Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-07 00:00:00

У березні 2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до Волосківської сільської ради Менського району Чернігівської області, [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, яку мотивує тим, що [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй майно, в тому числі і на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований по [ADDRESS] , який вона фактично успадкувала після померлих 13 червня 1998 року [PERSON] та 11 травня 2000 року [PERSON] , проте юридично спадкових прав не оформила. В установлений законом строк, вона як спадкоємець за заповітом, звернулась до приватного нотаріуса Менського районного нотаріального округу Чернігівської області Ніколаєнка С.В. із заявою про прийняття спадщини за заповітом, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на будинок та було запропоновано визнати право власності на нерухоме спадкове майно в судовому порядку. Позивач, будучи належним чином повідомленою про час та місце підготовчого засідання, в підготовче засідання не з`явилась, просила справу розглянути без їх участі, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача Волосківської сільської ради Менського району Чернігівської області та відповідач Хропач Л.С. в підготовче засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, до суду надали заяви про розгляд справи без їх участі та про визнання позовних вимог. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що справу можливо розглянути без учасників справи за наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що відповідачі надали письмові заяви про визнання позову, суд відповідно до частини 3 статті 200 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити рішення у підготовчому засіданні. Дослiдивши письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення позовної заяви, виходячи з наступного. Згідно з п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, застосовуються правила книги шостої цивільного Кодексу, але оскільки, відповідно до закону, який діяв до 1 січня 2004 року, спадкоємці визнавались такими, що прийняли спадщину у випадку вчинення дій, передбачених ст. 549 ЦК України 1963 року, тому застосовуються як норми ЦК України 1963 року, так і норми ЦК нині чинного. Відповідно до ст. 529 ЦК Української РСР, при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти, дружина та батьки померлого. Для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до вимог статей 548, 549 ЦК УРСР прийняття спадщини здійснюється шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном, а також прийняття спадщини особами, які постійно проживали зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до статей 392, 1223 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Судом встановлено, що згідно з книгами погосподарського обліку станом на 15 квітня 1991 року домогосподарство №20, розташоване [ADDRESS] , мало статус колгоспного двору, головою якого був [PERSON] , [INFO] , членами двору: його дружина [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою №03-14/170 від 22 лютого 2019 року Волосківської сільської ради Менського району Чернігівської області (а.с.50). Пленум Верховного Суду України у постанові від 22.05.1995 р. № 15 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (з наступними змінами) роз`яснив, що до правовідносин, що виникли до 15 квітня 1991 року, застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, що було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, які регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні, розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних (п. 6). Так, відповідно до ст. 120 ЦК УРСР в редакції 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Частиною 2 ст. 123 даного кодексу визначено, що розмір часток члена колгоспного двору встановлюється виходячи із рівності часток всіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Таким чином,\~ житловий\~будинок з\~надвірними будівлями,\~розташований по\~ [ADDRESS] , належав на праві власності у рівних частках [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] по 1/3 частці кожному. [INFO] в с. Степанівка Менського району Чернігівської області помер [PERSON] , про що Волосківською сільською радою Менського району Чернігівської області видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с.8). Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, в тому числі і на частку в житловому будинку з надвірними будівлями, розташованому по [ADDRESS] . Матеріалами справи документально підтверджено, що спадкоємцями першої черги за законом після померлого [INFO] року [PERSON] були його дружина - [PERSON] та його донька - [PERSON] (а.с.6,7). З довідки №03-14/174, виданої 22 лютого 2018 року Волосківською сільською радою Менського району Чернігівської області, вбачається, що [PERSON] на день смерті був зареєстрований та проживав по [ADDRESS] , виписаний у зв`язку зі смертю. На час відкриття спадщини за вказаною адресою разом із спадкодавцем були зареєстровані та проживали його дружина [PERSON] та донька [PERSON] (а.с.54). Згідно з повідомленням №2342/01-17 від 22 квітня 2019 року Державного нотаріального архіву Чернігівської області спадкова справа після померлого 13 [INFO] року [PERSON] не заводилась. Отже, [PERSON] та [PERSON] фактично прийняли спадщину після померлого [PERSON] в рівних частках, проте юридично її не оформили. [INFO] в с. Степанівка Менського району Чернігівської області померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.9), після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй майно, в тому числі і на частку у житловому будинку, розташованому по [ADDRESS] , яку вона успадкувала після смерті батька. Спадкоємцем першої черги за законом була її мати [PERSON] , що підтверджується документально (а.с. 7). З довідки Волосківської сільської ради Менського району Чернігівської області №03-14/172 від 22 лютого 2019 року вбачається, що [PERSON] на день смерті була зареєстрована та проживала по [ADDRESS] , виписана у зв`язку зі смертю. За вказаною адресою на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем була зареєстрована та проживала її мати [PERSON] (а.с.52). Згідно з повідомленням №2341/01-17 від 22 квітня 2019 року Державного нотаріального архіву Чернігівської області спадкова справа після померлої [INFO] року [PERSON] не заводилась. Отже, [PERSON] в силу положень статей 548, 549 ЦК УРСР фактично прийняла спадщину після померлої [PERSON] , проте юридично її не оформила. [INFO] в с. Степанівка Менського району Чернігівської області померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.10), після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй майно, в тому числі і на частку в житловому будинку з надвірними будівлями, розташованому по [ADDRESS] , яку вона успадкувала після смерті чоловіка [PERSON] та після смерті доньки [PERSON] , але юридично спадщину не оформила. Із заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Волосківської сільської ради Менського району Чернігівської області Чичко Г.О. 25 жовтня 2000 року та зареєстрованого в реєстрі за №172 вбачається, що [PERSON] все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті і на що вона по закону буде мати право заповіла дітям: [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. Як вбачається з матеріалів спадкової справи №232/2018, заведеної за заявою [PERSON] , остання, як спадкоємця за вказаним заповітом, звернулась до приватного нотаріуса Менського районного нотаріального округу Чернігівської області Ніколаєнка С.В. із заявами про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину. Інший спадкоємець за заповітом - [PERSON] відмовилась від належної їй частки спадщини як за заповітом, так і за законом на користь [PERSON] , про що надала письмову заяву ( з.с. а.с.90). 19 лютого та 16 березня 2019 року [PERSON] були видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07 лютого 2019 року за № 125/02-31 [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок [ADDRESS] , в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на вказаний житловий будинок. Оскільки спадкодавець [PERSON] за життя прийняла спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON] та доньки [PERSON] , але не оформила її юридично, позивач позбавлений можливості оформити спадщину. Згідно з Законом УРСР "Про сільську Раду народних депутатів трудящих УРСР" (від 02.06.1968 р.) кожна сільська рада вела погосподарські книги. В заглавній частині особистого рахунку записувались прізвище, ім`я по батькові глави сім`ї, на ім`я якого відкрито особовий рахунок, він і був власником будинку, іншим чином реєстрація власності в сільській місцевості передбачена не була за виключенням договорів дарування, міни, купівлі-продажу, пожиттєвого утримування, спадкування. З введенням в дію Закону України "Про власність" 1991 року та ЦК України 2003 року будь-якого іншого порядку реєстрації збудованих до 15.04.1991 року в сільській місцевості домоволодінь або їх перереєстрації не передбачається, самовільно збудованими вони також не являються так як будувалися і реєструвались згідно діючого на той час законодавства. Враховуючи те, що право на спірний будинок за спадкодавцем підтверджено належними доказами, спірний будинок з господарськими будівлями є об`єктом права власності і за змістом ст. 1218 ЦК України може бути об`єктом спадкування. Згідно з повідомленням КП «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради від 24 жовтня 2018 року №409, право власності на житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] станом на 31 грудня 2012 року не зареєстровано (а.с.18). З технічного паспорту на житловий будинок по [ADDRESS] вбачається, що дана садиба складається з житлового будинку А-1, веранди а-1, тамбуру а1-1 (збудовані в 1972 році), сараїв Б-1, б-1, б1-1, погреба В-1 (збудовані в 1978 році), воріт №1, огорожі №2. Жодних відміток про наявність самочинного будівництва у садибі, технічний паспорт не містить. Як вбачається із звіту про оцінку майна від 02 листопада 2018 року проведеного КП Чернігівське МБТІ, вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по [ADDRESS] , становить 19942,00 грн. (а.с. 24-41). За таких\~обставин,\~суд приходить до переконання про необхідність судового захисту прав [PERSON] шляхом задоволення її позовної заяви та визнання за нею права власності на житловий будинок з надвірними будівлями (житловий будинок, веранда, тамбур, сараї, погріб, ворота №1, огорожі №2), розташованого по [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після померлої [INFO] року [PERSON]

Outcome: approved