Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-12 00:00:00

У серпні 2016року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до ТОВ «Видавничий дім «Губернія», Громадської організації «Наші гроші» про захист гідності, честі, ділової репутації та вилучення неправдивої інформації. В обгрунтування позовних вимог позивач вказував, що 20 січня 2016 року на веб-порталі ТОВ «Видавничий дім «Губернія» з посиланням на публікацію на веб-порталі Громадської організації «Наші гроші» від 10 грудня 2015 року була розміщена публікація з назвою «Рідна фірма матері головного ревізора Харківщини за 2 мільйони встановить світлофори на одному перехресті», в якій також повідомлялось про укладання Управлінням з будівництва, ремонту та реконструкції Департаменту будівництва та шляхового господарства Харківської міської Ради 04 грудня 2015 року за результатами тендеру угоди з ТОВ «Енергосервіс ПМК» щодо будівництва світлофорного об'єкту вартістю 2,12 млн. гривень. А 21.01.2016 року на веб-порталі ТОВ «Видавничий дім «Губернія» з посиланням на публікацію на веб-порталі Громадської організації «Наші гроші» від 11 грудня 2015 року була розміщена публікація з назвою «Харківтрансгаз» роздав 88 мільйонів рідній фірмі голови ДФІ Харківщини та сусідам столичних газовиків», в якій повідомлялось, що Філія «УМГ «Харківтрансгаз» ПАТ «Укртрансгаз» 23 листопада 2015 року акцептувала пропозиції ТОВ «Енергосервіс» а ТОВ «Енергосервіс ПМК» на суму 88,46 млн.грн. Назви та зміст вказаних публікацій є образливими, спотворюючи та перекручують дійсні обставини. Інформація, яка в них міститься, викладена у негативному світлі, є недостовірною, такою, що завдає шкоди позивачу а членам її родини честі та гідності, порушує право на приватність, негативно впливає на суспільну думку та дає підстави для помилкових висновків. Наведені публікації містять аналіз начебто причетності позивача та членів її родини до громадської діяльності ТОВ « Енергосервіс ПМК» на момент укладання зазначених в публікації договорів, що не відповідає дійсності, використовуючи в назвах формулювання явно негативного змісті, є втручанням в приватне життя позивача та членів її родини. Подібні твердження відповідачів, на думку позивача, спотворюють дійсне уявлення про позивача у її рідних та знайомих, викликають негативний суспільний осуд, так як в контексті даних публікації позивача фактично звинувачують в незрозумілих корупційних діяннях лише через обставини участі у даному підприємстві, корпоративні права у якому позивачем були відчужені у лютому 2015 році. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.05.2017 року вищезазначена справа надійшла до провадження судді Теслікової ( Чудновської ) І.І. У судовому засіданні представник позивача - [PERSON] діючий на підставі довіреності підтримав позовну заяву та просив її задовольнити, а саме визнати недостовірною та такою, що порушує права на приватність, порочить позивача честь та гідність інформацію, розміщену ТОВ «Видавничий дім «Губернія» на веб-сайті http://www.guberniya.net та Гроадською організацією «Наші гроші» на веб-сайті http://nashigroshi.org, в заголовках статей з назвами: «Рідна фірма матері головного ревізора Харківщини за 2 мільйони встановить світлофори на одному перехресті» (публікація 20.01.2016 року та 10.12.2015 року);«Харківтрансгаз» роздав 88 мільйонів рідній фірмі голови ДФІ Харківщини та сусідам столичних газовиків» (публікація 21.01.2016 року та 11.12.2015 року); та зобов'язати вилучити вищезазначену публікацію. Позивач [PERSON] у призначене судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю за участю її представника. Перший відповідач ТОВ « Видавничий дім « Губернія» двічі повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи у призначене судове засідання на 27.06.2017 року, 13.07.2017року під час розгляду справи суддею Тесліковою І.І., та на неодноразові повідомлення та нез'явлення у призначені судові засідання під час розгляду данної справи суддями Благої І.С. та Салайчук С.М., не з'явились, про причини своєї неявки суду не повідомляли. Представник другого відповідача громадської організації «Наші гроші» - [PERSON] проти задоволення позову заперечув. У запереченнях проти позову посилається на те, що заявлені позовні вимоги не грунтуються на належних та допустимих доказах, суперечать оставинам справи, порушують норми матеріального права передбачені ст.ст. 16, 277 ЦК України, ч.1 ст. 30 ЗУ « Про інформацію», суперечать практиці Європейського суду з прав людини, та фокт того, що розповсюджена інформація не принижує гідність, честь чи ділову репутацію, не носить характеру завідомо неправдивих відомостей, не є розповсюдженням завідомо неправдивої інформації, встановлений судовим рішенням Апеляційного суду Харківської області від 13.07.2016 року та позивачем не доведено, що громадська організація « Наші грощі » є власником сайту http://nashigroshi.org на якому була розміщена інформацію, про спростування якої заявлено позивачем. У судовому засіданні представник другого відповідача- Рисенко В.М. підтримав заперечення проти позову та просив у задоволенні позову відмовити. З'ясувавши думку представника позивача та представника другого відповідача, враховучи те, що перший відповідач не одноразово під час розгляду справи не з'являвся у призначені судові засідання, не порушуючи строки розгляду справи, приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутністю першого відповідача. Суд вислухавши думку представника позивача, представника другого відповідача, дослідивши матеріали справи, позовну заяву та заперечення на позовну заяву встановив наступне. 20 січня 2016 року на веб-порталі ТОВ «Видавничий дім «Губернія» з посиланням на публікацію на веб-порталі Громадської організації «Наші гроші» від 10 грудня 2015 року була розміщена публікація з назвою «Рідна фірма матері головного ревізора Харківщини за 2 мільйони встановить світлофори на одному перехресті», в якій також повідомлялось про укладання Управлінням з будівництва, ремонту та реконструкції Департаменту будівництва та шляхового господарства Харківської міської Ради 04 грудня 2015 року за результатами тендеру угоди з ТОВ «Енергосервіс ПМК» щодо будівництва світлофорного обєкту вартістю 2,12 млн. гривень. Вказано, що «Зараз засновником «Енергосервіс ПМК» є [PERSON], а директором [PERSON]. Але першим засновником ТОВ «Енергосервіс ПМК» була [PERSON]. Вона разом зі своїм сином [PERSON] заснувала ТОВ «Енергосервіс ПМК», яке в жовтні 2011 року отримало підряд від Харківської міської ради на реконструкцію освітлення майдану Свободи за 15 млн.грн. [PERSON] є депутатом Харківської міської Ради від президентської «Солідарності», з 2012 року працює начальником територіального управління Держфінінспекції в Харківській області, у 2002-2006 року був народним депутатом.» 21 січня 2016 року на веб-порталі ТОВ «Видавничий дім «Губернія» з посиланням на публікацію на веб-порталі Громадської організації «Наші гроші» від 11 грудня 2015 року була розміщена публікація з назвою «Харківтрансгаз» роздав 88 мільйонів рідній фірмі голови ДФІ Харківщини та сусідам столичних газовиків», в якій повідомлялось, що Філія «УМГ «Харківтрансгаз» ПАТ «Укртрансгаз» 23 листопада 2015 року акцептувала пропозиції ТОВ «Енергосервіс» а ТОВ «Енергосервіс ПМК» на суму 88,46 млн.грн. Вказано, що «засновником фірми «Енергосервіс ПМК» нині є [PERSON], однак заснувала її [PERSON]. Вона разом із своїм сином [PERSON] заснувала Харківське ТОВ «Енергосервіс» (код ЄДР 30592278, не плутати з фірмою - переможцем). Наразі воно написане на неї та [PERSON]. [PERSON] є депутатом Харківської міської Ради від президентської «Солідарності», з 2012 року працює начальником територіального управління Держфінінспекції в Харківській області, у 2002-2006 року був народним депутатом.» Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 13.07.2016 року відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Видавничий дім «Губернія», Громадської організації «Наші гроші» про захист гідності, честі, ділової репутації та спростування неправдивої інформації розміщену ТОВ «Видавничий дім «Губернія» на веб-сайті: http://www.guberniya.net з назвами: - «Рідна фірма матері головного ревізора Харківщини за 2 мільйони встановить світлофори на одному перехресті», опубліковану 20.01.2016р.; - ««Харківтрансгаз» роздав 88 мільйонів рідній фірмі голови ДФІ Харківщини та сусідам столичних газовиків», опубліковану 21.01.2016р. Рішення мотивоване тим, що хоча поширена інформація за формою його висловлювання (подання) наближається до перебільшення або провокації, а тому є неприємною для позивача, проте вона не виходить за рамки суспільної моралі, оскільки її висловлено в формі, яка не принижує гідність, честь чи ділову репутацію, не носить характеру завідомо неправдивих відомостей, не є розповсюдженням завідомо неправдивої інформації. Крім того, оціночне судження було висловлено щодо посадової особи органу державної влади, яка, погоджуючись на виконання владних повноважень, приймає на себе обов'язок нести і поєднаний з цими повноваженнями тягар, до складу якого входять зокрема і певні моральні збитки, дискомфорт від критичного ставлення населення до влади, а тому межа допустимої критики щодо такої особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК Укаїни обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких бкруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на момент реєстрації ТОВ «Енергосервіс ПМК» станом на 22 жовтня 2010 року єдиним засновником ТОВ «Енергосервіс ПМК» була [PERSON]. Факт того, що [PERSON] була засновником ТОВ «Енергосервіс ПМК» та є матірью [PERSON] підтверджено представником позивача у судовому засіданні. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією розуміють документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі. В ст. 5 Закону України «Про інформацію» закріплені принципи інформаційних відносин, серед яких - об'єктивність, вірогідність, повнота і точність інформації. Згідно з ст. 42 вказаного Закону учасниками інформаційних відносин є громадяни, юридичні особи або держава, які набувають передбачених законом прав і обов'язків у процесі інформаційної діяльності. Стаття 43 зазначеного Закону передбачає обов'язок учасників інформаційних відносин забезпечувати додержання принципів інформаційних відносин, передбачених статтею 5 цього Закону. Розповсюдження інформації, що не відповідає дійсності, та порушує немайнові права особи відповідно до ст. 47 Закону України «Про інформацію» є порушенням інформаційного законодавства, за яке передбачена відповідальність. Стаття 297 ЦК України передбачає право кожного на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного суду України від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» передбачено, що під поширенням інформації є також її викладення в заявах (скаргах). Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз'яснено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Згідно з положеннями статті 277 ЦК України (435-15 ) і статті 10 ЦПК України (1618-15 ) обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 471 Закону України "Про інформацію" ( 2657-12 ) оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України ( 435-15 ) не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (475/97-ВР). Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК ( 435-15 ) та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (стаття 37 Закону про пресу,стаття 65 Закону України "Про телебачення і радіомовлення") ( 3759-12 ) у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку З матеріалів справи вбачається, що у спірній статті дійсно була викладена інформація, яка стосується позивача, та мало місце поширення такої інформації в мережі Інтернет, тобто доведення такої інформації до відома багатьох осіб, проте проаналізувавши інформацію, а також характер використаних при її викладенні мовних засобів. Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Враховуючи викладене, оціночне судження щодо особи є висновком, отриманим в результаті інтелектуальної (логічної) обробки і узагальнення конкретною людиною фактів, оцінок інших людей, інформації довідкового характеру та причинно-наслідкових зв'язків між зазначеними джерелами інформації, а тому будь-яким шляхом неможливо оцінити правдивість чи правильність цього висновку. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» встановлено, що вибір способу захисту немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Разом із тим, особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. У зв'язку з цим суди повинні брати до уваги, що відповідно до статті 275 ЦК захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. До таких спеціальних способів захисту відносяться, наприклад, спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь, відкликання документа, який містить недостовірну інформацію (стаття 277 ЦК), Відповідно до положень частин 4-5 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Якщо недостовірна інформація міститься у документі, який прийняла (видала) юридична особа, цей документ має бути відкликаний. Згідно роз'яснень, викладених в пунктах 11, 12 Постанови, у разі поширення інформації посадовою особою необхідно з'ясовувати, від імені кого ця особа виступає. Якщо посадова чи службова особа виступає не від імені юридичної особи і не при виконанні посадових (службових) обов'язків, то належним відповідачем є саме вона. Належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини другої статті 119 ЦПК). Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані відповідно до положень ЦПК в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет. Якщо недостовірна інформація, що порочить гідність, честь чи ділову репутацію, розміщена в мережі Інтернет на інформаційному ресурсі, зареєстрованому в установленому законом порядку як засіб масової інформації, то при розгляді відповідних позовів судам слід керуватися нормами, що регулюють діяльність засобів масової інформації. Веб-сайт (Website) - це об'єднана однією адресою (доменним іменем) сукупність документів фізичної чи юридичної особи. Доменне ім'я є ідентифікатором особи в мережі інтернет, а власник веб-сайту доменного імені може крім того визначити власну назву такого сайту (логотип). Судом встановлено, що викладена інформація на веб-порталі ТОВ «Видавничий дім «Губернія» з посиланням на публікацію на веб-порталі Громадської організації «Наші гроші» від 10 грудня 2015 року, яка була розміщена публікація з назвою «Рідна фірма матері головного ревізора Харківщини за 2 мільйони встановить світлофори на одному перехресті», в якій також повідомлялось про укладання Управлінням з будівництва, ремонту та реконструкції Департаменту будівництва та шляхового господарства Харківської міської Ради 04 грудня 2015 року за результатами тендеру угоди з ТОВ «Енергосервіс ПМК» щодо будівництва світлофорного об'єкту вартістю 2,12 млн. гривень та викладена інформація на веб-порталі ТОВ «Видавничий дім «Губернія» з посиланням на публікацію на веб-порталі Громадської організації «Наші гроші» від 11 грудня 2015 року була розміщена публікація з назвою «Харківтрансгаз» роздав 88 мільйонів рідній фірмі голови ДФІ Харківщини та сусідам столичних газовиків», в якій повідомлялось, що Філія «УМГ «Харківтрансгаз» ПАТ «Укртрансгаз» 23 листопада 2015 року акцептувала пропозиції ТОВ «Енергосервіс» а ТОВ «Енергосервіс ПМК» на суму 88,46 млн.грн., не виходить за рамки суспільної моралі, оскільки її висловлено в формі, яка не принижує гідність, честь чи ділову репутацію, не носить характеру завідомо неправдивих відомостей, не є розповсюдженням завідомо неправдивої інформації, а є оціночним судженням. Крім того, позивачем не доведено, що громадська організація « Наші грощі » є власником сайту http://nashigroshi.org на якому була розміщена інформацію, про спростування якої заявлено позивачем. Аналізуючи встановлені факти та чинне законодавство, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про визнання недостовірною, та такою, що порушує права на приватність, порочить честь та гідність позивача інформація яка, викладена 20 січня 2016 року та розміщена ТОВ «Видавничий дім «Губернія» на веб сайту http://www.guberniya.net та громадською організацією « Наші гроші» на веб сайту http://nashigroshi.org, в заголовках статей з назвами: -« Рідна фірма матері головного ревізора Харкіщини за 2 мільони встановить світлофори на одному перехресті», - « Харківтрансгаз» роздав 88 мільйонів рідній фірмі голови ДФІ Харківщини та сусідам столічних газовиків, не підлягають задоволенню, оскільки ця інформація є оціночними судженнями не перевищує межі допустимої критики, не виходить за рамки суспільної моралі, оскільки її висловлено в формі, яка не принижує гідність, честь чи ділову репутацію, не носить характеру завідомо неправдивих відомостей, не є розповсюдженням завідомо неправдивої інформації, а є оціночним судженням, та як встановлено в ршення Апеляційного суду Харківської області від 13.07.2016 року, не виходить за рамки суспільної моралі, оскільки її висловлено в формі, яка не принижує гідність, честь чи ділову репутацію, не носить характеру завідомо неправдивих відомостей, не є розповсюдженням завідомо неправдивої інформації, а отже і не має підстав для її вилучення. Крім того, позивачем не доведено, що громадська організація « Наші грощі » є власником сайту http://nashigroshi.org на якому була розміщена інформацію, про спростування якої заявлено позивачем. Доводи другого відповідача знайшли свої підтвердження викладені у запереченнях та позовну заяву та наголошені під час розгляду справи. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проаналізувавши зазначені норми закону та зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed