Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-20 00:00:00

У листопаді 2018 року позивач в особі Публічного Акціонерного Товариства «МетаБанк» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом реалізації майна на прилюдних торгах з початковою ціною 523436 гривень в рахунок погашення заборгованості відповідача перед банком за кредитним договором № 60700000069 від 17.06.2005 року в розмірі 492305,43 гривні, з яких 250767,96 гривень заборгованість за кредитом, 78563,97 гривень заборгованість за відсотками, 162973,49 гривень пеня. В обгрунтування своїх вимог, представник позивача доводив суду, що 17 червня 2005 року між Акціонерним банком Металург (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство МетаБанк, що підтверджується копією Статуту та [PERSON] був укладений кредитний договір № 607600000069 згідно з яким йому було надано кредит в сумі 19789,00 доларів США на придбання нерухомого майна. У подальшому валюту кредиту було змінено на гривню, внаслідок чого сума залишку кредиту була визначена у розмірі 295062,33 гривні 33 копійки. Згідно з п. 3.1. Кредитного договору, Позичальник зобов`язався повернути АТ «МетаБанк» суму наданого кредиту не пізніше 17 червня 2020 року, протягом дії Кредитного договору погашати частину кредиту, сплачувати відсотки, комісії та інші платежі, а також виконувати інші обов`язки згідно з умовами Кредитного договору. Одним із видів забезпечення зобов`язань Позичальника [PERSON] перед Банком за Кредитним договором є іпотека за іпотечним договором № 9076000000601 від 17.06.2005 року (посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Несмашною О.С. за реєстр. № 1162), а саме: квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 52,26 кв.м., житловою площею 30,2 кв.м., що складається з двох жилих кімнат. Протягом строку дії договору Позичальником не були виконані обов`язки у частині сплати тіла кредиту, процентів за користування ним, а також зобов`язання відносно сплати штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого АТ МетаБанк 05 березня 2018 року, у відповідності до п. 3.2 Кредитного договору представниками АТ МетаБанк було складено акт, у якому встановлено наявність порушень кредитного договору з боку позичальника, а саме: несплати щомісячних платежів у загальній сумі 138393,71 гривень та відсутності оплат на розрахунковий рахунок, що відповідно до зазначеного вище, є підставою для дострокового стягнення заборгованості. 06 березня 2018 року, у відповідності до п. 3.1, 3.2 Кредитного договору АТ МетаБанк було прийнято рішення про наближення строків дії кредитного договору № 607600000069 від 17.06.2005 року та дострокове погашення [PERSON] суми кредиту та заборгованості за соткамиу та іншими платежами. Також вказаним рішенням було вирішено звернути стягнення за вказаним вище предмет іпотеки. Станом на 01.11.2018р. загальна сума заборгованості за всіма зобов`язаннями складає 492305,43 (Чотириста дев`яносто дві тисячі триста п`ять гривень 43 копійки) гривень. Порушення взятих Позичальником на себе зобов`язань відповідно до Кредитного договору дає право АТ МетаБанк звернути стягнення на предмет іпотеки за вищевказаним іпотечним договором. 19.03.2018 року позивач направив [PERSON] повідомлення-вимогу рекомендованим листом 20.03.2018р., яка залишилася поза увагою боржника, тому банк вимушений був звернутися до суду. \~ \~ \~ \~ У судовому засіданні представник позивача підтримав свій позов та наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідач та його представник заперечували проти позову та пояснювали, що сума боргу є завишена та не відповідає умовам договору, по друге: відповідач вважає, що банк звернувся до суду з відповідним позовом з порушенням строків позовної давності і по-третє: відповідач не погоджується з визначеною сумою початкової вартості квартири. Підсумовуючи викладене, відповідач просить суд відмовити позивачу у позові. Суд, розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив обставини та вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 17 червня 2005 року між Акціонерним банком Металург (правонаступником якого за всіма правами та обов`язками є Публічне акціонерне товариство МетаБанк, що підтверджується копією Статуту) та [PERSON] був укладений кредитний договір № 607600000069, згідно з яким відповідачу було надано кредит в сумі 19789,00 доларів США на придбання нерухомого майна. У подальшому валюту кредиту було змінено на гривню, внаслідок чого сума залишку кредиту була визначена у розмірі 295062,33 гривні 33 копійки. За умовами п. 3.1. Кредитного договору, Позичальник зобов`язався повернути АТ «МетаБанк» суму наданого кредиту не пізніше 17 червня 2020 року, протягом дії Кредитного договору погашати частину кредиту, сплачувати відсотки, комісії та інші платежі, а також виконувати інші обов`язки згідно з умовами Кредитного договору. Одним із видів забезпечення зобов`язань Позичальника [PERSON] перед Банком за Кредитним договором є іпотека за іпотечним договором № 9076000000601 від 17.06.2005 року (посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Несмашною О.С. за реєстр. № 1162), а саме: квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 52,26 кв.м., житловою площею 30,2 кв.м., що складається з двох жилих кімнат. Протягом строку дії договору Позичальником не були виконані обов`язки у частині сплати тіла кредиту, процентів за користування ним, а також зобов`язання відносно сплати штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого АТ МетаБанк 05 березня 2018 року, у відповідності до п. 3.2 Кредитного договору представниками АТ МетаБанк було складено акт, у якому встановлено наявність порушень кредитного договору з боку позичальника. Також вказаним рішенням було вирішено звернути стягнення за вказаним вище предмет іпотеки. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором Банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Приписами ст. 526 ЦК України зазначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договорута вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. \~ \~ \~ \~За змістом ч. 1 ст. 575 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. Відповідно до ст. 589 ЦК України, ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у ст. 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку». Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором. Згідно із ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Через порушення боржником основного зобов`язання банк в силу ст. ст. 33, 39 Закону України «Про іпотеку» має право задовольнити свої вимоги щодо стягнення кредитної заборгованості шляхом звернення стягнення на іпотечне майно. 29 травня 2019 року Великою Палатою Верховного Суду прийнята Постанова суду по справі № 310/11024/15-ц (провадження № 14-112 цс 19) в аналогічній з цією цивільною справою, якою підтверджена правова можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 41-47 Закону) в межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України\~«Про виконавче провадження», з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку». Частиною 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. З оглянутого судом кредитного договору, у відповідності п. 3.1. у редакції додаткової угоди № 1 від 13.11.2015 р. до кредитного договору, у випадку затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць та/або перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десяті відсотків, та/або невиконання Позичальником зобов`язань, передбачених розділом 2 кредитного договору, Банк має право прийняти рішення про дострокове погашення позичальником кредиту те достроково стягнути суму виданого кредиту, відсотків та інших платежів, у тому числі шляхом погашення заборгованості за рахунок забезпечення. У разі порушення умов кредитного договору та/або умов іпотечного договору 1 потекодержателі за 3О (тридцять) календарних днів до дня прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання надсилає або вручає Іпотекодавцю письмову вимогу пре усунення порушення. Про прийняте іпотекодержателем рішення щодо реєстрації за собою права власності на предмет іпотеки, іпотекодавцю надсилається письмове повідомлення. Рішення Іпотекодержателя про зверненні стягнення на предмет іпотеки шляхом реєстрції за собою права власності на предмет іпотеки є достатньою підставою для витребування предмета іпотеки від Іпотекодержателя чи третіх осіб. Отже, аналізуючи вищевказане, суд приходить до висновку, що вимога позивача заснована на законі, а тому підлягає задоволенню. До вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини. Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Доводи відповідача щодо застосування строків позовної давності не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, оскільки відповідачем не надано доказів та та аргументованих розрахунків строків позовної давності. Відповідно до стаггі 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого ос звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки . Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його пор\ шила (частина перша статті 261 ЦК України. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України). Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання позовної давності починається заново. Згідно до п. 1.1. Кредитного договору та п.1.2. Іпотечного договору кредит надавався Відповідачу на термін по 17.06.2020р. Відповідно до раніше наданого розрахунку заборгованості Відповідач здійснив с оплату по Кредитному договору 09.12.2016 року в сумі 3300,30 гривень та по процентам в сумі 6699,70 грн. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Позивачем заявлені вимог про стягнення пені за період з 01.12.2017р. по 31.10.2018 року складає лише 11 місяців, які передували до дати подачи позивачем позову до суду, а відтак Банком не порушені приписи п. 1 ч 2 ст. 258 ЦК України щодо позовної давності один рік до вимог про стягнення неустойки (штраф;, пені). Таким чином, враховуючи умови п. 1.1. Кредитного договору, п.1.2. Іпотечного до зважаючи на останні платежі Відповідача по Кредитному договору, суд вважає, що відсутні підстави для застосування до позовних вимог строків позовної давності. Інші доводи відповідача не заслуговують до уваги суду, оскільки викликані вони емоційним станом боржника до позову. Будья яких спростувань щодо доводів позивача відповідачем не надано. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 7384,57 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved