Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-23 00:00:00

У липні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 13\~631,85 грн. В обґрунтування вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного кредитного договору № б/н від 17.01.2008 року [PERSON] отримала у ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в сумі 5000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ЗАТ КБ "ПриватБанк" відкрив [PERSON] картковий рахунок, випустив та надав платіжну картку, а також здійснював її обслуговування. [PERSON] зобовязалася у строки здійснювати погашення заборгованості, проте через неналежне виконання умов договору виникла заборгованість на вказану суму, яку позивач просить стягнути з відповідача. Представник позивача в судове засідання не зявився, проте надав суду письмове клопотання в якому просив розглянути справу без його участі, підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, а також не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в попередньому судовому засіданні, позов не визнала, надала письмові заперечення . Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши обставини справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Дослідивши обставини справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст.ст.525, 526, 527, 530, 625 ЦК України одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається; зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України; боржник зобовязаний виконати свій обовязок; якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк; боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Статтею 1049 частиною 1 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти, що передбачено ст.1054 ч.1 ЦК України. Згідно ст. 509, 510 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливост. Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор. З наданих позивачем до суду документів встановлено, що 17.01.2008 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] укладено кредитний договір у виді анкети заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг. Водночас з наданої суду позовної заяви вбачається, що відповідачем по справі зазначено [PERSON] З досліджених судом документів, а саме оригіналу паспорту [PERSON], що збігається з копією наданою позивачем та підтверджується матеріалами справи - [PERSON] отримала паспорт на прізвище «Каюда» 16.11.2004р., а отже на момент підписання кредитного договору у виді анкети заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг 17.01.2008р. її прізвище було [PERSON]. Крім того, ПАТ КБ «ПриватБанк» відкрив [PERSON] картковий рахунок і випустив платіжну картку з встановленим кредитним лімітом в сумі 1100,00 грн., а в позовній заяві кредитний ліміт зазначено в сумі 5000,00 грн. З викладеного вбачається, що стороною у зобовязанні зазначено відповідача [PERSON], а кредит укладено з [PERSON] та надано суду письмові докази. У ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На неодноразові запити суду, позивачем не надано доказів чому відповідачем по справі зазначено [PERSON], тоді як договір кредиту укладено з [PERSON] Стаття 215 ЦК України визначає що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя. Таким чином, зваживши у сукупності надані позивачем та відповідачем докази по справі, суд приходить до висновку, що [PERSON] є неналежним боржником, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed