Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-15 00:00:00

01 серпня 2014 року [PERSON] звернулася до суду із позовом про визнання права власності на нерухоме майно. Свої вимоги обґрунтовує тим, що їй на підставі рішення виконавчого комітету Дзержинської міської ради № 39 від 20.02.2013 року як особі, що перебувала на обліку громадян, потребуючих поліпшення житлових умов, було надано квартиру [ADDRESS]. Дана квартира рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 26.07.2012 року визнана відумерлою та передана у власність територіальної громади Дзержинської міської ради. Після отримання квартири вона вирішила її приватизувати та в установленому законом порядку оформити право власності на набуте нею нерухоме майно. З цією метою вона звернулася до ДКП «Дзержинськжитлосервіс», у зв'язку з чим був створений наказ про приватизацію житлового приміщення. В вересні 2013 року при зверненні до державного реєстратора прав на нерухоме майно їй було відмовлено у державній реєстрації права власності на спірну квартиру, оскільки в реєстрі власників значиться попередні власники квартири, а не територіальна громада м. Дзержинська, яка тільки в квітні 2014 року оформила своє право власності на цю квартиру. Через невідповідність дат вона не може своєчасно реалізувати своє право на приватизацію житлового приміщення та оформлення права власності на нього. Тому, змушена звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності на квартиру загальною площею 30,1м.кв., що знаходиться за адресою [ADDRESS] та зобов'язати реєстраційну службу Дзержинського міського управління юстиції зареєструвати її право власності на цю квартиру в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. В подальшому, позивач уточнила свої позовні вимоги, надавши письмову заяву, в якій просила визнати за нею прав власності на житлове приміщення - квартиру, яка складається з однієї кімнати загальною площею 30,1 м.кв., житловою площею 15,7 м.кв., що знаходиться по [ADDRESS]. Позивач в судове засідання не з'явилася, надавши суду письмову заяву, в якій просила суд розглянути справу у її відсутності, уточнені позовні вимоги підтримує повністю. Представник відповідача в судове засідання не з'явилася, надавши суду письмову заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутності, вирішення питання залишила на розсуд суду. Представник третьої особи в судовому засіданні підтвердив, що в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно власниками спірної квартири значаться [PERSON] та [PERSON], яким в рівних частках належить по ? частини. Також суду повідомив, що позивач по справі раніше ніж Дзержинська міська рада оформила свої право власності на набуте майно, звернулася з заявою про державну реєстрацію цього майна. Цей факт не дає можливості завершити процес приватизації, при цьому електронний реєстр речових прав не допускає невідповідності переходу права власності за датою. В подальшому, представник третьої особи в судове засідання не з'явився, вирішення даного спору залишив на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини, які регулюються Цивільним кодексом України. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до вимог ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частиною 4 цієї статті передбачено, що двосторонній правочин є погоджена дія двох або більше сторін. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на підставі рішення виконавчого комітету Дзержинської міської ради № 39 від 20.02.2013 року «про повторне заселення звільнених жилих приміщень» (а.с. 10) позивачу по справі було надано жиле приміщення - квартиру [ADDRESS] із зняттям останньої з квартирного обліку. 11 березня 2013 року виконавчим комітетом Дзержинської міської ради на ім'я позивача по справі за № 1608 був виданий ордер на вказане вище жиле приміщення (а.с. 5). Як вбачається з матеріалів справи, позивач по справі після отримання квартири відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизувала її, звернувшись з відповідною заявою до Дзержинського комунального підприємства «Дзержинськжитлосервіс». Згідно свідоцтва про право власності, виданого 26 липня 2013 року головою комісії по приватизації [PERSON] (а.с. 8; 11-25) квартира за адресою [ADDRESS] є приватизованою і на праві приватної власності належить [PERSON], тобто позивачу по справі. Проте, що власником спірної квартири є саме [PERSON], позивач по справі, також свідчить новий технічний паспорт на квартиру, виготовлений Дзержинським бюро технічної інвентаризації в червні 2013 року на її ім'я (а.с. 29-31). В той же час, судом встановлено, що зазначена квартира раніш на праві спільної сумісної власності по ? частині кожному належала [PERSON] та [PERSON]. Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 26.07.2013 року № 2о-128/11 (а.с. 6) спадщина у вигляді квартири за адресою [ADDRESS], що залишилась від [PERSON] та [PERSON] визнана відумерлою та передана у власність територіальної громади Дзержинської міської ради. Випискою із рішення Дзержинської міської ради № 6/26-8 від 22.09.2012 року (а.с. 9) підтверджено факт прийняття у власність територіальної громади м. Дзержинська спірної квартири. Цим же рішенням було зобов'язано Бюро технічної інвентаризації м. Дзержинська оформити право власності територіальної громади м. Дзержинська на цю квартиру. І тільки в квітні 2014 року територіальна громада м. Дзержинська в установленому законом порядку зареєструвала своє набуте право власності на квартиру, що розташована за адресою [ADDRESS]. Даний факт підтверджено витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ІН витягу 21283223 від 06.05.2014 року (а.с. 27). Через невідповідність дат оформлення права власності на спірну квартиру кожною із сторін по справі, а саме [PERSON] у зв'язку з приватизацією житлового помешкання та Дзержинською міською радою у зв'язку з державною реєстрацією цього майна, позивачу по справі рішенням державного реєстратора № 5892828 від 16.09.2013 року було відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень на квартиру за адресою [ADDRESS] (а.с. 4). З огляду на це, суд зазначає наступне. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 345 ЦК України зокрема фізична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Відповідно до ч. 2 цієї статті приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Відповідно до ст. 8 ч. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» № 2482 - ХІІ від 19.06.1992 року із змінами та доповненнями (надалі - Закон від 19.06.1992р.) передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до ст. 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. В положеннях ст. 12 Закону від 19.06.1992р. власник приватизованого житла має право розпорядитися квартирою (будинком), кімнатою (кімнатами) у гуртожитку на свій розсуд: продати, подарувати. Заповісти, здати в оренду, обміняти, закласти, укладати інші угоди, не заборонені законом. Порядок здійснення цих прав власником житла регулюється цивільним законодавством України. Так, відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Стаття 321 ЦК України зазначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Наряду з цим, відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-ІV від 01.07.2004 року із змінами та доповненнями підставою для державної реєстрації прав є свідоцтва про право власності, видані органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді. Отже, проаналізувавши всі обставини справи, суд приходить до висновку, що невідповідність дат оформлення кожною із сторін по справі свого набутого права власності на спірну квартиру, не може бути для позивача по справі перешкодою у державній реєстрації права власності на нерухоме майно - квартири за адресою [ADDRESS], оскільки це є обмеженням у здійсненні нею набутих прав власності на це нерухоме майно. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Ураховуючи те, що позивачем втрачена можливість зареєструвати своє право власності на квартиру, її вимоги підлягають судовому захисту. Тому суд, на підставі наведеного, вважає позовні вимоги повністю доведеними, отже підлягають задоволенню.

Outcome: approved