Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-28 00:00:00

ТОВ "КРЕДИТНІ ІНІЦІАТИВИ" 15.04.2014 звернувся з позовом до суду, в якому просив стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №3005375359 від 13.03.2008 у розмірі 146052,51 грн. та судові витрати у розмірі 1460,53 грн. Заочним рішенням Київського районного суду м.Харкова від 03.09.2014 позовні вимоги ТОВ "КРЕДИТНІ ІНІЦІАТИВИ" задоволено. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 27.02.2018 заяву про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення 03.09.2014 скасовано, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. В обґрунтування позовних вимог, банк посилається на те що, відповідно до укладеного договору первинний кредитор ТОВ «ПростоФінанс» зобов`язується надати відповідачеві кредит у сумі 113220,00 грн., відповідач зобов`язується в порядку та на умовах, що визначені кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором та додатком № 1 до нього - Графіком платежів. 18.05.2012 року між ТОВ «ПростоФінанс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю (надалі за текстом - договір відступлення), відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» зобов`язувалось передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «ПростоФінанс», а ТОВ «ПростоФінанс» зобов`язувалось відступити ТОВ «Кредитні ініціативи» свої права грошових вимог до боржників за Кредитними договорами, перелік яких міститься в додатку №1 до договору відступлення. Таким чином, товариством з обмеженою відповідальністю «ПростоФінанс» було відступлено право грошової вимоги за кредитним договором №3005375359 від 13.03.2008 року товариству з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи». Відповідно до зазначеного договору, сторони свої зобов`язання повністю виконали - ТОВ «Кредитні ініціативи» передало грошові кошти, а ТОВ «ПростоФінанс» відступило свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, перелік яких міститься в додатку №1 до договору відступлення. Первинний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надавши відповідачеві, кредит у сумі 113220,00 гри., що підтверджується платіжним дорученням про перерахування коштів відповідно до заяви відповідача. Відповідно до умов кредитного договору та договору відступлення, позивач вправі вимагати дострокового погашення кредиту у разі невиконання чи неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору. У порушення умов кредитного договору, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 10.03.2014 року має прострочену заборгованість за кредитом - 91180,42 грн., по відсотках - 41886,47 грн. та комісії - 6453,54 грн. У зв`язку з систематичним порушенням боржником своїх обов`язків зі сплати кредиту, відповідно до норм чинного законодавства та діючого кредитного договору йому було нараховано неустойку (штраф). На 10.03.2014 року розмір неустойки становить (штрафу): - 532,08 гри. Відповідно до умов кредитного договору у разі невиконання або неналежного виконання відповідачем будь-яких зобов`язань, прийнятих на себе згідно умов кредитного договору, в тому числі щодо сплати щомісячних платежів згідно умов кредитного договору незалежно від настання кінцевого терміну повернення кредиту, позивач має право вимагати дострокового погашення заборгованості, в тому числі суми кредиту (або її відповідної частини) та/або процентів за користування кредитом, та/або комісії за надання кредиту, та/або комісії за управління кредитом, та/або суми неустойки чи інших грошових зобов`язань за кредитним договором. Для захисту своїх кредиторських прав, на виконання умов кредитного договору відповідачу була направлена письмова вимога про дострокове повернення кредиту, але на дату подання позовної заяви вимога не виконана. Відповідно до положень кредитного договору кредитодавець має право вимагати задоволення позичальником вимоги про дострокову сплату заборгованості в судовому порядку. Представник відповідача Пантєлєєв В.Ю, в заяві про перегляд заочного рішення, в обґрунтування заперечень проти позовних вимог посилається на те, що позивачем не доведено факту отримання [PERSON] грошових коштів з каси банку, позивачем не надано належних доказів, які підтверджують законне право вимоги стягнення заборгованості з відповідача, а також відповідач посилається на те. що позивачем було порушено строк позовної давності щодо стягнення боргу, оскільки відповідач фактично перестав сплачувати кредит з 09.07.2009, а позивач звернувся до суду з позовом 09.04.2014. В судове засідання представник позивача неодноразово не з`явився, був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи судовими повістками, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи судовими повістками, таким чином суд вважає за можливе розглядати справу за його відсутності. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з правилами ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як встановлено у судовому засіданні і вбачається з доданих до справи документів, між ТОВ «ПростоФінанс» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №03005375359 від 13.03.2008 року, згідно якого відповідач отримав кредит у сумі 113220,00 грн., яка підлягає погашенню в термін до 10.03.2013. За умовами вказаного договору відповідач зобов`язується в порядку та на умовах, що визначені кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором та додатком № 1 до нього - графіком платежів. (а.с.5-8). Відповідно до п.1.2 кредит надавався з метою оплати автотранспортного засобу марки Hyundai, моделі Tucson, рік випуску:2008, об`єм двигуна 1975, шасі(кузов, рама. коляска) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . Відповідно до платіжного доручення ТОВ ПростоФінанс №0005414765 від 17.03.2008, банком проведено 18.03.2008 оплату на суму 113220,00 грн., призначення платежу: оплата зг.кред.дог.. 03005375359 за [PERSON] за авто Hyundai Tucson кузова [NUMBER] .(а.с.12) Таким чином, посилання представника відповідача щодо неотримання [PERSON] кредитних коштів не знайшло свого підтвердження, оскільки оплата була проведена кредитором на умовах та у строк, визначеними договором. Також, обставина отримання грошових коштів та погашення заборгованості протягом часу з дня його укладення до 07.07.2009 на виконання умов кредитного договору позивачем підтверджує факт наявності даних правовідносин між сторонами. Відповідно договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 18.05.2012 року між ТОВ «ПростоФінанс» та ТОВ «Кредитні ініціативи», останній зобов`язувався передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «ПростоФінанс», а ТОВ «ПростоФінанс» зобов`язався відступити ТОВ «Кредитні ініціативи» свої права грошових вимог до боржників за кредитними договорами, перелік яких міститься в додатку №1 до договору відступлення. Таким чином, товариством з обмеженою відповідальністю «ПростоФінанс» було відступлено право грошової вимоги за кредитним договором №3005375359 від 13.03.2008 року товариству з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи». Відповідно до зазначеного договору, сторони свої зобов`язання повністю виконали - ТОВ «Кредитні ініціативи» передало грошові кошти, а ТОВ «ПростоФінанс» відступило свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, перелік яких міститься в додатку №1 до договору відступлення. З витягу з додатку №1 до договору купівлі продажу кредитного портфелю від 18.05.2012 року. вбачається, що право грошової вимоги за кредитним договором №3005375359 від 13.03.2008 року перейшло по позивача. (а.с. 17-23) Відповідно до наданого позивачем розрахунку суми позову вбачається, що станом на 10.03.2014 року заборгованість за кредитним договором №03005375359 від 17.03.2008 року складає 165490,53 грн., що складається із заборгованості за кредитом у розмірі 91 180,42 грн., заборгованості по відсотках у розмірі 41886,47 грн., заборгованість за комісією у розмірі 6453,54 грн., по штрафам у розмірі 25970,10 грн., в тому числі заборгованість по штрафам за останній календарний рік(2014) - 532,08 грн. (а.с.13). Відповідно довідки ТОВ «Кредитні ініціативи» про грошові надходження за кредитним договором №03005375359 від 17.03.2008 за період з 10.04.2008 до 09.07.2009 [PERSON] сплачено 32961,92 грн. Останній платіж здійснено 09.07.2009 в сумі 1000 грн. (а.с. 14) Згідно положень ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. В порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору. Відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти і такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Разом з тим, відповідач, обґрунтовуючи необхідність скасування заочного рішення у вказаній справі зазначав, що в даних правовідносинах сплив строк позовної давності. Судом вбачається, що з даним позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором позивач звернувся до суду 10 квітня 2014 року, згідно поштового конверту. Відповідно до п.2.5 кредитного договору №3005375359 від 13.03.2008 року, повна заборгованість позичальника складається з суми кредиту, процентів за користування кредитом, суми комісії за управління кредитом. суми комісії за надання кредиту. Заборгованість підлягає сплаті позичальником шляхом здійснення щомісячних платежів, кількість яких відповідає кількості платіжних періодів. Всі щомісячні платежі зазначаються в графіку платежів, що є Додатком№1 до цього договору та є його невід`ємною частиною. Кожний щомісячний платіж включає в собі відповідну частину суми кредиту, проценти за користування кредитом та комісією за управління, що підлягають погашенню позичальником у відповідному платіжному періоді. Щомісячні платежі повинні здійснюватися позичальником у відповідності з графіком платежів та повинні бути отримані кредитодавцем не пізніше відповідної дати, зазначеною у графіку.(а.с. 5) Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, останній раз відповідач здійснив погашення заборгованості за договором 09.07.2009 року, в подальшому ніяких операцій по погашенню кредитної заборгованості відповідач не проводив (а.с.14). Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Згідно зі ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Як вбачається з правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 30 вересня 2015 року (справа № 6-154 цс 15), статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов`язання. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Така ж позиція викладена в Постановах Верховного Суду України від 06.11.2013 року за № 6-16цс13, за № 6-14цс14 від 19.03.2014 року та за № 6-167цс14 від 12.11.2014 року. Окрім того, Верховний суд України 16.11.2016 р. у справі за № 6-2469цс16 зробив правовий висновок посилаючись на практику Європейського суду з прав людини. Зокрема суд вказав, що пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Тобто, застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Так, не спростовано позивачем, що останній платіж було здійснено за кредитним договором №3005375359 від 13.03.2008 відповідачем 09.07.2009, а позовну заяву подано 10.04.2014. (а.с. 26) У постанові по справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) від 28 березня 2018 року Велика Палата Верховного Суду зазначила, що відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування (строку, на який позичальник отримав кредит) чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст.1050 ЦК України. Права та інтереси позивача у цих правовідносинах забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно наданих позивачем доказів, ТОВ «Кредитні ініціативи» направляло вимогу про досудове врегулювання спору 28.03.2014, тобто також після сплаву строку позовної давності.(а.с. 15-16) Таким чином, позивачем пропущений строк подачі позову до суду, тому суд застосовує вимоги ч.4 ст. 267 ЦК України та відмовляє у задоволенні позовних вимог про стягнення суми заборгованості за кредитним договору. Оскільки позовна давність у цій справі до основної вимоги спливла до звернення позивача до суду, то вона спливла і до додаткової вимоги про стягнення з відповідача штрафу та пені. Отже, не може бути стягнута неустойка, нарахована на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена. Крім того, право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося зі спливом строку кредитування, а вимога про стягнення нарахованої на проценти неустойки за один рік до звернення до суду є необґрунтованою. Таким чином, оскільки відповідачем було заявлено про застосування строку позовної давності, при цьому, позивач не звертався до суду з заявою про поновлення цього строку з належним обґрунтуванням причин його пропуску, належних та допустимих доказів в обґрунтування позовних вимог не надав, суд вважає необхідним застосувати до заявлених позовних вимог строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджені доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню через пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду із вимогами до [PERSON] для стягнення заборгованості за кредитним договором №3005375359 від 13.03.2008. Крім того, згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed