Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-14 00:00:00

У листопаді 2018 року позивач - [PERSON] звернувся до суду із даним позовом до відповідача - Миколаївської обласної психіатричної лікарні № 1 Миколаївської обласної ради, в обґрунтування якого вказав, що він обіймав посаду Голови амбулаторної судово-психіатричної експертної комісії Миколаївської обласної психіатричної лікарні № 1, однак наказом в.о. головного лікаря Миколаївської обласної психіатричної лікарні № 1 за № 1588-к/тр від 05.11.2018 р. його було звільнено з роботи за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Виданню вищевказаного наказу передував наказ № 76-Л від 27.07.2018 р., згідно якого штатний розпис лікарні підлягав приведенню у відповідність до вимог Наказу МОЗ України № 865 від 03.05.2018 р. шляхом скорочення посади голови амбулаторної судово-психіатричної експертної комісії. Позивач вважає своє звільнення незаконним і посилається на те, що наявність посади, яку він займав жодним чином не суперечила вимогам Наказу МОЗ України № 397 від 08.10.2001 р., згідно якого посади експертів та голів комісій встановлюються згідно з чинними нормативними документами МОЗ. Крім цього, правомірність функціонування посади голови судово-психіатричної експертної комісії підтверджується вимогами Національного класифікатора України ДК 003:2010 «Класифікатор професій», КОД КП 1229.7, код ЗКППТР 24371 - «Голова комісії» та іншими діючими наказами МОЗ. Також позивач вказав, що при скороченні його посади фактично жодних змін до штатного розпису лікарні не вносилось, і при звільненні йому не були запропоновані посади, які б відповідали його кваліфікації лікаря судово-психіатричного експерта (судового експерта). Незалежна професійна спілка працівників МОПЛ № 1, членом якої був позивач, не надала згоди на його звільнення за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Посилаючись на викладене, позивач просив: -визнати незаконним та скасувати п. 2 наказу Миколаївської обласної психіатричної лікарні № 1 Миколаївської обласної ради № 76-Л від 27.07.2018 р.; -визнати незаконним та скасувати наказ Миколаївської обласної психіатричної лікарні № 1 Миколаївської обласної ради № 1588-к-тр від 05.11.2018 р.; -поновити його на посаді Голови амбулаторної судово-психіатричної експертної комісії Миколаївської обласної психіатричної лікарні № 1; -стягнути на його користь з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу. У судовому засіданні позивач та його представники позов підтримали у повному обсязі з підстав, що викладені у позовній заяві, просили його задовольнити. Представник відповідача заперечувала проти позову через його необґрунтованість і безпідставність і вказала, що звільнення позивача було проведено з дотриманням вимог діючого законодавства. Заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши надані ними письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи із такого. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 12 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення. Судовим розглядом встановлено, що позивач по даній справі - [PERSON] згідно наказу Управління охорони здоров`я за № 786-к від 30.10.1996 р. (а.с. 88) був прийнятий на посаду головного лікаря МОПЛ №1 переводом із Жовтневої ЦРБ. Наказом головного лікаря Миколаївської обласної психіатричної лікарні № 1 № 71 від 19.08.1999 р. (а.с. 89) позивач був призначений головою амбулаторної судово-психіатричної експертної комісії (далі - АСПЕК). Наказом № 978-к від 18.08.2016 року позивач був переведений на постійну посаду голови АСПЕК, на 1,0 ставку, з 22.08.2016 р. з посадовим окладом згідно штатного розпису (а.с. 90). Наказом № 987-к (а.с. 91) позивач був звільнений з 19.08.2016 р. з посади головного лікаря Миколаївської обласної психіатричної лікарні № 1 у зв`язку із закінченням дії контракту, за п. 2 ст. 36 КЗпП України. Порядок проведення судово-психіатричної експертизи був затверджений Наказом Міністерства охорони здоров`я України № 397 від 08.10.2001 р. Пунктом 3 вказаного Порядку було визначено, що експертизу в експертній установі (підрозділі) виконує лікар - судово-психіатричний експерт (далі - експерт) одноособово або у складі амбулаторних (стаціонарних) судово-психіатричних експертних комісій (далі - комісія). Посади експертів та голів комісій встановлюються згідно з чинними нормативними документами Міністерства охорони здоров`я. Склад комісій затверджується наказом керівника експертної установи (підрозділу). Вищевказаний Порядок втратив чинність на підставі Наказу Міністерства охорони здоров`я від 08.05.2018 року № 865 «Про затвердження Порядку проведення судово-психіатричної експертизи», яким були проведені зміни в організації роботи експертизи. Цей Порядок набрав чинності 13.07.2018 р. Порядком № 865 від 08.05.2018 р. не передбачена така посада, яку займав позивач - «голова АСПЕК», та відповідний обсяг функціональних обов`язків. Так, згідно п. 12 цього Порядку кількісний склад експертів (одноособовий або комісійний) щодо конкретної СПЕ встановлюється особою або органом, яка(який) залучила(в) експерта, або слідчим суддею чи судом, який призначив СПЕ. Якщо це не зазначено, його встановлює керівник експертної установи. Пунктом 14 цього ж Порядку визначено, що у разі призначення комісійної СПЕ або доручення керівника установи проведення СПЕ декільком експертам експерт, призначений провідним експертом, не має переваг перед іншими під час вирішення поставлених питань. Провідний експерт виконує організаційні функції: -скликає та проводить наради експертів, на яких ознайомлює їх з документом про призначення експертизи (залучення експерта) та матеріалами, які надійшли на дослідження; -організовує розробку спільної програми досліджень, у тому числі з визначенням послідовності та строків виконання окремих досліджень. У разі неузгодження дій комісії під час виконання досліджень чи порушення їх послідовності повідомляє про це керівника експертної установи; -організовує попереднє вивчення досліджуваних об`єктів членами комісії. На виконання наказу МОЗ № 865 від 08.05.2018 р. Управлінням охорони здоров`я Миколаївської обласної державної адміністрації було видано Наказ № 430-Л «Про виконання наказу МОЗ України від 08.05.2018 року «Про затвердження Порядку проведення судово-психіатричної експертизи» (а.с 111). Цим наказом головному лікарю Миколаївської обласної психіатричної лікарні № 1 було наказано привести організаційне, матеріально-технічне забезпечення щодо проведення судово-психіатричної експертизи відповідно до вимог чинного законодавства. Судовим розглядом встановлено, що даний наказ є чинним. На виконання цього наказу головним лікарем Миколаївської обласної психіатричної лікарні № 1 було видано Наказ № 76-Л від 27.07.2018 р. (а.с. 112). Пунктом 2 цього наказу було прийнято рішення про приведення у відповідність штатного розпису лікарні у відповідності з вимогами Наказу МОЗ від 03.05.2018 р. № 865 шляхом скорочення посади голови амбулаторної судово-психіатричної експертної комісії. Із цим наказом позивач був ознайомлений під розписку 03.09.2018 р., після виходу на роботу після відпустки та лікарняного (а.с. 113). Цього ж дня, 03.09.2018 р. позивач отримав попередження про звільнення разом із переліком запропонованих йому наявних вакантних посад (а.с. 114). Згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. ' Відповідно до ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1,2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. У справах про поновлення на роботі, доведення законності звільнення та дотримання встановленої процедури звільнення покладається на роботодавця. Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 р. № 9 (із подальшими змінами), судам роз`яснено, що розглядаючи трудові спори, пов`язані із звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення. При цьому, мова йде про те, що роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, освіти, досвіду тощо. Власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації в цій же установі, і не лише за місцем його роботи в певному структурному підрозділі, а всі наявні в установі вакансії. Із матеріалів справи вбачається, що протягом двох місяців позивачу неодноразово пропонувалися наявні у лікарні вакантні посади. Зокрема, позивачу були запропоновані такі посади: oлікаря-психіатра 7 відділення, чоловічого психіатричного; oлікаря-психіатра 9 відділення, психосоматичного чоловічого і жіночого; oлікаря-психіатра дільничного диспансерно-поліклінічного відділення; oлікаря-статиста організаційно-методичного відділу; oінші посади. Повний перелік запропонованих позивачу посад викладений у листі від 26.10.2018 р. (а.с. 118), в листі від 31.10.2018 р. (а.с. 126), в листі від 01.11.2018 р. (а.с. 128), та в листі від 05.11.2018 р. (а.с. 130). Судовим розглядом встановлено, що позивач відмовився від запропонованих йому вакантних посад. Судом також встановлено, що за заявою позивача про переведення його на вакантну посаду судового експерта (а.с. 117), 31.10.2018 року адміністрацією МОПЛ №1 був виданий наказ № 1570-к/тр про переведення його на вакантну посаду судового експерта на 0,25 ставки (а.с. 133), однак 31.10.2018 року позивач відмовився від переводу та у зв`язку з цим адміністрацією відповідача був виданий наказ №1576- к/тр від 1.11.2018 року «Про відміну дії наказу № 1570 -к/тр від 31.10.2018 року (а.с. 134). Наявність інших вакантних посад в лікарні, відмінних від тих, які пропонувались позивачу, та які б він міг зайняти згідно зі своїм кваліфікаційним рівнем, судовим розглядом не встановлена, а тому на думку суду відповідач виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування позивача. 05.11.2018 року, у зв`язку з відсутністю згоди позивача на переведення на будь-яку запропоновану вакантну посаду, адміністрацією МОПЛ №1 був виданий наказ №1588-к/тр «Про припинення трудового договору» (а.с. 136), згідно якого позивач був звільнений на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку зі скороченням штату. У зв`язку з відмовою позивача від ознайомлення з вказаним наказом та отримання його копії, працівниками відповідача був складений відповідний акт від 05.11.2018 р. (а.с. 137). Із матеріалів справи також вбачається, що 05.11.2018 року позивач був ознайомлений з остаточним розрахунком заробітної платні (а.с. 138), йому було запропоновано отримати трудову книжку та розписатися в журналі за отримання, від чого він відмовився, про що був складений акт від 05.11.2018 р. (а.с. 139). Цього ж дня позивачу був направлений лист (рекомендованим повідомленням) про необхідність отримати трудову книжку (а.с. 140), після чого позивач особисто під підпис отримав свою трудову книжку. Згідно ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Згідно ч. 7 ст. 43 КЗпП України рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Враховуючи, що у зазначених нормах зміст поняття обґрунтованості рішення профспілкового органу закон не розкриває, то така обґрунтованість повинна оцінюватись судом виходячи із загальних принципів права і засад цивільного судочинства (стаття 8 Конституції України, стаття 3 ЦК України, статті 2, 263 ЦПК України) та лексичного значення (тлумачення) самого слова "обґрунтований", яке означає "бути достатньо, добре аргументованим, підтвердженим науково, переконливими доказами, доведеним фактами". Висновок про обґрунтованість чи необґрунтованість рішення профспілкового комітету про відмову у наданні згоди на звільнення працівника може бути зроблений судом лише після перевірки відповідності такого рішення нормам трудового законодавства, фактичних обставин і підстав звільнення працівника, його ділових і професійних якостей. Відсутність згоди профспілкової організації на звільнення працівника сама по собі не може свідчити про відсутність підстав для звільнення такого працівника без оцінки такої незгоди як доказу в справі. Частина 8 статті 43 КЗпП України визначає, що власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 38 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» від 15.09.1999 р. № 1045-ХІУ, - виборний орган первинної профспілкової організації на підприємстві, в установі або організації дає згоду або відмовляє у дачі згоди на розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця з працівником, який є членом діючої на підприємстві, в установі, організації профспілки, у випадках, передбачених законом. Статтею 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» визначено, що у випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний термін обгрунтоване письмове подання роботодавця про розірвання трудового договору з працівником. Подання роботодавця має розглядатися у присутності працівника, щодо якого воно подано. Розгляд подання за відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. У разі нез`явлення працівника або його представника на засідання розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах терміну, визначеного частиною першою цієї статті. При повторному нез`явленні працівника без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності. У разі, якщо виборний орган первинної профспілкової організації не утворюється, згоду на розірвання трудового договору дає профспілковий представник, уповноважений на представництво інтересів членів профспілки згідно зі статутом. Орган первинної профспілкової організації повідомляє роботодавця про прийняте рішення у письмовій формі у триденний термін після його прийняття. У разі пропуску цього терміну вважається, що профспілковий орган дав згоду на розірвання трудового договору. Якщо працівник одночасно є членом кількох первинних профспілкових організацій, які діють на підприємстві, в установі, організації, дозвіл на його звільнення дає той профспілковий орган, до якого звернувся роботодавець. Рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору має бути обгрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обгрунтування відмови у згоді на звільнення, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки. Судовим розглядом встановлено, що до 17.08.2018 року позивач - [PERSON] був членом профспілкового комітету працівників МОПЛ №1. Із матеріалів справи вбачається, що 17.08.2018 року позивач подав заяву на ім`я голови вказаної профспілки про виключення його з членів профспілки (а.с. 227), та на ім`я головного бухгалтера МОПЛ №1 про припинення відрахування з його заробітної плати профспілкових внесків на користь профспілкового комітету працівників МОПЛ №1 (а.с. 225). Судом встановлено, що згоду на скорочення посади, яку займав позивач, адміністрація МОПЛ №1 запитала у профспілки, членом якої він був на момент видання наказу №76-л від 27.07.2018 року, та отримала згоду на звільнення. В подальшому, після створення 13.08. 2018 року Незалежної професійної спілки працівників Миколаївської обласної психіатричної лікарні №1 Миколаївської обласної ради (далі НПСП), та вступу до неї позивача, листом від 22.10.2018 р. (а.с. 36) останній було надано на її запит копії штатного розпису та відповідних наказів щодо його зміни, а також було запропоновано надати свої пропозиції щодо скорочення посади, яку займав позивач. 17.08.2018 року від позивача надійшла заява на ім`я головного бухгалтера МОПЛ №1 про відрахування профспілкових внесків на користь НПСП (а.с. 226-227). 02.11.2018 року від НПСП до адміністрації лікарні надійшли наступні документи: Витяг з протоколу № 6 від 31.10.2018 р.; обґрунтування рішення; повідомлення НПСП від 02.11.2018 р. про ненадання згоди на скорочення посади голови АСПЕК та звільнення позивача з посади голови АСПЕК МОПЛ №1 (а.с. 19-35). При цьому, заперечуючи проти звільнення позивача, НПСП не зазначила чинних нормативних актів, які б передбачали можливість існування у штатному розписі лікарні такої посади як «голова комісії АСПЕК», та його повноваження. На думку суду, посилання НПСП на наявність аналогічної посади у штатних розписах інших профільних лікарень, є необґрунтованими і не ґрунтуються на вимогах діючого законодавства. Крім цього, зі змісту витягу з протоколу засідання № 6 від 31.10.2018 р. НПСП, вбачається, що на цьому засіданні були присутні дві особи: голова профспілки - [PERSON] та заступник голови - [PERSON], відсутнім був член профспілки - [PERSON] (відповідно до заяви). Судовим розглядом встановлено, що на час засідання НПСП складалася із трьох осіб, прізвища яких вказані судом вище. При цьому [PERSON] , який був відсутній на засіданні, перед цим засіданням, 17.10.2018 року, подав заяву на ім`я головного лікаря МОПЛ №1 про припинення відрахування із його заробітної плати профспілкових внесків на користь НПСП, та заяву на ім`я голови НПСП про виключення його з членів профспілки. Відповідно до п. 21 Статуту Незалежної професійної спілки працівників Миколаївської обласної психіатричної лікарні №1 Миколаївської обласної ради, подання письмової заяви членом профспілки є підставою для припинення членства у профспілці. В силу п. 18 Статуту рішення про прийом або вихід з членів Профспілки приймається на засіданні профспілкового комітету Профспілки. Натомість, зі змісту протоколу № 6 вбачається, що заява [PERSON] про вихід із членів НПСП на цьому засіданні не розглядалася і з цього приводу відповідного рішення не ухвалювалося. До того ж, із двох осіб, присутніх на засідання профкому, одним із голосуючих був позивач по даній справі - [PERSON] , який є заінтересованою особою. За таких обставин рішення НПСП про відмову у дачі згоди на звільнення позивача за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України суд знаходить необґрунтованим і таким, що не містить правового обґрунтування, а тому не є перешкодою для звільнення позивача. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем в судовому засіданні не доведено, а судом не встановлено факту його незаконного звільнення з роботи та порушення відповідачем процедури такого звільнення, а тому відсутні підстави для задоволення його позовних вимог щодо скасування оспорюваних ним наказів, поновлення на роботі та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу. На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави.

Outcome: dismissed