Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Ленінського району Харківської міської ради (далі - УПСЗН адміністрації Ленінського району Харківської міської ради) звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] в якій просять стягнути з даної особи грошові кошти в сумі 17 508 грн. 30 коп. на розрахунковий рахунок управління праці та соціального захисту населення адміністрації Ленінського району Харківської міської ради, для подальшого їх перерахування до Державного бюджету України. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що на обліку в УПСЗН адміністрації Ленінського району Харківської міської ради перебувала [PERSON] як одержувач тимчасової допомоги на дитину - сина [PERSON], [INFO], батько якого [PERSON] ухилявся від сплати аліментів. У зв'язку з тим, що боржник [PERSON] ухилявся від сплати аліментів, [PERSON] було призначено тимчасову державну допомогу на період з 01.05.2008 року по 30.11.2013 року, а всього було сплачено тимчасової державної допомоги в сумі 17 508 грн. 30 коп. 27 грудня 2013 року [PERSON] звернулась з заявою до відділу соціальних допомог Управління про припинення виплати допомоги, оскільки [PERSON] розпочав виплату аліментів. 04 лютого 2014 року за місцем реєстрації боржника Управлінням була направлена вимога щодо повернення ним на рахунок управління виплачених [PERSON] сум тимчасової допомоги на утримання сина. 26 березня 2014 року [PERSON] звернувся з заявою до відділу соціальних допомог Управління та зобов'язався повернути виплачені грошові кошти частинами за 59 місяців, в зв'язку з чим 26 березня 2014 року була укладена угода про погашення заборгованості частинами. До сьогоднішнього часу боржник свої зобов'язання не виконує, грошові кошти від нього не надходили. У зв'язку з чим позивач вимушений звернутись до суду з зазначеним позовом. Представник позивача УПСЗН адміністрації Ленінського району Харківської міської ради до суду не з'явився, про розгляд справи були повідомлені належним чином, судову повістку отримано 04.02.2015 року (а.с.45), на адресу суду подана заява, в якій позов підтримують в повному обсязі, просять розглядати справу без їх участі(а.с.43). Суд вважає можливим розглянути даний позов без представника позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з'явився, судову повістку отримав особисто 03.02.2015 року (а.с.42), на адресу суду надав заяву, в якій позовні вимоги визнає, просить справу розглядати без його участі (а.с.48). Суд вважає можливим розглянути дану справу у відсутності [PERSON] Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши та оцінивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, дійшов до висновку, що позовні вимоги Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Ленінського району Харківської міської ради є обґрунтовані та підлягають задоволенню. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] дійсно не отримувала аліменти з [PERSON] в період з 01 листопада 2007 року по 30 вересня 2014 року згідно з виконавчим листом № 2-3325/07 від 18.09.2007 року, виданого Ленінським районним судом м. Харкова про стягнення 1/4 частини аліментів з усіх видів його заробітку на утримання сина [PERSON], [INFO], але не менше 25% мінімальної заробітної плати, що підтверджується довідками про неотримання аліментів, виданих відділом Державної виконавчої служби Великобурлуцького районного управління юстиції [PERSON](а.с.24-31). Відповідно до довідок управлінні праці та соціального захисту населення адміністрації Ленінського району Харківської міської ради у зв'язку з тим, що відповідач ухилявся від сплати аліментів, [PERSON] було призначено тимчасову державну допомогу на період з 01.05.2008 року по 30.11.2013 року та виплачено тимчасової державної допомоги на загальну суму 17 508 грн. 30 коп.(а.с.32-35). Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Так, позивачем надано угоду, яка укладена між УПСЗН адміністрації Ленінського району Харківської міської ради та [PERSON], яку відповідач підписав власноруч, де зобов'язався повернути надміру виплачену державну соціальну допомогу за 58 місяців - 300 грн. 00 коп. кожного місяця та за 1 місяць 108 грн. 30 коп. з дня укладення цієї угоди помісячно, а всього повернути грошові кошти в сумі 17 508 грн. 30 коп. Із цієї угоди вбачається, що відповідач визнає суму сплаченої тимчасової державної допомоги на утримання його дитини і згоден її погасити. Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, тобто, даний обов`язок є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, при чому обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Відповідно до ст.181 СК України, якщо батьки ухиляються від сплати аліментів, дитині призначається тимчасова державна допомога, яка не може бути меншою, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виплата тимчасової державної допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок призначення та виплати тимчасової державної допомоги визначається Кабінетом Міністрів України. Норма даної статті є проявом державної охорони дитинства. Утримання дитини це, насамперед, обов`язок батьків. Держава має субсидіарний, додатковий обов`язок щодо матеріального забезпечення дітей і виконує його у різний спосіб, одним із яких є призначення тимчасової матеріальної допомоги тим, мати, батько яких розшукуються або ухиляються від сплати аліментів або не мають можливості утримувати дитину. Відповідно до п.2 Порядку призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.02.2006 року № 189 тимчасова допомога призначається у разі, коли рішення суду про стягнення аліментів з одного з батьків не виконується у зв'язку з ухиленням від сплати аліментів або відсутністю у боржника коштів та іншого майна, на які за законом може бути звернено стягнення. Згідно ч.10 ст.181 СК України суми наданої дитині тимчасової державної допомоги підлягають стягненню з платника аліментів до Державного бюджету України у судовому порядку. Крім того, відповідно до вимог п.12 Порядку призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 189 від 22.02.2006 року якщо виникла можливість стягнення аліментів з одного з батьків, виявлено, що один з батьків може утримувати дитину або місце проживання (перебування) одного з батьків встановлено, у зв'язку з чим можливе стягнення з нього коштів на утримання дитини, орган праці та соціального захисту населення звертається до суду із заявою про стягнення суми сплаченої тимчасової допомоги. Стягнуті кошти зараховуються до Державного бюджету. Виходячи з того, що відповідач протягом тривалого періоду часу ухилявся від сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей, у зв'язку з чим управлінням праці та соціального захисту населення адміністрації Ленінського району Харківської міської ради нараховувалася та виплачувалася тимчасова допомога у відповідності до вимог чинного законодавства на утримання неповнолітньої дитини, на даний час виявлено, що відповідач має змогу сплачувати аліменти на утримання дитини, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача [PERSON] коштів до державного бюджету, які були сплачені на утримання його неповнолітньої дитини. Враховуючи те, що позивач згідно вимог п.20 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору, то суд вирішує питання стосовно розподілу судових витрат у відповідності до вимог ч.3 ст.88 ЦПК України. Згідно ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подачу позовної заяви майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. Так як, відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. підлягає стягненню в дохід держави із відповідача [PERSON] На підставі викладеного та

Outcome: approved