Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-19 00:00:00

01.12.2020 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на 2/5 частки квартири [ADDRESS] , загальною площею 58,7 кв.м., житловою площею 44,2 кв.м., в порядку спадкування за заповітами після смерті [INFO] [PERSON] та після смерті [INFO] [PERSON] . Позов обґрунтувала тим, що вона є спадкоємцем за заповітом після смерті [INFO] [PERSON] та 08 грудня 2017 року [PERSON] . Спадщину прийняла та Ізюмською державною нотаріальною конторою Харківської області проведена реєстрація відповідної спадкової справи. Після їх смерті відкрилась спадщина, у тому числі у вигляді права у спільній сумісній власності (без визначення часток) на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Для оформлення свідоцтва про право на спадщину за заповітом відносно вищезазначеного спадкового майна нотаріусу необхідно отримати згоду всіх співвласників щодо визначення частки померлих, що підлягає спадкуванню. Іншими співвласниками квартири є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Вказує, що вони відсутні у м. Ізюмі Харківської області, [PERSON] постійно проживає на території Російської Федерації, а [PERSON] та [PERSON] перебувають у м. Києві, письмової згоди до нотаріуса не надали, та фактично перешкоджають їй у визначені розміру часток у праві спільної сумісної власності на умовах їх рівності для надання можливості здійснити подальше оформлення вказаних часток в порядку спадкування за заповітом. При цьому зазначила, що [PERSON] здійснила визначення своєї частки у праві спільної сумісної власності на вищезазначену квартиру відповідно до заочного рішення Ізюмського міськрайонного суду від 10.04.2020 р. у справі № 623/886/19, що набрало законної сили 07.08.2020 р. На її звернення щодо оформлення свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірну квартиру нотаріус Ізюмської державної нотаріальної контори надала відповідь від 23.11.2020 р. за№ 1730/02-17, якою відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку із неможливістю отримання згоди всіх співвласників щодо визначення часток в квартирі, що успадковується. Нотаріусом було рекомендовано звернутися до суду.З урахуванням вищенаведеного, вважає, що до складу спадщини, на яку вона має право, входить по 1/5 частки спірної квартири як від спадкодавця [PERSON] , так і від спадкодавця [PERSON] 14.01.2021 року через канцелярію суду від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] надійшов зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якому просив визнати за [PERSON] право власності на 1/5 частку квартири [ADDRESS] , загальною площею 58,7 кв.м., житловою площею 44,2 кв.м. Вказує, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 21.12.2004 р., виданого Ізюмським комунальним житловим ремонтно-експлуатаційним підприємством № 1 та зареєстрованим в Ізюмським БТІ 09.03.2005 р., а також даних витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 23.03.2005 р., сторони у справі є власниками на праві спільної власності квартири [ADDRESS] . Він визнає позовні вимоги [PERSON] та не заперечує щодо визнання за нею права власності на 2/5 частки спірної квартири. Але враховуючи відсутність згоди всіх співвласників він теж бажає визначити свою частку у праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна. У судове засідання позивач по первісному позову [PERSON] не з`явилася, її представник [PERSON] подала заяву про розгляд справи у відсутності позивача та її як представника, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечувала. Проти позовних вимог [PERSON] не заперечувала. Відповідач по первісному позову [PERSON] в судове засідання також не з`явився, його представник [PERSON] надала клопотання про розгляд справи без відповідача та її особистої участі як представника, проти позовних вимог [PERSON] не заперечувала, позовні вимоги [PERSON] підтримала та просила задовольнити в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , будучи належним чином повідомленими про день та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Справа призначалась до розгляду неодноразово, відповідачі [PERSON] та [PERSON] повідомлені про дату судового засідання, до суду не надходило заяв про відкладення розгляду справи, зазначене свідчить, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не бажають з`являтися в судові засідання та не цікавляться розглядом справи. Відповідно до ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом з таких підстав неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. В силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] підлягають задоволенню з огляду на наступне. Суд встановив, що [INFO] в місті Ізюм Харківської області помер [PERSON] , про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ізюму Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області 06.09.2011 року зроблено відповідний актовий запис за № 655 та 06 вересня 2011 року видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с.8). Відповідно до заповіту від 07.02.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Ізюмського міського нотаріального округу Харківської області Кардашиною Г.І. та зареєстрованого в реєстрі № 391, [PERSON] на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: все його майно, де б таке не було та з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде йому належати на день його смерті та на що він за законом буде мати право, заповів [PERSON] (а.с.10). [INFO] в місті Ізюм Харківської області померла [PERSON] , про що Ізюмським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 08.12.2017 року зроблено відповідний актовий запис за № 462 та 08 грудня 2017 року видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с.9). Відповідно до заповіту від 06.02.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Ізюмського міського нотаріального округу Харківської області Кардашиною Г.І. та зареєстрованого в реєстрі № 355, [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: все її майно, де б таке не було та з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде їй належати на день її смерті та на що вона за законом буде мати право, заповіла [PERSON] (а.с.12). Після смерті [PERSON] і [PERSON] відкрилась спадщина, у тому числі у вигляді права у спільній сумісній власності (без визначення часток) на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про право власності на житло від 21.12.2004 р. та дані витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 23.03.2005 р. іншими співвласниками даної квартири є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.14,15). Згідно рішення Ізюмського міськрайонного суду від 10.04.2020 р. у справі № 623/886/19, що набрало законної сили 07.08.2020 р., визнано за [PERSON] право власності на 1/5 частину квартири за адресою: [ADDRESS] (загальна площа квартири становить 58,7 кв.м.) (а.с.16-18). Листом Ізюмської державної нотаріальної контори від 23 листопада 2020 року № 1730/02-17 позивача повідомлено, що згідно п. 4, 15 гл. 10 розділу II «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ на нерухоме майно, належне померлому. З правовстановлюючого документа, а саме, свідоцтва про право власності на житло, виданого Ізюмським комунальним житловим ремонтно-експлуатаційним підприємством № 1 21 грудня 2004 року за № 44, вбачається, що квартира, розташована в [ADDRESS] , знаходиться в спільній сумісній власності громадян: гр. [PERSON] , померлого [INFO] , гр. [PERSON] , померлої [INFO] , гр. [PERSON] , гр. [PERSON] , гр. [PERSON] . Для оформлення спадщини необхідно визначити частку померлих зі згоди всіх співвласників, так як гр. [PERSON] до нотаріальної контори добровільно не бажає написати заяву про визначення часток в квартирі, що успадковується, тому їй рекомендовано звернутися до Ізюмського міськрайонного суду (а.с.23). Відповідно до вимог ч. 4 ст.25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Відповідно до приписів ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, а часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно до от. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється термін у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. за № 7 роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Згідно з п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. №7 при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. ст. 1233 і 1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Згідно ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. В судовому засіданні встановлено, що позивачі є спадкоємцями по закону, тому мають право на спадкування. Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченим цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На підставі викладеного,

Outcome: approved