Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

01 вересня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з уточненим в ході судового розгляду позовом до [PERSON] В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що 10 жовтня 2012 року між нею та відповідачкою було укладено попередній договір про намір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Вона виступила покупцем, а [PERSON] продавцем зазначеної квартири. За умовами договору остання зобов'язалася в строк до 01 квітня 2013 року надати документи на об'єкт нерухомості для укладання та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. У день укладання попереднього договору вона передала [PERSON] завдаток у сумі 1500 доларів США, що на той час по курсу НБУ було еквівалентно 12 225 грн., та підтверджується п. 3 Договору. Оскільки відповідачка не підготувала та не надала до визначеної дати документи, 16 квітня 2013 року між ними була укладена додаткова угода до попереднього договору, згідно якої підписання та нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу квартири повинно відбутися в строк до 01 червня 2013 року. У зазначений строк відповідачка, також, не надала необхідних документів. Крім того, [PERSON] відмовляється повертати отримані нею кошти. Окрім отриманих 1500 доларів США за попереднім договором купівлі-продажу від 10 жовтня 2012 року, відповідачка додатково отримала від неї 200 доларів США, про що у договорі зазначено не було, проте, проти чого [PERSON] не заперечує. Посилаючись на наведене, просить суд стягнути на свою користь грошові кошти в сумі 22015 грн. 97 коп. та понесені по справі судові витрати. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, надавши суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, наполягає на задоволенні уточнених позовних вимог, свої інтереси доручає представляти адвокату [PERSON] Представник позивача - адвокат [PERSON] у судовому засіданні підтримав заявлені та уточнені у ході судового розгляду справи позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні, пояснення надав аналогічні викладеним у позовній заяві. У судовому засіданні відповідач [PERSON] визнала позовні вимоги [PERSON] повністю та суду пояснила, що вона зверталася до агентства нерухомості, оскільки бажала продати квартиру та купити будинок. У агентстві отримала від [PERSON] під час укладання попереднього договору купівлі-продажу квартири 1500 доларів США, того ж дня передала 600 доларів США, як завдаток за будинок. Пізніше отримала від [PERSON], як завдаток, додатково 200 доларів США. У теперішній час не має можливості повернути гроші, оскільки не має їх. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 10 жовтня 2012 року між позивачем [PERSON] та відповідачем по справі [PERSON] був укладений попередній договір (а.с.6). Даний договір укладений у простій письмовій формі. На виконання умов попереднього договору, а саме п. 3, позивач передала, а відповідач отримала суму завдатку в розмірі 1500 доларів США, що еквівалентно 12225 грн. Факт передачі позивачем відповідачу грошових коштів в сумі 1500 доларів США сторонами в судовому засіданні не оспорювався, а їх отримання від [PERSON] підтверджено особистими поясненнями [PERSON] у судовому засіданні. Крім того, відповідач зазначила, що додатково, як завдаток, нею було отримано 200 доларів США. Вищенаведені обставини визнані сторонами в судовому засіданні, тому у відповідності з частиною 1 статті 61 ЦПК України не підлягають доказуванню у справі. Відповідно до п. 8 цього договору сторони повинні були укласти основний договір до 01 квітня 2013 року. Додатковою угодою від 16 квітня 2013 року, сторони визначили, що підписання та нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу об'єкта нерухомості відбудеться не пізніше 01 червня 2013 року. Однак, як встановлено у судовому засідання, основний договір до теперішнього часу не укладений. Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору. Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Відповідно до п. 4 ст. 203 ЦК України, правочин має вчинятися у формі встановленій законом. Згідно ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину не дійсним судом не вимагається. Згідно роз'яснень, які містяться у п. 13 ППВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року, з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Враховуючи вищезазначене, вбачається що попередній договір, укладений сторонами 10 жовтня 2012 року, не відповідає вимогам закону про його обов'язкове нотаріальне посвідчення, а отже, останній є нікчемним. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Також, суд зазначає, що у випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Відповідач не просив суд визнати попередній договір дійсним. Крім того, з пояснень сторін та наданих суду доказів не видно, щоб одна із сторін ухилялася від його нотаріального посвідчення. Згідно з вимогами ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Завдаток одночасно є доказом самого факту існування зобов'язання, виконує платіжну функцію та є способом забезпечення виконання зобов'язання. З огляду на зазначене та положення ст.ст. 546, 548 ЦК України завдатком може бути забезпечене лише дійсне зобов'язання. Як було встановлено судом, попередній договір, укладений сторонами 10 жовтня 2012 року не відповідає вимогам закону і є нікчемним. Отже, суд приходить до висновку, що оскільки попередній договір є нікчемним, основний договір купівлі-продажу сторони не укладали, а тому, одержані [PERSON] від [PERSON] грошові кошти у сумі 1500 та 200 доларів США є не завдатком, а авансом, який підлягає поверненню позивачу в розмірі сплаченої суми. Виходячи з відповідного курсу долару за курсом НБУ 1700 доларів США еквівалентно 22015 грн. 97 коп. (1700 х 1295,0572 = 22015,972). Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача щодо стягнення сплачених відповідачу сум, є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Підлягають, також, задоволенню вимоги позивача про відшкодування витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги. Так, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на правову допомогу та витрати, пов'язані з проведенням судових експертиз. Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ст. 1 Закону України від 20.12.2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. З матеріалів справи встановлено, що правову допомогу позивачу на підставі ордеру ДН № 0001 від 01 вересня 2014 року та договору про представництво інтересів надавав адвокат [PERSON], та який отримав від позивача за правову допомогу 1 000 грн. (а.с. 1, 6, 34). З матеріалів справи встановлено, що адвокат [PERSON] приймав участь у судових засіданнях по цій справі: 12 вересня 2014 року - 27 хвилин (а.с. 18-20), 26 вересня 2014 року - 3 хвилини (а.с. 26-27), 06 жовтня 2014 року - 60 хвилин (а.с. 35-36), а всього 90 хв. Згідно ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» мінімальна заробітна плата визначена в розмірі 1218 грн. станом на 01 січня 2014 року, тобто граничний розмір витрат за надання правової допомоги складає 730 грн. 80 коп. (1218х40% : 60 хв. х 90 хв. = 730,80 грн.). При вирішенні даного спору, з урахуванням меж заявлених вимог, суд вважає за потрібне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у сумі 730 грн. 80 коп. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved