Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

У квітні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , приватного нотаріуса Арбузинського районного нотаріального округу Миколаївської області Грицаєнко Л.М. про визнання заповіту таким, що втратив чинність та тлумачення заповіту, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до складеного [PERSON] заповіту, посвідченого 16 лютого 2018 року в.о. старости с. Новокрасне Арбузинського району Миколаївської області [PERSON] , [PERSON] заповів земельну ділянку, розташовану в межах території Новокрасненської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області площею 7.72 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала йому на праві приватної власності на підставі Державного акта серії МК № 748665, виданого Арбузинською районною державною адміністрацією 21 листопада 2004 року, своїй доньці [PERSON] . Однак вказаний заповіт у Спадковому реєстрі відсутній, через що нотаріусом надано роз`яснення про порушення форми його посвідчення. Вказаний заповіт внести до Спадкового реєстру неможливо, поскільки в клієнтській базі Міністерства юстиції Арбузинської селищної ради як територіальної громади не існує, станом на 22 травня 2018 року с. Новокрасне було підпорядковане Новокрасненській сільській раді, відомості про заповіт будуть внесені після відображення всіх змін щодо створеної територіальної громади на офіційному веб-сайті Верховної ради України та в клієнтській базі Єдиних та Державних реєстрів Міністерства юстиції України. Крім вказаного заповіту, 31 жовтня 2007 року [PERSON] заповів вказану земельну ділянку [PERSON] на підставі заповіту, посвідченого секретарем Новокрасненської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області Дуйко В.І. Посилаючись на те, що складений спадкодавцем новий заповіт на той же об`єкт спадщини скасовує попередній та підлягає тлумаченню, позивач прохала визнати таким, що втратив чинність заповіт, зареєстрований за № 109 31 жовтня 2007 року та посвідчений секретарем Новокрасненської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області Дуйко В.І., відповідно до якого [PERSON] заповів на ім`я [PERSON] земельну ділянку, розташовану в межах території Новокрасненської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області площею 7.72 га, а також здійснити тлумачення заповіту, зареєстрованого в реєстрі за № 24 16 лютого 2018 року, посвідченого в.о. старости с. Новокрасне Арбузинського району Миколаївської області [PERSON] , за яким [PERSON] заповів земельну ділянку, розташовану в межах території Новокрасненської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області площею 7.72 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала йому на праві приватної власності на підставі Державного акта серії МК № 748665, виданого Арбузинською районною державною адміністрацією 21 листопада 2004 року, [PERSON] шляхом визнання його таким, що визначає останню волю заповідача та таким, що є чинним. Ухвалою суду від 20 травня 2019 року відповідача по справі приватного нотаріуса Арбузинського районного нотаріального округу Миколаївської області Грицаєнко Л.М. замінено на Арбузинську селищну раду Миколаївської області. Відповідачем [PERSON] відзив на позовну заяву не подано. Відповідач Арбузинська селищна рада Миколаївської області надала відзив на позовну заяву, в якому зазначено про прийняття рішення на розсуд суду, вказано, що на підставі рішення Новокрасненської сільської ради ХХ11 позачергової сесії сьомого скликання від 10 серпня 2017 року та рішення Арбузинської селищної ради ХХХ позачергової сесії сьомого скликання від 10 серпня 2017 року за № 2 було утворено Арбузинську селищну об`єднану територіальну громаду. Повноваження Новокрасненської сільської ради та голови Новокрасненської сільської ради припинилися 10 серпня 2017 року в день набуття повноважень селищною радою обраної об`єднаної територіальної громади. З огляду на незначну віддаленість с.Новокрасне від смт. Арбузинка та за наявності державного та приватного нотаріусів на території смт. Арбузинка, Арбузинською селищною радою не покладалися обов`язки щодо посвідчення заповітів на в.о. старости с.Новокрасне. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали заявлені вимоги та прохали їх задовольнити. Представник Арбузинської селищної ради Миколаївської області в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що заповіт, складений 16 лютого 2018 року та посвідчений в.о. старости с. Новокрасне Арбузинського району Миколаївської області [PERSON] як неуповноваженою особою, тому цей заповіт і не був зареєстрований. У зв`язку із здійсненням об`єднання громад у кінці 2017 року секретар сільської ради теж не могла вчиняти нотаріальні дії. Вказав, що заповіт може бути визнаний недійсним в силу закону, тлумаченню підлягає лише правомірний правочин. Оскільки заповіт від 16 лютого 2018 року є нікчемним, тому його і не можна тлумачити. Вислухавши думки учасників процесу, свідка [PERSON] , вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 748665, виданого Арбузинською районною державною адміністрацією 21 листопада 2004 року [PERSON] мав у власності земельну ділянку, розташовану в межах території Новокрасненської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області площею 7.72 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 31 жовтня 2007 року [PERSON] склав заповіт, який посвідчив секретар Новокрасненської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області Дуйко В.І., відповідно до якого на випадок своєї смерті зробив заповітне розпорядження: Державний акт на право власності на земельну ділянку, розташовану в межах території Новокрасненської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 7.72 га, серія МК № 748665, виданий Арбузинською районною державною адміністрацією 21 листопада 2004 року заповів [PERSON] . Крім цього, 16 лютого 2018 року [PERSON] склав інший заповіт, який посвідчив в.о. старости с.Новокрасне Арбузинського району Миколаївської області [PERSON] , відповідно до якого на випадок своєї смерті зробив заповітне розпорядження: земельну ділянку, розташовану в межах території Новокрасненської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 7.72 га (Державний акт - серія МК № 748665, виданий Арбузинською районною державною адміністрацією 21 листопада 2004 року) заповів [PERSON] . Новокрасненська сільська рада Арбузинського району Миколаївської області як юридична особа з організаційно-правовою формою орган місцевого самоврядування зареєстрована в Єдиному державному реєстрі відомостей про юридичну особу 21 липня 1997 року. Її діяльність як юридичної особи припинена 31 травня 2018 року, про що свідчить відповідний запис у цьому ж Реєстрі. За рішенням ХХ11 позачергової сесії сьомого скликання № 1 від 10 серпня 2017 року Новокрасненської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області здійснено об`єднання територіальної громади смт. Арбузинка, с.Полянка, с.Вишневе Арбузинської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області та с. Новокрасне Новокрасненської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області у Арбузинську територіальну громаду з центром у смт. Арбузинка Арбузинського району Миколаївської області, визначено припинення повноважень Новокрасненської сільської ради, Новокрасненського сільського голови в день набуття повноважень селищною радою, селищним головою, обраними об`єднаною територіальною громадою, утвореною внаслідок добровільного об`єднання, правонаступником всього майна Новокрасненської сільської ради визначено Арбузинську селищну раду, обрану об`єднаною територіальною громадою. Аналогічне рішення щодо об`єднання територіальної громади було прийнято 10 серпня 2017 року за № 2 ХХХ позачерговою сесією 7 скликання Арбузинської селищної ради Миколаївської області. 10 січня 2018 року 1 черговою сесією восьмого скликання Арбузинською селищною радою Миколаївської області прийнято рішення за №7, яким до обрання старост на перших виборах старост Арбузинської об`єднаної територіальної громади покладено виконання обов`язків старости у с.Новокрасне Арбузинської селищної ради на [PERSON] з 10 січня 2018 року, який здійснював повноваження Новокрасненського сільського голови до об`єднання. Цим же рішенням затверджено Положення про старосту с.Новокрасне Арбузинської селищної ради. Рішенням № 17 від 15 січня 2018 року 11 позачергової сесії восьмого скликання Арбузинської селищної ради Миколаївської області внесено зміни до рішення сесії селищної ради від 10 січня 2018 року за № 7 шляхом виключення п.2.4.1 п.2 «вчиняє нотаріальні дії, передбачені частиною першою статті 37 Закону України «Про нотаріат», а також Положення про старосту Арбузинської селищної ради об`єднаної територіальної громади викладено в новій редакції. Рішенням № 39 від 26 січня 2018 року виконавчого комітету Арбузинської селищної ради Миколаївської області уповноважено в.о. старости с. Новокрасне [PERSON] як посадову особу місцевого самоврядування на вчинення нотаріальних дій, передбачених ч.1 ст. 37 Закону України «Про нотаріат», прийом заяв та доручень на вчинення нотаріальних дій на території с.Новокрасне. Рішенням № 104 від 23 лютого 2018 року виконавчого комітету Арбузинської селищної ради Миколаївської області було скасоване попереднє рішення виконавчого комітету № 39 від 26 січня 2018 року. [INFO] [PERSON] помер. Після смерті [PERSON] у приватного нотаріуса Арузинського районного нотаріального округу Миколаївської області Грицаєнко Л.М. заведено спадкову справу № 58-2018 від 27.09.2018 року. Із заявами про прийняття спадщини по заповіту до нотаріуса звернулися сторони [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] подала заяву про відмову від спадщини. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 53470266 від 27 вересня 2018 року за № 45543406 значиться чинним заповіт [PERSON] від 31 жовтня 2007 року, інформація щодо заповіту від 16 лютого 2018 року у Спадковому реєстрі відсутня. 01 жовтня 2018 року за №\~602/02-14 приватний нотаріус Арузинського районного нотаріального округу Миколаївської області Грицаєнко Л.М. надала [PERSON] роз`яснення, в якому зазначила, що поданий їй заповіт від 16 лютого 2018 року від імені [PERSON] посвідчений з порушенням вимог щодо його посвідчення і дані про цей заповіт в Спадковому реєстрі відсутні. У заповіті невірно зазначені серія Державного акту на право власності на земельну ділянку та рік видачі його Арбузинською районною державною адміністрацією. Вказала про існування ще одного заповіту, який значиться в Спадковому реєстрі як чинний. Запропонувала в судовому порядку вирішити питання чинності заповітів та визначення кола спадкоємців. У відповідності до листа інформаційного центру\~Міністерства юстиціївнести\~відомості до\~Спадкового реєстру\~про заповіт\~за заявою\~від 11\~травня 2018\~року за\~вих.\~№ 423/3\~(заповідач\~ [PERSON] )\~неможливо,\~оскільки в\~клієнтській базі\~ Міністерства\~юстиції України\~Арбузинської селищної\~ради Арбузинського\~району Миколаївської\~області як\~територіальної громади\~не існує.\~Згідно з\~даними офіційного\~веб-сайту\~Верховної Ради\~України станом\~на 22\~травня 2018\~року с.Новокрасне\~підпорядковане Новокрасненській\~сільській раді.\~Відомості про\~заповіти будуть\~внесені після\~відображення всіх\~змін щодо\~створеної територіальної\~громади на\~офіційному веб-сайті\~Верховної Ради\~України та\~в клієнтській\~базі \~ Єдиних\~та Державних\~реєстрів Міністерства\~юстиції України. Статтею 1216 ЦК України\~встановлено, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини (стаття 1218 ЦК України). Статтею 1233 ЦК України\~встановлено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. За змістом\~статті 317 ЦК України\~право розпорядження майном є однією зі складових права власності, поряд із правом володіння і користування майном. Відповідно до частин першої, другої\~статті 213 ЦК України\~зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. Згідно\~статті 1256 ЦК України\~тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до\~статті 213 цього Кодексу. Проте тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті. Отже, суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача. Неточне відтворення в заповіті власної волі заповідача щодо долі спадщини може бути зумовлене, перш за все, неоднаковим використанням у ньому слів, понять та термінів, які є загальноприйнятими у сфері речових, зобов`язальних, спадкових відносин тощо. Цьому також можуть сприяти й певні неузгодженості між змістом окремих частин заповіту і змістом заповіту в цілому, що ускладнюють розуміння волі заповідача щодо долі спадщини. При цьому, частина друга\~статті 213 ЦК України\~не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення у тексті самого правочину при тлумаченні заповіту, не допускається і внесення змін у зміст заповіту, ураховуючи також, що заповіт - це особисте розпорядження фізичної особи щодо належного їй майна, яким вона відповідно до законодавства має право розпоряджатися на момент укладення заповіту. Разом з цим, позивачем заявлено вимогу про тлумачення заповіту від 16 лютого 2018 року шляхом визнання таким, що визначає останню волю заповідача та таким, що є чинним. \~ \~ \~ \~ \~Тобто,\~пошук волі\~спадкодавця та встановлення чинності заповіту шляхом його тлумачення є виходом за передбачені законом межі тлумачення змісту правочину, у зв`язку з чим позовна вимога про тлумачення заповіту у викладенні, зазначеному позивачем, задоволенню не підлягає. Позивачем позовних вимог щодо тлумачення змісту заповіту від 16 лютого 2018 року у зв`язку з невірним зазначенням у заповіті серії та дати видачі Державного акта на право власності на земельну ділянку не заявлялось, тому суд не може вийти за межі заявлених позовних вимог. Крім вимоги про тлумачення заповіту, позивачем заявлено позовну вимогу про визнання заповіту, посвідченого 31 жовтня 2007 року таким, що втратив чинність. Відповідно до частини першої\~статті 202 ЦК України\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 203 ЦК України\~визначає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Так, згідно даної статті\~ЦК, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно положень\~статті 204 ЦК України\~правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до\~статті 1233 ЦК України\~заповіт є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто(стаття 1234 ЦК України). За нормою\~статті 1235 ЦК України\~заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно\~статті 1247 ЦК України\~визначають загальні вимоги до форми заповіту. Так, згідно частини другої цієї статті заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування (стаття 1251 ЦК України). У відповідності до частини першої\~статті 1257 ЦК України\~заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Частиною п`ятою\~статті 1254 ЦК України\~передбачено, що заповідач має право у будь-який час внести до заповіту зміни. Судом встановлено, що [PERSON] за життя скористався правом, передбаченим\~статтею 1254 ЦК України, та після складення заповіту ним 31 жовтня 2007 року на ім`я [PERSON] склав новий заповіт на належну йому на праві власності земельну ділянку на ім`я [PERSON] . Частиною четвертою\~статті 1236 ЦК України\~передбачено, що чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Відповідно до пункту 5.1 глави 10 "Видача свідоцтв про право на спадщину" розділу ІІ "Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений\~наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, при оформленні спадщини за заповітом нотаріус має надати правову оцінку заповіту, перевірити його реєстрацію у Спадковому реєстрі та чинність на момент смерті заповідача. Нотаріусом, який завів спадкову справу після смерті спадкодавця [PERSON] , відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину. Тобто, встановлені судом обставини справи свідчать про наявність спору між позивачем та нотаріусом щодо невизнання останнім правомірності заповіту, а також між сторонами щодо права на успадкування спірної земельної ділянки. Частиною першою\~статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Оцінюючи ефективність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, суд враховує, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. \~ \~ \~ \~Порушені право чи інтерес підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема\~статтею 16 ЦК України, але який є ефективним способом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей\~55,\~124 Конституції України\~та\~статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення\~Конституції України\~та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті\~8,\~9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема\~статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові\~\~\~від 12 червня 2013 року у справі №6-32цс13. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»\~роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. ЦК України не передбачає такого способу захисту права як визнання заповіту (одностороннього правочину) таким, що втратив чинність. Разом з тим, навіть задоволення такої позовної вимоги не вирішить спору між сторонами, так як нотаріусом не приймається як такий, що відповідає вимогам закону, заповіт від 16 лютого 2018 року як посвідчений з порушенням вимог щодо його посвідчення і в зв`язку з відсутністю даних про цей заповіт в Спадковому реєстрі. Однак позивачем ніяких позовних вимог з метою підтвердити відповідність його вимогам закону щодо права особи, яка його посвідчила в.о. старости с.Новокрасне Арбузинського району Миколаївської області [PERSON] , на його посвідчення та щодо відсутності у Спадковому реєстрі заповіту не заявлялось. Тому суд вважає, що такий спосіб захисту є неефективним, поскільки не зможе відновити порушеного, на думку позивача, права. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту права вочевидь не співпадає з тими правами, які вона намагається захистити, оскільки позивач фактично наполягає на виході за межі пред`явленого позову та визнання за нею права на спадкування спірної земельної ділянки, у зв`язку з чим позовна заява не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed