Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-06 00:00:00

02.05.2018 [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], у якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 17.02.2010 відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, актовий запис № 181. В обґрунтування вимог позивач пояснила, що на протязі останніх років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Мають різні погляди на шлюб та сім'ю. Зазначила, що надання строку на примирення не виправить стан шлюбних відносин, а лише погіршить. Ухвалою суду від 23.05.2018 у справі відкрито провадження та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 11.06.2018 року. 02.07.2018 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву про розірвання шлюбу, у якому зазначив, що не заперечує проти розірвання шлюбу, спір про місце проживання дитини відсутній (а.с.41). Від сторін надійшли заяви про розгляд справи без їх участі. Позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, відповідач проти розірвання шлюбу не заперечував (а.с.42,48). На підставі ч.3 ст.211 ЦПК України, якою передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності, якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 3,4 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Так, згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], сторони [PERSON] та [PERSON] перебувають шлюбі, зареєстрованому 17 лютого 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, актовий запис № 181 (а.с.3). Сторони мають дочку [PERSON], [INFO] (а.с.5). Згідно ст.51 Конституції України та ст.24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. За приписами ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до ч. 3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Згідно із вимогами ст.157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Як вбачаються зі змісту позовної заяви, спору про місце проживання дитини між сторонами немає. З урахуванням обставин справи, позиції сторін щодо подальшого збереження шлюбу, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, що відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України є підставою для розірвання шлюбу, а тому позовна заява підлягає до задоволення. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються на відповідача.

Outcome: approved