Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-17 00:00:00

Як передбачено\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1\~ст. 5 ЦПК). Стаття 12 ЦПК України\~передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Суд на підставі ст. ст.\~12,\~13,\~81 ЦПК України\~розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2\~ст. 78 ЦПК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як вбачається з копії трудової книжки серії [NUMBER] , позивачка [PERSON] 04.05.1993 року була прийнята на роботу на Донецьку залізницю станцію Ясинувата, де працювала на різних посадах. 15.10.2007 року позивачка переведена приймальником поїздів (старшим) 5 розрядку господарства вантажної та комерційної роботи. 09.02.2009 року назва підприємства була змінена на «Станція Ясинувата Державного підприємства «Донецька залізниця». З 01.01.2014 року позивачка працювала на посаді старшого приймальника поїздів 05 розряду (а.с.7-9). 08.07.2016 року Державне підприємство «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на підставі відповідного наказу, «Станція Ясинувата державного підприємства «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у виробничий підрозділ «Станція Ясинувата» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». 17 липня 2017 року [PERSON] було звільнено у зв`язку зі скороченням штату згідно п. 1\~ст. 40 КЗпП України, що підтверджується відповідним записом в трудовій книжці та копією наказу (розпорядження) № 5106/ДН-06 від 10.07.2017 року. (а.с.13). Зі змісту вказаного наказу вбачається, що відповідачем було прийнято рішення про виплату компенсації за 6 днів відпустки з виплатою одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку. Згідно із ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці»працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Частиною 1статті 47 КЗпП України\~передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до частини 1\~статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до положень ст.ст.\~115,\~116 КЗпП України, відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець. Згідно розрахунку заробітної плати за березень 2017 року липень 2017 року, проведеного ВП Ясинувата СП «ДДЗП» філії «Дон.зал. «ПАТ» сума нарахованої заробітної плати (без утримання відповідних податків та зборів) склала: за березень 2017 року - 4734,19 грн.; за квітень 2017 року 2715,79 грн.; за травень 2017 року 422,80 грн.;за червень 2018 року 246,63 грн.; за липень 2017 року 8528,96 грн. Всього за період березень-липень 2017 року нараховано 16698,04 грн. (а.с.16-20). Також суд приймає до уваги відомості, які містяться в індивідуальних відомостях про застраховану особу, наданих органом Пенсійного фонду України на виконання ухвали суду про витребування доказів. Так, в даних, наданих органом Пенсійного фонду України, зазначено, що сума нарахованої заробітної плати за березень 2017 року становить 4734,19 грн., яка співпадає з розрахунком заробітної плати за березень 2017 року, в той час, як в довідці, наданій відповідачем, зазначено, що сума нарахованої заробітної плати склала 2064,16 грн. (а.с. 13, 65-68, 51) З копії наказу № 236/ДНД від 17.03.2017 року по СП «Донецька дирекція залізничних перевезень» «Про встановлення простою», наданого позивачем, вбачається, що з 20 березня 2017 року для всіх працівників виробничих підрозділів дирекції було встановлено початок простою. Згідно п. 8 вказаного наказу, оплату за час простою не з вини працівників провести з розрахунку двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою згідно графіку роботи. З наданих позивачкою розрахункових листів вбачається, що у період з березня 2017 року по липень 2017 року позивачці нараховувалась оплата простоїв. Окрім того, суд приймає до уваги доводи відповідача про проведення нарахування та часткову виплату заробітної плати за частину березня 2017 року. В той же час, представником відповідача було надано довідку про доходи позивача, згідно якої останній було нараховано заробітну плату за березень 2017 року в розмірі 2064,16 грн., з копії відомості на виплату грошей вбачається, що позивачу 05.09.2017 року було виплачено заробітну плату в розмірі 1641,38 грн., про отримання вказаної суми свідчить підпис позивача. Відповідно до копії наказу № 645-Н3-1 від 28.04.2017 року «Про деякі питання діяльності регіональної філії «Донецька залізниця», керівництвом Регіональної філії «Донецька залізниця» було прийнято рішення про вилучення зі складу філії з 17.07.2017 року структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» та підпорядкованих виробничих підрозділів згідно з наведеним переліком, також прийнято рішення про скорочення штату працівників структурних підрозділів «Донецька дирекція залізничних перевезень» та «Луганська дирекція залізничних перевезень» та підпорядкованих ним виробничих підрозділів з 17.07.2017 року, начальникам дирекцій залізничних перевезень було доручено, зокрема, провести процедуру вивільнення працівників відповідно до вимог чинного законодавства. Таким чином, сума заборгованої заробітної плати з урахуванням виплаченої суми, складає 16698,04-2064,16 = 14634,21 грн. (сума без утримання передбачених законом податків та зборів). Доводи відповідача про неможливість вивезти первинні документи як підставу для відмови у нарахуванні та виплаті позивачу заробітної плати суд відхиляє, оскільки обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо, лежить на працедавцеві, а не на працівникові. За цих обставин втрата підприємством первинних документів не позбавляє його обов`язку здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, тим більше, що відповідачем не надано суду жодних доказів того, що він у будь-який спосіб намагався виправити цю ситуацію. Наявність роздрукованих розрахункових листів, виданих позивачу, яка використала їх як доказ наявної заборгованості із заробітної плати, свідчить та розцінюється судом як обізнаність підприємства про існуючий обов`язок розрахунку та його невиконання. Крім того, згідно висновку Верховного Суду, який викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 243/5469/17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією. Враховуючи, що судом встановлено факт перебування позивача в трудових відносинах з ПАТ «Укрзалізниця», який відповідачем не оспорюється, та при звільненні з підприємства остаточного розрахунку з позивачем проведено не було, заборгованість по заробітній платі (нарахована) за період з березня 2017 року по липень 2017 року становить 14634,21 грн. без утримання передбачених законом податків та зборів, яка підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до\~Закону «Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», постановою № 200, утворено ПАТ «Укрзалізниця» на базі Укрзалізниці, підприємств залізничного транспорту, які реорганізовуються шляхом злиття, згідно з додатком 1. До переліку, наведеного у зазначеному додатку, включено ДП «Донецька залізниця». Відповідно до частини 4\~ст. 36 КЗпП України, у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. За змістом частини 1\~ст.104 ЦК України, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Отже, АТ «Укрзалізниця» у повному обсязі несе обов`язок оплати праці перед позивачем. Відповідачем до відзиву надано Науково-правовий висновок Торгово-Промислової палати України щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2. Суд приймає як доказ відсутності вини АТ «Українська залізниця» у несвоєчасній виплаті заробітної плати Науково-правовий висновок, оскільки ним підтверджено, що починаючи з 2014 року і станом на 17 липня 2017 року вини підприємства у несвоєчасному розрахунку з працівниками немає, але це не звільняє відповідача від проведення розрахунку з працівниками відповідно до трудового законодавства, що узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 19 вересня 2018 року у справі № 408/5985/17-ц. Стаття 67 Конституції України\~покладає обов`язок на кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Як зазначено в п. 6\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Тобто, при виплаті позивачу заборгованості по заробітній платі в розмірі 14634,21 грн., відповідач зобов`язаний утримати з цієї суми податки та інші обов`язкові платежі. Що стосується позовних вимог в частині стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, то суд виходить з наступного. Відносини, які виникають між працівником і роботодавцем із приводу оплати праці, у тому числі й у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством, а саме: КЗпП України,Законами України «Про оплату праці», «Про індексацію грошових доходів населення», «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків її виплати», Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою КМУ від 17 липня 2003 року № 1078; Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим\~постановою КМУ від 20 грудня 1997 року № 1427. Під доходами слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата та інші. У Рішенні Конституційного\~суду України\~від 15\~жовтня 2013\~року №\~9\~рп/2013 зазначено, що держава передбачає заходи, спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати, тобто грошової винагороди за виконану роботу як еквівалента вартості споживчих товарів і послуг. Конституційний Суд України дійшов висновку, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати, ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Статтею 34\~Закону України\~«Про оплату\~праці» встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати», за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Згідно ст. 3 цього Закону, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Відповідно до Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженогопостановою КМУ\~від 20\~грудня 1997\~року №\~1427 (зі змінами, внесеними згідно зпостановою КМУ від 23 квітня 1999 року № 692) компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 01 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток. Позивач просить стягнути компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за березень липень 2017 року станом на липень 2019 року у сумі 3611,83 грн. Суд не погоджується з розрахунком позивача, оскільки при проведенні розрахунку компенсації позивач не врахував, що сума компенсації обчислюється з невиплаченого громадянину доходу за відповідний місяціь після утримання податків і обов`язкових пларежів. Крім того, при проведенні розрахунку позивач не врахував, що компенсації не підлягають грошові кошти громадян, які мають разовий характери. Судом встановлено, що при звільненні позивача, останньому відповідачем була нарахована одноразова грошова допомога при припинені трудового договору, на підставі ст.44 КЗпП у сумі 6603,57 грн. Вказане підтверджується розрахунком заробітноїх плати за липень 2017 року та копією наказу про звільнення. Враховуючи наведене, оскільки сума вихідної допомоги при припиненні трудового договору, має разовий характер та відповідно до пункту 3.8. розділу 3\~"Інші виплати, що не належать до фонду оплати праці" Інструкції зі статистики заробітної плати, яка затверджена наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 року № 5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.01.2004 року за № 114/8713, не належить до фонду оплати праці, компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на неї відповідно до статті 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" не нараховується. З наданих позивачем розрахунків заробітної плати вбачається, що заробітна плата до виплати (після утримання податків і обов`язкових платежів) становить: за березень 2017 року 3764,54 грн з них (2123,16 грн не виплачено, 1641,38 грн виплачено 06.09.2017 року), за квітень 2017 року 2199,31 грн, за травень 2017 року 336,20 грн, за червень 2017 року 196,12 грн. Таким чином, сума компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати заробітної плати за березень-травень 2017 року повинна обчислюватися саме з вказаних сум заробітної плати. Вирішуючи питання з якої суми повинна обчислюватися компенсація за липень 2017 року суд виходить з такого розрахунку. З розрахунку заробітної плати за липень 2017 року вбачається, що позивачу була нарахована сума (без утримання податків) в розмірі 8528,96 грн. До вказаної суми також входить одноразова допомога при звільненні. Таким чином сума нарахованого позивачу доходу за липень 2017 року без урахування одноразової допомоги становить 1924,82 грн (8528,96 6603,57). Для нарахування компенсації з вказаної суми слід відрахувати обов`язкові платежі та податки, а саме податок з доходів 18% та військовий збір 1,5%. Тобто, сума невиплаченого позивачу доходу за липень 2017 року (після утримання податків і обов`язкових платежів) становить 1549,48 грн= (1924,82 19,5 % податку) і саме з суми в розмірі 1549,48 грн повинна обчислюватися компенсація за липень 2017 року. Таким чином, компенсація втрати частини доходу складає: 1)за березень 2017 року = 3764,54\~грн. (сума нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за березень 2017 року (після утримання податків і обов`язкових платежів) * індекс інфляції за період квітень 2017 року- 05 вересня 2017 року (до дня виплати частини заборгованої заробітної плати) = 226,99\~грн.; за березень 2017 року = 2123,16 грн. (сума нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за березень 2017 року (після утримання податків і обов`язкових платежів, з врахуванням вже виплаченої суми заборгованості) * індекс інфляції за період з 06 вересня 2017 року-липень 2019 року = 402,80 грн.; 2) за квітень 2017 року = 2199,31 грн. (сума нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за квітень 2017 року (після утримання податків і обов`язкових платежів) * індекс інфляції за період травень 2017 року- липень 2019 року = 496,36грн.; 3) за травень 2017 року = 336,20 грн. (сума нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за травень 2017 року (після утримання податків і обов`язкових платежів)*індекс інфляції за період червень 2017 року- липень 2019 року = 70,59 грн.; 4) за червень 2017 року = 196,12 грн. (сума нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за червень 2017 року (після утримання податків і обов`язкових платежів) * індекс інфляції за період липень 2017 року-липень 2019 року = 37,44 грн. 5) за липень 2017 року = 1549,48 грн. (сума нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за липень 2017 року (після утримання податків і обов`язкових платежів) * індекс інфляції за період серпень 2017 року- липень 2019 року = 293,96грн. Загальна сума компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період березень\~липень 2017 року становить 1528,14 грн., і саме ця сума підлягає стягненню з відповідача. Враховуючи наведене, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню: в частині стягнення заборгованості по заробітній платі за березень-липень 2019 року - в сумі 14634,21 грн., в частині стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати - в сумі 1528,14 грн. Відповідно до п. 2 частини 1 ст.430 ЦПК України\~у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати суд допускає негайне виконання рішень, але не більше ніж за один місяць, у зв`язку з чим суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення на користь [PERSON] заборгованості по заробітній платі за один місяць\~за березень 2017 року у сумі 2670,03 грн. (з врахуванням вже виплаченої суми). Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 6 цієї статті передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються всі судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до Закону України «Про судовий збір»за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою справляється судовий збір у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Законом України\~«Про Державний\~бюджет на\~2019\~рік» встановлено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 1921,00 грн. Таким чином, при зверненні до суду позивачка повинна була сплатити судовий збір в розмір 768,40 грн. Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог - у сумі 611,65 грн.

Outcome: partial