Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

01.10.2015 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила скасувати заборону на відчуження квартири № 27, що знаходиться за адресою: м. Новоград-Волинський, вул. М. Рокосовського, буд. № 27. Свій позов обґрунтувала тим, що згідно свідоцтво про право власності на житло від 30.07.1997 р. [PERSON] належить вищевказана квартира на праві приватної власності. При зверненні до приватного нотаріуса Новоград-Волинського міського нотаріального округу [PERSON] їй стало відомо, що 28.03.2006 року Новоград-Волинською державною нотаріальною конторою була накладена заборона на підставі повідомлення, б/н, Ощадбанк, на квартиру № 27, що знаходиться за адресою: м. Новоград-Волинський, вул. М. Рокосовського, буд. № 27, яка належить [PERSON]. В усному порядку в Новоград-Волинській державній нотаріальній конторі було розяснено, що відсутні будь-які документи про причини накладення заборони, наявний лише запис в журналі накладення заборон за 1990-1996 р., який у 2006 році при введенні в дію Єдиного реєстру заборон був автоматично перенесений з журналу до реєстру. Реєстрація права власності на квартиру № 27, що знаходиться за адресою: м. Новоград-Волинський, вул. М. Рокосовського, буд. № 27 за [PERSON], не проводилось. А тому, оскільки заборона накладена безпідставно та помилково, позивач просить скасувати її в судовому порядку. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов з підстав та в обсязі, зазначених у позовній заяві, просив його задовольнити. Представник відповідача, державної нотаріальної контори, подав заяву, в якій просив розглянути справу в його відсутності та заперечував проти задоволення позову, оскільки вважають, що арешт було накладено законно. (а.с. 12). Треті особи у судове засідання не зявились, однак про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином. За таких обставин суд, зважаючи на думку представника позивача, визнав можливим розглянути справу по суті у відсутності належним чином повідомлених осіб, які беруть участь у справі, на підставі наявних в справі доказів. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що Державний реєстр іпотек, Єдиний реєстр заборон відчуження обєктів нерухомого майна у порядку доступу нотаріусів містить інформацію про заборону відчуження квартири № 27, що знаходиться за адресою: м. Новоград-Волинський, вул. М. Рокосовського, буд. № 27, яка належить [PERSON] Реєстраційний номер обтяження 3023330, зареєстровано 28.03.2006 року. Підстава обтяження «повідомлення, б/н, ОСБ 2943». Додаткові дані: архівний номер -2647832ZITOMIR 4, архівна дата 28.09.1996, дата виникнення 26.07.1991, № реєстру 45, (копія а.с. 5). Інформацію до реєстру внесено Новоград-Волинською державною нотаріальною конторою на підставі архівного реєстру Новоград-Волинської нотаріальної контори для реєстрації заборони (арештів) на будинки 1990- 1996 р. по 28.07.2002 (копія а.с. 14). Дослідивши надану суду копію запису № 45, з вищезазначеного архівного реєстру, суд зазначає що адреса квартири - «Рокосовського 27-27». Із заяви Новоград-Волинської державної нотаріальної контори, адресованої суду (а.с. 12), вбачається, що інших підтверджуючих документів про накладення заборони на майно, власником якого є [PERSON], окрім запису в реєстрі (копія а.с. 13-14) немає в наявності, оскільки за спливом термінів зберігання вони знищені. Згідно відповіді КП «Новоград-Волинське міжміське бюро технічної інвентаризації» № 2116 від 23.09.2015 року, право власності на вищевказану квартиру зареєстровано за [PERSON] (а.с. 6) Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 09.10.1997 року, зареєстрованого в реєстрі за № 237/24, квартира [ADDRESS], належить [PERSON] Свідоцтво видано Новоград-Волинською КЕЧ району, як органом приватизації (а.с. 4) Таким чином, є підстави для висновку, що на момент реєстрації заборони відчуження майна 26.07.1991 року вищезазначена квартира перебувала у державній власності та не могла належати [PERSON] З урахуванням назви нотаріальної книги обліку заборон відчуження майна, вона містить записи про арешти як рухомого, так і нерухомого майна. Інформація про адресу фізичної особи не є доказом належності обєкту нерухомості певній особі, оскільки лише ідентифікує її. Крім того, на запит суду отримано відповідь, що [PERSON], [INFO] знятий з реєстраційного обліку 26.07.2014 року з м. Новоград-Волинський, вул. Коротченка, 15 . Відомості про місце його реєстрації у 1991 році відсутні. Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: визнання права; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Суд дійшов висновку, що заборона відчуження майна позивача є безпідставною, порушує її права і скасування заборони є належним способом захисту порушених прав. Таким чином, оскільки позивачем було доведено відсутність правових та фактичних підстав для існування заборони, накладеної на нерухоме майно, про яке до державних реєстрів безпідставно внесено відомості, що воно належить [PERSON], суд визнає позов обґрунтованим.

Outcome: approved