Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

02.06.2015р. [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до ТОВ «Компанія з управління активами «Фінансовий капітал» про визнання попередніх договорів купівлі-продажу дійсними, яка ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 04.06.2015р. була залишена без руху та позивачу надано було строк для усунення недоліків, що ним й було виконано 05.06.2015р. (а.с. № 2, 48). В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяві від 02.06.2015р. та в письмових поясненнях від 12.10.2015р. посилався на те, що між ТОВ «Компанія з управління активами «Фінансовий капітал», що діє від власного імені за рахунок та в інтересах пайового венчурного інвестиційного фонду «Гамма Фонд» не диверсифікованого виду закритого типу ТОВ «КУА «Фінансовий капітал» та [PERSON] були укладені попередні договори: купівлі-продажу з оплатою через акредитив №Р-3-9-25-2(3) від 01.03.2012р., згідно з умовами якого (враховуючи додаткові угоди до договору) сторони зобов'язалися укласти в строк до 31.12.2020р. договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], та попередній договір купівлі-продажу нерухомості №Р-78п/1 від 15.07.2013р., відповідно до умов якого (з урахуванням додаткової угоди №1) сторони зобов'язуються в строк до 31.12.2020р. укласти договір купівлі-продажу паркувального місця [NUMBER], загальною площею 12,3 кв.м., яке розташоване на 1-му поверсі в будинку [ADDRESS]. Оскільки попередні договори були укладені в простій письмовій формі, та не були одразу нотаріально посвідчені, позивач просив визнати договори №Р-78п/1 та №Р-3-9-25-2(3) та додаткові угоди до них дійсними, посилаючись на ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору та на часткове виконання позивачем умов зазначених договорів (а.с. № 3-5, 87-166). Представник позивача - [PERSON] (діє за довіреністю від 05.06.2015р. - а.с. № 69) своєю заявою позовні вимоги [PERSON] підтримала, просила суд їх задовольнити в повному обсязі. Крім того, в заяві від 12.10.2015р. просила розглядати справу в судовому засіданні без участі позивача та його представника та без фіксування судового процесу технічними засобами (а.с. № 87-88 ). Представник відповідача - Пак П.В. (діє за довіреністю від 24.04.2015р. - а.с. № 80) проти задоволення позовних вимог заперечував, просив відмовити у їх задоволенні, посилаючись на нікчемність зазначених право чинів а також на сплив строків позовної давності. Свої письмові заперечення представник відповідача двічі виклав письмово 14.09.2015р. та 12.10.2015р. (а.с. [NUMBER]-79, 85). Крім того, в заяві від 12.10.2015р. представник відповідача також просив розглядати справу в судовому засіданні без його участі та без фіксування судового процесу технічними засобами (а.с. № 86). За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін та їх представників на підставі ст. 169 ЦПК України, а також без фіксації судового процесу технічними засобами за правилами ч. 2 ст. 197 ЦПК України. З урахуванням того, що сторона відповідача подала суду свої письмові заперечення, яким буде дана правова оцінка, суд вважає, що по справі можливо винести рішення суду на загальних засадах ЦПК України Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно частини 1 ст. 635 ЦК України попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена - у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Судом встановлено, що між ТОВ «Компанія з управління активами «Фінансовий капітал» та [PERSON] 01.03.2012р. укладено попередній договір купівлі-продажу з оплатою через акредитив №Р-3-9-25-2(3) та додаткові угоди до нього №1 від 13.05.2013р. та №2 від 23.04.2014р. Згідно умов цього договору сторони зобов'язуються в строк до 31.12.2020р. укласти договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. 15.07.2013 р. укладено попередній договір №Р-78п/1 купівлі-продажу нерухомості та додаткову угоду №1 від 23.04.2014р. до нього. Згідно умов цього договору сторони зобов'язуються в строк до 31.12.2020р. укласти договір купівлі-продажу нерухомості, за яким сторона 1 продає стороні 2 паркувальне місце [NUMBER] загальною площею 12,3 кв.м., яке розташоване на 1-му поверсі в буд. [ADDRESS]. Тобто сторони зобов'язувалися укласти договори купівлі-продажу нерухомого майна в майбутньому. Оскільки до основного договору законом встановлена нотаріальна форма, то і попередні договори повинні бути нотаріально посвідчені. Договори не були нотаріально посвідчені, тому в силу вимог ч.1 ст. 220 ЦК України є нікчемними. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ч.1 ст. 58, ч. 2 ст. 59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Слід звернути увагу, на те що у розумінні ч. 2 ст. 220 ЦК України підставою для визнання договору дійсним є факт ухилення сторони договору від його нотаріального посвідчення саме в момент укладення договору. Адже діючим законодавством не передбачається можливість нотаріального посвідчення раніше укладеного у письмовій формі договору. Позивачем не доведено та не підтверджується матеріалами справи те, що відповідач ухилився від нотаріального посвідчення попередніх договорів №Р-3-9-25-2(3) та № Р-78п/1 з додатковими угодами саме в момент підписання таких договорів та додаткових угод. Будь-які докази наявності у сторін наміру нотаріально посвідчити договори №Р-3-9-25-2(3) та № Р-78п/1 з додатковими угодами в дату їх підписання в матеріалах справи відсутні. Отже, суд приходить до висновку, що на момент підписання зазначених правочинів позивач та відповідач свідомо не здійснили їхнє нотаріальне посвідчення. Натомість, Закон України «Про нотаріат» не передбачає можливості нотаріального посвідчення договорів, які були підписані не у присутності нотаріуса та значно раніше, ніж сторони договору з'явилися для вчинення нотаріальної дії. Також суд ставиться критично до доводів позивача про те, що відповідач ухилився від нотаріального посвідчення попередніх договорів з додатковими угодами з огляду на такі обставини. Відповідно до ч. 1 ст. 42 Закону України «Про нотаріат» нотаріальні дії вчиняються після їх оплати, а також у передбачених законом випадках після сплати до бюджету податку з доходів фізичних осіб та в день подачі всіх необхідних документів. Позивач не надав доказів оплати приватному нотаріусу ДМНО Нугаєвій О.М. нотаріальних дій по посвідченню попередніх договорів із додатковими угодами. Вказаний факт в сукупності із відсутністю будь-яких доказів, які б підтверджували дійсні цілі знаходження представника позивача [PERSON] (а.с. № 35-36)у приватного нотаріуса ДМНО Нугаєвої О.М. 28.05.2015р. з 11:00 по 11:30, не дає підстав вважати, що представник [PERSON] - [PERSON] знаходилася у вказаному місці саме з метою нотаріального посвідчення попередніх договорів із додатковими угодами. Окремої уваги також заслуговує довіреність від 28.05.2015р., яка була видана позивачем [PERSON] для нібито нотаріального посвідчення попередніх договорів із додатковими угодами. Із тексту вказаної довіреності не вбачається, що [PERSON] уповноважена представляти інтереси позивача під час нотаріального посвідчення попередніх договорів №Р-3-9-25-2(3) та № Р-78п/1 з додатковими угодами. Вказана довіреність фактично уповноважує [PERSON] на укладання від імені позивача нових угод. Вказане також не дає підстав вважати, що [PERSON] знаходилася у приватного нотаріуса 28.05.2015р. саме з метою нотаріального посвідчення попередніх договорів із додатковими угодами. Також позивачем не доведено, що укладення між ним та відповідачем договорів №Р-3-9-25-2(3) та №Р-78п/1 і додаткових угод було спрямоване на настання реальних правових наслідків, а саме: в матеріалах справи відсутні докази того, що відбулося повне або часткове виконання зазначених договорів та додаткових угод. Таким чином, позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню. Суд не обговорює питання строків позовної давності, оскільки дійшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог по суті, а в межах строків позовної давності підлягає захисту тільки порушене право. Суд не вирішує питання про скасування заходів забезпечення позову відповідно до ст. 154 ЦПК України, оскільки ухвала судді Ткаченко Н.В. від 05.06.2015р. щодо заходів забезпечення позову була скасована ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.08.2015р. (а.с. № 60-63 вид. матеріалів справи). Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 88 ЦПК України, з урахування відмови у задоволені позовних вимог, суд не находить підстав для стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 487грн. 20коп. (а.с. № 1-2 ). На підставі викладеного,

Outcome: dismissed