Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-28 00:00:00

01 лютого 2018 року до Варвинського районного суду Чернігівської області надійшла вищевказана позовна заява, яку передано до провадження судді Савенка А.І. 12 березня 2018 року. Справу розглянуто за правилами загального позовного провадження, сторони висловили свою позицію у письмових заявах по суті наступним чином. [INFO] помер батько позивача - [PERSON], після смерті якого залишилася спадщина, що складається із земельної ділянки площею 4,03 га, та права на земельну частку(пай) розміром 4,87 умовних кадастрових гектари, у колективній власності КСП «Озеряни» та належало її бабі [PERSON], яка померла [INFO]. Спадкоємцем після смерті баби - [PERSON] був син померлої [PERSON], який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав. На земельну ділянку площею 4,03 га позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за законом. У видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай) позивачу відмовлено у зв'язку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ на земельну частку (пай), про що державним нотаріусом Варвинської районної державної нотаріальної контори 18.01.2018 року було винесено відповідну постанову у вчиненні нотаріальної дії. [PERSON], який є батьком позивача, протягом шести місяців після смерті своєї матері [PERSON], вступив в управління та володіння спадковим майном, оскільки довгий час проживав і після смерті матері в її будинку, сплачував комунальні послуги. В нього знаходилася на руках ощадна книжка, яка належала його померлій матері, в цій книжці є відмітка банку, що про видачу коштів, після смерті [PERSON], що свідчить про вступ у спадщину батька позивача, після смерті її баби. Оскільки [PERSON] фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, він не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, не отримував свідоцтво про право на спадщину, адже вважав, що спадкове майно і так йому належить. Коли позивач звернулась до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: встановлення факту вступу у володіння та управління спадковим майном після смерті [PERSON] її батьком [PERSON], відповідач [PERSON] заперечував проти задоволення заяви, а тому з приводу спадщини існує спір про право. Оригінал сертифіката втрачено, тому оформити спадщину у нотаріуса неможливо, а отже, виникла необхідність звернення до суду. Зважаючи на наведене позивач просила встановити факт родинних відносин, визнавши, що [PERSON] є сином [PERSON]; встановити факт, що [PERSON] після смерті матері [PERSON], спадщину прийняв шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майно; визнати за [PERSON] право на 1/2 частку права на земельну частку (пай) по Озерянській сільській раді Варвинського району Чернігівської області, площею 4,87 умовних кадастрових гектар, що залишилась після смерті її батька [PERSON],який фактично вступив управління та володіння спадковим майном, яке залишилось після смерті його матері [PERSON], яка померла [INFO], але не переоформила своїх спадкових прав; стягнути з відповідача [PERSON], понесені нею судові витрати пов'язані з розглядом справи. Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області надіслав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити позивачу [PERSON], в частині задоволення вимог про визнання права на ? частину земельної частки (паю) в порядку спадкування, оскільки Головне управління розпоряджається виключно землями державної власності сільськогосподарського призначення для всих потреб, а вимоги стосуються питання виділення пайових земель, що здійснювалось РДА, в іншій частині покладаються на розсуд суду. Судове засідання по суті справи відбулось 04 травня 2018 року, та у зв'язку із закінченням робочого часу та необхідністю виклику свідків оголошено перерву, та закінчено 29 травня 2018 року. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Пояснив, що в січні 2018 року нотаріус, на відміну від попереднього звернення, відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину лише на підставі відсутності у позивача оригіналу правовстановлюючого документу на право на пай. Ту обставину, що прізвище [PERSON] в деяких документах написано з м'яким знаком, а в деяких - без м'якого знака, нотаріус істотною не визнав, адже йому було зрозуміло, що мова йде про одну і ту ж саму особу. [PERSON] є племінницею відповідача. Факт прийняття [PERSON] спадщини шляхом фактично вступу в управління та володіння спадковим майном підтверджується і рішенням Варвинського районного суду Чернігівської області від 14 червня 2017 року по справі № 731/173/17, яке набрало законної сили. В мотивувальній частині якого зазначено, що на момент смерті [PERSON] проживала, була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS]; в даному житловому будинку на момент смерті інші особи не були зареєстровані, проте разом із нею в даному господарстві проживав та вели спільно господарство - син [PERSON]; крім того, фактичний вступ в управління майном підтверджується показами свідків та наявністю ощадної книжки на ім'я померлої, в якій наявні записи про видачу коштів вже після її смерті. [INFO] [PERSON] помер і у відповідності до свідоцтва про право на спадщину за законом спадкоємцем [PERSON] є його донька - [PERSON]. Також, позов обумовлений невизнанням іншим спадкоємцем її права на частину права на земельну частку пай, яку він офіційно висловив у запереченнях, щодо встановлення факту прийняття спадщини. Позивач [PERSON] в судовому засіданні надала пояснення аналогічні викладеним в позові, додатково вказавши, що її батько [PERSON] був розлучений із її матір»ю та поживав окремо, із своєю маті»ю - [PERSON]. Мати позивача, позивач із братом та батько [PERSON] допомагали бабі, доглядали її коли вона захворіла, організовували її поховання. Її дядько - [PERSON], участі в житті матері майже не брав, оскільки мешкав в іншій області, приїжджав дуже рідко, життям її не цікавився. Її батько після смерті баби, майже до своєї смерті, жив у її будинку, сплачував комунальні послуги, користувався речами побуту, обробляв город, держав тварин. Це було відомо мешканцям села, родичам, зокрема - його братові [PERSON]. Однак, після того, як він поновив строк для прийняття спадщини, він перестав визнавати той факт, що і його брат прийняв спадщину. Всі документи протягом життя її баби оформлялись на прізвище «[PERSON]», і лише у свідоцтві про смерть, вона була записана як «[PERSON]», цим і пояснюється різниця у написанні. Представник відповідача [PERSON] позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні. Пояснила, що факт родинних відносин по ліні спорідненості [PERSON] - [PERSON] - [PERSON] її довіритель не заперечує, однак, докази на підтвердження того, що [PERSON] прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння майном є сумнівними. Так, ощадна книжка оформлена не на прізвище «[PERSON]», а на прізвище «[PERSON]», що позбавляє можливості здійснити висновок про вступ у спадщину батька позивача. Представник відповідача Озерянської сільської ради Варвинського району Чернігівської області в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи належним чином повідомлений, причини неявки суду не повідомив. Представник Варвинської районної державної адміністрації в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за відсутності їх представника, проти позову не заперечують. Відповідач [PERSON], в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи належним чином повідомлений. Представник Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області в судове засідання не з'явився, у відзиві на позовну заяву просив розглядати справу без участі їх представника. Заслухавши пояснення представника позивача, позивача, представника відповідача, свідків, а також дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини. Згідно до копії свідоцтва про народження, виданого Озерянським ЗАГС Варвинського району Чернігівської області, [PERSON], [INFO] (а.с. 8-9, 62-63) є донькою [PERSON](а.с. 14, 64). Після одруження, позивачем змінено прізвище «[PERSON]» на «[PERSON]» (а.с. 13, 75). У відповідності до копії свідоцтва про народження, виданого Озерянським сільським ЗАГС Варвинського району Чернігівської області, матір'ю [PERSON] є [PERSON] (а.с. 10, 65). [PERSON], [INFO] (а.с. 45) є сином [PERSON], що підтверджується рішенням Бериславського районного суду Херсонської області від 21.10.2015 р. (а.с. 47). [INFO] [PERSON], [INFO], померла (а.с.12, 41). Із досліджених судом матеріалів справи №731/173/17 встановлено, що відповідно до довідки № 595 від 30 вересня 2011 року, виданої виконкомом Озерянської сільської ради (а.с.90), померла [PERSON] на момент смерті [INFO] проживала за адресою: [ADDRESS]. Разом з нею в даному господарстві проживав та вели спільне господарство - син [PERSON]. Довідка скріплена гербовою печаткою Озерянської сільської ради Варвинського району Чернігівської області, підписом сільського голови [PERSON], та містить штамп із відповідними реквізитами. Відповідно до довідки № 563 від 05 жовтня 2016 року, виданої виконкомом Озерянської сільської ради (а.с.46), померла [PERSON], [INFO], на момент смерті була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS]. Інші особи за цією адресою зареєстровані не були. Як зазначено в довідці начальника Міжрайонного управління у Варвинському та Срібнянському районах Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області №С-221/01-229/6-16 від 30 вересня 2017 року (а.с. 55), згідно з даними державного реєстру земель станом на 31.12.2012 року на ім'я [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку не видавався, а також договір оренди земельної ділянки не реєструвався. Громадянка [PERSON] отримала сертифікат на право на земельну частку (пай) [NUMBER], про що свідчить запис в Книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай), що видавались Варвинською РДА на території Озерянської сільської ради Варвинського району Чернігівської області. Даний сертифікат зареєстрований 28.06.1996 року №779. Підстава для реєстрації - рішення Варвинської РДА №212 від 26.06.1996 року. Площа земельної ділянки - 4,87 умовних кадастрових гектарів. Аналогічна інформація підтверджується і довідкою начальника Міжрайонного управління у Варвинському та Срібнянському районах Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області № 31-25-0.191-700/176-17 від 11 вересня 2017 року (а.с. 7) Розмір земельної частки(паю) в умовних кадастрових гектарах становить 4,87 га, вартість - 167 357,89 грн. Вказаний сертифікат [NUMBER] від 28.06.1996 р. на ім'я [PERSON] втрачено, про що розміщено оголошення в газеті «Слово Варвинщини» (а.с. 6). 21 жовтня 2015 року рішенням Бериславського районного суду Херсонської області задоволено заяву [PERSON], яка діє в інтересах [PERSON], про встановлення родинних відносин за ступенем спорідненості мати-син між [PERSON], яка померла [INFO], та [PERSON] (а.с.47). Рішення суду вмотивоване тим, що в свідоцтві про народження [PERSON] прізвище матері зазначено [PERSON]. Оригіналом Ощадної книжки, оформленої російською мовою, [NUMBER] підтверджується, що [PERSON] була власником рахунку №3867 Ощадного банку СРСР у філії №3093/01 Варвинського відділення в Озерянах. Так, вказана книжка має запис про перенос із ощадної книжки 9407324 30 жовтня 1990 року 200 р. 74 коп. Крім того, ощадна книжка має відрізні корінці, що заповнені посадовою особою банку, про видачу коштів 10.12.1990 р., зарахування відсотків 06.02.1991 року, видачу коштів 18.02.1991 р., запис щодо вкладу станом на 02.09.1996 р. Крім того, наявний запис про видачу 150 грн. 00 коп. 26.12.2001 р. Як вбачається із правил користування ощадною книжкою всі записи у ощадній книжці виконуються посадовими особами безпосередньо в установі Ощадного банку СРСР та тільки у присутності вкладника або його законного представника або спадкоємця (а.с. 168). 14 червня 2017 року рішенням Варвинського районного суду Чернігівської області у справі № 731/173/17 визначено [PERSON], [INFO], додатковий строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON], яка померла [INFO], тривалістю 2 (два) місяці з дня набрання судовим рішенням законної сили (а.с. 48-49). Відповідачем за позовом [PERSON] була [PERSON]. Щодо майна померлої [PERSON] Варвинською РДНК відкрито спадкову справу (а.с. 40-55). Із заявою про прийняття спадщини звернувся син померлої - [PERSON] (а.с. 40). У відповідності до інформаційної довідки із спадкового реєстру (42-44) після смерті [PERSON] відомості про наявні заповіти/спадкові договори відсутні. Із ухвали Варвинського районного суду Чернігівської області від 05 вересня 2017 року (а.с. 50) вбачається, що заява [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини, заінтересовані особи - Озерянська сільська рада Варвинського району Чернігівської області, [PERSON], [PERSON] - залишена без розгляду, зважаючи на заяву представника [PERSON] про наявність спору про право, з приводу спадщини. [INFO] [PERSON] помер (а.с.11, 58). Після його смерті Варвинською РДНК заведено спадкову справу (а.с. 56 - 75), за заявою [PERSON] (а.с. 57). Заповіти померлого відсутні (а.с. 61). 16 серпня 2012 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батька на земельну ділянку площею 4,03 га (а.с.71). 18 січня 2018 року [PERSON] звернулась до Варвинської РДНК із заявою про прийняття ? частки у праві власності на право на земельну частку (пай) КСП «Нива», що належало матері спадкодавця [PERSON], спадщину після якої спадкодавець [PERSON] прийняв шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном (ст.549 ЦК УРСР), надавши на підтвердження факту прийняття спадщини оригінал ощадної книжки, з відміткою про видачу грошових сум, після смерті [PERSON]. Проте у видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] було відмовлено у зв'язку з тим, що заявником не надано оригіналу відповідного правовстановлюючого документу на право на земельну частку пай (а.с.17). В судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що вона проживає в с. Озеряни та була сусідкою [PERSON]. Пояснила, що остання жила в старому невеличкому будинку, мала двох синів [PERSON] та [PERSON]. Однак [PERSON] не проживав в Озерянах. Разом із [PERSON] мешкав син [PERSON], згодом він одружився та в сім'ї з'явились діти. Молодим дали нову колгоспну хату, однак [PERSON] зловживав спиртними напоями, і розвівся із жінкою. Повернувся жити до матері. Весь час до її смерті він жив у будинку та доглядав матір, як і його сім'я. Після [PERSON] жив у тому ж будинку, садив город, вів господарство, майже до своєї смерті. Згодом і він помер. [PERSON] є донькою [PERSON] та онукою [PERSON]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні 29.05.2018 року пояснив, що [PERSON] був сином [PERSON]. Вони були сусідами свідка. [PERSON] мав двох дітей - [PERSON] та [PERSON], однак, був розлучений із своєю дружиною, та проживав окремо від сім»ї, разом із матір'ю. Їх хата була невелика із 1 кімнати та кухонька, було і господарство. [PERSON] жив у тому будинку як до так і після смерті [PERSON] тривалий час, доглядав за нею. Коли мати померла, [PERSON] здійснював поховання, і тоді приїжджав його брат [PERSON]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що баба позивача - [PERSON] була її сусідкою. Вона мала сина - [PERSON], який оженився, та їх сім»я проживала в будинку [PERSON]. Будинок був невеликий хата із однієї кімнати та хатина (кухонька). Біля будинку був город та сінокіс, у господарстві держали птицю та худобу. Згодом, колгосп виділив невістці хату, і вони переїхали до нової оселі, в сім»ї [PERSON] народились двоє дітей - [PERSON] та [PERSON]. Однак, сімейне життя не склалось і [PERSON] розлучився із своєю дружиною та переїхав жити до матері. Не зважаючи на те, що шлюб було розірвано невістка та діти відвідували бабусю - [PERSON], та допомагали їй. Син [PERSON] жив до моменту смерті [PERSON] разом із нею більше одного року, та після смерті тривалий час продовжував там проживати. Користувався побутовими речами, пахав город та опікувався худобою. Згідно до витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть [PERSON], до органів РАЦС з відповідним повідомленням звертався заявник - [PERSON], в с. Озеряни Варвинського району Чернігівської області, отримавши свідоцтво про смерть під розпис та довідку до відділу соціального захисту населення №18 від 15.08.2000. Згідно до довідки №292 від 17.04.2018 року видана Варвинським РЕМ, за адресою [ADDRESS] був відкритий на [PERSON], а з 2000 р. по 2011 рік користувався електроенергією і здійснював проплату [PERSON]. Так, за період з січня 2010 року по грудень 2010 року було сплачено 82,03 грн. Останні два докази подані із порушенням процесуального порядку, отже суд не може взяти їх до уваги. На підставі згадуваних доказів, суд вважає, що між сторонами по справі виникли спірні правовідносини, що регулюються наступними нормами права, які і застосовує суд при вирішенні даної справи. Статтями 15, 16, 20 ЦК України передбачено право особи на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення. Позивач [PERSON] заявила вимоги про встановлення двох фактів, що мають юридичне значення та вимогу про визнання права в порядку спадкування за законом. Суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами (п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України). Пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року № 5, передбачено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Виходячи зі змісту ст. 5 ЦК України до правовідносин застосовується те законодавство, яке діяло на час їх виникнення. Зважаючи на те, що спадкодавець [PERSON] померла у 2000 році, а спадкодавець [PERSON] - у 2011 році, суд вважає за необхідне керуватись відповідно як матеріальними нормами ЦК УРСР в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, так і нормами ЦК України щодо відносин, які виникли після набрання ним чинності. Так, ст. 524 ЦК УРСР визначає можливість спадкоємства за законом і за заповітом, та вказує, що спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини відповідно до ст. 525 ЦК УРСР визнається день смерті спадкодавця, а місцем згідно ст. 526 ЦК УРСР - останнє постійне місце проживання спадкодавця. Згідно ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» від 14 лютого 1992 року N 2114-XII пай може успадковуватись відповідно до цивільного законодавства України та статуту підприємства. Згідно ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Зі змісту цієї норми вбачається, що спадкоємець приймає (або не приймає) спадщину в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Колектив авторів у коментарі до ст. 549 ЦК УРСР у Науково-практичному коментарі до Цивільного Кодексу України під загальною редакцією д.ю.н., проф.. Є.О. Харитонова вказав, що «спадкоємець вважається таким, що фактично прийняв спадщину, якщо він довів, що він вступив в управління або користування спадковим майном. Доказом може слугувати наявність у спадкоємця ощадних книжок на ім'я померлого, іменних цінних паперів, квитанцій на здані до ломбарду речі, інших квитанцій (про оплату комунальних послуг, земельної ренти, обов'язкового страхування майна), свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів, державного акту про право власності на землю та інших документів, виданих на ім'я померлого, на майно, користування, управління і розпорядження яким можливе тільки після оформлення прав на нього». Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За змістом ст.ст. 1269-1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Оцінюючи характер спірних правовідносин суд зазначає наступне. Факт родинних відносин [PERSON], як матері та [PERSON], як сина, знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду. Так, він підтверджений поясненнями позивача по справі, свідоцтвом про народження (а.с. 10, 65), поясненнями свідків а також поясненнями представника відповідача, який є безпосередньо родичем померлої. Оцінюючи обґрунтованість вимог про встановлення факту прийняття спадщини суд вказує наступне. Довідкою від 30 вересня 2011 року, виданою виконкомом Озерянської сільської ради документально підтверджено, що померла [PERSON] на момент смерті [INFO] проживала за адресою: [ADDRESS]. Разом з нею в даному господарстві проживав та вів спільне господарство - син [PERSON]. При цьому, жодна інша довідка про склад сім»ї, не суперечить за своїм змістом вказаній довідці. Так, довідка № 563 від 05 жовтня 2016 року (а.с.46), містить інформацію про те, що померла [PERSON], на момент смерті була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS]. Інші особи за цією адресою зареєстровані не були. Однак не спростовує інформацію щодо фактичного проживання за вказаною адресою інших осіб. Крім того, факт вступу в управління та володіння майном [PERSON] після своєї матері підтверджується поясненнями свідків, допитаних в судовому засіданні. Так, свідки були обізнані із складом сім»ї [PERSON], щодо наявності у неї двох синів, обставини проживання сина [PERSON], його склад сім»ї. Свідки аналогічно описували умови проживання [PERSON] та [PERSON], зокрема побутові, наявність спільного господарства та городу, обставини смерті та поховання [PERSON] Зважаючи на що, у суда відсутні підстави для критичного ставлення до показів свідків, і суд бере їх до уваги, зокрема в частині постійного проживання в одному домоволодінні на момент смерті [PERSON] та її сина - [PERSON], ведення ними спільного господарства, та продовження протягом тривалого періоду проживання сина після смерті матері у тому ж домоволодінні та продовженні ведення спільного господарства. При цьому, суд звертає увагу, що аналізуючи норми ст. 549 ЦК УРСР важливим є не сам факт спільного проживання спадкодавця та спадкоємця, а факт вступу спадкоємцем в управління або володіння спадковим майном. Однак зауважує, що до складу спадщини входять всі права та обов'язки, зокрема і побутові речі, техніка, знаряддя праці, які належали спадкоємцю на момент смерті. Отже, під час продовження проживання у спільній оселі, спадкоємець не має жодних перешкод для користування та розпорядження частиною спадкового майна. А із показів свідків по даній справі вбачається, що син [PERSON] проживав у спільному будинку після смерті матері досить тривалий час, продовжував обробляти земельну ділянку, опікувався худобою. Також, доказом на підтвердження факту вступу в управління та володіння спадковим майном суд вважає і надану позивачем до матеріалів справи Ощадну книжку банку СРСР, оформлену на ім'я [PERSON]. Такий висновок суду ґрунтується на позиції, висвітленій зокрема у коментарі до ЦК УРСР України, згадуваній раніше, в частині наявності у спадкоємця ощадної книжки на ім'я померлого і як наслідок доказу фактичного володіння спадковим майном. При цьому, як при дослідженні даного доказу, так і під час мотивування свого рішення, суд звертає увагу на те, що ані характер оформлення, ані зовнішній вигляд оригіналу не дають підстав сумніватись у справжності цього доказу. Більш того, обставини здійснення вкладу, зокрема в частині переведення коштів з іншого рахунку у 1990 році, місця оформлення вкладу, нарахуванні відсотків, зняття коштів, запису про розмір вкладу станом на 1996 рік (після грошової реформи), дають підстави вважати про реальність такого вкладу. Насамкінець, переконливо свідчить про розпорядження вкладом саме спадкоємцем померлої, а не іншою особою, як і регламентовано описаними судом правилами користування ощадною книжкою, останній запис у Ощадній книжці, зроблений 26.12.2001 року про видачу 150 грн., тобто після смерті спадкодавиці ([INFO].), і до повноліття самого позивача. Однак, суд критично ставиться до тверджень позивача, що на вирішення справи мають впливати ті факти, що відповідач по справі, її дядько, не проживав в с. Озеряни, не цікавився життям своєї матері, всі витрати, тривалий час, по її догляду та похованню, несли її батько та її мати, а на даний час дядько не визнає її право на частку, що вона успадкувала від свого батька, адже вони не підтверджені належними доказами та не мають юридичного значення, зважаючи на характер позовних вимог. Щодо позовних вимог в іншій частині суд зазначає наступне. Суд вважає доведеним, що померлій [INFO] [PERSON] належало право на земельну частку (пай), яке підтверджувалось сертифікатом [NUMBER]. Спадкоємцями першої черги були діти спадкодавця - [PERSON] та [PERSON]. На підставі ст. 549 ЦК УРСР [PERSON] визнається судом таким, що прийняв спадщину, оскільки фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. Спадкова справа щодо майна померлої відкрита лише у 2017 році за заявою [PERSON], який звернувся із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на право на земельну частку пай в цілому, не визнаючи при цьому, факту прийняття спадщини своїм братом. [INFO] [PERSON] помер та єдиною спадкоємицею, яка оформила спадкові права у встановленому порядку є його донька - [PERSON], що підтверджується копією відповідної спадкової справи. Позивач повторно 18.01.2018 року звернулась із заявою про видачу свідоцтва про спадщину на ? частку у праві власності на право на земельну частку (пай) додавши при цьому докази фактичного прийняття спадщини своїм батьком та отримала відмову у видачі свідоцтва, при цьому нотаріус не посилався на недоведеність факту прийняття спадщини, а підставою для відмови вказав лише відсутність правовстановлюючого документу, що посвідчує відповідне право. Оригінал правовстановлюючого документу загублено, та отримати його дублікат неможливо, тому оформити свої спадкові права позивач може лише в судовому порядку. Як було зазначено раніше, та регламентовано ст. 392 ЦК України право власності підлягає захисту в судовому порядку у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, право [PERSON] підлягає захисту, у зв'язку із втратою правовстановлюючого документу, та крім того, оспорення такого права іншим спадкоємцем - [PERSON] Аналізуючи доводи відповідачів суд зазначає наступне. Суд критично ставиться до заперечень представника відповідача [PERSON] в частині тотожності даного позову, та відповідного клопотання про закриття справи. Так, в постанові від 03 січня 2018 року апеляційний суд Чернігівської області скасував рішення Варвинського районного суду Чернігівської області від 22 листопада 2017 року пославшись на те, що право особи на спадкування на земельну частку (пай) є похідним, але Варвинська районна державна адміністрація як співвідповідач до участі у справі не залучена, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню. Також, наголошено, що [PERSON] мала лише право на земельну частку (пай) (а.с. 149-150).Із даного ж позову вбачається, що він стосується більш широкого кола відповідачів, юридичні обставини та докази не є тотожними, підстави для відмови нотаріуса змінились, прохальна частина позову містить вимогу про визнання права на ? частки у праві на земельну частку (пай), про що було наголошено судом вищої інстанції. Отже, вважати що даний позов заявлений до тих же відповідачів, із тих же підстав та має один і той предмет у суда відсутні. Крім того, не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову заперечення представника відповідача [PERSON] про те, що наданий позивачем доказ - Ощадна, книжка оформлена із невірним написанням прізвища її власника, оскільки вказаний документ взагалі оформлений російською мовою. Крім того, характер написання прізвища померлої [PERSON] у свідоцтві про народження [PERSON] (а.с. 47), у свідоцтві про народження його брата - [PERSON], та навіть у копії сертифікату, на право на земельну частку, та безспірну ідентичність при цьому імені по-батькові власника, та інших реквізитів, не дають підстав для сумніву у належності згадуваного документу померлій [PERSON] Розглядаючи заперечення на позов Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області слід зазначити, що даний склад відповідачів суд вважає належним, з врахуванням необхідності захисту права позивача у зв'язку із втратою правовстановлюючого документу, а реалізація такого права позивача можлива зокрема і за рахунок земель державної власності, при відсутності відповідних земель резервного фонду. В частині вирішення долі судових витрат суд зазначає наступне. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При поданні позову до суду позивач сплатила за встановлення фактів судовий збір в розмірі 1409,60 грн. та за майнову вимогу про визнання права на 1/2 частку земельної частки (паю) в розмірі 836,79 грн., про що засвідчують платіжні доручення (а.с.1,25). Оскільки позивач просить стягнути понесені нею судові витрати лише з відповідача [PERSON], то в цій частині суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню та вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] 209 грн. 20 коп. судового збору за майнову вимогу щодо встановлення права власності виходячи із загальної кількості відповідачів (836,79/4).

Outcome: approved