Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-22 00:00:00

01.02.2019 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини. Вимоги позивача мотивовано припиненням шлюбних стосунків та не наданням відповідачем в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання спільної дитини. Позивач в судове засідання не з`явилася, згідно окремої письмової заяви просила про розгляд справи за її відсутності, на позовних вимогах наполягала та не заперечила проти заочного розгляду справи. Відповідач, повідомлений про місце та час розгляду справи в належний спосіб (через оголошення на веб порталі судової влади) в судове засідання не з`явився та про причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи в його відсутність не надав, що надає підстави для заочного розгляду справи. Враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін, за наявними документами. Розглянувши матеріали справи судом встановлено: 20.12.2016 року Васильківським районним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області між позивачем та відповідачем був зареєстрований шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів було зроблено відповідний актовий запис за № 98 та відносно чого 20.12.2016 року видане свідоцтво про реєстрацію шлюбу серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження від 20.12.2016 року серія [NUMBER] виданого Васильківським районним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області. Дитина, відповідно до позовної заяви та згідно довідки Іскрівської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області від 30.01.2019 року, проживає разом з позивачем в [ADDRESS] та надалі буде проживати разом з матір`ю, що відповідачем не заперечене. У відповідності ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Стаття 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) забезпечує рівноправність членів подружжя як під час перебування у шлюбі, так і …в разі його розірвання. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться, сторони мешкають окремо. Спору відносно належності спільного майна та місця проживання дитини між позивачем та відповідачем не виникло. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що сім`я розпалась остаточно і поновлена бути не може. Таким чином, встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, що має вагоме значення у даній справі. Згідно ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Однак позивач у своїй позовній заяві не ставить питання про стягнення з відповідача на його користь сплачених судових витрат, а тому суд це питання не розглядає. Крім цього за змістом позовної заяви, відповідач, проживаючи окремо від дитини, матеріальної допомоги на утримання сина не надає та не приймає участь у його вихованні, хоча є працездатною особою та має всі можливості для надання допомоги у вихованні та утриманні дитини. Позивач самостійно виховує сина та дитина перебуває на її повному утриманні. Іншого сторонами не наведено, доказів у спростування зазначеного матеріали справи не містять. Ст. 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зі змісту ч. 1 ст. 183 СК України вбачається, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Таким чином, суд вважає доводи позивача у частині стягнення аліментів на утримання дитини такими, що знайшли своє повне підтвердження, а тому позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню. Враховуючи викладене, суд стягує з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до її повноліття, з моменту звернення позивачки до суду, тобто з 01.02.2019 року. Також суд стягує з відповідача судовий збір на користь держави, у частині заявленої вимоги про стягнення аліментів. Враховуючи ст. ст. 110, 112, 180-184 СК України,

Outcome: approved