Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

У грудні 2013 року до суду з позовом звернувся Орган опіки та піклування Дмитрівської сільської ради в інтересах малолітньої дитини [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення з неї аліменти в розмірі 1/2 частини її доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, обґрунтувавши свої вимоги тим, що в с. Дмитрівка Слов'янського району мешкає [PERSON], яка має малолітню дитину - [PERSON]. За час неодноразового обстеження умов поживання, було встановлено, що мати зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя, виносить з дому продукти харчування, залишає доньку без нагляду. В будинку не прибрано, холодно, дуже часто не має їжі. Після неодноразових перевірок умов проживання дитини за згодою матері було вирішено влаштувати [PERSON] у центр соціально-психологічної реабілітації м. Слов'янська та дитячу лікарню м. Слов'янська, де вона перебувала до жовтня 2013 року З 11 жовтня 2013 року дитина перебуває на лікуванні в КЛПЗ «Обласний психіатричний диспансер», оскільки було встановлено, що дитина має захворювання, яке потребує лікування та перебування її в особливих умовах. За цей час відповідач не працевлаштувалась, не покращила житлові умови, не цікавилась здоров'ям та станом своєї дитини. Тому на підставі вищевикладеного позивач просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON], [INFO] та стягнути з неї аліменти в розмірі 1/2 частини її доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У судовому засіданні представник позивача Органу опіки та піклування Дмитрівської сільської Ради Сергєєва Н.М., що діє на підставі довіреності від 20.01.2014 року що підтримала позов у повному обсязі та просила його задовольнити, в обґрунтування посилалась на обставини, які викладені в позові та в документах, що до нього долучені. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, повідомлялась належним чином про місце і час розгляду справи (а.с.25), причини неявки не повідомила. В минулому судовому засіданні пояснювала, що дійсно вела аморальний спосіб життя, зловживала спиртними напоями, не працювала, виносила їжу з дому, залишала дитину. Проте вказувала, що в майбутньому планує знайти роботу та буде забезпечувати належні умови дитині. Підтвердила, що ні разу за півроку не провідала дитину, але тільки тому, що у неї не було коштів на проїзд до м. Слов'янськ. Зазначала, що до Дмитрівської сільської ради за допомогою не зверталась. Представник третьої особи Служба у справах дітей Слов'янської міської ради, що діє на підставі довіреності від 22.01.2014 року № 35/01-17, в судове засідання не з'явилась, повідомлялась належним чином про місце і час розгляду справи, надала заяву про розгляд справи за її відстуності, в минулому судовому засіданні позовні вимоги Органу опіки та піклування Дмитрівської сільської ради підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти їх задоволення. В своїх поясненнях вказала, що вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до її малолітньої дитини [PERSON], оскільки своїх батьківських обов'язків вона не виконує, дитиною не цікавиться. Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог з огляду на те, що згідно Висновку органу опіки та піклування виконкому Дмитріївської сільської ради позбавлення батьківських прав [PERSON] було визнано доцільним та таким, що не суперечить інтересам дитини. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона працює в Дмитрівській сільській раді і є сусідкою відповідача. Зазначала, що знає [PERSON] з народження, її мати - [PERSON] ще до її народження вела аморальний спосіб життя, дитиною не займалася. Вказувала, що з відповідачем неодноразово проводились профілактичні бесіди, багато разів їй допомагали влаштуватися на роботу, проте вона продовжувала байдикувати та витрачати гроші, які отримувала на дитину як одинока матір. Пояснювала, що коли [PERSON] забрали до Центру, то з відповідачем неодноразово проводились бесіди, їй телефонували, щоб вона провідала дитину. Проте жодних позитивних змін в поведінці відповідача не настало. Суд вислухавши пояснення сторін, думку прокурора, допитавши свідка, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається з Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження - відповідач є матір'ю [PERSON], [INFO] (актовий запис № 2 від 17.03.2008 року), відомості про батька записані на підставі заяви [PERSON] (ст. 135 СК України) (а.с.6). Відповідно до акту обстеження умов проживання від 05.07.2013 року, складеного комісією в складі: голови опікунської ради, члена опікунської ради, представника сільської ради вбачається, що дитина знаходилась вдома з бабусею [PERSON], матері вдома не було. Зі слів дитини і бабусі мати дитини була вдома в останнє два місяці тому, пиячить. На момент перевірки в будинку було придбано, але будинок потребує ремонту, їжа була в наявності, дитина була вдягнута в чисті речі, але інших речей в запасі не було, дитина постійно чесала голову та тіло (а.с.10). Відповідно акту обстеження умов проживання від 26.09.2013 року, складеного комісією в складі: голови опікунської ради, члена опікунської ради, представників сільської ради вбачається, що дитина знаходилась вдома з бабусею [PERSON], матері вдома не було. Зі слів дитини і бабусі мати дитини буває вдома дуже рідко, пиячить, веде непристойний спосіб життя, виносить з дому продукти харчування. Доглядає дитину бабуся, яка постійно хворіє та не може постійно займатися та виховувати дитину. На момент перевірки будинок знаходився в незадовільному санітарному стані, в будинку холодно, вугілля відсутнє, їжа була в наявності, дитина була вдягнута в чисті речі (а.с.11). Як вбачається з характеристики, складеної Дмитрівським сільским головою на ім'я [PERSON], то остання зареєстрована в [ADDRESS], але постійного місця проживання не має. Веде непристойний спосіб життя, зловживає спиртними напоями. Не працює. Незаміжня. Має малолітню дитину: [PERSON], [INFO]. З боку мешканців села Дмитрівка до сільської ради скарги та нарікання на поведінку [PERSON] надходили в усній формі (а.с.8). Аналізуючи надану до суду характеристику, складену на відповідача, суд зазначає, що вона є об'єктивною, відображає істинне положення та крім того в судовому засіданні була підтверджена самою [PERSON] Відповідно до заяви [PERSON], яка є матір'ю відповідача та бабусею [PERSON], складеної 25.06.2013 року на ім'я виконавчого комітету Дмитрівської сільської ради, заявниця просила позбавити [PERSON] батьківських прав та передати дитину до дитячого закладу, оскільки [PERSON] займатися дитиною не бажає, веде аморальний спосіб життя, а самостійно вона не може залишити у себе дитину на вихованні, оскільки має поганий стан здоров'я (а.с.9). Як вбачалось з пояснень представника позивача та наявних в справі протоколах засідання опікунської ради при виконкомі Дмитрівської сільської ради Слов'янського району Донецької області, після отриманої від [PERSON] заяви та проведення обстеження умов проживання дитини [PERSON], неодноразово збиралось засідання опікунської ради, запрошувалась [PERSON], де обговорювалися питання покращення умов мешкання дитини, належного виховання та догляду з боку матері, оформлення дитини в дитячий садок. Протоколом від 20.09.2013 року в присутності та за згодою матері [PERSON], було прийнято рішення про розміщення [PERSON] до КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей в м. Слов'янськ Донецької області» з метою її соціального захисту, як дитину, яка опинилась у складних життєвих умовах (а.с.12-13). Тобто, на думку суду до відповідача були застосовані попереджувальні, превентивні заходи, які при належному реагуванні на них та активному намаганні [PERSON] виправити ситуацію, яка склалась у родині [PERSON], не привели б до відібрання дитини у матері та в подальшому до звернення до суду з вимогою про позбавлення батьківських прав. Проте, навпаки, після розміщення дитини у КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей в м. Слов'янськ Донецької області», [PERSON] не призвела жодної дії, яка давала можливість стверджувати про її найкращі наміри відносно дитини, оскільки в судовому засіданні не заперечувала, що вона за півроку так і не влаштувалась на роботу, хоча не є інвалідом та хворою людиною, постійного власного місця мешкання не має, мешкає з новим співмешканцем, та навіть жодного разу не відвідала доньку за півроку знаходження її у закладі, про що свідчить Акт, складений відповідно до книги реєстрації відвідувачів (а.с.7). Посилання відповідача на відсутність у неї грошових коштів на поїздку до Слов'янська для відвідування дитини, що в цілому складає 30 грн., є на думку суду лише намаганням виправдати себе і свою поведінку, оскільки це є невелика сума грошей, яку можна відкласти протягом кількох місяців і крім того, відповідач не зверталась до жодної установи для отримання допомоги їй у влаштуванні зустрічі з дитиною, в тому числі і до Дмитрівської сільської ради, що може свідчити лише про її небажання належним чином виконувати свої батьківські обов'язки та ухилення від їх виконання. Крім того, в судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] має незадовільний стан здоров'я, а саме має діагноз у вигляді помірної розумової відсталості з мінімальним поведінковим порушенням, неврозоподібний енурез, ротацизм, симптоматичну епілепсію з рідкими первісно - генералізованими судорожними пароксизмами, інфекцію нижніх сечових шляхів, гострий цистит (а.с.30-32). Вищезазначені захворювання у своїй сукупності вимагають постійного лікування дитини, піклування та турботу, а деякі з хвороб взагалі виникли через незадовільний догляд за дитиною та мають загострений стан, що свідчить про відсутність будь-яких дій зі сторони відповідача, які б були направлені на їх своєчасне лікування. Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконкому Дмитрівської сільської ради від 29.11.2013 року № 385/01-27 вважається за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношення до малолітньої дитини [PERSON] (а.с.14). Відповідно до ч.1 ст. 165 Сімейного Кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відносно своїх дітей батьки мають як права так і обов'язки стосовно її виховання. Так відповідно до приписів ст.150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст. 151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Згідно зі ст. 164 СК України: "Батьки можуть бути судом позбавленні батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли до нього батьківського піклування, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, … засуджені за вчинення умисного злочину проти дитини". Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30.03.2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Аналізуючи надані по справі докази, у їх сукупності, пояснення сторін, показання свідка, суд приходить до переконання, що в судовому засіданні достовірно встановлений і підтверджений належними доказами той факт, що відповідач [PERSON] протягом тривалого періоду часу свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків відносно своєї доньки [PERSON], не займалась її вихованням, не спілкувалась з нею в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не утримувала матеріально, довгий час не цікавилася її станом здоров»я, не надає їй доступу до культурних та інших духовних цінностей, не проявляє до доньки щонайменшої батьківської турботи та уваги, хоча має таку можливість, не відвідувала заклад, в якому знаходяться [PERSON], не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не опікується духовним розвитком та підготовкою до самостійного життя, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не забезпечує необхідного і належного харчування та медичного догляду. Доказів, які б спростовували такі доводи позивача відповідачі не надали. З огляду на вищевикладене, то позовні вимоги про позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про встановлення опіки над дитиною, яка позбавлена батьківського піклування, суд приходить до висновку, що оскільки батько дитини записаний у відповідності до ст. 135 СК України, інших осіб, які б бажали взяти дитину до себе немає, суд приходить до висновку, що у відповідності до ст. 65 ЦК України, дитину слід передати під опіку органу опіки та піклування. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої [PERSON], то суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати свої неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження»від 21.04.1999 року № 606-Х1У (із змінами та доповненнями), максимальний загальний розмір аліментів, які стягуються з боржника, не повинен перевищувати 70 відсотків заробітної плати цієї особи. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них. Як вбачається з Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження - відповідач є матір'ю [PERSON], [INFO] (актовий запис № 2 від 17.03.2008 року), яка в порушення ст. 180 СК України, не виконує свої обовязки по утриманню доньки. Оскільки [PERSON] ухиляється від цього зобов'язання, даний спір сторонами не вирішений в позасудовому порядку, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, кошти на утримання дитини повинні бути стягнуті в судовому порядку в розмірі 1/2 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, до повноліття доньки [PERSON], [INFO]. При цьому суд враховує сімейний стан, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, яка не працює, аліменти нікому більше не сплачує, ніякими захворюваннями не страждає, не є інвалідом. На підставі наданих сторонами доказів суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтовані, відповідач свідомо нехтує своїми обов'язками і, виходячи з інтересів дитини та конкретних обставин справи, а тому повинен бути позбавлений батьківських прав відносно доньки, та з відповідача повинні бути стягнуті аліменти в розмірі 1/2 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, до повноліття [PERSON], [INFO] на особистий рахунок дитини у Державному ощадбанку. Згідно ч.3 ст.6 ЗУ «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. З огляду на те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в сумі 458,8 грн. як за вимоги майнового, так і немайнового характеру.

Outcome: approved