Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-21 00:00:00

У липні 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником квартири [ADDRESS]. Окрім неї у квартирі зареєстрований, але не проживає з 2014 року її колишній чоловік - [PERSON]. Оскільки відповідач без поважних причин не проживає в квартирі більше шести місяців, вважає, що його слід визнати таким, що втратив право на користування житловим приміщенням згідно ст. 71, 72 Житлового кодексу України. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача, що відповідає вимогам ст. 224 та ч. 2 ст. 158 ЦПК України. Заслухавши позивача, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, судом встановлене наступне. Судом встановлено, що рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 14.12.2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.5). Як вбачається з договору дарування квартири від 29.12.2003 року дарувальник [PERSON], безоплатно передав у власність обдарованій (подарував), а обдарована [PERSON] прийняла у власність квартиру [ADDRESS] (а.с.3), що підтверджується також витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.4). Отже, відповідач не є власником квартири [ADDRESS]. Згідно акту ТОВ КК "КомЕнерго-Житомир" від 12.05.2017 р., складеного комісією у складі працівників [PERSON],[PERSON], [PERSON] вбачається, що [PERSON], зареєстрований в квартирі [ADDRESS], але не проживає там протягом трьох років, що засвідчено підписами сусідів [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6). Стаття 41 Конституції України та стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплюють принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти. Стаття 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР передбачають право власника будинку (квартири) використовувати своє житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 156 Української РСР з врахуванням положень ч.1 ст. 405 ЦК України тільки члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить йому, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Згідно ст. 71 ЖК Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У відповідності до ст. 72 ЖК Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Враховуючи, що відповідач [PERSON] не є власником квартири [ADDRESS], не проживає в вказаній квартирі більше встановленого законом строку, то суд дійшов висновку, що відповідач втратив право користування спірним житлом. Оскільки, позивач в силу ст. 8 Закону України "Про судовий збір" звільнено від сплати судового збору, судовий збір слід стягнути на користь держави з відповідача.

Outcome: approved