Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

01.04.2014 року позивачка звернулась до суду з вказаним позовом та просила ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом їй належить житловий будинок, який розташований по [ADDRESS]. Відповідач по справі з 06.03.2009 року був зареєстрований у вказаному житловому будинку, але з вересня 2013 року за даною адресою не проживає, він не є власником чи співвласником нерухомого майна за зазначеною адресою, особистих речей в будинку немає, витрат по оплаті комунальних послуг та утриманню житла не здійснює, вселитись знову в житло не намагається, де перебуває не відомо, тому позивачка була змушена звернутись до суду з вказаним позовом, адже реєстрація відповідача у спірному будинку перешкоджає їй на власний розсуд розпоряджатися своїм майном. У судовому засіданні позивачка на позові наполягала та просила задовольнити позовні вимоги. Відповідач до судового засідання не з'явився, але на адресу суду повернулися конверти з відміткою «Укрпошти» про те, що відповідач за зазначеною адресою не проживає (а.с.18, 21). Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, сповіщеного про розгляд справи належним чином, ухваливши заочне рішення у справі, за згодою позивачки, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Відповідно до ст. 225 ЦПК України Біляївським районним судом Одеської області була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивачки, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні, позивачка є власницею житлового будинку, який знаходиться по [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом 24.02.2014 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-225 (а.с.8) та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 18156552 від 24.02.2014 року (а.с.7). Той факт, що відповідач з вересня 2013 року по теперішній час не проживає у спірному будинку підтверджується: - довідкою № 218 від 28.03.2014 року, виданої виконкомом Березанської сільської ради Біляївського району Одеської області, відповідно до якої у спірному будинку дійсно мешкає та зареєстрована [PERSON], також за адресою в [ADDRESS], зареєстрований [PERSON], але не проживає за даною адресою з вересня 2013 року (а.с.20). - актом обстеження факту не проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] від 26.03.2014 року (а.с.19). На підставі вимог ст.ст. 317, 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності зі ст. 72 ЖК України, підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення є відсутність особи понад встановлених законодавством строків. Згідно ст. 71 ЖК України за особою зберігається право користування житловим приміщення на протязі 6 місяців. Отже, відсутність відповідача за адресою проживання понад 6 місяців є підставою для визнання його таким, що втратив право користування цим житловим приміщенням. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позов позивачки знайшов своє підтвердження у судовому засіданні і підлягає задоволенню.

Outcome: approved