Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-05 00:00:00

01.04.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: [PERSON], про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Позовні вимоги мотивовані тим, що він є студентом Національного педагогічного університету ім. М.П. Драгоманова м. Київ та на час навчання проживає у гуртожитку. На даний час у нього скрутне матеріальне становище у зв'язку з тим, що він не має джерела надходження грошей для життя. 26.01.2015р. Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області було винесено рішення про стягнення аліментів. Але відповідач не виконує рішення суду, не погасив заборгованість за грудень 2014р., січень 2015р. та з затримкою на 25 днів сплачено аліменти за березень місяць 2015р. Виконавчий лист до виконання був наданий до державної виконавчої служби 19.02.2015р. Він має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Також йому спричинена моральна шкода, яка полягає в тому, що внаслідок дій відповідача він відчув моральний та фізичний біль, бо йому не вистачає коштів щоб повноцінно харчуватись, погіршився стан здоров'я, на підставі чого просить задовольнити його позов. Стягнути з відповідача на його користь аліменти за грудень 2014р. і січень 2015р. у сумі 812 грн. Стягнути з відповідача на його користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в сумі 1161.16 грн. Стягнути з відповідача судовий збір у сумі 243,60 грн. Стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у сумі 20000 грн. Позивач неодноразово змінював позовні вимоги, останньою заявою від 30 червня 2015р. просив стягнути з відповідача пеню у сумі 686,30грн., судовий збір у сумі 244,00 грн., додаткові витрати на нотаріальні послуги (оформлення довіреності на представника) у сумі 250 грн., моральну шкоду в сумі 20000 грн., встановити конкретну дату виплати аліментів 03 числа кожного місяця (а.с. 56-57). Позивач в судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Суду пояснив, що моральна шкода полягає у поганому ставленні батька до нього, яке він (відповідач) проявляв на протязі всього життя - ображав, виганяв із дому та інш. Підтвердив, що відповідач перераховував аліменти на його банківську картку, але не в повному обсязі та несвоєчасно. Надалі позивач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутністю (а.с.44). Представник позивача, в судове засідання з'явився, позовні вимоги з урахуванням змін підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання з'явився, позовні вимоги не визнав в повному обсязі та просив відмовити в задоволенні позову. Суду пояснив, що він добровільно виконує рішення суду та сплачує щомісячно аліменти позивачеві, шляхом перерахування на його банківську картку. Зазначав, що розмір аліментів він розрахував самостійно, виходячи із розміру частки, визначеної судом та став сплачувати аліменти після набрання чинності Рішенням суду про стягнення аліментів. В травні 2015 року державний виконавець розрахував суму заборгованості за виконавчим листом, яку він добровільно погасив. Наполягає, що він не ухиляється від сплати аліментів та до травня 2015 року йому не було відомо про наявність у нього заборгованості по аліментам. Представник відповідача в судове засідання з'явився, проти позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні. Суду пояснив, що позивачем не доведена наявність моральної шкоди та не зазначена норма права, яка передбачає можливість стягнення моральної шкоди. Крім того вказував, що його довіритель щомісячно сплачує аліменти позивачеві, тому платежі мають бути зараховані в хронологічному порядку в залежності від часу утворення заборгованості. Третя особа в судове засідання з'явилася, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Суду пояснила, що відповідач є рідним батьком позивача, проте завжди погано ставився до сина. Відповідач залишив сина без будь-якої допомоги, що й вимусило позивача звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів. Дохід відповідача складає сумі більшу ніж він офіційно показує, що приводить до штучного зменшення розміру аліментів. Представник третьої особи в судове засідання з'явився, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Державний виконавець Мелюс О.О. в судовому засіданні пояснив, що 19 лютого 2015 року до відділу державної виконавчої служби Верхньодніпровського РУЮ поступив виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання повнолітнього сина. 25 лютого 2015 року було відкрито виконавче провадження та Постанова про відкриття виконавчого провадження надіслана учасникам провадження. Боржник - [PERSON] добровільно звернувся до державного виконавця та надав йому копію трудового договору та Довідку про розмір заробітної плати. Із зазначених документів слідувало, що боржник має постійне місце роботи та отримує постійний дохід у вигляді заробітної плати. Виходячи з розміру заробітної плати була розрахована сума аліментів, яка складала 405 грн. 59 коп. і яка бала доведена до відома боржника. Згідно з виконавчим листом аліменти мають сплачуватися з 01 грудня 2014 року, в зв'язку з чим в травні 2015 року боржнику була розрахована заборгованість за аліментами, яку він погасив в повному обсязі в травні 2015 року та надав квитанції про сплату. Підтвердив, що до травня 2015 року заборгованість по аліментах (з урахуванням початку стягнення аліментів з 01.12.2014р.) не розраховувалася та її розмір не доводився до відома боржника. Також вказував, що документи на утримання аліментів з заробітної плати боржника на адресу роботодавця не направлялися, оскільки боржник сплачував аліменти добровільно. Суд, заслухавши позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, третю особу, представника третьої особи, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 26.01.2015 року по цивільній справі №173/2497/14-ц; 2/173/228/2015, частково задоволений позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на його утримання в розмірі 1/3 частини всіх видів доходів (заробітку) щомісячно, починаючи з 01 грудня 2014 року до закінчення навчання, 01 червня 2017 року; допущено до негайного виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць (а.с.6). 18 лютого 2015р. на виконання рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 26.01.2015 року виданий виконавчий лист про стягнення з відповідача на користь позивача аліменти (а.с.7). 19.02.2015 року [PERSON] звернувся до ВДВС Верхньодніпровського РУЮ з заявою про прийняття для примусового виконання Виконавчий лист, виданий 18.02.2015р. (а.с.61) Постановою від 25.02.2015р. державним виконавцем Мелюс О.О. відділу державної виконавчої служби Верхньодніпровського РУЮ відкрито виконавче провадження по стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів в розмірі 1/3 частини всіх видів доходів (заробітку), щомісячно, починаючи стягнення з 01.12.2014 року до закінчення навчання - 01.06.2017р. (а.с. 35). Відповідно до трудового договору від 20.12.2013р. та Довідки №б\\н [PERSON] працює у фізичної особи-підприємця [PERSON] та отримує заробітну плату в розмірі 1218 грн. (а.с.62-63). Відповідно до розрахунку по сплаті аліментів [PERSON], він сплатив у лютому 2015р. - 396,01 грн.; в березні 2015р. - 396,01грн.; квітні 2015р. - 401,98 грн.; травні 2015р. - 1259,67 грн. Переплата по сплаті аліментів станом на 01.06.2015р. становить 20,13грн. Нарахування здійснено з грудня 2014 року по травень 2015 року включно, по 405 грн.59 коп. щомісяця. Розрахунок зроблений державним виконавцем Мелюс О.О. (а.с.45). Сплата аліментів в зазначених сумах підтверджується копіями квитанцій, які відповідач надав державному виконавцю та які містяться в матеріалах виконавчого провадження (а.с.65-67). Порядок примусового виконання рішень суду про стягнення аліментів, регламентується Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердж. Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012р. № 512/5 (надалі Інструкція № 512/5). Відповідно до ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження», стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі, зокрема, виконання рішень про стягнення періодичних платежів та стягнення на суму, що не перевищує трьох мінімальних розмірів заробітної плати. Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника державний виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю за місцем отримання боржником відповідних доходів. Згідно зі ст. 69 Закону України «Про виконавче провадження» , підприємства, установи, організації, фізичні особи,фізичні особи - підприємці здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховують кошти стягувачу у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а якщо такий строк не встановлено - до десятого числа кожного місяця, наступного за звітним. Такі підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці кожні шість місяців надсилають державному виконавцю звіт про здійснені відрахування та виплати за формою, встановленою Міністерством юстиції України. Пунктами 7.3, 7.4, 7.13 Інструкції № 512/5 передбачено, що про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника державний виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю за місцем отримання боржником відповідних доходів. Копія зазначеної постанови залишається у виконавчому провадженні на контролі. Контроль за правильним і своєчасним відрахуванням із заробітної плати та інших доходів боржника здійснюється державним виконавцем за власною ініціативою, в тому числі за заявою стягувача шляхом перевірки правильності відрахувань підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами та фізичними особами - підприємцями, з якими боржник перебуває у трудових відносинах, про що складається відповідний акт. Державний виконавець у разі надходження виконавчого документа про стягнення аліментів у день відкриття виконавчого провадження повинен підрахувати розмір заборгованості зі сплати аліментів та разом з постановою про відкриття виконавчого провадження повідомити про нього стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості повинен бути помісячним і містити суму заробітної плати та інших доходів боржника, що залишилася після утримання податків, відсоток або частку заробітку (доходу), визначений виконавчим документом, загальну суму заборгованості. Відповідно до ч.1 та ч.4 ст. 195 СК України, заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення.Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Отже, вищезазначеними нормативними актами безпосередньо на державного виконавця покладений обов'язок розрахувати заборгованість зі сплати аліментів та разом з постановою про відкриття виконавчого провадження повідомити про заборгованість стягувача і боржника; надіслати для виконання на адресу фізичній особі - підприємця за місцем отримання боржником заробітної плати постанову про утримання аліментів із заробітної плати відповідача та в подальшому здійснювати контроль за правильністю, своєчасністю та повнотою утримання з боржника аліментів та перерахування їх стягувачеві. Безпосередньо на фізичну особу - підприємця за місцем отримання боржником заробітної плати покладений обов'язок утримання на перерахування аліментів з працівника, якому сплачується заробітна плата, на користь стягувача. Проте, як встановлено в судовому засідання державний виконавець не виконав усіх дій, які передбачені вищезазначеними нормативними актами, а саме не розрахував заборгованість зі сплати аліментів, яка виникла на день відкриття виконавчого провадження та не повідомив про її розмір боржника - відповідача по справі. Крим того, державний виконавець не направив Постанову про звернення стягнення на заробітну плату роботодавцю відповідача,та не довів до відома роботодавця суму аліментів,яка підлягає утриманню, відповідно не здійснюється примусове виконання Виконавчого листа про стягнення з відповідача аліментів на утримання позивача. В силу ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Згідно зі п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006р. за №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. Як встановлено судом, заборгованість відповідача заборгованість зі сплати аліментів виникла за період розгляду справи про стягнення аліментів в суді, а в подальшому така заборгованість не була підрахована державним виконавцем та не доведена до відома боржника під час відкриття виконавчого провадження, тому відсутня вина відповідача у виникненні та несвоєчасній сплаті заборгованості зі сплати аліментів. Також судом встановлено, що підрахунок заборгованості був зроблений державним виконавцем тільки у травні 2015 року та в цьому ж місяці сплачений відповідачем, що підтверджується поясненнями державного виконавця та матеріалами виконавчого провадження, в яких відсутній підрахунок заборгованості на день відкриття виконавчого провадження та докази направлення такого підрахунку відповідачеві,а також відсутня Постанова про звернення стягнення із заробітної плати з зазначенням сумі щомісячного утримання та наявної заборгованості з доказами направлення Постанови на адресу роботодавця відповідача. Доказів, які спростовують вищевикладені висновки суду та доводять вину відповідача в виникненні заборгованості по сплаті аліментів, учасниками процесу не надано. За такими обставинами позовні вимоги в частині стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів задоволенню не підлягає. Також не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди, з огляду на наступне. В обґрунтування позовних вимог про стягнення моральної шкоди, позивач посилається на ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Проте позивачем не доведено вчинення неправомірних дій/бездіяльності відповідачем та його вина, а також наявність моральної шкоди у позивача та причино-слідчий зв'язок між неправомірними діями відповідача та моральною шкодою позивача, тому позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди є не доведеними. Крім того, обов'язок батьків сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина (дочки) передбачений нормам Сімейного кодексу України, який односно з цим не передбачає можливість стягнення моральної шкоди за прострочення сплати аліментів. За такими обставинами позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події. Проте обов'язок відповідача відшкодувати вартість витрат позивача пов'язаних з нотаріальним посвідченням довіреності в сумі 250 грн., не передбачений нормами цивільного законодавства та/або договором між сторонами, тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача зазначених витрат не ґрунтуються на нормах законодавства та задоволенню не підлягають. Також не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо встановлення дати сплати аліментів, а саме 03 числа кожного місяця, оскільки статтею 69 Закону України «Про виконавче провадження» встановлена дата сплати аліментів, яка співпадає з датою виплати заробітної плати, тому відсутні підстави для визначення дати сплати аліментів судом. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи, що позивачеві відмовлено в задоволенні позову в повному обсязі, з підстав не обґрунтованості позовних вимог, що виключає стягнення судових витрат з відповідача в силу ст. 88 ЦПК України, тому зазначені витрати відносяться за рахунок позивача.

Outcome: dismissed