Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-11 00:00:00

01.11.2019 р. [PERSON] звернулась з вищевказаним позовом, в якому зазначила, що разом з відповідачем мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] 14.12.2016 р. Шевченківським районним судом м.Запоріжжя було ухвалено заочне рішення по справі № 336/6744/16-ц про стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на утримання [PERSON] у розмірі 1000 грн. щомісячно. Проте, потреби дитини та ціни на товари збільшились, всі речі необхідні дитині вона купує самостійно, сплачує рахунки за комунальні послуги, навчання, лікування та ін. Позивач працює майстром на АТ «Мотор Січ» та має оклад 5960 грн. і цього заробітку не вистачає, щоб забезпечити потреби дитини у повному обсязі. Оскільки відповідач добровільно не бажає надавати матеріальну допомогу, вона вимушена звернутися до суду з вимогою збільшити розмір аліментів та стягнути додаткові витрати на дитину. За позовом [PERSON] , посилаючись на ст.ст.180-182, 185, 192 СК України, просить збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача та стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини, починаючи з часу звернення до суду; стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на утримання сина періодично щомісяця по 1100 грн.; стягнути витрати на правничу допомогу в сумі 500 грн. Ухвалою від 07.11.2019 р. відкрито провадження та призначено судове засідання на 16.12.2019 р. 16.12.2019 р. розгляд справи відкладено на 19.03.2020 р. через зайнятість судді в іншому провадженні. 19.03.2020 р. розгляд справи відкладено на 03.04.2020 р. через зайнятість судді в іншому провадженні. 03.04.2020 р. розгляд справи відкладено на 27.04.2020 р. у зв`язку з перебуванням судді у відпустці за раніше відпрацьований вихідний день. 27.04.2020 р. в судовому засіданні оголошено перерву до 12.06.2020 р. за клопотанням позивача на підставі ч.1 ст.240, п.4 ч.1 ст.223 ЦПК України. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, просили його задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві та відповіді на відзив (а.с.46-50). Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву (а.с.33-35). Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та її представника, представника відповідача, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.14). Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 14.12.2016 р. у справі № 336/6744/16-ц стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1000 грн. щомісяця до повноліття дитини (а.с.13). Відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України та ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. 08 липня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 2037-VIII. Вказаним Законом внесено зміни до ст. 182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тобто Сімейним Кодексом України прямо передбачено збільшення мінімального розміру аліментів з 30 до 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що співвідноситься з положеннями ст. 192 даного Кодексу щодо інших випадків для зміни розміру аліментів. Ч.3 ст.181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Враховуючи позицію позивача, якою ставиться питання про зміну порядку стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від заробітку, та ставиться питання про приведення у відповідність до вимог закону мінімального розміру аліментів, що стягуються за рішенням суду, з метою захисту майнових прав неповнолітньої дитини, направлених на забезпечення її гармонійного розвитку, суд приходить до висновку про обґрунтованість та законність заявлених вимог в цій частині, та стягненні аліментів в розмірі ј частини від заробтіку (доходу) відповідача. Відповідна правова позиція зокрема викладена у п.п. 16-17 Постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 № 3 «Про застосуванням судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», а також у постанові ВСУ від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-1798цс16. У СК України відсутні норми, що регулюють час з якого сплачуються аліменти у зміненому розмірі, у зв`язку з чим суд, на підставі ч.9 ст. 10 ЦПК України застосовує аналогію закону, зокрема положення ч.1 ст. 191 СК України. Так, відповідно до даної правової норми аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини, суд виходив з наступного. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, має каліцтво. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування. Право одного із батьків, з яким проживає дитина, на стягнення додаткових витрат є відмінним від права на стягнення аліментів - коштів на утримання дитини. Лише за наявності особливих обставин, визначених законом, крім звичайних витрат на утримання дитини, виникає потреба у додаткових витратах. Аналізуючи положення ст.185 СК України слід дійти висновку, що додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність потреби у таких витратах має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотні значення. Витрати на заняття англійською мовою, відвідування басейну, як і на періодичне лікування дитини, в розумінні положень ст.185 СК України, не є додатковими витратами, а є основними витратами по утриманню дитини, які повинні покриватися за рахунок доходу позивачки та аліментів на утримання дитини. Оцінюючи надані позивачем докази в обгрунтування заявлених вимог, судом не встановлено підстав для стягнення додаткових витрат на утримання дитини. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України та повністю покладає їх на відповідача, оскільки позовні вимоги в частині збільшення розміру аліментів на утримання [PERSON] підлягають задоволенню. Враховуючи те, що відповідно до вимог п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач при подачі до суду позову була звільнена від сплати судового збору, він в сумі 768,40 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. В обгрунтування стягнення витрат на правничу допомогу суду надано договір про надання правової допомоги від 22.10.2019 р. (а.с.6), акт виконаних робіт від 22.10.2019 р. (а.с.8) та ордер (а.с.9). Аналізуючи вищенаведене, враховуючи складність справи та виконання адвокатом робіт, час, витрачений адвокатом, обсяг наданих адвокатом послуг, суд дійшов висновку, що витрати на правничу допомогу в сумі 500 грн. є доведеними та підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial