Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-13 00:00:00

01 липня 2015 року представник ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди в порядку регресу, стверджуючи, що 15.10.2014 року між ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та [PERSON] було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, посвідчений полісом №АІ/1222405. 27 жовтня 2014 року [PERSON], о 18 годині 45 хвилин, керуючи автомобілем «Део» д/з [NUMBER] на автодорозі Одеса-Іллічівськ в порушення 12.3, 34.1.1, 11.4 ПДР України, не вибрав небезпечну швидкість руху, де допустив зіткнення з автомобілем «ФІАТ» д/З [NUMBER] під керуванням [PERSON]. Постановою Іллічівського міського суду Одеської області від 28 січня 2015 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Позивач прийняв на себе відшкодування збитків та виплатив [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 50000,00 грн. Представник позивача вказує в позові, що даний спір виник у зв'язку із стягнення з відповідача в порядку регресу виплаченого страхового відшкодування, тому він звернувся до суду з даним позовом та просить суд стягнути з [PERSON] на користь ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» суму виплаченого відшкодування в порядку регресу у розмірі 50000,00 грн. та судові витрати. Позивач був належним чином повідомлений про день і час судового розгляду справи, однак представник позивача до суду не з'явився та надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, просив суд задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини своєї неявки суд не повідомив. Згідно ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, у зв'язку з неявкою відповідача за даною цивільною справою, суд вважає за необхідне розглядати справу в заочному порядку. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Згідно з ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ч.2 ст.1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно ч.1 ст.25 Закону України «Про страхування», здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. У відповідності до ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до положень ст.29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Пунктом 36.6 ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Судом встановлено, що 15.10.2014 року між ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та [PERSON] було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, посвідчений полісом №АІ/1222405 (а.с.9). 27 жовтня 2014 року [PERSON], о 18 годині 45 хвилин, керуючи автомобілем «Део» д/з [NUMBER] на автодорозі Одеса-Іллічівськ в порушення 12.3, 34.1.1, 11.4 ПДР України, не вибрав небезпечну швидкість руху, де допустив зіткнення з автомобілем «ФІАТ» д/з [NUMBER] під керуванням [PERSON]. Постановою Іллічівського міського суду Одеської області від 28 січня 2015 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (а.с.18 зв.). ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» прийняло на себе відшкодування збитків та виплатив [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 50000,00 грн. (а.с.7, 12-30). Отже, з врахуванням встановлених обставин по справі, суд приходить до висновку про правомірність вимог позивача до відповідача про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Верховним судом України у листі «Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування» від 19.07.2011 року роз'яснено, що визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком авто товарознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Судом досліджено копію висновку №1267 спеціаліста - авто товарознавця про оцінку вартості матеріальної шкоди, спричиненої в результаті пошкодження автомобілю, згідно якого відновлювальний ремонт автомобілю «ФІАТ» д/з [NUMBER] складає 83136,78 грн. (а.с.31-37). На підставі викладеного,

Outcome: approved