Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-04 00:00:00

У липні 2014 року Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м.Києва (Позивач) звернулось до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (Відповідач) про відшкодування переплати пенсії, в якому просила стягнути з Відповідача шкоду завдану Позивачу в сумі 61 909,77 грн. Свої позовні вимоги Позивач обґрунтовує тим, що в управлінні Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва перебувала на пенсійному обліку та отримувала пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» [PERSON]. Після виїзду [PERSON] до США, починаючи з 01.03.1995р. по 31.03.2011р. виникла переплата пенсії в сумі 61 909,77 грн., у зв'язку з тим, що пенсію за вказаний період отримувала довірена особа - [PERSON], за дорученням. Про факт виникнення переплати пенсії [PERSON] за період з 01.03.2009р. по 30.11.2009р. свідчить лист управління з координації та контролю за виплатою пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 30.11.2011р. № 1958. Відповідача про виникнення переплати пенсії було повідомлено листом від 30.05.2014р. № 8427/07. З боку Відповідача ніяких пояснень з цього приводу до Управління не надходило. Позивач зазначив, що відповідно до ст.. 92, яка діяла на момент виїзду [PERSON], пенсії призначені в Україні до виїзду на постійне місце проживання за кордон, виплачуються за 6 місяців наперед перед від'їздом за кордон. За час перебування цих громадян за кордоном виплачуються тільки пенсії, призначені внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання. Отже, неповідомлення [PERSON] про зміну її місця проживання, призвело до переплати пенсії шляхом її незаконного утримання довіреною особою, так, отримання пенсії носить індивідуальний характер, отже, отримання Відповідачем пенсії після виїзду на ПМП до США [PERSON] є незаконним. Відповідачем подано заперечення проти позову (а.с.16-17), в яких зазначено, що згідно ст. 1215 ЦК України визначено, що не підлягають поверненню безпідставно набуті пенсії, якщо її виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку, та факту недобросовісності набувача. Разом з тим, Відповідач зазначила, що пенсія отримувалась на підставі довіреностей у визначених розмірах виключно для передачі довірителю [PERSON], а тому відповідно набувачем зазначених коштів є саме [PERSON], а не Відповідач, оскільки грошові кошти в повному обсязі були передані, а тому [PERSON] є неналежним Відповідачем в розумінні ЦПК України. Разом з тим, Позивач просить стягнути грошові кошти у розмірі 61 909,77 грн. за період з 01.03.1995р. по 31.03.2011р., посилаючись на безпідставність їх отримання, в той же час Позивачем пропущено строк позовної давності щодо вимог про стягнення грошових коштів, оскільки вже минуло більше ніж три роки з моменту останньої виплати. В судовому засіданні представник Позивача - Постойко М.Р. позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник Відповідача - [PERSON] проти позову заперечив та просив відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у запереченнях проти позову. Також наголошував на тому, що [PERSON] діяла правомірно, оскілки отримувала кошти по довіреності, а потім передавала [PERSON] Водночас, в судовому засіданні 13.10.2014р. представник Відповідачки - [PERSON] подав заяву про застосування строків позовної давності (а.с.25-26), в якій просив відмовити у задоволенні позову з причини пропущення Позивачем строку позовної давності на звернення з позовом до суду щодо стягнення переплати пенсії за період з 01.03.1995р. по 31.03.2011р. (а.с.24). Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши пенсійну справу № 107960/60, відкриту на ім'я [PERSON], розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на таке. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що з 1976 року [PERSON] перебувала на пенсійному обліку та отримувала пенсію за віком в Управлінні Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва. Згідно Довідки № 56 про призначену та виплачену пенсію за період з 01.03.1995р. по 31.03.2011р. [PERSON] було призначено та виплачено пенсії у розмірі 61 909,77 грн. (а.с.29-31). Позивачем в 2007 та 2008 роках за місцем реєстрації [PERSON], яка зазначена в матеріалах пенсійної справи: [ADDRESS], було направлено листи з вимогою з'явитись до УПФУ в Шевченківському районі м. Києва та надати оригінал та ксерокопію паспорта та ідентифікаційного коду (а.с.47-48). Розпорядженням Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва від 28.02.2011р. особовий рахунок [PERSON] закрито до з'ясування обставин, оскільки згідно відповіді з адресного бюро м. Києва на запит № 529/06 від 14.01.2011р. остання по м. Києву та Київській області не зареєстрована (а.с.49). Окрім того, відповідно до листа Державного ощадного банку України - Філія Шевченківське відділення № 5441, Головне управління пенсійного фонду у м. Києві було повідомлено, що лист від 08.11.2011р. № 11/7-1012-01 про списання коштів з особового рахунку № [NUMBER] [PERSON] в розмірі 61 909,77 грн. пенсія за період з 01.03.1995р. по 31.03.2011р. повернено без виконання, в зв'язку з тим, що кошти в зазначений період знімалися по діючій довіреності довіреною особою [PERSON], яка дійсна до 11.08.2012р. (а.с.34). Судом встановлено, що Відповідачка від імені [PERSON] на підставі доручення, посвідченого громадським нотаріусом міста Філадельфії, штату Пенсильванії, США [PERSON] 11.08.2009р. (а.с.36) була уповноважена на розпорядження вкладом довірителя в Ощадному Банку України в м. Києві (філія - Шевченківський відділ № 5441-0375), рахунок № [NUMBER], зокрема, і щодо отримання грошових коштів у вигляді пенсії, які надходили на вказаний рахунок. Крім цього, в судовому засіданні з оглянутих матеріалів пенсійної справи [PERSON], а саме з розпорядження УПФ в Шевченківському районі м.Києва від 19.09.2012р. (58 аркуш пенсійної справи) та з протоколу засідання відповідної комісії цього ж УПФ №173 від 18.09.2012р. (60аркуш пенсійної справи) встановлено, що УПФ у Шевченківському районі м.Києва було прийнято розпорядження про те, що переплату пенсії з [PERSON] не утримувати. Порядок дослідження матеріалів пенсійної справи відображено в журналі судового засідання за 05.12.2014р. (а.с.50-51). Як пояснила в судовому засіданні представник Позивача Постойко М.Р. після перевірки контролюючим органом у 2014р. діяльності УПФ у Шевченківському районі м.Києва останньому було вказано, що він не уповноважений приймати рішення з приводу не утримання переплачених пенсій, а тому Позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення грошових коштів з [PERSON]. Разом з тим, представником Позивача не було надано жодних доказів того, що розпорядження УПФ у Шевченківському районі м.Києва від 19.09.2012р. чи протокол комісії від 18.09.2012р., за якими вирішено не стягувати з [PERSON] переплату пенсії, скасовані чи визнані недійсними. Не надано і жодних документів перевірки контролюючими органами діяльності УПФ у Шевченківському районі м.Києва, в яких би зазначалось про незаконність, безпідставність чи скасування розпоряджень УПФ щодо неутримання переплати пенсії з [PERSON] Відповідно до ст.237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Статтею 238 ЦК України передбачено, що представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. За ч.ч. 1, 3 ст. 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Разом з тим, згідно письмових свідчень [PERSON] від 10.02.2014р., посвідчених громадським нотаріусом міста Філадельфії, штату Пенсильванії, США [PERSON] 02.10.2014р. (а.с.21), встановлено, що [PERSON] за попередньо досягнутими домовленостями між нею та [PERSON] про отримання пенсійного забезпечення у Шевченківському відділенні № 5441-0375 Державного ощадного банку України м. Київ (рахунок [NUMBER]) тощо, останній на підставі належним чином оформлених доручень було надано право: звертатися від імені [PERSON] з заявами та документами, розписуватись за неї, одержувати довідки та інші документи про наявність грошових сум, а також виконувати всі інші дії. Разом з тим, [PERSON] підтвердила, що грошові кошти в сумі 61 909,77 грн., які призначені на її пенсійне забезпечення, [PERSON] переводила та /або надавала [PERSON] в повному обсязі. За ст. 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє. Згідно ст. 1 Закону України „Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку. Статтею 102 Закону України "Про пенсійне забезпечення" зобов'язано пенсіонерів повідомляти орган, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов'язку і одержання у зв'язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Згідно ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Разом з тим, судом встановлено, що переплату пенсії в сумі 61 909,77 грн. було отримано довіреною особою [PERSON] на підставі належним чином оформленої довіреності в інтересах та на користь [PERSON], яка в повному обсязі отримала відповідні кошти, що підтверджується матеріалами справи, а тому суд дійшов висновку, що [PERSON] не є належним Відповідачем у вказаній справі. Згідно ч. 1 ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Разом з тим, в судовому засіданні представник Відповідача не заявляв клопотання про заміну неналежного відповідача, а наполягав, що грошові кошти у вигляді переплати пенсії в сумі 61 909,77 грн. повинна повернути саме [PERSON], оскільки вона, як довірена особа була наділена тими ж правами, що і пенсіонер щодо отримання пенсії, а тому отримання нею пенсії після виїзду на ПМП до США [PERSON] є незаконним. Окрім того, слід зазначити, що згідно листа Головного управління у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб від 15.08.2011р. № 11/вх..3606 встановлено, що [PERSON], [INFO] дозвіл про виїзд на постійне місце проживання за кордон не отримувала (а.с.33). У постанові від 02.07.2014р. Верховним Судом України у справі у справі № 6-91цс14 було викладено наступну правову позицію: «За змістом частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. До правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення статті 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають. При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів.». Відповідно до ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За результатами встановлених у судовому засіданні обставин та дослідивши відповідні докази судом не встановлено фактів, які б вказували на те, що [PERSON] отримала грошові кошти - пенсію [PERSON] без достатньої правової підстави. З огляду на встановлені у судовому засіданні обставини та позовні вимоги заявлені Позивачем, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва до [PERSON] про відшкодування переплати пенсії, не підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст. 237-239, 244, 1166, 1212 ЦК України, ст.ст. 1, 50 Закону України ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст. 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення», та

Outcome: dismissed