Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

Представник позивача звернувшись із даним позовом посилається на те, що у [ADDRESS], проживає сім'я [PERSON], яка має на вихованні малолітнього сина [PERSON], [INFO]. З відповідачкою проживає співмешканець [PERSON], який зловживає алкоголем і є неодноразово судимим. У вказаній трьохкімнатній квартирі проживає також брат відповідачки - [PERSON], який теж зловживає алкоголем впродовж тривалого часу, і бабуся [PERSON], яка доглядає за внуком, годує та одягає його. З мамою дитини [PERSON] періодично проводилась роз'яснювальна робота, щодо припинення зловживання алкоголем, поліпшення житлово-побутових умов. Однак позитивних результатів це не дає, оскільки вона не працює та не займається доглядом і вихованням дитини. Співмешканець відповідачки [PERSON] періодично б'є її. При відвідуванні дитини вдома співмешканець матері майже увесь час перебував у нетверезому стані. Після чергового побиття бабуся дитини звернулася до працівників поліції, однак [PERSON] після того, як відсидить декілька діб під арештом, повертається назад до співмешканки і все повторюється. Відомо два випадки коли співмешканець [PERSON] у стані алкогольного сп'яніння завдавав [PERSON] удари ножем. Вона змушена була звертатися до лікарів за допомогою. Під час проведення обстеження умов проживання працівники служби у справах дітей виявляли на підлозі кров. Ці п'яні бійки відбувалися у присутності малолітнього [PERSON], який на даний час панічно боїться ножа як предмета кухонного побуту. Також встановлено, що дитина недостатньо харчується, мама [PERSON] не має коштів на висококалорійну їжу, фрукти та овочі для дитини, не купляє дитині вітаміни та не виконує приписів лікарів. 28 березня 2017 року виконавчим комітетом Коломийської міської ради прийнято рішення № 76 "Про негайне відібрання від матері малолітньої дитини". 10 серпня 2017 року відповідачка в стані алкогольного сп'яніння йшла по місту з дитиною. Перехожі викликали поліцію і, як наслідок, дитину було влаштовано до Міжрегіонального центру соціально-психологічної реабілітації дітей у с. Мединя, Галицького р-ну, Івано-Франківської області. Відомо, що [PERSON] має дефіцит маси тіла та затримку росту. Медики констатували, що у дитини має місце типова затримка фізичного розвитку, білково-енергетична недостатність І ступеня. У 2014 році уже була подібна ситуація, коли мама в стані алкогольного сп'яніння в центрі міста падала на тротуар і перевертала дитячу коляску з одномісячною дитиною. Тоді також маму з дитиною було госпіталізовано до Коломийської дитячої лікарні. Також, 22 грудня 2015 року було прийнято рішення виконавчого комітету № 322 Про негайне відібрання від матері [PERSON] малолітньої дитини [PERSON]. І працівниками служби у справах дітей міської ради було подано позов до Коломийського міськрайонного суду про відібрання дитини від матері. Однак, мама [PERSON] пообіцяла, що стане на шлях виправлення, перестане зловживати алкоголем і тоді справу було залишено без розгляду. На підставі зазначеного просить, ухвалити рішення про відібрання від матері [PERSON] її малолітньої дитини [PERSON], [INFO] та передати дитину органу опіки та піклування для вирішення питання про ї подальше влаштування. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Відповідачка, в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову, посилаючись на те, що вона із малолітньою дитиною проживає в квартирі своєї матері за рахунок пенсії, яку отримає матір. Тривалий час з ними проживав та був її співмешканцем [PERSON], який неодноразово наносив їй побої. З цих підстав вона зверталася з відповідними заявами в поліцію, однак її звернення результатів не давали, а 20 травня 2017 року [PERSON] перебуваючи в стані алкогольного сп»яніння в ході конфлікту ножем наніс їй тілесні ушкодження в область живота, грудей, правого плеча в результаті нанесеного поранення вона перебувала в обласній клінічній лікарні. На той час за дитиною доглядала її мати. Представники органу опіки і піклування Коломийської міської ради відібрали у неї дитину і через декілька днів вона узнала що дитину помістили в Міжрегіональний центр соціально-психологічної реабілітації дітей в с. Мединя Галицького району. Просить відмовити в позові. Запевняє, що змінить свою поведінку та відношення до дитини. Беручи до уваги пояснення сторін, проаналізувавши матеріали справи та показання свідків, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи із наступного. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 31 грудня 2013 року відповідачка є матір»ю [PERSON], [INFO]. Згідно копії довідки про склад сім»ї, відповідачка проживає в [ADDRESS], власником якої є її матір - [PERSON], а до складу сім»ї також входить малолітній син - [PERSON]. Із наявних у матеріалах справи актів обстеження умов проживання малолітньої дитини від 03 грудня 2015 року та 20 квітня 2016 року, вбачається, що вихованням дитини займається бабуся, а матір дитини та її колишній співжитель [PERSON] періодично зловживають спиртними напоями та влаштовують суперечки та скандали, які іноді закінчуються ножовими пораненнями. Внаслідок такої поведінки відповідачка зловживає алкогольними напоями та не займається належним вихованням і утриманням дитини. Враховуючи вказані факти, що співмешканець матері дитини в стані алкогольного сп»яніння періодично б»є її на очах у дитини та неодноразово наносив їй ножові поранення, виконавчий комітет Коломийської міської ради Івано-Франківської області 28 березня 2017 року прийняв рішення № 76, про відібрання малолітньої дитини у матері. З цією ціллю було створенокомісію для відібрання дитини та влаштування її у Міжрегіональний центр соціально-психологічної реабілітації дітей в с. Мединя Галицького району. Із акту прийому дитини від 10 серпня 2017 року вбачається, що малолітнього [PERSON], у зв»язку з відібранням з сім»ї, начальником ССД Коломийської міської ради [PERSON], передано директору Міжрегіонального центрусоціально-психологічної реабілітації дітей в Івано-Франківській області [PERSON] за адресою [ADDRESS] Факт зловживаннявідповідачкою алкогольними напоями та неналежний догляд за малолітньою дитиною, підтверджується показаннями свідків, допитаних в судовому засіданні. Так свідок [PERSON], працівник соціальної служби зазначила, що відповідачка тривалий час знаходиться в їх полі зору, як неблагополучна мати, що своєю поведінкою та способом життя негативно впливає на розвиток дитини. Дані обставини змусили їх з ціллю захисту дитини звертатися з відповідними листами у службу в справах дітей. Відповідачка про це знала, розмови з нею велися, проте позитиву це не приносить. Дальше перебування дитини у сім»ї несе загрозу її життю та здоров»ю. Свідок [PERSON], працівник Коломийського відділу поліції пояснила, що 10 серпня 2017 року на номер телефону служби поліції прийшло повідомлення, що на [ADDRESS] біля одного із будинків перебуває в стані алкогольного сп»яніння жінка, поряд з якою знаходиться малолітня дитина. Виїздом на місце було встановлено, що цією жінкою була відповідачка і загальний стан її внаслідок сп»яніння був важкий. Про виявлене повідомили службу в справах дітей і ті забрали дитину від матері та передали в центр соціально-психологічної адаптації дітей. Свідок [PERSON], вказав, що раніше працював дільничим інспектором міліції у мікрорайоні де проживала відповідачка і неодноразово виїжджав по її адресі для вирішення побутових конфліктів із співжителем. Після часто бачив її у місті в стані алкогольного сп»яніння, знає, що вона ряд років веде антигромадський спосіб життя. Факти нанесення відповідачці ножових поранень її колишнім співжителем та зловживанняостанньою алкогольними напоями підтверджується також наявними у матеріалах справі фототаблицями. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною 4 ст. 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 8 Постанови КМУ від 24.09.2008 р. № 866 «Про питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини» визначено, що у разі, якщо виникла безпосередня загроза життю або здоров'ю дитини, орган опіки та піклування, якому стало відомо про це, приймає рішення про негайне відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють. Згідно ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням, або органу опіки та піклування. Відповідно до роз'яснень пунктів 16 і 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування (якщо цього потребують інтереси дитини), без визначення при цьому конкретного закладу. Оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає, що наявність вищенаведених обставин свідчить про те, що залишення малолітнього [PERSON] у матері є небезпечним для його життя, здоров'я та психічного стану, негативно впливає на виховання та фізичний розвито, у зв'язку з чим, в інтересах дитини, його необхідно відібрати у матері [PERSON] та передати під опіку органу опіки і піклування. При цьому суд роз'яснює, що задоволення позову про відібрання дитини у даному випадку за своєю суттю не є відібранням дитини, адже дитина уже відібрана, а лише підтвердженням законності прийнятого органом опіки та піклування рішення про негайне відібрання дитини у матері. Крім того, відібрання дитини від матері без позбавлення батьківських прав є тимчасовим заходом, а тому якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. На підставі наведеного та ст.ст. 152, 155, 170 СК України, ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», п. 8 Постанови КМУ від 24.09.2008 р. № 866 «Про питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини», пунктів 16 і 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» та

Outcome: approved