Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

01.10.2019 р. позивач [PERSON] звернулась з позовом до відповідача [PERSON] , про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина [PERSON] , 2000 р.н., який продовжує навчання в розмірі по 1/4 частині всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. Вимоги позову мотивує тим, що сторони мають спільного сина, який проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Син [PERSON] продовжує навчання в Вищому навчальному закладі - Військовому інституті Київського національного університету ім.. Тараса Шевченка. Відповідач не надає допомогу на утримання сина, при цьому, [PERSON] є студентом стаціонарної форми навчання та потребує значних матеріальних витрат. Враховуючи зазначена, позивач вимушена звертатись до суду з вказаним позовом. 06.10.2019 р. ухвалою суду відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами та в порядку спрощеного позовного провадження, призначене судове засідання. 11.11.2019 р. до участі у справі в якості третьої особи залучено [PERSON] . Позивач в судовому засіданні вимоги позову підтримала в повному обсязі, посилаючись на викладене в ньому, не заперечувала щодо розгляду справи в порядку заочного провадження. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про що, зокрема, свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 21). Третя особа в судовому засіданні вимоги позову підтримав та просив їх задовольнити. Оскільки відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив та не подав до суду відзив, а також те, що позивач не заперечувала щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 12.10.2010 р. між сторонами розірвано шлюб. Від шлюбу, сторони мають, зокрема, повнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Син проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідно до довідки від 05.09.2019 р. (а.с. 11) [PERSON] є курсантом ІІ курсу денної форми навчання Військового інституту Київського національного університету ім. Тараса Шевченка. Термін навчання з серпня 2018 року по серпень 2022 року. Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст. 199 СК України якщо повнолітня дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Згідно з ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідачем до суду не надано доказів на спростування вимог позову, підтвердження матеріального стану, який би перешкоджав сплату аліментів на утримання повнолітнього сина до досягнення ним 23-х років, у разі продовження навчання. Таким чином стягненню з відповідача на користь позивача підлягають аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з 01.10.2019 року і до закінчення [PERSON] навчання, але не пізніше досягнення ним 23-х років. При цьому, суд зазначає, що позивач не позбавлена права звернення до суду з позовом про збільшення розміру аліментів в разі зміни матеріального стану відповідача, а відповідач, в разі наявності підстав, має право звернулись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір в сумі 768,4 грн. у частині позовних вимог про стягнення аліментів, від сплати якого позивач була звільнена відповідно положень п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved