Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-28 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача Представник позивача адвокат Саєнко Б.О. у травні 2021 року звернувся до суду з указаним позовом в інтересах [PERSON] , який мотивував тим, що [INFO] померла [PERSON] , яка все своє майно заповіла синам - позивачу та його брату [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на все належне їй майно, у тому числі на земельну ділянку загальною площею 0,44 га, яка була їй за життя передана у постійне користування на підставі рішення Люджанської сільської ради від 01.04.1994 року. Право постійного користування указаною земельною ділянкою підтверджується Державним актом на право постійного користування землею серії СМ 000312 від 19.02.1996 року, зареєстрованим у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №35. На підставі заповіту посвідченого Люджанською сільською радою 04.05.1994 року, зареєстрованого у реєстрі за № 11 позивач прийняв спадщину матері. Інший спадкоємець [PERSON] - син [PERSON] помер [INFO] . Позивачу постановою державного нотаріусу Охтирської районної державної нотаріальної контори Сумської області від 11.03.2021 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,44 га надану для особистого підсобного господарства, у зв`язку з ненаданням документів, які б підтверджували право власності на земельну ділянку Представник позивача Саєнко Б.О. зазначає, що особа, яка користується земельною ділянкою на праві постійного користування не може бути позбавлена права на таке користування і таке право не припиняється у зв`язку зі смертю особи і переходить до спадкоємців. Посилаючись на указані обставини, представник позивача просить суд визнати за [PERSON] у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , право постійного користування землею загальною площею 0,44 га, надану для особистого підсобного господарства, яка розташована на території Тростянецької міської об`єднаної територіальної громади, яка належала померлій на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії СМ №000312 від 19.02.1996, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №35. Стислий виклад позиції відповідачів Відповідач [PERSON] письмовий відзив на позов не подав, під час судового розгляду зазначив, що не заперечує проти позову. Головне управління Держгеокадастру в Сумській області за змістом відзиву та пояснень заперечило проти залучення його відповідачем у цій справі, просило виключити зі складу відповідачів, оскільки з 27.05.2021 (з дати набрання чинності пунктом 24 розділу «Перехідні положення» Земельного кодексу України) органи Держгеокадастру не мають права здійснювати розпорядження землями, що передаються до комунальної власності територіальних громад, до яких належить земельна ділянка, щодо право постійного користування якою звернувся позивач (а.с.81-83, 181-182). Тростянецька міська рада у відзиві просила відмовити [PERSON] у задоволенні його позову, посилаючись на пункти 30, 31, 45, 46 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 179/1043/16-ц, в яких процитовані висновки Верховного Суду України та відповідні ним висновки ВС, викладені у деяких постановах, ураховуючи які Тростянецька міська рада вважає, що оскільки [PERSON] право постійного користування земельною ділянкою отримала лише на підставі державного акту без укладення договору про право користування земельною ділянкою із власником землі, тому за висновком міської ради указане право припинилось зі смертю [PERSON] , і не увійшло до складу спадщини (а.с.52-55). Стислий виклад позиції третьої особи Завідувач Охтирської районної державної нотаріальної контори Сумської області Воропай В.В. письмових пояснень по суті позову та відзивів не надав, просив справу розглянути без його участі (а.с.39). Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників Ухвалою суду від 19.05.2021 було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання, задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. На виконання ухвали про витребування доказів Охтирською районною нотаріальною конторою 31.05.2021 року було надано витребувані письмові докази. Відповідачем Тростянецькою міською радою 07.06.2021 року було надано відзив на позовну заяву. Ухвалами суду від 16.06.2021 року замінено неналежного відповідача відділ у Тростянецькому районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області на належного Головне управління Держгеокадастру у Сумській області, а у Тростянецької районної нотаріальної контори витребувано інформацію із Спадкового реєстру щодо спадкової справи та заповітів [PERSON] Тростянецькою міською радою 24.06.2021 року до суду подано додаткові письмові докази. Протокольною ухвалою суду від 30.06.2021 року залучено до участі у справі співвідповідачем [PERSON] , який є спадкоємцем брата позивача [PERSON] , а ухвалою суду від 30.06.2021 у Тростянецької районній нотаріальній конторі витребувано копію спадкової справи [PERSON] Тростянецькою районною державною нотаріальною конторою 19.07.2021 року надано витребувані судом докази. Протокольною ухвалою суду від 19.08.2021 року відкладено підготовче судове засідання для надання сторонам часу для мирного врегулювання спору. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.10.2021, визначено новий склад суду в особі головуючого судді Щербаченко М. В. у зв`язку із звільненням з посади судді [PERSON] за її заявою про відставку. Ухвалою судді Щербаченко М.В. від 06.10.2021 року справу прийнято до свого провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 28.10.2021 закрито підготовче провадження. Протокольними ухвалами суду від 25.11.2021 та від 21.12.2021 відкладено судовий розгляд для подання сторонами додаткових письмових доказів. Фактичні обставини, установлені судом та зміст спірних правовідносин Спірна земельна ділянка, яка розташована на території Люджанської сільської ради (на цей час територія Тростянецької міської об`єднаної територіальної громади), площею 0,44 га, з цільовим призначенням для особистого підсобного господарства на підставі рішення Люджанської сільської ради народних депутатів від 01.04.1994 року була передана у постійне користування [PERSON] (а.с.18). На підставі указаного рішення Люджанської сільської ради народних депутатів від 01.04.1994 року [PERSON] 19 лютого 1996 року був виданий Державний акт на право постійного користування землею серія СМ №000312, який був зареєстрований у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 35 (а.с.18). За даними відділу № 3 Охтирського управління Головного управління Держгеокадастру у Сумській області відповідно до картографічних матеріалів Технічного звіту по встановленню на місцевості зовнішньої межі та виготовленню державних актів на право постійного користування землею особистих підсобних господарств жителів с.Люджа спірна земельна ділянка, яка передана у постійне користування [PERSON] , розташована на цей час на території Тростянецької міської ради та перебуває у межах земельної ділянки комунальної власності з кадастровим номером 5925054600:00:001:2864. Спірна земельна ділянка площею 0,44 га не внесена до Державного земельного кадастру, кадастровий номер їй не присвоєно, а інформація щодо прийняття рішень про скасування Державного акту акт на право постійного користування землею серії СМ №000312 відсутня (а.с.196). З листа від 29.11.2021 № 2121 судом установлено, що Тростянецька міська рада не приймала рішень та не погоджувала передачу у користування будь-якому фермерському господарству земельної ділянки за Державним актом серія СМ №000312 (а.с.205). За життя [PERSON] склала заповіт, що був посвідчений 04.05.1994 року секретарем виконкому Люджанської сільської ради, за яким все своє майно вона заповіла своїм синам позивачу - [PERSON] та [PERSON] (а.с.124, 126). Після смерті [INFO] [PERSON] за заявами її спадкоємців за заповітом від 16.01.2014 державним нотаріусом Тростянецької районної державної нотаріальної контори була заведена спадкова справа № 12/2014 (а.с.115-120). Позивач та його брат [PERSON] 18.06.2014 року уклали договір про поділ спадкового майна, за умовами якого поділили частину належного матері майна (житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] та грошові вклади) (а.с.125). Крім того, позивач та його брат [PERSON] 18.06.2014 року отримали свідоцтва про право на спадщину за заповітом, які посвідчують їх право власності по Ѕ частині за кожним на три земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.131-134). Для отримання свідоцтва про право на спадщину на спірну земельну ділянку, яка належала [PERSON] на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії СМ №000312, позивач [PERSON] 11.03.2021 звернувся до державного нотаріуса Охтирської районної державної нотаріальної контори Сумської області Воропай В.В., який в порядку заміщення виконує обов`язки державного нотаріуса Тростянецької районної державної нотаріальної контори. Постановою від 11.03.2021 року державний нотаріус Воропай В.В. відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірну земельну ділянку надану для ведення особистого підсобного господарства у зв`язку з ненадання йому документів, які посвідчують право власності на це майно, які мають бути зареєстровані відповідно до норм чинного законодавства (а.с. 19). Інший спадкоємець [PERSON] брат позивача [PERSON] помер до звернення позивача з цим позовом до суду - 01.04.2021 року (а.с.13). Його спадкоємцем за заповітом від 21.01.2010 року є відповідач [PERSON] (а.с.100). Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права На час набуття матір`ю позивача права постійного користування спірною земельною ділянкою був чинний Земельний кодекс України від 18 грудня 1990 року (далі - ЗК України 1990 року). ЗК України 1990 року (в редакції від 13 березня 1992 року) закріпив право колективної і приватної власності громадян на землю, зокрема, право громадян на безоплатне одержання у власність земельних ділянок для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства тощо (стаття 6). Громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства із земель, що перебувають у державній власності, земля також надавалася у постійне користування (без заздалегідь установленого строку), а для городництва, сінокосіння, випасання худоби, ведення селянського (фермерського) господарства - у тимчасове користування (короткострокове - до трьох років і довгострокове - від трьох до двадцяти п`яти років) (стаття 7 ЗК України 1990 року). Стаття 22 ЗК України 1990 року (чинна на час видачі матері позивача державного акта) встановлювала, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Отже, ЗК України 1990 року передбачав право фізичних осіб набувати земельні ділянки у постійне користування (як окремий правовий титул) для ведення особистого підсобного господарства. [PERSON] за життя відповідно до статті 7, 22 ЗК України 1990 року набула право постійного користування спірною земельною ділянкою площею 0,44 га, з цільовим призначенням для особистого підсобного господарства на підставі рішення Люджанської сільської ради народних депутатів від 01.04.1994 року, яке виникло у неї після одержання Державного акту на право постійного користування землею серії СМ №000312 від 19 лютого 1996 року. Водночас після набрання чинності з 01.01.2002 року Земельним кодексом України від 25.10.2001 року фізичні особи були виключені із суб`єктів, які можуть мати земельні ділянки на праві постійного користування. Так, згідно зі статтею 92 Земельного кодексу України 2001 року право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Перелік суб`єктів, які набувають право постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності, який визначено частиною 2 статті 92 Земельного кодексу України 2001 року постійно розширюється і зазнає змін, не містить фізичних осіб щодо прав постійного користування земельних ділянок сільськогосподарського призначення. Пунктом 6 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України 2001 року у редакції, яка діяла з 01.01.2002 до 22.09.2005, було встановлено, що громадяни та юридичні особи, які набули земельні ділянки на праві постійного користування до 01.01.2002, але згідно з Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 01.01.2008 переоформити право постійного користування на право власності або право оренди. Проте Конституційний Суд України рішенням N 5-рп/2005 від 22.09.2005 визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення пункту 6 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України 2001 року щодо зобов`язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення. Таким чином, користувачі земельних ділянок, право яких посвідчене державним актом на право постійного користування землею, не можуть бути позбавлені права користування і не зобов`язані переоформити його на право власності чи укласти договір оренди земельної ділянки. На правовідносини щодо такого володіння поширюються гарантії, встановлені статтею 1 Протоколу Першого Конвенції та статтею 41 Конституції України. Ці норми не лише гарантують право постійного користування землею (як різновид мирного володіння майном в розумінні Конвенції та як речове право, захищене статтею 41 Конституції України), а й обмежують у можливості припинити відповідне право. Отже, дії державних органів щодо надання земельних ділянок громадянам у постійне користування були припинені, проте ті особи, які набули це право у встановленому законом порядку, зберегли його, оскільки законодавство не містить норми, яка дозволяла б припинити право громадянина України постійного користування земельною ділянкою, а тому таке право є дійсним. Відповідно до частини другої статті 407 ЦК України та частини другої статті 102 Земельного кодексу України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) може передаватися у порядку спадкування. При цьому згідно із частиною другою статті 395 ЦК України законом можуть бути встановлені інші речові права на чуже майно. Статтею 1216 ЦК України (чинний на час відкриття спадщини після смерті матері позивача) визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 ЦК України (стаття 1219 ЦК України). Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут) (стаття 1225 ЦK України). Таким чином, враховуючи те, що зі смертю особи не відбувається припинення прав і обов`язків, окрім тих, перелік яких визначено у статті 1219 ЦК України спадкоємець стає учасником правовідношення з постійного користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб. Такий правовий висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 368/54/17, яка конкретизована постановою Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 179/1043/16-ц. Так, відповідно до пункту 59 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 179/1043/16-ц, в якому викладено висновки щодо застосування норм права, статті 27 і 114 ЗК Української РСР від 18 грудня 1990 року, а також стаття 141 ЗК України від 25 жовтня 2001 року не передбачали припинення права постійного користування земельною ділянкою внаслідок смерті особи. Тому право постійного користування (на підставі відповідного державного акта) земельною ділянкою не припиняється зі смертю особи, якій було надане таке право, незалежно від цільового призначення відповідної ділянки. Повертаючись до обставин цієї справи, з огляду на викладені норми законодавства України, які регулюють спірні правовідносини та висновки Верховного Суду, які суд враховує при виборі і застосуванні норм права відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України, суд дійшов висновку, що належне [PERSON] право постійного користування спірною земельною ділянкою не припинилось з її смертю [INFO] , а тому до її спадкоємців (позивача [PERSON] та його брата [PERSON] ) у порядку спадкування за заповітом перейшло указане право, які стали учасниками правовідношення з постійного користування земельною ділянкою площею 0,44 га з цільовим призначенням для особистого підсобного господарства за Державним актом серія СМ №000312 від 19.02.1996 року. Посилання Тростянецької міської ради на те, ще оскільки [PERSON] право постійного користування земельною ділянкою отримала лише на підставі державного акту без укладення договору про право користування земельною ділянкою із власником землі, а тому таке право на думку указаного відповідача припинилось після її смерті, суд вважає необґрунтованим і таким, що суперечить висновкам щодо застосування норм права Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 179/1043/16-ц, в якій для забезпечення єдності судової практики щодо спадкування права постійного користування земельною ділянкою Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків, сформульованих у постановах Верховного Суду України від 5 жовтня 2016 року у справі № 181/698/14-ц і від 23 листопада 2016 року у справі №657/731/14-ц, на які посилається Тростянецька міська рада (пункт 50.4 постанови). Відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці 3 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Ураховуючи, що нотаріусом відповідно до статті 49 Закону України «Про нотаріат» [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спірну земельну ділянку, позивач обґрунтовано звернувся до суду. Разом з тим, [PERSON] просить визнати за ним право постійного користування всією земельною ділянкою площею 0,44 га, яка на праві постійного користування належала його матері на підставі Державного акту серія СМ №000312 від 19.02.1996 року. Проте як установлено судом [PERSON] все належне їй майно заповіла не тільки позивачу, але і його брату [PERSON] , який разом з позивачем в установленому порядку, подавши 16.01.2014 року відповідну заяву до державного нотаріуса, прийняв спадщину після смерті матері, а тому набув право на спадкування 1/2 частини належного їй майна та майнових прав. [PERSON] до закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини після смерті [PERSON] від належної йому частки у спадщині не відмовлявся. Поновлення строку для подання заяви про відмову від спадщини діючим законодавством не передбачено. Право спадкоємця на відмову від спадщини після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини ЦК України не передбачено і таких заяв [PERSON] , який помер [INFO] за життя не подавав і не мав права подавати після спливу указаного строку. Позиція спадкоємця за заповітом [PERSON] - відповідача [PERSON] про те, що він не заперечує проти позову, суперечить закону і не може бути прийнята судом як підстава для задоволення позову [PERSON] у повному обсязі, ураховуючи набуття [PERSON] права на Ѕ частини спадщини [PERSON] , яке у зв`язку зі смертю [PERSON] перейшло - до відповідача [PERSON] . Отже, за позивачем слід визнати право постійного користування Ѕ частиною земельної ділянки загальною площею 0,44 га, надану для особистого підсобного господарства, яка на цей час розташована на території Тростянецької міської об`єднаної територіальної громади і належала померлій матері позивача на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії СМ №000312 від 19.02.1996, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №35, в іншій частині позов є необґрунтованим і не підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: partial