Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-04 00:00:00

У вересні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 14 квітня 2008 року між ним та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір, відповідно до якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 10930,69 доларів США зі сплатою 15,5 % річних за весь час користування кредитом з кінцевим терміном повернення до 13 квітня 2015 року. Позичальник повинен був щомісяця здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитним договором шляхом внесення щомісячного платежу. Відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, в зв'язку з чим, за ним виникла заборгованість, яка складається з заборгованості за кредитом, за відсотками , пені за прострочення платежів та штрафу. У зв'язку з зазначеним, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 18583,77 доларів США та 29793,17 грн., а також судові витрати, понесені ним при зверненні до суду. У судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування своїх доводів зазначив, що кошти у позивача він отримав на придбання автомобіля. У зв'язку з тим, що автомобіль, який є заставним майном, було вилучено банком, відповідач вважає, що у нього відсутній обов'язок сплачувати заборгованість за кредитним договором. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 14 квітня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством комерційним банком "Надра" та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір "Автопакет" №806125/ФЛ, відповідно до якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 10930,69 доларів США зі сплатою 15,5 % річних за весь час користування кредитом строком до 13 квітня 2015 року. Відповідач взяв на себе зобов'язання щомісяця здійснювати погашення заборгованості у вигляді обов'язкового мінімального платежу у розмірі 215,99 доларів США. У відповідності до п.3 кредитного договору, в якості забезпечення виконання позичальником зобов'язань щодо погашення кредиту, позичальник передав банку у заставу автомобіль Ланос, 2008 року випуску, державний номер [NUMBER] /а.с. 4-6/ . Банк зобов'язання за кредитним договором виконав, надавши позичальнику обумовлену договором суму кредитних коштів, що підтверджується квитанцією №К32/Е/49 від 14.08.2008 року /а.с.7/. Відповідач у судовому засіданні зазначив, що кредитні кошти були перераховані за автомобіль. В порушення умов кредитного договору, відповідач свої зобов'язання належним чином не виконує, допустив прострочення повернення кредиту і сплати відсотків, внаслідок чого станом на 18 березня 2014 року за ним утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі у розмірі 18583 (вісімнадцять тисяч п'ятсот вісімдесят три) долара США 77 центів та 29793 (двадцять дев'ять тисяч сімсот дев'яносто три) грн. 17 коп., у тому числі: заборгованість за сумою кредиту - 10392,12 доларів США, заборгованість по відсоткам - 8191,65 доларів США, пеня - 19128,30 грн., штраф - 10664,87 грн. Розмір заборгованості підтверджується розрахунком /а.с.9/. В судовому засіданні відповідач зазанчив, що розрахунок заборгованості зроблений правильно та відповідає умовам договору. Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України, - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Сторони пояслнили суду, що перша прострочка чергового платежу по кредиту відбулась у липні 2008 року, а останній платіж був здійснений відповідачем у квітні 2012 року. Як передбачено ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Отже, позичальник зобов'язаний виконувати кредитний договір у відповідності до його умов та вимог закону. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Суд не приймає твердження відповідача щодо відсутності у нього обов'язку сплачувати заборгованість за кредитним договором у зв'язку з вилученням автомобіля представниками банку з огляду на наступне. Як визначено статтею 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Отже, задоволення вимог за рахунок заставленого майна є правом, а не обов'язком банку. У судовому засіданні встановлено, що банком не зверталося стягнення на предмет застави - автомобіль Ланос, 2008 року випуску, державний номер [NUMBER]. Вказана обставина визнана сторонами і у відповідності до ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Зважаючи на вищенаведене, та за урахуванням того, що на виконання ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, суд вбачає підстави для задоволення позову та присудження до стягнення з відповідачів у солідарному порядку на користь позивача заборгованості за кредитним договором у зазначеному вище розмірі. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 2111,11грн., а також після збільшення позовних вимог 1078,46 грн., тому відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved