Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказуючи, що 17.08.2007 року між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] укладений кредитний договір № 11199490000, за умовами якого позивач надавав відповідачу кредит у сумі 40 000 доларів США, а остання зобов'язувалась належним чином прийняти, використовувати та повернути кошти Банку, здійснюючи плату за кредит, встановлені проценти та комісію у передбачені Договором терміни. На забезпечення виконання умов казаного договору 17.08.2007 року між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] укладено договір поруки, згідно якого [PERSON] взяв на себе зобов'язання нести солідарну відповідальність у тому ж обсязі, що і позичальник за вищевказаною кредитною угодою, включаючи сплату основного боргу та нарахованих відсотків за користування кредитом та сум штрафних санкцій. Однак, всупереч умовам договору, відповідачі свої зобов'язання належним чином не виконали, в результаті чого утворилась заборгованість у розмірі 14 391,89 доларів США, що еквівалентно 169 179,46 грн., яку просять стягнути з відповідачів як солідарних боржників. Крім того просять стягнути з відповідача 1 691,79 грн. сплаченого судового збору. В ході розгляду справи позивач ПАТ «Дельта Банк» збільшили позовні вимоги, надавши до суду уточнену позовну заяву /а.с.95-96/, згідно якої просили стягнути з відповідачів, як солідарних боржників 20 673,07 доларів США, що еквівалентно 241 579,14 грн., з яких 14 309,39 доларів США, що еквівалентно 167 174,70 грн. заборгованості за кредитом, 6368,68 доларів США, що еквівалентно 74 404,44 грн. заборгованості за відсотками та сплачений судовий збір у розмірі 2415,79 грн. В судовому засіданні представник ПАТ «Дельта Банк» Криворучко С.М. позовні вимоги підтримав в повному обсязі і на підставах викладених в позовній заяві та пояснив, що відповідачі свої зобов'язання за кредитним договором та договором поруки від 17.08.2010 року виконують не належним чином, у зв'язку з чим утворилась заборгованість за кредитним договором. Дійсно в 2010 році П'ятихатським районним судом Дніпропетровської області було винесено рішення, згідно якого з відповдачів, як солідарних боржників стягнуто заборгованість за кредитним договором в розмірі 297 063,21 грн., 1700 грн. сплаченого судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. На підставі винесеного рішення отримали виконавчі листі, які були пред'явленні до виконання, проте у відкритті виконавчого провадження було відмовлено. На сьогоднішній день виконавчі листи з примусового виконання рішення П'ятихатського районного суду від 21.10.2010 року не перебувають на примусовму виконанні, з 2010 року відповідачами жодних проплат в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором не проводилось, також не проводилось і звернення стягнення на предмет застави. Крім того, прохання відповідача [PERSON] про застосування строків позовної давності вважають необгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки строк позовної давності ними не пропущено, так як строк виконання зобов'язання по кредитному договору встановлений до 15 серпня 2014 року, з позовною завою до суду звернулись в червні 2014 року, тобто в межах строків позовної давності. В тіло кредиту, яке вони просять стягнути з відповідачів теж входить той розмір заборгованості за тілом кредиту, який був стягнутий за рішенням П'ятихатського районного суду від 21 липня 2010 року. В судове засідання 30.10.2014 року відповідач ПАТ «Дельта Банк» свого представника не направили, надіслали клопотання про розгляд справи за відсутності їх представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі /а.с.157/. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, заява про розгляд справи за її відсутності до суду не надходила. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав до суду клопотання, згідно якого просить провадження по справі закрити, оскільки 21.07.2010 року П'ятихатським районним судом Дніпропетровської області винесено рішення, яким стягнуто на користь ПАТ «Укрсиббанк» в солідарному порядку з нього та [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 11199490000 від 17.08.2007 року. Вказене рішення набрало законної сили, а тому оскільки є рішення, що набрало законної сили між тими самим сторонами про той самий предмет спору, вважає, що провадження по даній справі підлягає закриттю. Крім того вважає, що позивач звернувся до суду з вказаними вимогами з пропущенням строку позовної давності, тому просив застосувати позовну давність до вимог позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором та відсотками/а.с.63-64, 108-109, 136-138/ Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 17 серпня 2007 року між Банком та [PERSON] укладений договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного зсобу № 11199490000 /а.с.6-14/, за умовами якого Банк взяв на себе зобов'язання надати [PERSON] кредит у розмірі 40 000 доларів США на умовах цього договору, а відповідач взяла на себе зобов'язання прийняти, належним чином використовувати кредит за цільовим призначенням, а саме на покупку авто, і повернути Банку кредитні кошти (кредит) у строки, обумовлені цим договором, що підтверджується копією зазначеного договору, сплатити проценти за користування кредитом/п.п.1.1, 1./ Згідно умов кредитного договору, а саме п.п. 1.2.2. відповідач [PERSON] зобов'язана здійснювати повернення кредиту у повному обсязі і терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту та сплачувати проценти за користування кредитним коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту у розмірі 11,50 % річних, а після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка за умовами пп. 1.3.1 Договору підлягає перегляду відповідно до уомв Договору. Того ж дня з метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між АКБ «УкрСиббанк» та [PERSON] (поручитель) укладено договір поруки № 11199490000/2, за умовами якого поручитель зобов'язувався відповідати за виконання позичальником усіх його зобов'язань перед кредитором в повному обсязі, як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому/а.с.16-17/. Рішенням П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 21.07.2010 року стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь АКБ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 297 063,21 грн., 1700 грн. сплаченого судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи/а.с.143-145/ Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 27.09.2010 року рішення П'ятихатського районного суду залишено без змін /а.с.146/. На підставі рішення П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 21.07.2010 року видано виконавчі листи, які Банком пред'явлено до виконання до ВДВС П'ятихатського РУЮ, проте постановою державного виконавця від 19.01.2011 року відмовлено у прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-93 від 21.07.2010 року, у зв'язку з тим, що довіреність на представництво інтересів в органах виконавчої служби не завірена належним чином /а.с.119/ 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до умов якого ПАТ «УкрСибанк» відступив на користь ПАТ «Дельта Банк» право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за укладеним з [PERSON] договором про надання споживчого кредиту № 11199490000 від 17.08.2007 року /а.с.27-27/ Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованість відповідачів по відсоткам за користування кредитом за період з 19 грудня 2011 року по 23 липня 2014 року складає 6 368,68 доларів США, що еквівалентно 74404, 44 грн. /а.с.98/. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом, згідно ст. 514 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язані здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Застережень щодо заміни кредитора у кредитному зобов'язані Закон та вказаний кредитний договір не містить. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. У ст. 61 Конституції України зазначено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те ж саме правопорушення. З матеріалів справи вбачається, що вимоги АКБ «УкрСиббанк» в частині стягнення тіла кредиту в розмірі 297 063,21 грн. рішенням П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 21.07.2014 року задоволені, тобто позивачем вже реалізовано право на стягнення заборговності за тілом кредиту по кредитному договору від № 11199490000 від 17.08.20107 року, у зв'язку з чим вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту не є законними та обгрунтованими, а тому задоволенню не підлягають. Що ж стосується вимог позивача про стягнення заборгованості за відсотками суд приходить до наступного. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (статті 530,631 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Як убачається з матеріалів справи, сторони встановили як строк дії договору - до повного повернення Банку всієї суми кредиту за Договором та повного погашення плати за кредит і неустойки, у разі її нарахування ( пункт 9.8 Договору), кінцевий строк повернення кредиту - до 15 серпня 2014 року (пункт 1.2.2 Договору), так і строк виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів - (пункт 1.2.2 Договору). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України). Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України). Відповідачем [PERSON] надано до суду клопотання, згідно якого останній просить суд застосувати позовну давність до вимог позивача про стягнення заборгованості за відсотками /а.с.108-109/ Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України). При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно з умовами кредитного договору (пункт 1.2.2 Договору) відповідач [PERSON] зобов'язувалась здійснювати повернення кредиту у повному обсязі і терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту. Але в будь-якому випадку не пізніше 15 серпня 2014 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов Договору або умов відповідної угоди Сторін. Тобто умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, у зв'язку з чим право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України № 6-20цс14 від 19 березня 2014 року, яка відповідно дост. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України. Пунктом 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Як вбачається зі змісту Договору, кінцевий термін повернення основної заборгованості по кредитному договору 15 серпня 2014 року, тобто позивач правомірно здійснював нарахування відсотків у зв'язку з неналежним виконанням відповідачами заборгованості за кредитним договором. З вимогою про стягнення відсотків за користування кредитом за період з 27.12.2011 року по 24.07.2014 року банк звернувся до суду 03 червня 2014 року, тобто в межах строків позовної давності, у зв'язку з чим вимоги позивача про стягнення відсотків у розмірі 6 368,68 доларів США, що еквівалентно 74 404,44 грн. є законними та обгрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі ст.ст. 509, 530, 553-554, 610, 626, 611, 629, 631, 1050, 1048, 1054 ЦК України та

Outcome: dismissed