Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

02.06.2015 р. [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить позбавити [PERSON] відносно дітей [PERSON] і [PERSON] батьківських прав, призначити його опікуном дітей та стягнути аліменти на їх утримання у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на його користь, обґрунтовуючи вимоги тим, що мати [PERSON] і [PERSON], а його рідна сестра [PERSON] померла [INFO] р.. З 2006 р. відповідач не знайомий з дітьми, не приймає участі у їх вихованні та утриманні, тому після смерті [PERSON] він з дружиною забрали дітей у свою сім'ю. Він має власний будинок, працює і має заробітну плату, позитивно характеризується, забезпечує дітей всіма умовами для проживання і навчання. У судовому засіданні позивач і його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені у позові. Відповідач про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать розписка про одержання судової повістки і довідка про доставку SMS-повідомлення, в судове засідання не з'явився повторно і причини неявки суду не повідомив. З нотаріально посвідченої заяви [PERSON] (зареєстровано в реєстрі за № 392 від 15.04.2014 р.) вбачається, що цією заявою він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав стосовно неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], які проживають в [ADDRESS] (а.с. 22). Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.. 224 ЦПК України. Представник третьої особи Черняк О.М. позов підтримала і пояснила, що проведеною службою у справах дітей роботою було встановлено, що відповідач проживає в іншій місцевості, не спілкується з дітьми, а ті його взагалі не пам'ятають. [PERSON] вихованням і утриманням дітей також не займається, діти позбавлені батьківського піклування, адже і мати дітей у 2013 р. померла. Обстеживши житлово-побутові умови позивача було встановлено, що умови проживання відповідають всім нормам, діти забезпечені харчами, одягом, шкільним та іншим приладдям для їх розвитку. Рідні [PERSON] підтримують позивача, не заперечують проти проживання дітей у їх сім'ї, підтримують здорові родинні стосунки як у повній сім'ї. Прокурор Романова К.С. позов підтримала і вважає, що є всі підстави для позбавлення батьківських прав батька неповнолітніх дітей. Вислухавши сторони, думку прокурора, дослідивши наявні у справі письмові докази суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO], та малолітнього [PERSON], [INFO], є [PERSON] і [PERSON], актові записи №№ 1605, 287 відповідно (а.с. 6, 7). [PERSON] і [PERSON] шлюб розірвали, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 25 від 01.03.2006 р.. Після реєстрації розірвання шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище [PERSON] (а.с. 8). Згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 09.12.2013 р., актовий запис № 76, [PERSON] померла [INFO] року в м. П'ятихатки (а.с. 9). З досліджених свідоцтв про народження [PERSON] і [PERSON] слідує, що їх матір'ю записана [PERSON], актові записи №№ 660, 49 відповідно, що свідчить про те, що [PERSON] і [PERSON] є рідними братом та сестрою по матері (а.с. 4, 5). З акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї [PERSON] вбачається, що діти забезпечені нормальними умовами проживання, забезпечені одягом, шкільним приладдям, постільною білизною, наявний власний куточок, персональний комп'ютер, кімната відпочинку. Стосунки у сім'ї доброзичливі, члени сім'ї до рішення про прийняття на виховання дітей ставляться позитивно (а.с. 12). Висновок П'ятихатської райдержадміністрації від 28.05.2015 р. № 51-1870/0/363-15 вказує на доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх [PERSON] і [PERSON] (а.с. 23). З характеристики на [PERSON] з місця його роботи вбачається, що він працює електромонтером в ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» з 2007 р., відповідальний, працьовитий, добрий сім'янин, надійна та чуйна людина (а.с. 15). Згідно довідки № 2721 від 02.12.2014 р. середньомісячний заробіток [PERSON] становить 3031,50 гривень (а.с. 16). За обліками МВС [PERSON] до кримінальної відповідальності не притягувався, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває (а.с. 14). Крім того, за дружиною позивача [PERSON] на підставі договору дарування від 10.12.1997 р. зареєстрований на праві власності житловий будинок по [ADDRESS] (а.с. 10-11). Слід звернути увагу на те, що [PERSON] і [PERSON] за місцем навчання в Саксаганській ЗШ І-ІІІ ступенів характеризуються виключно позитивно. В характеристиках вказано, що рідні піклуються про дітей, підтримують тісний зв'язок зі школою, забезпечені одягом та шкільним приладдям, добре навчаються, заняття не пропускають, домашні завдання виконують, на уроках активні, уважні (а.с. 17, 18). Виходячи з вищенаведеного судом встановлено, що своїми діями відповідач порушує свої зобов'язання, закріплені в ст.. 51 Конституції України, а саме, «Батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття». Аналогічне твердження закріплене і у ст.. 150 СК України, якою передбачені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, де батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 4 ст.. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ч. 1 ст.. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст.. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 р. № 2402 (далі - Закон) «Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України». Статтею 11 Закону передбачено, що «Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини». У відповідності до ст. 12 Закону на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Наведені обставини дають підстави для висновку, що [PERSON] свідомо ухиляється від своїх обов'язків по вихованню неповнолітньої [PERSON] і малолітнього [PERSON], оскільки не піклується про фізичний та духовний розвиток дітей, підготовку їх до самостійного життя, не спілкується і фактично не знайомий з ними, перешкод в спілкуванні з ними йому ніхто не чинив і не чинить, тому з врахуванням інтересів дітей відповідача слід позбавити батьківських прав. Суд роз'яснює відповідачеві у справі, що відповідно до ст.. 169 СК України «Мати, батько, позбавлений батьківських прав, має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, якщо дитина не була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом». Крім того, судом встановлено, що батько на виховання і утримання дітей матеріальну допомогу не надає, тобто свій обов'язок щодо матеріального забезпечення дочки [PERSON] і сина [PERSON] не виконує, тому суд вважає, що сукупність наведених фактів утворюють юридичний склад, необхідний і достатній для виникнення зазначеного аліментного зобов'язання, а аліменти підлягають примусовому стягненню. Відповідно до положень ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно вимог ч. 2 ст. 182, 191 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і присуджуються рішенням суду від дня пред'явлення позову. Вирішуючи питання про встановлення опіки та призначення опікуна суд виходить з наступного. Статтею 6 СК України визначено, що малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Відповідно до ст. 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними, а у відповідності до положень ст. 59 цього Кодексу піклування встановлюється над неповнолітніми особами, які позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, цивільна дієздатність яких обмежена. Згідно статті 60 частин 3, 4 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, а піклування над неповнолітньою особою, якщо протягом розгляду справи буде встановлено, що вони позбавлені батьківського піклування, і призначає опікуна або піклувальника відповідно за поданням органу опіки та піклування. З наведеного слідує, що [PERSON] має статус неповнолітньої, а [PERSON] є малолітнім. Виходячи з цього суд вважає, що позивач помилково просить визнати його «опікуном» над обома «неповнолітніми дітьми», оскільки над неповнолітньою [PERSON] слід встановити піклування, а лише над малолітнім [PERSON] - опіку. Відповідно до ст. 88 ч. 3 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі ст.ст. 6, 155, 164-166, 169, 179, 180, 182, 191 СК України, ст.ст. 58-60, 62, 63 ЦК України, ст. 8, 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 р. № 2402,

Outcome: approved