Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-13 00:00:00

У березні 2018 року [PERSON] , звернулась до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська із позовною заявою до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, третя особа [PERSON] про визнання дій неправомірними та зобов`язання оформити право власності в порядку приватизації, відповідно до якої просила визнати неправомірними дії Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, щодо відмови від 30 листопада 2017 року № 3/4-2704 та зобов`язати Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради підготувати проект рішення міськвиконкому Дніпровської міської ради про передачу у власність [PERSON] та [PERSON] кімнату [ADDRESS] та оформити свідоцтво про право власності на вказане нерухоме майно. В обґрунтування позову [PERSON] послалася на те, що вона мешкає в кімнаті № 431 гуртожитку комунальної власності територіальної громади м.Дніпро по [ADDRESS] на підставі ордеру від 26.11.2016 серія УП №194 разом з дочкою [PERSON] . В жовтні 2017 року з метою приватизації вказаної кімнати, [PERSON] та її дочка оформили заяву і довідку на приватизацію в КП «Жилсервіс-5» ДМР, передали документи до органу приватизації - Департаменту житлового господарства, на що отримали відмову Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради в приватизації кімн. [ADDRESS] від 30.11.2017 № 3/4-2704. В обґрунтуванні своєї відмови Департамент житлового господарства посилався на те, що право на безоплатну приватизацію житла заявниками вже було використано при приватизації іншої квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Право власності було зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] по 1/3 частини, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 25.04.1994 року, виданого Дніпропетровським домобудівельним комбінатом № 1, згідно з розпорядженням за № П96, зареєстрованого в КП «ДМБТІ» ДОР в реєстровій книзі № 37п за № 103. Також було вказано на відсутність відомостей про реєстрацію місця проживання та не використання свого права на приватизацію державного житлового фонду в період з 01.01.1993 року по 26.02.1996 року для [PERSON] . Щодо [PERSON] було вказано на відсутність відомостей про реєстрацію її місця проживання та не використання свого права на приватизацію державного житлового фонду в період з 01.01.1993 року по 18.05.1995 року та про невикористання свого права на приватизацію за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] з вказаною відмовою незгодна та вважає її незаконною, оскільки вона та її дочка [PERSON] частково скористались правом на приватизацію та на даний час мають право скористатися залишком номінальної вартості житлового чеку для приватизації кімн. [ADDRESS] , в межах санітарних норм, яка підлягає безкоштовній приватизації, і ця приватизація не є повторною, що і зумовило її звернення до суду з відповідною позовної заявою. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 березня 2018 року, головуючим суддею у справі визначено суддю Шевцову Т.В., ухвалою якої від 21 березня 2018 року, позовну заяву [PERSON] передано за підсудністю до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська. Матеріали цивільної справи за позовною заявою [PERSON] надійшли на адресу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська 23 травня 2018 року та протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 травня 2018 року, головуючим суддею у справі визначено суддю Слюсар Л.П., ухвалою якої від 24 травня 2018 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. 21 червня 2018 року на адресу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська надійшли пояснення [PERSON] , як третьої особи у справі, відповідно до яких вона просила задовольнити позовні вимоги [PERSON] , посилаючись на те, що вона разом із нею мешкають в кімнаті № 431 гуртожитку комунальної гласності територіальної громади [ADDRESS] , на підставі ордеру від 26.11.2016 серія УП №194 який був наданий Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради замість старого, виданого ДБК. В приватизації кімн. [ADDRESS] їй та її матері було відмовлено відповідачем, про що зазначено в листі від 30.11.2017 № 3/4-2704 та Департамент житлового господарства ДМР посилався на використане право на приватизацію при приватизації квартири за адресою: [ADDRESS] . Право власності було зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] по 1/3 частини, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 25.04.1994 року, виданого Дніпропетровським домобудівельним комбінатом № 1, згідно з розпорядженням за № П96, зареєстрованого в КП «ДМБТІ» ДОР в реєстровій книзі № 37п за № 103. Також було вказано на відсутність відомостей про реєстрацію її місця проживання та не використання свого права на приватизацію державного житлового фонду в період з 01.01.1993 року по 18.05.1995 року, а саме коли вона проживала за адресою: [ADDRESS] та про невикористання свого права на приватизацію за адресою: [ADDRESS] . Щодо місця проживання за адресою: [ADDRESS] [PERSON] пояснила, що вказаний будинок був на балансі Дніпропетровського домобудівельного комбінату. За відомостями Єдиного реєстру юридичних осіб ця юридична особа (ЄДРПОУ 01238011) була припинена з 20.10.2016 року, тому відомості про місце її проживання вона не може отримати. А центр надання адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради листом від 26.02.2017 року № 10/5-686 повідомив що архівні картотеки відсутні. Щодо адреси [ADDRESS] , пояснила, що вона була зареєстрована в індивідуальному житловому будинку її родича (дядька), але факт реєстрації в приватному житловому будинку не переконав орган приватизації, в тому що вона не може його приватизувати. З означеного питання [PERSON] повторно звернулася до Любимівської сільської ради, яка надала довідку від 23.01.2018 року про відсутність відомостей про її використане право на приватизацію. [PERSON] вважає відмову Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради в задоволенні їх з матір`ю заяви щодо приватизації кімн. [ADDRESS] незаконною, оскільки передача у власність громадян житлових приміщень (кімнат) у гуртожитках, що належать до комунальної власності територіальної громади м.Дніпро, здійснюється на підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 08.06.2016 № 32/9, яким було затверджено Положення про порядок передачі у власність громадян жилих приміщень (кімнат) у гуртожитках та цим Положенням визначено, що жилі приміщення не передаються (не приватизуються) у власність громадян, які «повністю використали своє право на приватизацію житла відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». У своєму поясненні [PERSON] зазначила, що дійсно, з листопада 1989 року вона проживала в кв. [ADDRESS] , приватизувала її разом з матір`ю та братом та після її відчуження ні за якою адресою право на приватизацію не використала, іншого житла на праві власності не має. [PERSON] зазначила, що вона в свою чергу частково скористалась своїм правом на приватизацію державного житлового фонду при приватизації квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 38,1 кв.м., що складає 12,7 кв.м. на кожного учасника приватизації. З метою з`ясування суми невикористаних чеків, яка залишилася від приватизації вказаної квартири, [PERSON] звернулась до органу приватизації Дніпровської міської ради. За відповіддю від 05.03.2018 року № П-139/1 було з`ясовано, що залишок житлових чеків після приватизації кв. [ADDRESS] складає по 2 грн. 04 коп. кожному з учасників приватизації, а саме [PERSON] та [PERSON] . На думку [PERSON] , вона має право скористатися залишком номінальної вартості житлового чеку для приватизації кімн. [ADDRESS] , в межах санітарних норм, яка підлягає безкоштовній приватизації, і ця приватизація не є повторною. 23 липня 2018 року ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів з Державної міграційної служби Індустріального району м. Дніпро та КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» Дніпропетровської міської ради. 25 липня 2018 року на адресу суду надійшов відзив представника Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, відповідно до якого просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем використано право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду шляхом приватизації частини квартири [ADDRESS] . Крім того, при передачі у власність громадян жилих приміщень (кімнат) гуртожитків відповідач, як виконавчий орган, наділений відповідними повноваженнями, керується Положенням про порядок передачі у власність громадян жилих приміщень (кімнат) у гуртожитках, що перебувають у комунальній власності територіальної громади м. Дніпропетровська», затвердженим рішенням міської ради від 08.06.2016 № 32/9, п. 2.2 якого передбачено, зокрема, «довідки з попередніх місць реєстрації (після 1992 року) та невикористання наймачем та членами його сім`ї права на приватизацію державного житлового фонду», а тому вимоги відповідача з приводу надання довідки з попередніх місць реєстрації. 26 жовтня 2018 року ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження. 27 грудня 2018 року в судовому засіданні представник позивача [PERSON] долучила до матеріалів справи додаткові пояснення, в яких зазначила, що відповідачем було вказано на відсутність відомостей про реєстрацію місця проживання позивача та не використання свого права на приватизацію державного житлового фонду в період з 01.01.1993 року по 26.02.1996 року, а [PERSON] в період з 01.01.1993 року по 18.05.1995 року. Матеріали справи підтверджують обмін та заселення позивача та третьої особи в квартиру за адресою: [ADDRESS] в 1989 році. Після приватизації вказаної квартири на [PERSON] , [PERSON] згідно свідоцтва про право власності на житло від 25.04.1994 року, на підставі договору купівлі-продажу від 27.09.1994 року квартира була продана. За отримані від продажу гроші [PERSON] 11.11.1994 року був придбаний житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , в якому [PERSON] була зареєстрована з 23.11.1994 року разом з [PERSON] , 1980 року народження. В цей саме період [PERSON] змінювала паспорт старого зразка [NUMBER] , виданий Індустріальним РВВС 04.05.1979 року, однак відмітку в паспорті громадянина України здійснили не датою первісної прописки у вказаному будинку, а датою отримання паспорта [NUMBER], а саме 26.02.1996 року. Таким чином вказаний період позивач не може підтвердити документально органу приватизації, як такий що не отримувала в порядку приватизації інше державне житло. 26 лютого 2019 року в судовому засіданні третя особа [PERSON] долучили до матеріалів справи за позовною заявою [PERSON] заяву про залучення її в якості позивача у зв`язку зі смертю її матері [PERSON] та здійснювати подальший розгляд справи з приводу відмови органу приватизації особисто [PERSON] , на підставі чого ухвалою суду від 26 лютого 2019 року провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, третя особа [PERSON] , про визнання дій неправомірними та зобов`язання оформити право власності в порядку приватизації зупинено до визначення правонаступників. 18 вересня 2019 року ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська на підставі клопотання [PERSON] про залучення до участі у справі правонаступника та поновлення провадженні у справі, яка надійшла на адресу суду 09 вересня 2019 року, провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, третя особа [PERSON] , про визнання дій неправомірними та зобов`язання оформити право власності в порядку приватизації - поновлено та залучити в якості правонаступника позивача [PERSON] - [PERSON] по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, третя особа [PERSON] , про визнання дій неправомірними та зобов`язання оформити право власності в порядку приватизації. [PERSON] в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримала та просила їх задовольнити, посилаючись на доводи, наведені в позовній заяві. Представник Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Як вбачається з матеріалі справи, представником відповідача неодноразово надсилались на адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи, що суд розцінює як зловживання правом, а тому вважає за можливе розглядати справу без його участі. Суд, заслухавши позивача, допитавши свідка [PERSON] , дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. В судовому засідання встановлено, що згідно з корінцем ордеру Дніпропетровського домобудівельного комбінату № 170 від 03 липня 2002 року [PERSON] надана у користування кімната в гуртожитку [ADDRESS] (а .с.10 ). на підставі ордеру на житлову площу в гуртожитку комунальної власності територіальної громади м.Дніпропетровська серії УП № 194 від 29 листопада 2016 року, який виданий на підставі розпорядження управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради від 23 листопада 2016 року № 752, [PERSON] надано право на постійне зайняття житлової площі в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] зі складом родини 2 (дві) особи, а саме: [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] (а.с.9). Відповідно до довідки № 3726 від 23 жовтня 2017 року, виданої Комунальним підприємством «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради, в кімнаті гуртожитку за адресою: [ADDRESS] постійно мешкають та мають право на приватизацію житла на момент набрання чинності Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», [PERSON] як відповідальний квартиронаймач зареєстрована в кімнаті з 09 липня 2002 року, її донька [PERSON] зареєстрована з 15 листопада 2013 року. Кімната № 431 жилою площею 12,8 кв.м., обладнана кладовою, хол 7,3 кв.м., санвузлом 2,0 кв.м. та загальна площа кімнати становить 22,1 кв.м. (а.с.8). З метою приватизації вказаної кімнати, [PERSON] та її дочка 23 жовтня 2017 року звернулись до Департаменту житлового господарства із заявою на приватизації житлового приміщення у гуртожитку по [ADDRESS] (а.с.7), на що отримала лист директора департаменту № 3/4 27.04 від 30 листопада 2017 року про розгляд звернення, відповідно до якого уповноваженою особою Департаменту було повідомлено по неможливість розгляду поданої заяви про приватизацію, оскільки згідно з довідкою КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» ДОР від 03.01.2017 № 21 [PERSON] та [PERSON] використано право на оплатну приватизацію державного житлового фонду за адресою: [ADDRESS] - реєстрація права власності на квартиру, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 25.04.1994 року, виданого Дніпропетровським домобудівельним комбінатом № 1, згідно з розпорядженням № П96, зареєстрованого КП «ДМБТІ» ДОР зареєстроване за реєстровим 103 та у зв`язку із недоліками наданого пакету документів (а.с.27). Відповідно до листа Комунального підприємства «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомості» Дніпровської міської ради № 2366 від 28 серпня 2018 року, наданого на виконання ухвали суду про витребування доказів від 23 липня 2018 року, відповідно до переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, із змінами і доповненнями, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 № 578/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 квітня 2012 р. за № 571/20884, протоколи засідань житлових комісій зберігаються 5 років, а документи (заяви, доповідні записки, звіти, довідки, листи) про надання, розподіл і обмін житлової площі - 10 років, тому документи за 1989 рік не збереглися. Але збережені списки громадян які здійснювали обмін квартир в 1989 році. Згідно яких 18.10.1989 року дійсно був обмін житлових приміщень між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.134). У відповідності до довідки Комунального підприємства Синельниківське міжміське бюро технічної інвентаризації № 87 від 10 грудня 2018 року, згідно архівних даних за [PERSON] був зареєстрований житловий будинок в [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 11 листопада 1994 року Покровською держнотконторою, реєстр № 2891 та житловий будинок продано 23 жовтня 2001 року (а.с.161). Відповідно до довідки Комунального підприємства Синельниківське міжміське бюро технічної інвентаризації № 6 від 21 травня 2013 року та № 41 від 19 грудня 2016 року, по обліку Синельниківського БТІ в селищі Чаплине Васильківського району по приватизації житло за [PERSON] та [PERSON] не зареєстровано (а.с. 18-19). [INFO] [PERSON] померла, про що 02 лютого 2019 року Амур-Нижньодніпровським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області складено відповідний актовий запис № 306, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.168). Таким чином, враховуючи те, що [PERSON] була допущена до участі у справі в якості правонаступника [PERSON] , судом розглядаються вимоги в межах заявлених вимог про визнання протиправної відмови в приватизації саме відносно [PERSON] . Так, з листа директора Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради № 3/4 27.04 від 30 листопада 2017 року про розгляд звернення, відповідно до якого уповноваженою особою Департаменту було повідомлено відповідального про наявність недоліків поданого разом із завою на приватизацію пакету документів, зокрема: відсутні відомості про реєстрацію місця проживання та не використання свого права на приватизацію державного житлового фонду [PERSON] в період з 01 січня 1993 року по 18 травня 1995 року та про невикористання права на приватизацію державного житлового фонду за адресою: [ADDRESS] та таким чином Департамент житлового господарства не мав законних підстав для підготовки проекту рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради щодо передачі у власність [PERSON] житлового приміщення у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] (а.с.27). У відповідності до листа сільського голови Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області № 62 від 23 січня 2018 року, та довідки № 118 від 23 січня 2018 року, що додана до цього листа, в результаті упорядкування поштових адрес, змінено поштову адресу житлового будинку, що належить [PERSON] з адреси: [ADDRESS] на [ADDRESS] та згідно довідки № 117 від 23 січня 2018 року, [PERSON] була зареєстрована на території Любимівської сільської ради в [ADDRESS] з 18 травня 1995 року по 14 травня 1998 року та інформація щодо використання права на приватизацію житла на території Любимівської сільської ради Дніпровського району - відсутня (а.с.38-39). Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 25 квітня 1994 року [PERSON] приймала участь в приватизації квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Право власності було зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] по 1/3 частини. Загальна площа квартири становила 38,1 кв.м. (а.с.44). Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися, зокрема, своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Момент виникнення права власності на річ (майно) визначається законом. При визначенні моменту набуття права власності слід враховувати як особливості самого майна, так і особливості оформлення права власності, які теж суттєво впливають на визначення моменту виникнення (набуття) права власності. Згідно зі ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому Законом. Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин. До об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму (ч. 1 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів. Згідно з п. 5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло в межах номінальної вартості житлового чеку (21 кв.м. загальної площі на кожного мешканця та 10 кв.м. додатково на сім`ю) один раз. Отже, на кожного учасника приватизації по 12,7 кв.м. при нормі загальної площі 21,0 кв.м. Відповідно до ст. 8 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» вказаного Закону приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства). Відповідно до п. 17 «Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Відповідно до п. 18 вказаного Положення громадянином до органу приватизації подаються: оформлена заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; копію документа, що посвідчує особу; технічний паспорт на квартиру (будинок), жиле приміщення у гуртожитку; довідка про склад сім`ї та займані приміщення; копія ордера про надання жилої площі (копія договору найму жилої площі у гуртожитку); документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації; заява - згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку, кімнат у комунальній квартирі. Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Обов`язок органів державної влади, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України проголошений ч. 2 ст. 19 Конституції України. Рішенням Конституційного суду України від 10 червня 2010 року №15-уп/2010 дано тлумачення розуміння ч. 5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та зазначено, що право громадян України на безоплатну приватизацію державного житлового фонду вважається реалізованим один раз, якщо громадянин України повністю використав житловий чек для приватизації житла у державному житловому фонді, і у його власність безоплатно передано (в одній чи кількох квартирах, будинках) загальну площу з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатковою квадратних метрів на сім`ю. Згідно діючого законодавства безоплатна приватизація державного житлового фонду вважається реалізованим при приватизації 21 кв.м. загальної площі на кожного мешканця та 10 кв.м. додатково на сім`ю. Враховуючи наведене, логічним є висновок, що якщо площа займаної квартири, кімнати менше санітарної норми, то громадянин має використати залишок житлового чека для приватизації іншої квартири (будинку) кімнати державного житлового фонду, наймачем, якої він є. При цьому одноразовість приватизації житла законодавець обумовив номінальною вартістю житлового чека, а не кількістю квартир (будинків), площа яких відповідає цій вартості і встановленим санітарним нормам. Отже, як вбачається із матеріалів справи, позивач [PERSON] використала своє право на безоплатну приватизацію в обсязі 12,7 кв.м. при нормі 21 кв.м., в той час як загальний розмір кімнати гуртожитку [ADDRESS] становить 22,1 кв.м. Згідно діючого законодавства, безоплатна приватизація державного житлового фонду вважається реалізованою при приватизації 21 кв.м. загальної площі на кожного мешканця та 10 кв.м. додатково на сім`ю. Однак при приватизації [PERSON] кімнати в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] загальна площа становитиме 34,8 кв.м. та таким чином буде перевищувати встановлену норму 31 кв.м. Згідно з п. 10 ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, крім випадків передбачених законом. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути в тому числі і визнання права. Як вбачається із матеріалів справи, Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради № 3/4-27.04 від 30 листопада 2017 року як орган приватизації державного житлового фонду не відмовив в безоплатній передачі у власність [PERSON] в порядку приватизації житлового приміщення у гуртожитку по [ADDRESS] , оскільки позивач самостійно із заявою про приватизацію не зверталась та не усунула недоліки заяви, що були подані її матір`ю, саме тому виходячи із вищевикладеного, та оцінюючи докази в їх сукупності, зокрема відсутність в матеріалах справи відомостей про реєстрацію місця проживання та не використання [PERSON] свого права на приватизацію державного житлового фонду в період з 01 січня 1993 року по 18 травня 1995 року, суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог. Крім того суд звертаючи увагу на заявлені позивачем вимоги в частині зобов`язання Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради як органу приватизації державного житлового фонду, вважає що обраний позивачем спосіб захисту цивільних прав не передбачено ч. 2 ст. 16 ЦК України та в порядку цивільного судочинства не передбачено можливості зобов`язання органів державної влади та місцевого самоврядування до вчинення певних дій. До того ж, суд, захищаючи порушені права громадян, не може підміняти функції окремих органів, в тому числі і органів приватизації. Так, порядок приватизації майна встановлений Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду", Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженим наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 № 396. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.141 ЦПК України, оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, то судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Outcome: dismissed