоями, не вживає наркотичні речовини та не перебуває на обліку у нарколога і психіатра. На відміну від позивача, який до того ж не має особистого житла, забезпечена власним житлом. Вона завжди переживала за долю свого сина, і це не правда, що вона ухилялася від його утримання. Нею купувалися для сина [PERSON] іграшки, одяг по розміру, взуття, продукти харчування, які вона передавала йому під час їхніх зустрічей. Проте, вона неодноразово була свідком, як подаровані нею речі мати позивача виносила з їх помешкання. Все це здійснювалося умисно. Вона неодноразово намагалася передати й грошові кошти, але позивач разом з матір`ю умисно ухиляються від зустрічей, а при її спробі поспілкуватися вчиняють конфлікти з несамовитими криками та викликом поліції. Рішення Макарівського районного суду Київської області від 13 листопада 2018 року скасовано постановою Київського апеляційного суду від 13 березня 2019 року за її апеляційною скаргою і ухвалено нове - про відмову у задоволенні позову [PERSON] Станом на день подання даного позову позивачем рішення Макарівського районного суду Київської області законної сили не набрало, перебувало на перегляді в суді апеляційної інстанції. Судом першої інстанції не було допущено негайне виконання рішення щодо сплати аліментів в межах суми платежу за один місяць. У зв`язку з чим, підстав для виконання рішення, яке не набрало законної сили не було. Станом на лютий 2019 року відповідач перебуває в декретній відпустці. Вказані відповідачем у відзиві обставини підтверджуються доданими до нього наступними доказами, а саме: копіями постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 08 травня 2018 року у цивільній справі № 760/4994/16-ц, Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2018 року, та постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 квітня 2019 року; копією постанови Київського апеляційного суду від 13 березня 2018 року; копією ухвали Макарівського районного суду Київської області від 19 січня 2019 року про відкриття провадження у справі № 370/175/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про негайне відібрання дитини та повернення її матері; копією відповіді Печерської РДА у м. Києві від 17 липня 2015 року про повернення дитини 30 червня 2015 відповідачу; копією квитанцій про придбання предметів першої потреби, одягу, взуття, продуктів харчування; копією направлених вимог позивачу від 12.11.2018, 27.02.2019, 23.04.2019 про повернення дитини відповідно до рішень суду. Отже, викладені в позові обставини спростовуються доказами, які подані відповідачем разом із відзивом. Правовідносини, що склалися між сторонами регулюються нормами ст.ст. 180, 191 СК України. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно ч. 2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз зазначеної статті СК України свідчить, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: 1) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; 2) ухилення відповідача від надання допомоги на утримання дитині. Відповідно до чинного законодавства, а саме частин першої та шостої ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів на підтвердження своїх вимог і заперечень, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, беручи до уваги пояснення свідків, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що він починаючи з 2015 року вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх отримати у зв`язку з її ухиленням від їх сплати. Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: dismissed