Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

У серпні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Енергобанк», третя особа: Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ«Енергобанк», [PERSON],- про усунення перешкод у користуванні майном. Свої вимоги мотивує тим, що 25 липня 2014 року між ним та відповідачем був укладений договір № ДФ-112949-2612 про строковий банківський вклад з виплатою відсотків в кінці строку. На підставі договору банк прийняв, а вкладник передав в управління банку грошові кошти у розмірі 80290 дол. США, строком по 25.10.2014 року, зі сплатою процентної ставки у розмірі 10,50%. Вказав, що 25 липня 2014 року між ним та ПАТ «Енергобанк» був укладений договір № [NUMBER] про відкриття та обслуговування банківського рахунку фізичної особи. На підставі договору банк відкриває вкладнику поточний рахунок [NUMBER] у національній та/чи іноземних валютах. Станом на 26.07.2016 року залишок коштів у позивача на рахунках банку становить 72963,76 дол. США на рахунку [NUMBER] згідно договору [NUMBER] від 01.12.2014 року. Посилаючись на вищевикладені обставини та враховуючи той факт, що він позбавлений прав та можливості користуватися своїм майном, позивач просить усунути перешкоди у користуванні належним йому майном у розмірі 72963,76 дол. США, що знаходяться на рахунку ПАТ «Енергобанк». У судове засідання представник позивача не з»явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав наведених в заяві, просив їх задовольнити. Представники відповідачів у судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності , проти позову заперечив в повному обсязі, просив в задоволенні позову відмовити. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що 25 липня 2014 року між [PERSON] та відповідачем був укладений договір № ДФ-112949-2612 банківського вкладу зі сплатою процентів в кінці строку (для фізичних осіб) (а.с. 5,6). Відповідно до п. 1.1. договору Банк приймає від клієнта на зберігання грошові кошти з нарахуванням відсотків по вкладу, згідно з умовами цього Договору ,а вкладний вносить на цей рахунок готівкою або шляхом безготівкового перерахування з власного рахунку грошові кошти у сумі 80290 дол. США, строком з 25 липня 2014 року по 25 жовтня 2014 року, зі сплатою процентної ставки у розмірі 10,50%. Крім того, 25 липня 2014 року між позивачем та ПАТ «Енергобанк» був укладений договір № [NUMBER] про відкриття та обслуговування банківського рахунку фізичної особи (а.с. 8-11). На підставі договору банк відкриває вкладнику поточний рахунок [NUMBER] у національній та/чи іноземних валютах (п. 1.1. Договору). В якості правового обґрунтування підстав позову позивач зазначив ст. 391 ЦК України та норми ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У ч. 1 ст. 321 ЦК України зазначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року N 516, передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 1 червня 2011 року N 174, передбачено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп "вечірні" чи "післяопераційний час"), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ. Виходячи з положень статті 1059 ЦК України, п. 1.4 Положення, п. 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції, письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Договір банківського вкладу має своїм наслідком ту обставину, що готівкові гроші вкладника передаються останнім у власність банку, а безготівкові гроші - в повне розпорядження банку. Відповідні дії вкладника є необхідною умовою виникнення зобов'язання за договором банківського вкладу, згідно з яким на боці вкладника з'являється право вимагати від банку видачі суми вкладу і виплати відсотків на неї, а на стороні банку - відповідний обов'язок. З договору банківського вкладу, укладення якого обумовлено передачею коштів вкладника у власність банку, можуть виникнути лише зобов'язальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) і банку (боржника). З огляду на вищезазначене вбачається, що Банк з моменту передачі грошових коштів від [PERSON] є їх власником, а тому посилання позивача на те, що він позбавлений прав та можливості користуватися саме своїм майном, а тому просить усунути перешкоди у користуванні належним йому майном у розмірі 72963,76 дол. США, що знаходяться на рахунку ПАТ «Енергобанк» не знаходять свого підтвердження. Вкладник має лише право вимоги до банку про повернення вкладу за договором банківського вкладу з урахуванням нарахованих процентів згідно умов укладеного договору та застосуванням наслідків, передбачених договором та законом, у разі порушення банком своїх зобов'язань за договором. Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року N 6-352цс16. Крім того, слід зазначити, що захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють визначені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України. За положеннями ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Статтею 12 ЦК України передбачено, що особа вільно на власний розсуд обирає способи захисту цивільного права. Зі змісту ст. ст. 27, 31 ЦПК України вбачається, що позивач самостійно визначає предмет й підстави позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета та підстав позову. У ч. 1 ст. 11 ЦПК України зазначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. При вказаних обставинах позивачем обрано не вірний та непередбачений законом спосіб захисту своїх прав, оскільки законодавством у відносинах, які виникають між банком та вкладником по договором банківського вкладу не передбачено такого способу захисту прав як - усунення перешкод у користуванні майном. Дані позовні вимоги є неналежним способом захисту права позивача, оскільки не поновлює його порушених прав. Позивачу слід було звернутись із позовом про повернення суми вкладу за договором банківського вкладу з урахуванням нарахованих процентів. Крім того, позивач зазначив, що у ПАТ «Енергобанк» запроваджено тимчасову адміністрацію. Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини. У п. 6 ст. 2 цього Закону визначено, що ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Відповідно до п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Згідно з главою 16 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та розділом 8 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачений спеціальний порядок задоволення вимог кредиторів. При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 110 ЦК України особливість ліквідації банків встановлюється законом про банки і банківську діяльність. Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» ліквідацію банку визначено як процедуру припинення функціонування банку як юридичної особи відповідно до положень цього Закону та Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Оскільки триває процедура ліквідації банку, що унеможливило стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбаченоЗаконом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Вказаний правовий висновок щодо застосування зазначених норм матеріального права міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року № 6-2001цс15, який згідно вимог ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. За таких обставин, суд, розглядаючи позов у межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні майном задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed