Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

01.07.2014 року Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом та просила постановити рішення про усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження квартирою [ADDRESS], належну позивачу на праві приватної власності, шляхом зняття з реєстраційного обліку [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS]. Зазначає, що у спірній квартири значиться зареєстрованим відповідач [PERSON] Позивач посилається на те, що відповідач з 21.02.2013 року не проживає у вищевказаній квартирі, не сплачує комунальні платежі та з реєстраційного обліку добровільно не знімається. Позивач вважає, що відповідач порушує її право та законні інтереси, як власника на свій розсуд володіти, користуватися і розпоряджатися належним їй майном, а тому просила позов задовольнити. В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила його задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з»явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд до відома не поставив. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд, враховуючи думку позивача, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник 3-ї особи - Солом»янський районний відділ Головного управління державної міграційної служби України в м. Києві в судове засідання не з'явився, на адресу суду направив заяву, в якій просить суд розглянути справу у відсутності його представника. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS], належить на праві приватної власності [PERSON], що підтверджується реєстраційним посвідченням від 11.03.1993 року (а.с.4). Судом також встановлено, що спірна квартира [ADDRESS] є двокімнатною, загальною площею 43,8 кв.м., що підтверджується довідкою форми № 3 від 23.06.2014 року (а.с.5). Відповідно до вказаної довідки форми №3 від 23.06.2014 року вбачається, що у вказаній вище квартирі зареєстровані: позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] (а.с. 5). Згідно довідки № 172 від 23.06.2014 року виданої ЖБК «Дніпровець-4» вбачається, що [PERSON] дійсно зареєстрований в [ADDRESS], з 21 лютого 2013 року, проте за даною адресою не проживає (а.с.6). Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним Згідно з частиною 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до вимог частини 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 9 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселеним із занятого житлового приміщення або обмежений в праві користування житловим приміщенням не інакше як на підставі та в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз наведених вище норм законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Разом з тим, у постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши водночас одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Так, позивач в своїх позовних вимогах просила усунути перешкоди у користуванні власністю, шляхом зняття відповідача з реєстраційного обліку. Разом з тим, позивачкою не було заявлено позовну вимогу про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що є обов»язковим при заявлені позовної вимоги про зняття особи з реєстрації місця проживання, а тому обраний спосіб захисту інтересів позивача не відповідає вимогам ст. 16 та ст. 15 ЦК України. З огляду на викладене, враховуючи межі заявлених вимог, суд приходить до висновку про відмову в задоволені позову [PERSON]

Outcome: dismissed