Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-17 00:00:00

У позовній заяві, з урахуванням уточнення позовних вимог, представник позивача просила визнати домоволодіння по [ADDRESS] об`єктом спільної сумісної власності сторін та визнати позивача власником 53/100 цього домоволодіння, виділивши їй у натурі дану частку, яка згідно з варіантом № 1 висновку судової інженерно-технічної експертизи № О-13 від 21 травня 2019 року складається з коридора 1-2, топочної 1-3, кладочки 1-4, кухні 1-5, коридора 1-6, санвузла 1-7, кімнати 1-8. Заявлені вимоги обґрунтувала тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 17 листопада 2006 року по 14 серпня 2018 року. У період шлюбу вони побудували житловий будинок з господарськими спорудами за вищевказаною адресою. Право власності на спірне мано зареєстроване за відповідачем [PERSON] . Через неприязні відносини їх спільне проживання неможливе. В добровільному порядку поділити будинок на ізольовані приміщення для окремого проживання відповідач не бажає, тому за захистом своїх прав позивач вимушена звернутись до суду. Відповідач подав відзив на позовну заяву. У ньому вважав необхідним відступити від рівності часток подружжя, оскільки будівництво спірного будинку розпочав самостійно після надання йому земельної ділянки у 2003 році, тобто до укладення з позивачем шлюбу. Тому частка позивача у спільному будинку зменшується на суму вкладених ним у будівництво до шлюбу будівельних матеріалів та вартості проведених робіт. З урахуванням того, що має право на більшу частку у будинку, просив виділити йому у власність в натурі 27/50 частки спірного майна, яка складається з коридорів 1-1 та 1-2, топочної 1-3, кладочки 1-4, кухні 1-5, Ѕ коридора 1-6, кімнат 1-10 та 1.11. Представник позивача подала відповідь на відзив, у якому вказала, що частина наданих відповідачем документів (дубліката ордера, товарних чеків) не є іменними, тому не доводять придбання наведених у них товарів саме відповідачем, а інша частина таких документів хоча й виписана на ім`я відповідача, однак не підтверджує використання придбаних за ними будівельних матеріалів саме на спірний житловий будинок. Акцентувала увагу на зведенні будинку у 2008 році та реєстрації права власності у 2011 році, тобто у період шлюбу сторін. Представник відповідача подав заперечення на відповідь на відзив сторони позивача. У ньому на підтвердження факту початку будівництва спірного будинку до укладення шлюбу послався на знімки з космосу за 2005 рік програми Google Earth . В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та просили його задовольнити. Позивач також пояснила, що будівельний матеріал за наданими відповідачем документами на їх придбання дійсно використовувались на будівництво будинку, проте на той час вони уже проживали у цивільному шлюбі та цей будівельний матеріал купували за спільні кошти. Відповідач та його представник позов визнали частково, просили провести поділ спірного будинку відповідно до варіанту 2 висновку судової інженерно-технічної експертизи № О-13 від 21 травня 2019 року з огляду на майновий вклад відповідача у будівництво до одруження. Аналізом доказів по справі суд встановив такі фактичні обставини. Рішенням виконкому Любомльської міської ради від 23 вересня 2003 року № 217 відповідачу [PERSON] надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку на земельній ділянці по [ADDRESS] . На підставі рішення Любомльської міської ради від 15 вересня 2004 року № 16/47 відповідач [PERSON] набув у власність земельну ділянку площею 0,10 га за вищевказаною адресою, що підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВЛ № 054264 від 29 вересня 2005 року. 17 листопада 2007 року сторони зареєстрували шлюб, що стверджено копією паспорта позивача [PERSON] серії [NUMBER] . У 2008 році на належній на праві власності відповідачу [PERSON] земельній ділянці побудований житловий будинок та убиральня, що доводиться технічним паспортом від 25 травня 2011 року. Актом державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта садибної забудови стверджено, що будівництво цього нерухомого майна було розпочато у листопаді 2003 року і завершене в грудні 2008 року. Право власності на це нерухоме майно зареєстроване 26 серпня 2011 року на ім`я відповідача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право власності серії [NUMBER] та витягом про державну реєстрацію прав. 14 серпня 2018 року сторони розірвали шлюб, про що свідчить копія свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] . У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить у ч.3 ст.368 ЦК України. Згідно з ч.1 ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу. За змістом ст.ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідач у поданих письмових поясненнях та в судовому засіданні не висловлював позиції про те, спірний житловий будинок є виключно його особистою власністю та не заявляв зустрічного позову про визначення конкретної частки у цьому майні його особистою власністю, тим самим фактично не заперечував і не оспорював режиму спільної сумісної власності його та відповідача стосовно спірного будинку, а лише просив врахувати при поділі цього майна його майнову участь у будівництві до укладення шлюбу з позивачем. Частиною 2 статті 331 ЦК України в чинній на час побудови в грудні 2008 року спірного житлового будинку редакції було визначено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч.3 ст.331 ЦК України у цій же редакції до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Отже, з огляду на такі положення матеріального закону та факт закінчення будівництва спірного житлового будинку як об`єкту цивільних прав та обов`язків в грудні 2008 року і реєстрацію права власності на нього за відповідачем 26 серпня 2011 року, суд вважає наявними підстави вважати житловий будинок [ADDRESS] об`єктом спільної сумісної власності сторін, оскільки воно створене і набуте ними у власність в період шлюбу. Сам факт придбання відповідачем будівельних матеріалів на будівництво будинку до одруження не спростовує презумції спільності права власності подружжя на майно, проте може бути врахований при поділі майна з огляду на необхідність з`ясування джерел його придбання (створення). Спір між сторонами фактично зводиться до поділу спірного житлового будинку у натурі і відведення у власність кожної сторони певних його приміщень. Згідно з даними технічного паспорта житловий будинок [ADDRESS] складається з таких приміщень: коридора 1-1 площею 6,7 м2, коридора 1-2 площею 3,0 м2, топочної 1-3 площею 2,4 м2, кладовки 1-4 площею 4,7 м2, кухні 1-5 площею 15,5 м2, коридора 1-6 площею 13,0 м2, санвузла 1-7 площею 5,0 м2, кімнати 1-8 площею 15,3 м2, кімнати 1-9 площею 24,1 м2, кімнати 1-10 площею 10,5 м2, кімнати 1-11 площею 10,8 м2, всього по будинку 111,00 м2, х яких: житлової площі 60,7 м2, допоміжної - 50,3 м2. Відповідно до висновку експерта № О-13 від 21 травня 2019 року судової інженерно-технічної експертизи вартість спірного житлового будинку становить 867 944,00 гривень та з урахуванням ідеальних часток його співвласників 1/2 та 1/2 - 55,5 м2 та 55,5 м2 загальної площі відповідно, співставляючи їх з площами, мінімально необхідними в однокімнатних квартирах згідно п.2.23, п.2.24 ДБН В.2.2-15-2005, які складають відповідно 30,0 м2, розподіл цього будинку між його співвласниками є технічно можливий. Цим висновком запропоновано два варіанти розподілу. Позивач згідно позовних вимог претендує на Варіант № 1 розподілу для ІІ-го співвласника, до якого входять наступні приміщення: коридор 1-2 площею 3,0 м2, топочна 1-3 площею 2,4 м2, кладовка 1-4 площею 4,7 м2, кухня 1-5 площею 15,5 м2, коридор 1-6 площею 13,0 м2, санвузол 1-7 площею 5,0 м2, кімната 1-8 площею 15,3 м2, всього по будинку 58,9 м2, що більше ідеальної частки в одиницях площі на 3,4 м2, в одиницях вартості - на 20 661,00 гривень. Відповідач проти такого поділу заперечує та з огляду на його майнову участь у будівництві будинку до шлюбу з позивачем вважає необхідним провести поділ будинку за варіантом № 2 даного висновку експертизи, згідно якого виділити йому у власність такі приміщення: коридор 1-1 площею 6,7 м2, коридор 1-2 площею 3,0 м2, топочну 1-3 площею 2,4 м2, кладову 1-4 площею 4,7 м2, кухню 1-5 площею 15,5 м2, Ѕ коридор 1-6 площею 6,5 м2, кімнату 1-10 площею 10,5 м2, кімнату 1-11 площею 10,8 м2, всього по будинку 60,1 м2, що більше ідеальної частки в одиницях площі на 4,6 м2, в одиницях вартості - на 27 952,5 гривень. Відповідно до положень ч.1 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Пленум Верховного Суду України у пункті 23 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз`яснив, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має також керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, зокрема, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в створенні та утриманні спільного майна. У справі встановлено, що будівництво спірного житлового будинку розпочалося в листопаді 2003 року, сторони уклали шлюб через чотири роки по цьому 17 листопада 2007 року, будівництво будинку завершене в грудні 2008 року, тобто через рік після одруження сторін. На підтвердження придбання будівельних матеріалів для будівництва будинку до укладення шлюбу відповідач [PERSON] надав копії товарних чеків та накладних, датованих 2003 - 2006 роками. В судовому засіданні позивач [PERSON] не заперечила того, що придбані за цими документами будівельні матеріали були використані на будівництво саме спірного будинку. Тому з огляду на такі пояснення позивача твердження її представника про неналежність цих доказів є безпідставними. В той же час доводи позивача про проживання з відповідачем у цивільному шлюбі на час придбання цих будівельних матеріалів і їх купівлю за спільні кошти жодним належним доказом по справі не підтверджено. Крім цього, вимоги про встановлення факту проживання з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2003 року по листопад 2007 року позивач не заявляла. З урахуванням наведеного та факту зведення спірного будинку уже через рік після одруження сторін, суд приходить до переконання і це є очевидним, що відповідач розпочав будівництво будинку до укладення з відповідачем шлюбу, на що поніс матеріальні затрати, і цю обставину відповідач довів належними доказами. Відповідно до висновку експерта № О-33 від 14 листопада 2019 року додаткової судової будівельно-технічної експертизи вартість придбаних відповідачем до одруження будівельних матеріалів та обладнання, вкладених у будівництво спірного житлового будинку, становить 170 215,00 гривень, тому з урахуванням такого внеску частка відповідача у будинку становитиме 63/100, а позивача - 37/100. Цим же висновком визначено технічну можливість поділу будинку між його співвласниками згідно наведених частках у двох варіантах, проте відповідач від такого поділу відмовився, тим самим відмовився спростовувати презумцію спільності права власності подружжя на це майно. Поділ спірного будинку як за позицією сторони позивача, так і за позицією сторони відповідача, передбачає певний незначний відступ від їх ідеальних часток по 1/2 кожному, а саме: за варіантом позивача - її частка збільшується на 3,4 м2, по вартості на 20 661,00 гривень, відповідно на таку ж площу і вартість зменшується частка відповідача; за варіантом відповідача - його частка збільшується, а позивача зменшується на 4,6 м2 по площі та 27 952,50 гривень по вартості. При цьому жодна із сторін не пропонує і не визначає грошової компенсації іншій стороні за відступ від ідеальної частки згідно із ч.ч.4, 5 ст.71 СК України. Обидва варіанти поділу вимагають проведення перепланування (будівельні роботи) в жилому будинку: ліквідації дверних прорізів, влаштування вхідних дверних прорізів, розділення приміщень перегородками, влаштування віконних прорізів У частині 9 статті 7 СК України визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. На засадах справедливості, добросовісності та розумності ґрунтується й цивільне законодавство (п.6 ч.1 ст.3 ЦК України). Виходячи з таких засад сімейного і цивільного законодавства в сукупності із встановленими фактичними обставинами справи суд вважає необхідним провести розподіл спірного житлового будинку за варіантом № 2 висновку експерта № О-13 від 21 травня 2019 року судової інженерно-технічної експертизи без визначення грошової компенсації позивачу за відступ від її ідеальної частки у цьому майні. Саме такий варіант розподілу, на переконання суду, буде відповідати засадам справедливості і розумності з огляду на особистий майновий внесок відповідача до укладення шлюбу у будівництво спірного житлового будинку, який водночас в грошовому виразі більш як достатньо перекриває відступ від ідеальної частки позивача, тому саме такий розподіл будинку буде зберігати баланс дотримання прав та інтересів обох сторін. Варіантом № 1 висновку експертизи, хоча і є найбільш наближеним до ідеальних часток сторін, проте, на думку суду, він не буде справедливим в розрізі встановлених конкретних обставин по справі. Крім цього, позивач, визначаючи собі за цим варіантом більшу частку на 3,4 м2, жодним чином не обґрунтувала і не довела підставності виділення їй саме цієї, а не меншої частки у будинку. Згідно із статтями 76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, з урахуванням наведеного суд дійшов висновку про наявність доказів для поділу спірного житлового будинку між двома співвласниками, який відповідає фактичним обставинам справи і вимогам законодавства, через що заявлені позивачем позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд встановив таке. Позивач понесла судові витрати по справі в загальній сумі 12 640,10 гривень, з яких: 4 600,10 гривень судового збору, що відповідає ціні позову, та 8 040,00 гривень вартості проведеної судової інженерно-технічної експертизи (висновок № О-13 від 21 травня 2019 року). Відповідач поніс витрати на оплату додаткової судової будівельно-технічної експертизи (висновок № О-33 від 14 листопада 2019 року) в сумі 6 000,00 гривень. З урахуванням часткового задоволення позову та понесення судових витрат обома сторонами у відповідності до ч.ч.1, 2, 10 ЦПК України з відповідача остаточно належить стягнути на користь позивача різницю між сумою судових, яка підлягала стягненню з обох сторін (10 969,45 - 5 207,40).

Outcome: partial