Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

У серпні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просив суд стягнути з відповідача на користь держави в особі Харківської міської ради заподіяні збитки у розмірі 1038,93 грн. В обґрунтування позову позивач зазначав, що Харківською місцевою прокуратурою №2 у липні 2016 року було проведено вивчення стану відшкодування збитків, спричинених кримінальними правопорушеннями, за вчинення яких відповідних осіб притягнуто до кримінальної відповідальності. Так, було встановлено, що ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 23.03.2016 року у справі №640/4379/16-к відносно [PERSON] в порядку п.7 ч.1 ст. 284 КПК було закрито кримінальне провадження у звязку з відмовою потерпілого від обвинувачення. У мотивувальній частині ухвали суду була встановлена провина [PERSON] у вчинені кримінального правопорушення за ч.2 ст. 125 КК України та описані обставини, вчинення ним кримінального правопорушення, описані тілесні ушкодження, отримані потерпілим [PERSON] через протиправні дії [PERSON] Відповідно до розрахунків КЗОЗ «Харківської міської клінічної лікарні швидкої та невідкладної медичної допомоги ім.. роф. [PERSON]» від 25.07.2016, фактичні витрати на лікування потерпілого [PERSON] склали 1038,93 грн. Вказані витрати відповідач не відшкодував, а тому просили суд стягнути заподіяні збитки в судовому порядку. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позов в повному обсязі, просила суд його задовольнити. Представники Харківської міської ради, КЗОЗ «Харківської міської клінічної лікарні швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. [PERSON]» в судове засідання не зявились, належним чином були повідомлені про місце і час розгляду справи. Через канцелярію суду від представника Харківської міської ради надійшла заява про розгляд справи за відсутності їх представника, просили прийняти рішення суду згідно чинного законодавства України, позов підтримали. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти обставин, які визначені у позові не заперечував, посилався на відсутність у нього коштів для оплати вимог, які до нього предявлені. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, та заперечення, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обовязок держави забезпечувати: захист прав усіх субєктів права власності і господарювання (ст. 13), споживачів (ст. 42), захист прав і свобод людини і громадянина судом, Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини, відповідними міжнародними судовими установами чи міжнародними організаціями (ст. 55). У ст. 15 ЦК України безпосередньо не визначаються органи, які здійснюють захист цивільних прав. Так, крім органів, зазначених у ст. 55 Конституції України, відповідно до окремих актів законодавства України здійснюють захист цивільних прав та інтересів або сприяють їх захисту, зокрема, органи прокуратури. У ч. 2 ст. 2 ЦК України передбачено, що одним із учасників цивільних правовідносин є держава, яка згідно зі ст. ст. 167, 170 цього Кодексу набуває і здійснює цивільні права та обовязки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин. Згідно з ч. 2 ст. 3 ЦПК України у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Одним із таких органів є прокуратура, на яку п. 2 ст. 121 Конституції України покладено представництво інтересів держави у випадках, визначених законом. Статтею 45 ЦПК України передбачено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві. У разі прийняття судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. Судом достовірно встановлено, що відповідно до копії ухвали Київського районного суду м. Харкова від 23.03.2016 року кримінальне провадження №12015220490003803 за обвинуваченням [PERSON] в скоєні злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України було закрито. Крім цього, в ухвалі суду було визначено, що в результаті протиправних дій [PERSON] потерпілому [PERSON] згідно висновку судово-медичної експертизи №4291-ая/15 від 09.10.2015 року були спричинені тілесні ушкодження: колото-різані рани грудної клітини зліва; колото-різані рани пояс нічної області, різані рани верхньої та середньої третин лівої голені, що відносяться до легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоровя потерпілого (а.с.8-9). Вказані обставини були визнані відповідачем у судовому засіданні. \~\~\~\~ Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Як вбачається з розрахунку фактичних витрат на стаціонарне лікування [PERSON] від 25.07.2016 року [PERSON] дійсно знаходився на лікуванні у відділенні полі травми з 01.08.2015 року по 04.08.2015 року - 3 ліжко\~днів. Витрати на лікування потерпілого [PERSON] склали 1038,93 грн.(а.с.11). Вирішуючи по суті вимоги позивача, судом аналізується наступне. Відповідно до\~Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат"№11 від 07.07.1995 року\~(з подальшими змінами та доповненнями) (далі Постанова), питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з "Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання", затвердженим\~Постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993 року\~(далі Порядок). Зокрема, передбачено що, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від кримінального правопорушення на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров'я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Згідно вищезазначеного\~Порядку, в разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом закладу охорони здоров'я, або прокурора. Згідно\~ст.1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Тобто, виходячи з положень даної статті особа, яка вчинила злочин, крім загального обов'язку відшкодувати шкоду потерпілому від цього злочину, зобов'язана відшкодувати закладу охорони здоров'я витрати на лікування потерпілого. При цьому дана стаття має застосовуватися не тільки коли особа вчиняє злочин проти життя та здоров'я особи, але і у випадку вчинення особою будь-якого іншого злочину, що кваліфікується за іншими статтями\~Кримінального кодексу України, якщо вчинення такого злочину потягло за собою необхідність лікування потерпілих у закладах охорони здоров'я. Враховуючи вищевикладене, а також враховуючи те, що [PERSON] не відшкодовано лікувальному закладу витрати на лікування потерпілого, зазначене є підставою для стягнення вказаних сум у судовому порядку, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved