Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-27 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом в якому вказав , що 01.03.2005 року між [PERSON] та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Урожай» було укладено договір оренди землі № 38 строком на 10 років . Відповідно до даного Договору позивачем надано в оренду СТОВ «Урожай» в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення загальною площею 5,15 га, розташовану на території Молдовської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області, яка, згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], належить йому на праві власності . Не маючи наміру продовжувати вищевказаний договір оренди, позивач 06.11.2014 року звернувся до СТОВ «Урожай» з заявою про розірвання договору оренди після спливу вказаного в ньому строку. 04.12.2014 року йому було надіслано лист-відповідь за № 263, з якого він дізнався, що 05.05.2011 року ним нібито було укладено додаткову угоду до договору оренди землі з орендарем СТОВ «Урожай», яким збільшено термін дії договору оренди на 10 років. Особисто до нього з приводу укладання такої додаткової угоди СТОВ «Урожай» не зверталося. З метою з'ясування цих обставин у грудні 2014 року позивач звернувся до відділу Держземагентства у Голованівському районі Кіровоградської області із заявою про видачу йому, у разі наявності, копії додаткової угоди до договору оренди землі № 38 від 01.03.2005 року. 22.12.2014 року у відповідь на звернення позивача відділом Держземагентства у Голованівському районі Кіровоградської області йому було надано копію додаткової угоди до договору оренди землі від 05.05.2011 року, зареєстрованої у відділі Держкомзему у Голованівському районі 05.05.2011 року за № [NUMBER]. Відповідно до змісту вказаної додаткової угоди вона була укладена між СТОВ «Урожай» в особі директора [PERSON] та [PERSON] Пунктом 1 вказаної додаткової угоди було внесено зміни до п. 8 договору оренди землі № 38 від 01.03.2005 року та зазначено, що договір укладено на 10 років з моменту державної реєстрації додаткової угоди. Таким чином, строк дії договору оренди фактично було збільшено на 6 років. Позивач ніколи не мав наміру подовжувати термін дії договору оренди землі, укладеного між ним та відповідачем, він до відповідача та відповідач до нього з відповідними пропозиціями не зверталися. Вказану додаткову угоду позивач з відповідачем ніколи не укладав та не підписував. У розділі «Підписи сторін» у графі «Орендодавець» у додатковій угоді до договору оренди землі № 38 від 01.03.2005 року напроти прізвища [PERSON] стоїть підпис, який виконаний не ним, а іншою особою з наслідуванням його підпису. Невідповідність підпису у додатковій угоді справжньому підпису позивача видно практично неозброєним оком та може бути доведено почеркознавчою експертизою. Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЗУ «Про оренду землі», договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Ч. З ст.203 ЦК України передбачено , що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. За таких умов, зважаючи на відсутність будь-якого волевиявлення позивача, направленого на укладення оспорюваної додаткової угоди та невідповідність її змісту його внутрішній волі, представник позивача вважає, що додаткова угода до договору оренди землі від 05.05.2011 року має бути визнана недійсною, як така, що вчинена без дотримання вимог ч. 1, 3 ст. 203 ЦК України, просить визнати недійсною Додаткову угоду до договору оренди землі № 38 від 01.03.2005 року, укладену 05.05.2011 року між [PERSON] та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Урожай», зареєстровану у відділі Держкомзему у Голованівському районі 05.05.2011 року за № [NUMBER] та стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Урожай» на користь позивача понесені ним судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] позов підтримали в повному обсязі . Позивач суду пояснив , що строк дії укладеного ним договору оренди землі закінчувався в 2015 році , тому в листопаді 2014 року він звернувся до відповідача з заявою , в якій зазначив , що має намір забрати належну йому земельну ділянку і просив відповідача його землю більше не обробляти . В грудні 2014 року він отримав від відповідача листа , з якого дізнався , що між ним та відповідачем нібито укладена додаткова угода , якою термін дії договору оренди землі продовжено до 2021 року. Додаткової угоди він не підписував , копії угоди не мав , тому звернувся в відділ Держкомзему з заявою про видачу йому , в разі наявності , копії укладеної ним додаткової угоди . 22.12.2014 року копію додаткової угоди він отримав і в січні 2015 року звернувся до суду з позовом про визнання додаткової угоди недійсною . Орендну плату він отримував особисто в натуральній формі , тобто зерном , СТОВ «Урожай» 3-4 роки назад пропонувало йому укласти додаткову угоду, він відмовився , т ому не знав , що така угода, підписана невідомою особою,існує. Він нікого не уповноважував на підписання такої угоди , мав намір після закінчення строку дії договору оренди обробляти землю самостійно. Представник позивача [PERSON] , враховуючи добуті по справі докази та експертний висновок , яким підтверджено , що підписи в додатковій угоді до договору оренди землі вчинено не [PERSON] , а іншою особою з наслідуванням справжнього підпису позивача , просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача витрати по оплаті судового збору та судово-почерковознавчої експертизи. Представник позивача вважає , що строк позовної давності позивач не пропустив так як про додаткову угоду дізнався в грудні 2014 року , підстави для призначення повторної експертизи відсутні. Вільні зразки почерку , умовно-вільні , експериментальні зразки та досліджуваний матеріал зібрані судом відповідно до вимог ЦПК України та належним чином долучені до матеріалів справи . Вільні зразки судом ідентифіковані ,позивач пояснив , що належать підписи в зразках саме йому , представник відповідача заперечень не мав і висновки експертизи не спростував і не оспорив. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав і суду пояснив , що позивачу пропонували укласти додаткову угоду до договору оренди землі , він погодився оскільки збільшувався розмір орендної плати , додаткову угоду підписав і орендну плату отримував особисто в розмірі більше 3% від вартості земельної ділянки . Оскільки позивачу було відомо про наявність додаткової угоди з 2011 року він пропустив строк звернення до суду , тому просить застосувати до позовних вимог [PERSON] позовну давність та наслідки , передбачені п. 4 ст. 267 ЦПК України , відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі . В судове засідання 17.07.та 28.08.2015 року представник відповідача [PERSON] не з»явився без поважних причин, тому зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи , що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України . Третя особа - представник відділу Держкомземагенства в Голованівському районі Кіровоградської області в судове засідання не з»явився , надіслав заяву про розгляд справи в його відсутність . Суд, заслухавши позивача , представника позивача , представника відповідача , дослідивши заяву третьої особи та матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 1 ЗУ «Про оренду землі» встановлено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно приписів ст.. 13 , 20 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі , підлягає державній реєстрації і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. При цьому право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. В ч.1 ст.16 Закону України «Про оренду землі» зазначено , що укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі», та порушення вимог ст. ст. 4-6, 11, 17, 19 Закону України «Про оренду землі» є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України. Ч. 1 ст. 203 ЦК України передбачено , що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. В правових позиціях Верховного Суду України, викладених у Постанові від 18.07.2012 року по справі № 6-77цс12, також зазначено , що відсутність у договорах оренди землі хоча б однієї з істотних умов, передбачених у ч. 1 ст. 15 Закону України "Про оренду землі", є підставою для визнання недійсними таких договорів оренди відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України "Про оренду землі". Підписання договору особою, яка не має на це повноважень та відсутність волевиявлення власника, є підставою для визнання договору недійсним (ст.ст. 203,215 ЦК України). Судом встановлено , що позивач [PERSON], будучи власником земельної ділянки № [NUMBER] площею 5,15 га згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , розташованої на території Молдовської сільської ради Голованівського району , 01.03.2005 року уклав з СТОВ «Урожай» договір оренди земельної ділянки № 38 строком на 10 років. Договір було зареєстровано в Голованівському відділі КРФ ДП « Центр державного земельного кадастру» 29.06.2005 р , № 332, тобто строк дії договору закінчувався 29.06.2015 року , а/с- 7-10, т. 1 . Не маючи наміру продовжувати строк дії зазначеного договору оренди земельної ділянки позивач в листопаді 2014 року попередив про це відповідача , запропонував йому в подальшому його земельну ділянку не обробляти ,оскільки він оброблятиме землю самостійно після спливу строку дії договору . З листа відповідача від 04.12.2014 року він дізнався , що 05.05.2011 року ним нібито було укладено додаткову угоду до договору оренди землі № 38 від 01.03.2005 року і строк дії договору продовжено до 05.05.2021 року , відповідач відмовляється розривати з ним договір оренди землі достроково. 22.12.2014 року позивач , отримавши з відділу Держкомзему в Голованівському районі в відповідь на своє звернення копію додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки № 38 від 05.05.2011 року , переконався , що додаткова угода існує і підписи в угоді вчинені не ним , а іншою особою , 19.01.2015 року звернувся до суду за захистом своїх прав . З дослідженого в судовому засіданні висновку судово-почерковознавчої експертизи № 179 від 04.06.2015 року слідує , що підписи , розташовані у графах «орендодавець [PERSON] » в додатковій угоді до договору оренди землі № 38 від 05.05.2011 року , укладеній між [PERSON] та СТОВ «Урожай» в особі директора [PERSON], яка міститься в технічній справі на арк. № 2 , виконані не [PERSON] , а іншою особою з наслідуванням справжнього підпису [PERSON], підписи вчинені однією особою , а/с- 6-14, т. 2 . Посилання представника відповідача на те , що пропозиція про укладення додаткової угоди до договору оренди землі № 38 від 01.03.2005 р була зроблена позивачу в 2010 р і позивач підтвердив свою згоду на укладення договору тим , що в 2011-2014 рр отримував орендну плату в більшому розмірі , тобто йому було відомо про існування додаткової угоди з 2011 року і він пропустив строк звернення до суду не заслуговують на увагу і повністю спростовуються зверненням позивача з листом до відповідача в листопаді 2014 року , листом - відповіддю відповідача від 04.12.2014 року , зверненням позивача в Держкомзем за копією додаткової угоди до договору , яку він би мав в разі укладення угоди особисто та експертним висновком , який беззаперечно підтвердив , що підписи в договорах оренди землі вчинено не [PERSON], а іншою особою . Факт отримання орендної плати позивачем [PERSON] . в 2011 -2014 рр не оспорюється , але в відомостях на видачу орендної плати зазначено , що [PERSON] . отримував кошти за земельні паї в різних сумах . Разом з тим , з пояснень позивача та представника відповідача слідує , що орендну плату власники земельних паїв отримували в натуральній формі , тобто зерном . З дослідженої в судовому засіданні довідки про отриманні [PERSON] орендної плати за період 2009-2014 рр слідує, що розмір орендної плати з 1,5 % до 3% було збільшено не в 2011 році ,а в 2009 році, в 2011 році орендна плата в грошовій сумі була збільшена на 1% , тобто становила 4 % , в 2012 р та в 2013 р орендна плата в грошовій сумі була зменшена до 3,8% та відповідно , 3,9% , в 2014 році знову збільшена до 4,1% , але позивач отримував орендну плату в натуральній формі , тобто зерном і розмір орендної плати в зерні фактично не змінювався . Позивач отримував протягом всього періоду оренди землі 800 кг пшениці та 800 кг ячменю . Інші види сільськогосподарської продукції змінювались , але суттєвої різниці в грошовій сумі не було тому позивач збільшення розміру орендної плати не спостерігав . Розмір орендної плати в грошовій сумі збільшувався в зв»язку з збільшенням цін на сільськогосподарську продукцію. Так, відповідач в різні роки до зерна пшениці та ячменю додавав до орендної плати соняшник -100 кг або 150 кг , цукор - 25 кг , крупи - 20 кг та макарони- 5 кг.(2012 р) або взаміну соняшника та круп видавав не 25 кг а 100 кг цукру , 30 кг макаронів і т. інше , а/с-69-150, т. 1 . Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» №475/97-ВР від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року (далі - Конвенція), Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти будь-які дії щодо свого майна. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно положень ст. 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Зазначені положення Цивільного кодексу України повністю відповідають захисту права власності, яке гарантується ст. 1 Першого Протоколу до Європейської Конвенції з прав людини та основних свобод, що у відповідності до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства. Зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини, які національні суди ,відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», повинні застосовувати як джерело права. Так, Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 29.11.1991 року у справі «Пайн Велей Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначив, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Зазначені сподівання, тобто те, на що розраховував позивач, відповідачем порушені. Таким чином , суд вважає доведеним , що додаткову угоду до договору оренди землі від 05.05.2011 року позивач [PERSON] . особисто не підписував , повноваження на це іншій особі не надавав , що свідчить про відсутність волевиявлення орендодавця на її укладення і є підставою для визнання правочину недійсним в зв»язку з відсутністю волевиявлення сторони правочину . Особа ,яка підписала додаткову угоду до договору оренди землі від 05.05.2011 року , укладену від імені позивача [PERSON], не була його представником і не мала будь-яких повноважень на вчинення дій від імені позивача . Факт підписання додаткової угоди до договору оренди землі від 05.05.2011 року іншою особою повністю підтверджений експертним висновком № 179 від 04.06.2015 року , який суд визнає належним та допустимим доказом . Будь-яких доказів на спростування експертного висновку , а також на підтвердження доводів , на які посилається представник відповідача в своїх запереченнях , суду не надано. Судово-почерковознавча експертиза проведена відповідно до вимог ЦПК України та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та проведення експертиз , зразки підпису позивача надані позивачем та представником позивача і зазначені як належні позивачу , кожний документ зі зразком оглянутий представником відповідача , судом , ідентифікований і зазначений в ухвалі суду . Експериментальні зразки відбирались в судовому засіданні в присутності представника відповідача , досліджуваний матеріал надано представником відповідача та належним чином витребуваний судом . Підстав для проведення повторної експертизи суд не вбачає , оскільки експертний висновок не суперечить іншим матеріалам справи, не викликає сумнівів в його правильності , не містить істотних порушень , які б призвели до обмеження або обмежили права та обов»язки інших осіб . Не вбачає суд підстав для застосування положень ст..ст. 261,267 ЦК України , оскільки позивач [PERSON] дізнався про порушення своїх прав 04.12.2014 року і вже в січні 2015 року звернулася до суду . Відповідно до вимог ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Виходячи з наведеного суд вважає, що є всі підстави для задоволення позову в повному обсязі . Викладене підтверджується копією Договору оренди землі від 01.03.2005 року , а/с- 7-9, т. 1 ,копією листа СТОВ «Урожай» , а/с- 11, т. 1 , копією листа з Держкомзему в Голованівському районі № 987/02/01-11 від 22.12.2014 р , а/с- 12 , т. 1 , копією додаткової угоди до Договору оренди землі від 05.05.2011 року , а/а-13, т. 1 , копією акту про передачу та прийом земельної ділянки , а/с- 10,т. 1, довідкою №38 від 05.02.2015 р , а/ 69, т. 1 , копіями відомостей на видачу орендної плати за оренду земельних паїв в 2009-11 рр в с. Молдовка , а/с- 70-87, т. 1 , копіями відомостей на видачу орендної плати за оренду земельних паїв продукцією в 2012 - 2014 р в с. Молдовка , а/с- 88-148 т. 1 , додатковими угодами до договору оренди землі № 38 від 05.10.2012 р , а/с- 149,150, т. 1 , копією Державного акта , а/с- 160, т. 1 , витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки , а\\с- 159,т. 1 висновком судово - почерковознавчої експертизи № 179 від 04.06.2015 року , а/с- 6,14, т. 2 , копією паспорта позивача [PERSON]. , а\\с- 15-17, т. 2 , не викликає сумніву ,є достовірним. Відповідно до вимог ст.. 88 ЦПК України стороні ,на користь якої ухвалено рішення , суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому судові витрати по справі необхідно покласти на відповідача .

Outcome: approved