Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-12 00:00:00

02.06.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 119 575 грн. 17 коп., мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного кредитного договору № 46 від 19 лютого 2009 року банк надав відповідачу кредит у розмірі 145 000 грн. під 23,0% річних з терміном остаточного погашення не пізніше 18 лютого 2019 року на споживчі цілі. Посилаючись на те, що станом на 26 травня 2015 року у зв'язку з неналежним виконанням умов договору у відповідача виникла заборгованість по договору, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість по договору у розмірі 119 575 грн. 17 коп. у тому числі: 10 871 грн. 39 коп. сума прострочених відсотків; 108 418 грн. 58 коп. пені та 285 грн. 20 коп. сума несплачених комісійних. Представник позивача в судове засідання не з'явився, проте подав до суду заяву, в якій підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про місце, дату та час розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, про причини неявки суд не повідомила та не подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до положень ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 197 ЦПК України за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Так як в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд за згодою позивача визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача, що передбачено ст. 224 ЦПК України. Дослідив письмові докази наявні в матеріалах справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 19 лютого 2009 року між сторонами було укладено кредитний договір № 46, за умовами якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 145 000 грн. під 23% річних з терміном остаточного погашення не пізніше 19 лютого 2019 року на споживчі цілі. Пунктом 1.5 договору визначено, що погашення кредиту здійснюється рівними частинами в сумі 1 208 грн. 33 коп. до 19 числа кожного місяця строком до 18 лютого 2019 року. Відповідно до п. 1.14 договору за надання банківських послуг по обслуговуванню кредиту позичальник щомісячно сплачує банку комісійні винагороди в розмірі 0,05 % до залишку фактичної заборгованості, але не менше 5 грн. Сплата здійснюється щомісячно. У пункті 5.2 договору визначено, що у разі порушення взятих на себе зобов'язань по своєчасному поверненню основної суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом, комісійних винагород та інших платежів за цим договором, позичальник зобов'язується сплатити на користь банку пеню у розмірі 0,06 % від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення. У зв'язку з неналежним виконанням умов договору позивач нарахував відповідачу 118 575 грн. 17 коп. у тому числі: прострочені відсотки за період з 11.07.2011р. по 10.11.2011р. в сумі 10 871 грн. 39 коп.; пеню за період з 11.07.2011р. по 26.05.2015р. в сумі 108 418 грн. 58 коп. та несплачені комісійні за період з 11.07.2011р. по 10.11.2011р. в сумі 285 грн. 16 коп. Пунктом 4.2.2. договору передбачено право банку, яке кореспондується з обов'язком позичальника (п. 4.3.3 договору) - при виникненні простроченої заборгованості за кредитом чи процентами, а також в інших випадках, передбачених цим договором, вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів та інших платежів за цим договором, та стягнути заборгованість за цим договором в примусовому порядку, в тому числі, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно пунктів 8.1. та 8.2. договору сторони визначили, що цей договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань по цьому договору. У випадках, не передбачених цим договором, сторони керуються чинним законодавством України. Судом встановлено, що в лютому 2011 року прокурор Врадіївського району звертався до Врадіївського районного суду з позовом в інтересах держави особі ПАТ Державний ощадний банк України до [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору № 46 від 19.02.2009р. в розмірі 238 142 грн. 35 коп., в тому числі 103 894 грн. 00 коп. - залишок стандартної заборгованості, 38 688 грн. 00 коп. - сума простроченої заборгованості, 67 576 грн. 82 коп. - сума прострочених відсотків, 25 916 грн. 12 коп. - сума пені та 2 067 грн. 41 коп. - сума несплачених комісійних. Рішенням Врадіївського районного суду від 12.08.2011р. по справі № 2/103/2011 позов задоволено та стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 46 від 19.02.2009р. в розмірі 238 142 грн. 35 коп. 10.11.2011р. апеляційним судом Миколаївської області рішення Врадіївського районного суду від 12.08.2011р. змінено в частині стягнення судових витрат. З вищевикладеного вбачається, що мало місце дострокове стягнення всієї кредитної заборгованості, а відтак, строк договору закінчився, а між сторонами існують лише невиконані зобов'язальні правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України). Згідно з нормою ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як строк дії договору, так і строк (термін) виконання зобов'язання (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року № 6-116цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України. Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У абз. 1, 2 п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин судам роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Таким чином, оскільки ухвалене судове рішення про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, то нарахування відсотків за користування кредитом, неустойки та комісійних по договору поза строком дії кредитного договору законом не передбачено. Крім того, суд зазначає, що позивач просить стягнути з відповідачки 285 грн. 20 коп. комісійних, в той час, коли згідно розрахунку наданого позивачем 23.06.2015р. вбачається, що сума несплачених комісійних становить 285 грн. 16 коп. На підставі викладеного в сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по кредитному договору № 46 від 19 лютого 2009 року за період з 11.07.2011р. по 10.11.2011р. в частині простроченої заборгованості по відсоткам в сумі 10 871 грн. 39 коп., пені в сумі 7 974 грн. 89 коп. та комісійних в сумі 285 грн. 16 коп., а всього в сумі 19 131 грн. 44 коп. У відповідності до ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір, ставка судового збору за позовну вимогу майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. Згідно присів ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір позивач за свої вимоги про стягнення з відповідача 119 575 грн. 17 коп. заборгованості мав сплатити судовий збір в розмірі 1 195 грн. 75 коп. (1 відсоток ціни позову), однак сплатив 1 192 грн. 60 коп., при цьому сума несплаченого судового збору становить 3 грн. 15 коп.. Пунктом 28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014р. Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах визначено, що якщо факт недоплати судового збору з'ясовано судом у процесі розгляду прийнятої заяви (скарги), суд залежно від конкретних обставин справи може: зобов'язати позивача (заявника) доплатити належну суму судового збору і подати суду відповідні докази у встановлений ним строк та за необхідності оголосити перерву в її розгляді (статті 119 ЦПК); у разі неподання доказів оплати - стягнути належну суму судового збору за результатами вирішення спору з урахуванням положень статті 88 ЦПК або ж залишити позов (заяву, скаргу) без розгляду на підставі пункту 8 частини першої статті 207 ЦПК. Враховуючи вищевикладене з позивача в дохід Державного бюджету України підлягає стягненню несплачений судовий збір в розмірі 3 грн. 15 коп. Враховуючи положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України, згідно якої якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 191 грн. 31 коп.

Outcome: partial