Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-26 00:00:00

01.07.2016 року [PERSON] звернулася до Галицького районного суду м. Львова з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Свої вимоги мотивувала тим, що 27.10.2011 року [PERSON], знаходячись в квартирі [ADDRESS], штовхнув [PERSON], від чого остання впала та вдарилася ліктем об стіну, після чого наніс їй удар ногою по лівій нозі. Від чого у позивачки утворився синець в ділянці лівого гомілково-ступеневого суглобу, що відноситься до легкого тілесного ушкодження. Постановою Галицького районного суду м. Львова від 16.02.2016 року кримінальна справа за обвинуваченням [PERSON] за ч. 1 ст. 125 КК України закрита на підставі п. 5 ч. 1 ст. 7-1 КПК України в ред. 1960 року; [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України. Позивач у цивільному позові зазначає, що в 2011-2012 роках у зв'язку з травмою вона проходила амбулаторні лікування та обстеження у закладах охорони здоров'я, а в період з 21.05.2012 року по 01.06.2012 року перебувала на стаціонарному лікуванні у Комунальній 8 міській лікарні. На лікування та продукти харчування для підтримання організму з жовтня 2012 року до лютого 2016 року нею витрачено 50000,00 грн. Крім того, зазначає, що побиттям їй завдані моральні страждання, які вона оцінює у 50000,00 грн. Просить суд стягнути з відповідача вищезазначені суми у відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Позивачка та її представниця в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та позов просили задовольнити. Відповідач проти позову заперечив, зазначивши у письмових запереченнях, що вини у скоєнні злочину, щодо якого закрита кримінальна справа, він не визнавав та не визнає. Позивачем не надано суду доказів понесення [PERSON] витрат на лікування та їх суми. Також, відсутні докази завдання моральних страждань позивачці. У задоволенні позову просив відмовити у повному обсязі. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Постановою Галицького районного суду м. Львова від 16.02.2016 року у справі № 1-463/11 кримінальна справа про обвинувачення [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ст.125 ч.1 КК України, закрита на підставі п.5 ч. 1 ст. 7-1 КПК України (в ред. 1960 року), звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності, передбаченої ст.125 ч.1 КК України на підставі ст.49 КК України. Відповідно до тексту постанови, 27.10.2011 року о 21.30 год., перебуваючи у квартирі №13 на вул. Городоцькій, 3 у м. Львові, на ґрунті неприязних відносин [PERSON] спричинив потерпілій [PERSON] 3 тілесні ушкодження, які згідно ступеня тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень. Згідно з актом судово-медичного обстеження № 2894 від 29.10.2011 року у [PERSON] виявлено синець в ділянці лівого гомінкого-ступеневого суглобу, який утворився від дії тупого предмету, міг виникнути 27.10.2011 року та відноситься до легкого тілесного ушкодження. Ухвалою колегії суддів Апеляційного суду Львівської області від 31.05.2016 року постанова Галицького районного суду м. Львова від 16.02.2016 року залишена без змін. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України (підстави звільнення від доказування) вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили обовязковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, факт заподіяння [PERSON] легкого тілесного ушкодження позивачці внаслідок злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України вже доведений судом постановою по кримінальній справі та не підлягає доказуванню позивачкою. Положеннями ст. 1166 ЦК України передбачено відшкодування матеріальної шкоди при наявності складу правопорушення: протиправних дій особи, заподіяння шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою і наслідками, вини особи, що причинили збиток. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу, яка передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. В той же час, факт понесення матеріальних витрат позивачкою у зв'язку з лікуванням внаслідок спричинення тілесних ушкоджень відповідачем, не доведений під час судового розгляду. Надані [PERSON] медичні документи, що свідчать про амбулаторне та стаціонарне лікування, проходження обстежень не містять відомостей про витрати матеріального характеру, що понесені позивачем. Інших доказів на підтвердження існування таких витрат та їх суму суду не надано. Відтак, у задоволенні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди суд вважає за необхідне відмовити. При вирішенні позовної вимоги щодо відшкодування моральної шкоди суд враховує, що відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до положень ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до п.п. 3, 9, 101 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. Позивачка внаслідок отриманих тілесних ушкоджень перенесла стресову ситуацію, відчувала фізичний біль. Проходила курс лікування. Була позбавлена звичайного укладу життя, зазнала вимушених змін у життєвих стосунках, втратила душевну рівновагу та нормальні життєві звязки. [PERSON] довелося витрачати багато часу та додавати зусиль для відновлення попереднього стану і організації свого життя. Все це завдало позивачці фізичних та моральних страждань. Приймаючи до уваги конкретні обставини справи, виходячи з характеру правопорушення, враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд прийшов до висновку, що відповідно до ступеня вини [PERSON] з нього на користь позивачки підлягає стягненню заподіяна моральна шкода в розмірі 1000,00 гривень. При поданні позовної заяви позивачка не сплатила судовий збір, оскільки звільнена від сплати судового збору. Оскільки зазначений позов задоволений частково, судовий збір в розмірі 551,20 грн. (відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір») на підставі ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь держави.

Outcome: partial