Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-24 00:00:00

01.03.2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за розпискою з урахуванням трьох відсотків річних в розмірі 191\~677 грн. 59 коп. та судових витрат. В судове засідання позивач не зявився, до його початку надав заяву про розгляд справи у його відсутність та у відсутність його представника, позовні вимоги підтримує, також просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу. Відповідач в судове засідання не зявився, від його представника надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке залишено судом без задоволення через безпідставність. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до розписки від 01.03.2013 року [PERSON] передав [PERSON] у борг гроші в розмірі 6500 доларів США, що за курсом НБУ станом на 29.02.2016 року становить 175\~851 грн. Згідно боргової розписки відповідач взяв у борг зазначену суму строком на півтора місці, але у вказаний строк свої зобовязання не виконав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частина 2 статті 1047 ЦК України передбачає, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно змісту ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом, а згідно статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтями 610 та 612 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд погоджується з розрахунком суми заборгованості, наданим позивачем та вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача боргу за розпискою від 01.03.2013 року в розмірі 6500 доларів США, що в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 29.02.2016 року становить 175 851 грн., трьох відсотків річних в розмірі 15\~826 грн. 59 коп. на підставі ст. 625 ЦК України, підлягають задоволенню. Також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1916,77 грн. та документально підтверджені витрати на правову допомогу в сумі 3654 грн.

Outcome: approved