Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-22 00:00:00

01.10.2018 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про зміну розміру аліментів і способу їх стягнення, а також стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину. Посилаючись на недостатність раніше стягнутих рішенням суду аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн, позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дочки [PERSON], 2012 року народження, у частці від доходу - в розмірі 1/3 частки середньої заробітної плати по місту Житомиру щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття; крім того наполягає на додатковому стягненні з відповідача 500 грн щомісячно у відшкодування витрат на відвідування дитиною танцювального гуртка та дитячого садка, а також 1440 грн одноразово - у відшкодування витрат на придбання дитині шкільного приладдя та одягу. У судовому засіданні позивач пред'явлений позов підтримала та наполягала на задоволенні; відповідач позов не визнав зазначивши, що має лише неофіційний заробіток, який не дозволяє йому виплачувати аліменти в тому розмірі, який вказує позивач у позовній заяві. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Від шлюбу сторони мають спільну малолітню дочку [PERSON], [INFO]. В зв'язку з розірванням шлюбу сторони проживають окремо, при цьому малолітня дочка [PERSON] залишився разом із позивачем і знаходяться на її утриманні (а.с. 6, 7). Рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 13.02.2015 стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дочки [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн щомісячно, починаючи з 17.12.2014 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 8, 9). Позивач вказує, що стягнута судом сума аліментів натепер не забезпечує належне матеріальне утримання та фізичний розвиток дитини, що змусило її звернутися до суду з цим позовом. Відповідно до частини першої статті 192 Сімейного кодексу України (далі - Кодекс) розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника аліментів або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Суд погоджується з доводами позивача про те, що за час, який минув після стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн на дитину, значно збільшився законодавчо визначений розмір прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років. Крім того, інфляційні процеси, які відбулися в державі за останні роки не дозволяють позивачу забезпечити належне матеріальне утримання дитини, а також її нормальний фізіологічний розвиток на визначену судом суму аліментів. Водночас суд вважає, що зміна способу стягнення аліментів - із стягнення аліментів у твердій грошовій сумі на стягнення аліментів у частці від доходу забезпечить більш оперативну адаптацію розміру аліментів до економічної ситуації без звернення до суду, що буде сприятиме кращому захисту інтересів дитини. В силу положень статті 182 Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з частиною першою статті 191 Кодексу аліменти на дитину присуджуються від дня пред'явлення позову. Таким чином, вимога позивача про збільшення розміру аліментів і зміну способу їх стягнення повністю ґрунтуються на законі, при цьому відповідає найвищим інтересам дитини; водночас, враховуючи ту обставину, що сторони мають лише одну спільну дитину, суд вважає достатнім стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у розмірі ? частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 185 Кодексу на того з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, покладається додатковий обов'язок брати участь у додаткових витратах, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою тощо). Позивач не надала суду належних доказів на підтвердження понесення додаткових витрат на розвиток здібностей дитини, а оплата нею витрат за відвідування дошкільного навчального закладу, шкільного приладдя та одягу не належить до такого роду витрат і підлягає відшкодуванню за рахунок суми стягнутих аліментів. Виходячи з цього, вимога позивача про відшкодування додаткових витрат на дитину є такою, що не підтверджена належними доказами, а тому підлягає відхиленню.

Outcome: partial