Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-11 00:00:00

У вересні 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Посилався на те, що відповідно до кредитного договору від 13 грудня 2006 року, укладеного між ЗАТ Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником прав та обовязків якого є ПАТ Комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] остання отримала кредит у розмірі 11 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачка допустила порушення зобовязань за кредитним договором, у звязку з чим станом на 31.05.2015 року має заборгованість в сумі 23 808 грн., яка складається з наступного: 10 517,40 грн. заборгованість за кредитом, 10 681,13 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом, 1 000 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. штраф (фіксована частина), 1 109,93 грн. штраф (процентна складова). Відповідач продовжує ухилятись від виконання зобовязань, заборгованість за договором не погашає, тому позивач просив стягнути заборгованість у вказаному розмірі та понесені ним судові витрати. Заочним рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 09 жовтня 2015 року позов ПАТ «ПриватБанк» задоволено, стягнено із [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором без номера від 13 грудня 2006 року станом на 31 травня 2015 року в сумі 23 808,46 грн., що складається з наступного: 10 517,40 грн. заборгованість за кредитом, 10 681,13 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом, 1 000 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. штраф (фіксована частина), 1 109,93 грн. штраф (процентна складова), а також судові витрати в сумі 1 218 грн.. Ухвалою Словянського міськрайонного суду Донецької області від 26 травня 2017 року відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про перегляд заочного рішення. У апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати заочне рішення та ухвалити нове рішення про відмову у позові. Посилається на порушення судом норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зокрема, зазначає, що при розгляді справи судом були порушені її права, передбачені статтями 27, 31, п.5 ч.5 статті 122 ЦПК України. Їй не була вручена копія позовної заяви, і не могла бути вручена, оскільки позивач зазначив у позові невірну адресу, так, вона зареєстрована і проживає в [INFO], а позивач зазначив, що вона проживає в квартирі №69 цього ж будинку, у якій вона ніколи не проживала. На її думку саме це послужило причиною того, що вона не отримала копію позовної заяви, не отримала повідомлень про судові засідання і не мала можливості надати заперечення проти позову, заявити про застосування судом наслідків пропуску позивачем строку позовної давності по заявленим вимогам. Навіть після звернення із заявою про перегляд заочного рішення суд відмовив їй у вручені позовної заяви і до теперішнього часу вона не ознайомлена з позовною заявою та доданими доказами. В засіданні апеляційного суду сторони не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені, що підтверджено отриманням представником позивача та відповідачкою особисто 06 липня 2017 року телефонограм із зазначенням часу та місця розгляду справи. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Згідно з ч.2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду слід змінити в частині розміру стягнених процентів за користування кредитом, скасувати в частині задоволення позовних вимог про стягнення штрафів та пені і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у позові та, відповідно, змінити в частині визначення загальної суми, що підлягає стягненню та в частині розподілу судового збору. У іншій частині апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 13 грудня 2006 року між ЗАТ Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником прав та обовязків якого є ПАТ Комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір, що складається із підписаної відповідачем заяви та Умов надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифів банку. За вказаним договором відповідачка отримала кредит у вигляді кредитного ліміту типу фінансовий в сумі 1 900 грн. з базовою процентною ставкою 36% із розрахунку 360 днів у році. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії карти . Порядок погашення заборгованості щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості. Погашення заборгованості за кредитним лімітом може проводитись як шляхом внесення коштів на карту клієнтом так і списанням банком коштів з дебетної карти №4627081774523935. Згідно з пунктами 3.2, 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг клієнт надає згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт надає право банку у будь який момент змінити (зменшити чи збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою та безумовною згодою держателя відносно прийняття любого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Пунктами 6.5, 6.6, 6.7 Умов та Правил надання банківських послуг визначено, що клієнт зобовязаний погашати заборгованість за кредитом, процентами за користування ним, за перевитратами платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених даним договором, в разі невиконання зобовязань за договором за вимогою банку виконати зобовязання з повернення кредиту ( у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку. Держатель зобовязаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою попередження виникнення овердрафту. Пунктом 6.3 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено обовязок клієнта отримувати виписки про стан картрахунків та про проведені операції по картрахунках. Згідно з п. 8.1 Умов та Правил надання банківських послуг держатель несе відповідальність за операції, здійснені з картами. Неотримання виписки чи несвоєчасне її отримання не звільняє держателя від виконання своїх зобовязань за договором. Відповідно п.5.2 Умов та Правил надання банківських послуг у випадках порушення держателем вимог діючого законодавства України чи умов даного договору та/або у разі виникнення овердрафту банк має право зупинити здійснення розрахунків по карті чи визнати карту недійсною до моменту усунення вказаних порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому чи у визначеній банком долі. Пунктом 5.7 Правил користування платіжною картою визначено право банку вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому чи у визначеній банком долі у разі невиконання держателем своїх боргових та інших зобовязань за цим договором. Пунктом 8.6 Умов та Правил надання банківських послуг визначено, що при порушенні клієнтом строків платежів по будь якому із грошових зобовязань, передбачених даним договором більш, ніж на 120 днів, клієнт зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Позивачем додано до позову розрахунок заборгованості, з якого вбачається, що станом на 31.05.2015 року відповідачка має заборгованість за кредитом в сумі 10 517,40 грн., з яких 10 150, 40 грн. поточна заборгованість та 367 грн. прострочена заборгованість; заборгованість за процентами в сумі 10 681,13 грн., з яких 564,25 грн. несплачені проценти на поточну заборгованість та 10 116,88 грн. несплачені проценти на прострочену заборгованість; 1 000 грн. заборгованість за пенею та комісією; 1 609 грн. - заборгованість по судовим штрафам, всього 23 808,46 грн.. Суд стягнув на користь позивача заборгованість у вказаному розмірі, виходячи із того, що відповідачка порушила умови договору щодо своєчасного повернення суми кредиту та відсотків за користування кредитом, розмір заборгованості підтверджений розрахунком, який відповідає умовам договору. При цьому суд ухвалив заочне рішення, зазначивши, що судом за місцем реєстрації відповідачки направлялись повідомлення про виклик до суду, копія ухвали про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви з доданими документами. Лист про необхідність явки до судового засідання, призначеного на 28.09.2015 р. відповідачем було отримано. Інша судова кореспонденція відповідачкою не отримана, оскільки вона навмисно не з'явилася до поштового відділення для отримання судової кореспонденції, про що свідчать відповідні відмітки на повернутих конвертах. Однак, з матеріалів справи вбачається, що позивачем у позовній заяві було невірно вказано адресу відповідача. Із доданих до позову копій заяви [PERSON] про надання кредиту, її паспорта вбачається, що відповідачка зареєстрована за адресою: [INFO]. У позовній заяві помилково вказано номер квартири 69, замість правильного номеру 61. Наявний на а. с. 29 конверт з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 21 вересня 2015 року [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не свідчить про вручення поштової кореспонденції відповідачці, яка проживає за адресою: [INFO]. Таким чином, обґрунтованими є доводи відповідачки про те, що заочне рішення ухвалене без її належного повідомлення про час та місце розгляду справи. Однак, вказане порушення вимог процесуального закону не є підставою для скасування рішення та відмови у позові, як про це просить відповідачка у апеляційній скарзі, оскільки згідно з ч.3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. У апеляційній скарзі відповідачка посилається на те, що через неотримання нею копії позовної заяви та повідомлень про судові засідання вона не мала можливості надати заперечення проти позову та заявити про застосування наслідків строку позовної давності, передбачених п.4 ст. 267 ЦК України. У такому випадку права відповідачки захищені наданою їй процесуальним законом можливістю знайомитись з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії з документів, долучених до справи та користуватись іншими процесуальними правами та обовязками в суді апеляційної інстанції. Однак, у апеляційній скарзі відсутні доводи щодо незгоди з позовом по суті та не приведено обґрунтування того, чому на думку відповідачки пропущено строк позовної давності. Як вбачається з матеріалів справи строк позовної давності позивачем не пропущено. Позивач звернувся до суду з даним позовом 11.09.2015 року, із наданого позивачем розрахунку заборгованості та виписки по рахунку вбачається, що відповідачка протягом 3-х років до часу звернення позивача з позовом періодично здійснювала погашення сум за договором, останні оплати проведені 18.07.2014 року в сумі 100 грн., 16.07.2014 року в сумі 50 грн., 22.04.2014 року в сумі 1 000 грн., 19.04.2014 року в сумі 371,38 грн., припинено оплату після 19 липня 2014 року, тому строк позовної давності позивачем не пропущено. Оскільки розрахунком заборгованості та випискою з рахунку відповідачки підтверджено наявність заборгованості за кредитним договором станом на 31.05.2015 року в сумі 10 517, 40 грн. (за тілом кредиту), відповідачкою не приведено доводів щодо відсутності заборгованості та не надано належних та допустимих доказів на спростування стверджень позивача про заборгованість у вказаному розмірі, відсутні підстави для скасування рішення суду в частині стягнення заборгованості за кредитом у зазначеному розмірі. Задовольняючи позов в частині стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом суд не врахував, що договором між сторонами проценти за користування кредитом визначені у розмірі 36% річних, однак позивачем з 1 квітня 2015 року нараховано проценти у розмірі 43,20% без наявності доказів про узгодження підвищення процентної ставки з відповідачкою. Посилання позивача у позовній заяві на п.5.3 Умов та правил надання банківських послуг, яким передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невідємних частин договору, у звязку з чим, на думку позивача, можлива зміна розміру відсоткової ставки за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку суперечать закону, а саме ч.3 ст. 1056 -1 ЦК України в редакції Закону України від 12 грудня 2008 року N 661-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку". Вказаною нормою Закону визначено, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Згідно з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 19 грудня 2012 року (справа N 6-149цс12) якщо умовами кредитного договору, щодо яких сторони дійшли згоди під час його укладення, передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов з додержанням встановленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним, за умови, що рішення банку про таку зміну розміру процентної ставки було прийнято до набрання чинності Закону України від 12 грудня 2008 року N 661-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку", тобто до 9 січня 2009 року. У даному випадку банком збільшено процентну ставку в односторонньому порядку з 01.04.2015 року під час дії заборони на таке підвищення, тому розмір заборгованості за процентами за період з 01.04.2015 року до 31.05.2015 року (61 день) слід зменшити із розрахунку обумовленої договором ставки 36% річних до 641,56 грн., виходячи з наступного розрахунку: 10 540 грн. (поточна заборгованість за кредитом) х 36% : 360 днів х 61 день = 619,17 грн.; 367 грн. (прострочена заборгованість за кредитом) х 36% : 360 днів х 61 день = 22,39 грн.; 619,17 грн. + 22,39 грн. = 641,56 грн.. Разом із заборгованістю за процентами станом на 31.01.2015 року (накопичувальним підсумком) у розмірі 8 125,56 грн. стягненню підлягає 8 767,12 грн. (8 125,56 грн. + 641,56 грн.). Таким чином рішення в частині стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом слід змінити та зменшити стягнену суму з 10 681,13 грн. до 8 767,12 грн.. Стягуючи з відповідачки на користь позивача заборгованість за пенею та комісією в сумі 1 000 грн. та штрафами в сумі 500 грн. (фіксована частина) та 1 109,93 грн. (процентна складова) суд не врахував вимоги ст. 2 Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», згідно з якою на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Відповідачка зареєстрована за адресою: [INFO].. Місто Словянськ входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р, дію якого призупинено розпорядженням від 5 листопада 2014 року № 1079-р, а також визнано таким, що втратило чинність, розпорядженням від 2 грудня 2015 року № 1275-р. Крім того, місто Словянськ входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р. Тому банк був зобовязаний скасувати пеню та штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитним договором з 14 квітня 2014р.. Як вбачається із розрахунку заборгованості, наданого позивачем, пеня нарахована після 14 квітня 2014р., штраф нараховано при подачі позову, тобто також після 14 квітня 2014р., тому рішення в частині стягнення пені та штрафу слід скасувати та у задоволенні цієї частини позову відмовити. Слід також змінити рішення в частині визначення загальної суми, що підлягає до стягнення, а саме стягненню з відповідачки на користь позивача підлягає 19 284 грн., з яких 10 517,40 грн. заборгованість за тілом кредиту та 8 767,12 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом. Оскільки апеляційна скарга та позовні вимоги задовольняються частково слід змінити рішення в частині розподілу судового збору відповідно до вимог ст.. 88 ЦПК України. Позивачем за подання позову сплачено 1 218 грн., оскільки вимоги задовольняються частково слід стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог в сумі 986,58 грн. (10 517,40 грн. +8 767,12 грн. = 19 284,52 грн., що становить 81% від позовних вимог в сумі 23 808,46 грн., 81% від 1 218 грн. становить 986,58 грн.). Відповідач за подання апеляційної скарги сплатила 1 339,80 грн., оскільки її апеляційна скарга задовольняється частково слід присудити їй з позивача 254,56 грн. пропорційно до задоволених вимог ( 19% від 1 330,89 грн.). Таким чином, сума судових витрат, що підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача має бути зменшена на 254,56 грн., отже стягненню підлягає 732,02 грн. (986,58 грн. - 254,56 грн.). Згідно з пунктами 3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення і неправильне застосування норм матеріального і процесуального права є підставою для часткової зміни та часткового скасування рішення.

Outcome: partial