Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-26 00:00:00

02.03.2021 [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області, [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що [PERSON] та [PERSON] постійно проживають в житловому будинку [ADDRESS] . Домоволодіння віднесене до суспільної групи колгоспний двір, головою якого була [PERSON] . Членами колгоспного двору були: [PERSON] , 1910 року народження - голова домогосподарства; [PERSON] , [INFO] - онука; [PERSON] , [INFO] - зять; [PERSON] , [INFO] - правнук. Кожному з них належить по 1/4 частині колишнього колгоспного двору. [PERSON] померла [INFO] . Після її смерті фактично прийняла спадщину її онука [PERSON] . Відповідач [PERSON] відмовився від свої частки в розмірі 1/4 колишнього колгоспного двору на користь своїх батьків - позивачів по справі в рівних частинах. Право власності на вищезазначений будинок в ДКП «Миргородтехінвентаризація» не зареєстроване, тому позивачі не можуть зареєструвати право власності кожен на свою частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та на частину [PERSON] , [PERSON] . В зв`язку з вказаними обставинами, з метою захисту своїх прав звернулися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 09.03.2021 відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи в загальному позовному провадженні (а.с.33). 07.06.2021 підготовче провадження закрито, призначено судовий розгляд справи по суті (а.с. 48). В судове засідання позивачі не з`явилися, направили заяву в якій позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити та провести розгляд справи у їх відсутність (а.с. 63). Представник відповідача Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області в судове засідання не з`явився, заяв та клопотань на адресу суду не находило. У встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подав (а.с. 35). Відповідач [PERSON] направив заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позову не заперечує (45,61). Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України. Статтею 12, 81 ЦПК України передбачено, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що за даними погосподарського обліку по Савинцівській сільській раді домоволодіння по [ADDRESS] було віднесене до суспільної групи «колгоспний двір». У період 1991 - 1995 роки в домогосподарстві проживали і були зареєстровані: [PERSON] , 1910 року народження - голова домогосподарства; [PERSON] , [INFO] - онука; [PERSON] , [INFO] - зять; [PERSON] , [INFO] - правнук; [PERSON] , [INFO] - правнук. Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до роз`яснень, що викладені у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі і своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке зберіглося. На замовлення [PERSON] 21.10.2020 ДКП «Миргородтехінвентаризація» була проведена інвентаризація будинковолодіння за адресою [ADDRESS] та виготовлений технічний паспорт. Всі будівлі збудовані у період з 1974 року по 1988 рік, тобто дійсно є спільною власністю членів колишнього колгоспного двору. Станом на 15 квітня 1991 року, на момент припинення колгоспного двору, який діяв у домогосподарстві по [ADDRESS] його членами були: [PERSON] , 1910 року народження - голова домогосподарства; [PERSON] , [INFO] - онука; [PERSON] , [INFO] - зять; [PERSON] , [INFO] - правнук. [PERSON] , який народився у 1992 році, тобто уже після припинення діяльності колгоспного двору, не набув права власності на майно цього колгоспного двору. Майно колишнього колгоспного двору на праві спільної сумісної власності, частки якого є рівними, належало: [PERSON] - 1/4 частина; [PERSON] - 1/4 частина; [PERSON] - 1/4 частина; [PERSON] - 1/4 частина. Підставою набуття права власності на нерухоме майно є записи у погосподарській книзі № 3 села Савинці Савинцівської сільської ради за 1991 - 1995 роки. Особовий рахунок домогосподарства № [NUMBER] . Виписка з погосподарської книги надана 21.12.2020 року виконавчим комітетом Великосорочинської сільської ради за вихідним номером 1862. [PERSON] померла [INFO] , про що 04.05.1996 Савинцівською сільською радою складений актовий запис про смерть № 16 та видане свідоцтво про смерть. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить 1/4 частина житлового будинку, яка належала померлій. Після смерті [PERSON] спадкоємці не зверталися до органів нотаріату із заявами про прийняття спадщини і спадкова справа не відкривалася. Згідно довідки № 1116/02-26, яка видана 21.12.2020 виконавчим комітетом Великосорочинської сільської ради, на момент смерті спадкодавця разом із нею в одному господарстві були зареєстровані і проживали: Онука - [PERSON] ; зять - [PERSON] ; правнук - [PERSON] ; правнук - [PERSON] . [PERSON] після смерті спадкодавця залишилася проживати у спірному будинку, тобто фактично вступила у володіння спадковим майном, що свідчить про прийняття спадщини, згідно ст. 549 Цивільного кодексу УРСР, що діяв на момент відкриття спадщини. Факт, що [PERSON] є рідною бабою [PERSON] по материнській лінії, підтверджується наступними документами: свідоцтвом про укладення шлюбу видане 13.08.1989 Савинцівською сільською радою, відповідно до якого, [PERSON] до шлюбу носила прізвище « [PERSON] »; згідно свідоцтва про народження виданого 24.08.1972 Савинцівською сільською радою, матір`ю [PERSON] є [PERSON] ; згідно свідоцтва про народження, яке видане 19.07.1949 Панасівською сільською радою, матір`ю [PERSON] була [PERSON] . Імена « [PERSON] » та « [PERSON] » є різним написанням одного і того ж жіночого імені у різні часові періоди. 04 листопада 2020 року [PERSON] подала заяву про державну реєстрацію права власності на належну їй частину житлового будинку державному реєстратору Савинцівської сільської ради, але отримала рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень. Підставою для відмови зазначено наступне: головою домогосподарства зазначена [PERSON] ; розбіжності в площі об`єкта нерухомого майна у виписці з погосподарської книги та технічному паспорті; не поданий документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку. Розбіжність у значеннях загальної та житлової площі будинку, які зазначені у виписці з погосподарської книги та технічному паспорті виникла у зв`язку з тим, що технічний паспорт виготовлений у 2020 році, а інформація у погосподарські книги, згідно діючої на той час інструкції, заносилася зі слів членів домогосподарства без документального підтвердження. На даний час усунути цю розбіжність не вбачається можливим. Земельна ділянка, на якій розташований вищезазначений житловий будинок, не приватизована. На підтвердження цього факту Великосорочинською сільською радою 21.12.2020 видана довідка № 1864. Інше речове право на землю також не оформлялося. Згідно Земельного кодексу України, Закону України «Про землеустрій» оформлення речового права на земельну ділянку тісно пов`язане з встановленням факту, кому належить житловий будинок, який розташований на зазначеній ділянці. [PERSON] відмовився від свого права на 1/4 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS] на користь своїх батьків [PERSON] , [PERSON] написавши заяву про відмову, яка знаходиться в матеріалах справи а.с.19. Відмова від права власності регулюється ст. 347 ЦК України. Особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. Згідно ч. 3 ст. 347 у разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру. Порядок державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, затверджений постановою КМУ від 25.12.2015 року № 1127, передбачає можливість реєстрації припинення права власності на нерухоме майно у зв`язку з відмовою власника від права власності. Згідно частини 76 Порядку: «Для державної реєстрації припинення права власності на нерухоме майно у зв`язку з відмовою власника від права власності подається документ, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна (крім випадків, коли право власності на такий об`єкт вже зареєстровано в Державному реєстрі прав)». У зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок, [PERSON] не має змоги у позасудовому порядку оформити свою відмову від права власності на частину спірного житлового будинку. Відповідно до довідки від 21.12.2020 земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] не приватизована (а.с.29). Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли цивільні правовідносини щодо визнання права власності на домогосподарство віднесене до групи «колгоспний двір». Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права власності на майно колгоспного двору, які регулюються Конституцією України, ЦК України та ЦПК України. Згідно із ст.ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права власності. Статтею 17 Загальної декларації прав людини, передбачено - ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Поняття власності чи «майна» за ст. 1 Першого протоколу Конвенції тлумачиться дуже широко, охоплює цілу низку інтересів економічного характеру. За рішеннями Європейського суду з прав людини «майном» в розумінні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне і обґрунтоване очікування набуття майна або майнового права. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом зокрема із правочинів і вважається набуте правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або законність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи перевірені в судовому засіданні докази, суд вважає, що факт належності позивачам [PERSON] та [PERSON] майна колишнього колгоспного двору на праві спільної часткової власності, а саме житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами в [ADDRESS] , частки яких становлять по 1/4 підтверджений. Позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом майна, а саме 1/4 частини житлового будинку, яка належала [PERSON] прийнявши спадщину фактично, однак юридично його не оформила. Тому позивач набула право на це майно в порядку спадкування. Це право відповідачами не оспорюється. Оскільки право позивача на оформлення її спадкових прав, а саме на 1/4 частину житлового будинку померлої порушено, то воно підлягає судовому захисту. Позовні вимоги позивача не суперечить закону та не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин позовні вимоги позивачів ґрунтуються на законі і тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України, позивачі не заявляють вимогу про відшкодування судових витрат, тому судові витрати понесені позивачами при зверненні до суду не підлягають стягненню з відповідачів на їх користь.

Outcome: approved