Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-20 00:00:00

01 грудня 2020 року до Деснянського районного суду м. Чернігова надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про оспорювання батьківства та виключення запису, як батька, з актового запису про народження дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 30 серпня 2003 року, який рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 вересня 2020 року розірвано. Від вказаного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Згідно свідоцтва про народження [PERSON] записаний батьком [PERSON] , проте у позивача є сумніви щодо того, що [PERSON] , [INFO] , є його сином, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 грудня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. В установлений судом строк відповідач відзив на позов не подала. Представник позивача у підготовчому засіданні позов підтримав та просив суд його задовольнити. Відповідач у підготовчому засіданні позов визнала у повному обсязі. Представник третьої особи - Чернігівського міського\~відділу державної\~реєстрації актів\~цивільного стану\~Північно-східного\~міжрегіонального управління\~міністерства юстиції\~(м.\~Суми) у судове засідання не з`явилась, надіслала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності та при вирішенні справи поклалася на розсуд суду. Частиною 3 статті 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У відповідності до частини шостої статті 263 ЦПК України, якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Згідно з частиною четвертою статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно абз. 3 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та дослідивши матеріали справи суд встановив наступне. Позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 30 серпня 2003 року, який рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 вересня 2020 року розірвано. Від даного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Згідно копії свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 16 лютого 2010 року [PERSON] записаний батьком [PERSON] , [INFO] (а.с. 18). Відповідно до інформації, наданої Чернігівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми) від 19.12.2020, державна реєстрація народження дитини [PERSON] , [INFO] , була проведена 16.02.2010, актовий запис № 383, відповідно до ст. 133 Сімейного кодексу України. Як пояснив у судовому засіданні представник позивача, у [PERSON] виникли сумніви щодо батьківства по відношенню до меншої дитини, так як про це йому сказала відповідач. Відповідач у судовому засіданні визнала, що позивач не є біологічним батьком її сина [PERSON] , [INFO] , про що вона особисто повідомила позивача. За таких обставин, у відповідача не має заперечень щодо виключення запису про батьківство позивача з актового запису про народження дитини - [PERSON] , [INFO] . Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125\~СК України (частина перша статті 121 СК України). Дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини (частина перша статті 122 СК України). Відповідно до ст. 133 Сімейного Кодексу України, якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю дитини, а чоловік - батьком дитини. Відповідно до статті 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Враховуючи викладене, визнання позову відповідачем, що не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд приходить до висновку про задоволення вимоги позивача про виключення відомостей про його батьківство відносно дитини [PERSON] . Також, представник позивача зазначив, що у зв`язку із визнанням позову відповідачем, він просить стягнути з відповідача на користь позивача половину понесених останнім судових витрат, а саме 420 грн.40 коп. витрат по сплаті судового збору та 3000\~грн. витрат на правничу допомогу. Право на правничу допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України та статтею 15 ЦПК України. За приписами статей 133, 137 ЦПК України витрати на правничу допомогу відносяться до судових витрат. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно із\~частинами першою,\~другою статті\~141\~ЦПК України,\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: 1)\~у разі\~задоволення позову\~-\~на відповідача; 2)\~у разі\~відмови в\~позові -\~на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачу правничу допомогу надавав адвокат Кравченко В.В. на підставі договору та ордеру серії ЧН № 111073 від 28.11.2020. Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № б/н від 30.11.2020 позивач сплатив згідно договору про надання правової допомоги від 28.11.2020 адвокату 6400 грн. Відповідно до\~частини другої\~статті 137\~ЦПК України,\~за результатами\~розгляду справи\~витрати на\~правничу допомогу\~адвоката підлягають\~розподілу між\~сторонами разом\~із іншими\~судовими витратами.\~Для цілей\~розподілу судових\~витрат: 1)\~розмір витрат\~на правничу\~допомогу адвоката,\~в тому\~числі гонорару\~адвоката за\~представництво в\~суді та\~іншу правничу\~допомогу,\~пов`язану зі\~справою,\~включаючи підготовку\~до її\~розгляду,\~збір доказів\~тощо,\~а також\~вартість послуг\~помічника адвоката\~визначаються згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги та\~на підставі\~відповідних доказів\~щодо обсягу\~наданих послуг\~і виконаних\~робіт та\~їх вартості,\~що сплачена\~або підлягає\~сплаті відповідною\~стороною або\~третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно із\~частиною четвертою\~статті 137\~ЦПК України,\~розмір витрат\~на оплату\~послуг адвоката\~має бути\~співмірним із: 1)\~складністю справи\~та виконаних\~адвокатом робіт\~(наданих\~послуг); 2)\~часом,\~витраченим адвокатом\~на виконання\~відповідних робіт\~(надання\~послуг); 3)\~обсягом наданих\~адвокатом послуг\~та виконаних\~робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України, обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правничу допомогу, а саме: надано договір на правничу допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Така ж позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 372/1010/16-ц. Оскільки позивачем документально підтверджено понесення витрат на оплату правничої допомоги, а тому, враховуючи задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на правничу допомогу у даній справі в сумі 3000 грн., а також відповідно до вимого статті 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача 420 грн 40 коп. у відшкодування сплаченого судового збору, тобто половину понесених у справі судових витрат.

Outcome: approved