Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-10 00:00:00

У серпні 2015 року позивач Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до районного суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 16 травня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та [PERSON] укладено кредитний договір №014/2557/74/55472, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у сумі 50 500,00 дол.США зі сплатою 14,10 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення заборгованості - 16 травня 2027 року. За умовами договору [PERSON] мала регулярно сплачувати частину кредиту та відсотки за користування кредитом. Банк виконав взяті на себе зобов'язання в повному обсязі, а [PERSON], всупереч умов кредитного договору, не здійснює своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та нарахованим процентам, чим тривалий час порушує взяті на себе договірні зобов'язання. Неодноразові звернення працівників банку результатів не дали. Оскільки у встановлений строк [PERSON] кредит не погашала, відсотки за користування кредитом не сплачував, тому банк відповідно до умов договору нарахував пеню за порушення строків погашення кредиту та відсотків - 41 776, 38 грн. Станом на 11 серпня 2015 року заборгованість за кредитним договором складає 570 224, 92 грн, яка включає: заборгованість за кредитом - 22 266,18 дол. США, що за курсом НБУ еквівалентно 473 444, 69 грн; заборгованість за відсотками - 2 586, 84 дол. США, що за курсом НБУ еквівалентно 55 003, 85 грн; пеня за порушення строків погашення кредиту та відсотків - 41 776, 38 грн. У зв'язку із зверненням до суду позивач поніс додаткові витрати: за оплату судового збору - 3654,00 грн. Тому просив суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №014/2557/74/55472 від 16 травня 2007 року у розмірі 570 224,92 грн та судові витрати у розмірі 3654,00 грн. У судове засідання представник позивача не з'явився. Направив до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила, у зв'язку з чим суд з урахуванням заяви представника позивача вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача та відповідно до положень ст. 169 ч. 4, ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При розгляді справи судом встановлено, що 16 травня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Райффайзен Банк Аваль», яке змінило назву на ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та [PERSON] було укладено кредитний договір №014/2557/74/55472. Згідно Статуту, затвердженого Загальними зборами акціонерів ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», протокол №Зб-52 пм від 29 квітня 2015 року, Відкрите акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» змінило найменування на Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль". Відповідно до п.1.1 Кредитного договору №014/2557/74/55472 Кредитор зобов'язується надати Позичальнику Кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 50 500,00 дол. США, а Позичальник зобов'язується отримати Кредит, використати його за цільовим призначенням, повернути Кредитору основну суму кредиту, сплатити проценти за користування Кредитом та комісії, а також виконати інші обов'язки, визначені цим Договором. Згідно п.п.1.2 кредитного договору кредит надається на 240 місяців з 16 травня 2007 року по 16 травня 2027 року згідно графіку надання кредиту. У відповідності п.1.3. кредитного договору погашення кредиту в залежності від обраної програми кредитування, може здійснюватися наступним чином - згідно графіку погашення кредиту в розмірі 1/240 від суми ліміту отриманого кредиту згідно п.1.1. цього договору; погашення відсотків (процентів) за користування кредитом здійснюється щомісячно; або шляхом здійснення щомісячних фіксованих рівних платежів протягом всього строку дії цього договору згідно графіку погашення кредиту. Процентна ставка за користування кредитом складає 14,1% річних (п.1.4 кредитного договору). Відповідно до п. 5.1 кредитного договору позичальник зобов'язується здійснювати безготівковим платежем або готівкою в касу кредитора щомісячно до 15 числа кожного місяця починаючи з місяця наступного за місяцем отримання кредиту, часткове погашення кредиту згідно п 1.3 кредитного договору та остаточне погашення отриманого кредиту до 16 травня 2027 року на рахунок, зазначений в п.4.1. цього договору; щомісячно до 15 числа кожного місяця починаючи з місяця наступного за місяцем отримання кредиту, та при остаточному погашенні кредиту - сплату відсотків за фактичне використання кредитних коштів та комісії за обслуговування кредиту. 15 січня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та [PERSON] було укладено додаткову угоду до кредитного договору №014/2557/74/55472 від 16 травня 2007 року, за умовами якої змінено процентну ставку за користування кредитом на 12,85% річних. Суд, проаналізувавши зміст відносини, які виникли між сторонами приходить до в висновку, що вони підпадають під регулювання ст.ст. 546-559, 1054-1056-1 ЦК України (Кредит). Частина перша статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] скористалася наданими банком послугами, а саме отримала кредитні кошти в розмірі 50 500,00 дол. США. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про доведеність посилань представника позивача в своєму позові про належне виконання банком своїх зобов'язань за укладеним між сторонами кредитним договором. У судовому засіданні та з матеріалів справи встановлено, що відповідачка [PERSON] порушила взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, кредит та проценти за користування кредитом не сплачує. Статті 526, 525, 610 ЦК України, визначають, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Зі змісту статті 611 ЦК України вбачається, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Окрім того, сторони домовились, що процентна ставка за користування кредитом збільшується на 5% річних в тому числі у випадку невиконання позичальником будь-якої з умов договору, в тому числі у випадку несвоєчасного погашення кредиту та процентів за договором, що передбачено пунктом 1.6 кредитного договору. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Крім того, в п.5.5. кредитного договору чітко передбачено, що позичальник зобов'язаний здійснити дострокове повернення кредиту, відсотків та інших платежів, що визначені цим договором у разі невиконання або неналежного виконання позичальником умов цього договору. У відповідності п. 6.5. кредитного договору банк має право вимагати дострокового погашення позичальником заборгованості за кредитом, нарахованих процентів за користування кредитом, неустойки, відшкодування збитків у випадках невиконання позичальником умов цього договору. 12 червня 2015 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» направив на адресу [PERSON] лист-вимогу №114-0-0-00/15-34962 про дострокове виконання грошових зобов'язань за кредитним договором. У випадку не усунення порушень, банк вважатиме термін повернення кредиту за зазначеним договором таким, що настав, та буде змушений вжити заходів з примусового стягнення зазначеної заборгованості. З довідки-розрахунку вбачається, що станом на 11 серпня 2015 за [PERSON] рахується заборгованість за кредитом - 22 266,18 дол. США, що за курсом НБУ еквівалентно 473 444, 69 грн; заборгованість за відсотками - 2 586, 84 дол. США, що за курсом НБУ еквівалентно 55 003, 85 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 549 та ст. 550 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. За порушення строків повернення суми кредиту, процентів за користування кредитом та комісій, передбачених договором, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожен день прострочки. Оскільки [PERSON] порушила взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, які стосуються повернення кредитних коштів та процентів за їх користуванням, банк відповідно до умов договору нарахував пеню у розмірі 41 776, 38 грн. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості з позичальника є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України та умовах укладених між позивачем та відповідачем кредитного договору. Стаття 11 ЦПК України визначає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"). Суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, у зв'язку з чим позов відлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підтвердження своїх витрат представник позивача надав платіжний документ за №435819 від 19 серпня 2015 року. Тому позовні вимоги про стягнення з [PERSON] на користь позивача судового збору у розмірі 3654,00 грн підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 16, 202, 509, 525, 526, 541, 543, 546, 548, 549, 550, 551, 553, 554, 610, 611, 612, 624, 625, 1050,1054 ЦК України,

Outcome: approved