Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-25 00:00:00

У грудні 2018 року представник позивача ПАТ «СК «Українська страхова група» звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова з позовною заявою, у якій просить стягнути з відповідача на користь ПАТ «СК «Українська страхова група» суму відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП у розмірі 396 060,06 грн., а також судовий збір у сумі 5 940 грн. 47 коп. В обгрунтування позову зазначено, що 03 квітня 2015 року між ПАТ "Страхова компанія «Українська страхова група» та [PERSON] був укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0199-РМ2-13-00186, предметом якого було страхування транспортного засобу «Ауді», державний номер [NUMBER] . 25 грудня 2015 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу транспортного засобу «Ауді», державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Тойота», державний номер [NUMBER] , під керуванням відповідача [PERSON] . Згідно з постановою Апеляційного суду Харківської області від 06.12.2016 року по справі № 638/2724/16-п, [PERSON] звільнено від адміністративної відповідальності у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Також, даною постановою встановлено, що саме відповідач порушувала правила дорожнього руху та саме з її вини було спричинена дорожньо-транспортна пригода. До позивача звернувся страхувальник [PERSON] із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. Позивачем було складено страховий акт та розрахунок до нього на підставі калькуляції № ПССКА-5081 від 09.02.2016 року, калькуляції № ПССКА-5081 від 25.02.2016 року, калькуляції № ПССКА-5081 від 29.03.2016 року, рахунку № ПРС0004682 від 07.04.2016 року та № ПРС0005030 від 13.05.2016 року. На підставі вищевказаних документів позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 445 030 грн. 06 коп. Також у позові зазначено, що цивільна відповідальність власника транспортного засобу «Тойота», державний номер [NUMBER] застраховано у СК «Аско Медсервіс» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/3608308 та згідно даного полісу 49 000 грн. було сплачено СК «Аско Медсервіс» на рахунки позивача, у зв`язку з чим сума, яка покладається на відповідача відповідно до ст. 1194 ЦК України у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуваням) складає 445 030,06 грн. - 49 000 = 396 030,06 грн. Позивачем на адресу відповідача було направлено претензію про відшкодування шкоди, однак, жодної відповіді отримано не було. Ухвалою від 05 грудня 2018 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін (а.с. 76-77). 22 березня 2019 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Клепка О.Г. надав письмові пояснення, у яких просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі (а.с. 103-106). У письмових поясненнях представник відповідача зазначив, що жодним судовим рішенням [PERSON] не визнана винною у заподіянні збитків, а [PERSON] потерпілим. Жодною нормою чинного законодавства чи законодавства, яке діяло на момент настання дорожньо-транспортної пригоди, на відповідача не покладався та не міг покладатися обов`язок з відшкодування страхового відшкодування. Крім цього відповідач не була та не є стороною договору, укладеного між [PERSON] та позивачем, відтак умови договору щодо права регресу страховика є нікчемними в цій частині. Зазначив також, що позивач звернувся до суду виключно з надуманих мотивів, що свідчить про зловживання правами, наданими йому ЦПК України. Фактично, всі позовні вимоги грунтуються виключно на особистих, суб`єктивних враженнях від законодавства, а положенням ЦК України та ЗУ «Про страхування» надається власна оцінка. В порушення основоположних принципів Конституції України та Законів України позивач самостійно визнав відповідача винним у заподіянні шкоди та намагається через суд засвідчити свою неспроможну позицію. Ухвалою від 14 травня 2019 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Аско Медсервіс» (а.с. 120-121). До судового засідання представник позивача приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений був належним чином. У позові зазначив, що у разі неявки представника просить розглянути позов без його участі. Також зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити їх у повному обсязі (а.с. 4). Представник відповідача [PERSON] - адвокат Клепка О.Г. у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та просив відмовити у його задоволенні у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у письмових поясненнях. Представник третьої особи приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Аско Медсервіс» до судового засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений був належним чином. Причини неявки суду не відомі (а.с. 125, 134). Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити у повному обсязі з наступних підстав. 03 квітня 2015 року між ПАТ "Страхова компанія «Українська страхова група» та [PERSON] був укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0199-РМ2-13-00186, предметом якого було страхування транспортного засобу «Ауді», державний номер [NUMBER] (а.с. 5-11). 25 грудня 2015 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу транспортного засобу «Ауді», державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Тойота», державний номер [NUMBER] , під керуванням відповідача [PERSON] . У зв`язку із викладеним відносно [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення серії АП2 № 091593, в якому зазначено, що 25.12.2015 року приблизно о 21 год. 30 хв. водій [PERSON] , керуючи автомобілем «Ауді» А5, державний номер [NUMBER] , рухаючись по пр. Леніна на перехресті з вул. Культури не надав дорогу автомобілю «Тойота», державний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який завершував рух через перехрестя, після чого автомобіль «Ауді» А5 по інерції рухом відкинуло на автомобіль ВАЗ2101, державний номер [NUMBER] , та автомобіль Mercedes-benz Vito, номерний [NUMBER] , чим завдав матеріальні збитки та порушив п. 16.5 ПДР України, скоїв правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 жовтня 2016 року у справі № 638/2724/16-п [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, однак провадження у справі закрито за закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності (а.с. 148-149). Постановою Апеляційного суду Харківської області від 06 грудня 2016 у справі № 638/2724/16-п постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 18.10.2016 скасовано, а провадження у справі закрито у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 19-20). Суд враховує, що відповідно до ч. 2 ст. 38 КУпАП якщо справи про адміністративні правопорушення підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні не пізніш як через три місяці з дня його виявлення. Обставини, що виключають провадження в справі про адміністративне правопорушення унеможливлюють встановлення суспільної небезпечності (шкідливості) діяння, протиправності, карності, вини особи. Стаття 247 КУпАП, чітко передбачає, що закінчення строків накладення адміністративних стягнень є підставою, що виключає провадження у справі на будь-якій стадії. Після виключення провадження втрачається можливість здійснення будь-яких заходів, спрямованих на притягнення особи до адміністративної відповідальності. Це дає підстави стверджувати про відсутність у судді необхідності з`ясовувати і встановлювати вину чи невинуватість особи в постанові про закриття справи. Такий висновок прямо переплітається з науково-консультативним висновком НКР при ВАСУ, а саме, під час закриття провадження у справах про адміністративні правопорушення у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, вина особи не встановлюється. За таких умов, твердження позивача про те що вина відповідача була встановлена постановою Апеляційного суду Харківської області від 06.12.2016 у справі №638/2724/16-п, а також що саме відповідач порушувала Правила дорожнього руху України й саме з її вини було спричинено спірне ДТП не відповідають дійсності. Також суд зазначає, що питання встановлення вини відповідача у порушенні Правил дорожнього руху України саме підчас провадження у справі № 638/2724/16-п не було предметом судового розгляду, навпаки предметом судового розгляду у зазначеній справі був факт порушення Правил дорожнього руху України й скоєння правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, саме [PERSON] . Крім того, до позовної заяви позивачем долучено довідку МВС України № 85166077 згідно якої дорожньо-транспортна пригода 25.12.2015 мала місце внаслідок порушення [PERSON] . п. 16.5 ПДР України (а.с. 18). Так, положення ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», якими закріплено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частини перша та друга статті 1166 ЦК України). Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). 28 грудня 2015 року до позивача звернувся страхувальник [PERSON] із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування (а.с. 14-15). Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» були складені Акти огляду транспортного засобу та розрахунки на підставі калькуляції № ПССКА-5081 від 09.02.2016 року, калькуляції № ПССКА-5081 від 25.02.2016 року, калькуляції № ПССКА-5081 від 29.03.2016 року, рахунку № ПРС0004682 від 07.04.2016 року та № ПРС0005030 від 13.05.2016 року, згідно із якими сума страхового відшкодування складає 467 858 грн. 43 коп. (а.с. 21-61). На підставі вищевказаних документів Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» здійснила виплату страхового відшкодування у сумі 467 858 грн. 43 коп. ТОВ «Альфа Харків Восток», що підтверджується платіжними дорученнями № 2323 від 11.02.2016, № 2380 від 12.02.2016, № 2587 від 15.02.016, № 3962 від 04.03.2016, № 5647 від 30.03.2016, № 6982 від 19.04.2016, 10832 від 13.06.2016 (а.с. 62-68). Крім того, судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] як власника автомобіля «Тойота», державний номер [NUMBER] , застраховано у СК «Аско Медсервіс» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/3608308, що не заперечувалось у судовому засіданні представником відповідача. Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За таких умов, позивачем не доведено факт завдання відповідачем шкоди страхувальнику, що саме відповідач відповідальний за завдані збитки майну та відповідно й факту виникнення у позивача відповідного права вимоги. Крім того, за змістом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. За загальним правилом та з огляду на положення статті 1192 ЦК України розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Виходячи з аналізу зазначених норм, визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність" та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року N 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за N 1074/8395. За таких умов позивачем не надано належних та допустимих доказів розміру суми відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Надаючи оцінку актам огляду транспортного засобу - автомобіля Аudi А5 р/н [NUMBER] слід зазначити наступне. Огляд транспортного засобу вперше здійснювався (акт від 19.02.2016) через 2 місяці з моменту дорожньо-транспортної пригоди та містить 11 позицій пошкоджених деталей. Другий акт огляду від 24.03.2016 містить вже близько 70 позицій пошкоджених деталей, а згідно додаткового огляду (акт від 12.05.2016) виявлені нові пошкоджені деталі, які не були відображені ні у першому, ні у другому акті. Крім того, характер ушкоджень автомобілю не позбавляв можливості його експлуатації, а акти огляду транспортного засобу не містять посилань, що пошкодження мали місце підчас дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце саме 25.12.2015. З урахуванням викладеного позивач не обґрунтував належними та допустимими доказами, що перелік деталей, описаний в актах утворилися саме в результаті ДТП, яка мала місце 25.12.2015, а не за інших обставин. Крім того, матеріали справи не містять жодного доказу того, що саме [PERSON] отримав від позивача страхове відшкодування, оскільки з платіжних доручень вбачається, що грошові кошти були перераховані до ТОВ «Альфа Харків Восток» на загальну суму 467 858 грн. 43 коп. Також відсутні докази й того, що СК «Аско Медсервіс» перерахувало кошти у сумі 49 000 грн. на рахунок позивача. На підставі викладеного, суд вважає, що позов є необгрунтований та у його задоволенні необхідно відмовити. У зв`язку з тим, що суд дійшов ґрунтовного висновку про відмову у задоволенні позову, судом не вбачається підстав для відшкодування судового збору.

Outcome: dismissed