Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

У грудні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення авансу за договором купівлі-продажу та моральної шкоди, в якому просив стягнути на його користь кошти, в рахунок переданого авансу у розмірі 15000 грн., моральну шкоду в розмірі 7000 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 1500 грн., витрати по сплаті судового збору у сумі 458,80 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що він домовився з [PERSON] про купівлю-продаж гаражу [NUMBER], розташованого у боксі №8 гаражного кооперативу "Верстатобудівник-1" за 30000 грн. та сплатив відповідачу аванс в рахунок майбутнього платежу у розмірі 15000 грн., що підтверджується відповідною розпискою. У жовтні 2013 року позивач дізнався, що вищевказаний гараж належить іншій особі, продати гараж відповідач не мав наміру та можливості. Оскільки відповідач відмовляється повернути отримані кошти, позивач просить задовольнити його позов. У судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали та просили його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування своїх доводів відповідач зазначив, що дійсно домовився з позивачем про продаж гаража за 30000 грн. та отримав завдаток 15000 грн., про що написав розписку. Після сплати коштів позивач повторно вирішив оглянути гараж та повідомив йому, що відмовляється купувати гараж і просить повернути йому кошти. У зв'язку з тим, що договір не було укладено саме з вини позивача, просить відмовити у задоволенні позову. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково виходячи з наступного. Судом встановлено, що 10 березня 2013 року [PERSON] було надано [PERSON] розписку про отримання 15000 грн. за гараж (а.с.6). Оригінал зазначеної розписки було оглянуто у судовому засіданні, від сторін заперечень щодо невідповідності копії розписки, яка знаходиться в матеріалах справи не було. [PERSON] у судовому засіданні підтвердив факт отримання від [PERSON] 15000 грн. З пояснень сторін, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] домовились про продаж гаражу [NUMBER], розташованого у боксі №8 гаражного кооперативу "Верстатобудівник-1" за 30000 грн. Відповідач отримав від позивача в рахунок майбутнього платежу 15000 грн. Вказані обставини визнані сторонами і у відповідності до ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Таким чином, внесення завдатку, як способу виконання зобов'язання, може мати місце лише у випадку наявності зобов'язання, яке б мало випливати із договору купівлі-продажу. Зі справи вбачається, що 10.03.2013р. сторони домовилися про продаж відповідачем позивачу гаража за 30000 грн., у зв'язку з чим відповідач отримав від позивача 15000 грн. Вказана домовленість була викладена в розписці, де зазначені умови купівлі-продажу гаражу. Сторони суду пояснили, що договору купівлі-продажу гаражу укладено не було, тому суд дійшов висновку, що передана позивачем відповідачу сума у розмірі 15000 грн. є авансом, який підлягає поверненню позивачу. При вирішенні позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У відповідності до ст. ст. 11, 58 - 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач у судовому засіданні суду пояснив, що підставами для відшкодування йому моральної шкоди є те, що він тривалий час не міг користуватись своїми коштами та те, що у зв'язку з виниклою ситуацією погіршилось його здоров'я. Враховуючи, що позивачем не було надано суду доказів спричинення йому відповідачем моральної шкоди, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди слід відмовити за безпідставністю та недоведеністю. Щодо вимог [PERSON] про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, суд дійшов висновку про те, що ці вимоги задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не було надано суду доказів сплати зазначених витрат (квитанцій або інших розрахункових документів). Посилання позивача та його представника на п. 2 Додаткової угоди №1 до договору про надання правової допомоги та представництво інтересів суд не приймає як доказ сплати коштів, оскільки зазначений пункт містить лише посилання на те, що гонорар «сплачується», а не сплачений фактично. Відповідно до ст.88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позивачем документально підтверджено сплату судового збору у розмірі 458,80 грн., тому витрати понесені позивачем при сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial