Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-11 00:00:00

01 квітня 2021 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтувавши останній тим, що у 2011 році він перебував у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] , від яких мають двох малолітніх дітей, а саме [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] . 07 грудня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб. 25 січня 2021 року на підставі рішення суду шлюб розірвано. 08 грудня 2020 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення з 11 листопада 2020 року і до досягнення дітьми повноліття. [PERSON] зазначає, що сплата аліментів у встановленому судом розмірі є неможливою, оскільки він непрацездатний, з 13 травня 2019 року є особою з інвалідністю першої групи; не перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України як отримувач пенсії по інвалідності, через відсутність страхового стажу; не має у своїй власності рухомого майна, автомобіля, будинку чи земельної ділянки; не має особистих грошових заощаджень чи будь-яких інших засобів для щоденного проживання та лікування. У зв`язку із своїм станом здоров`я та погіршенням матеріального становища [PERSON] просить суд зменшити розмір аліментів, що стягуються за судовим наказом, виданим Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська у справі № 199/7542/20 від 08 грудня 2020 року на користь [PERSON] на утримання дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , з 1/3 частини всіх видів доходу до 1/6 частини всіх видів доходу, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 14 травня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 10 серпня 2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. 22 червня 2021 року від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого остання заперечує проти задоволення позову, оскільки спільні діти проживають разом з відповідачкою [PERSON] та знаходяться на повному її утриманні, а [PERSON] в утриманні дітей не допомогає. Вказує, що доводи позивача зводяться до того, що він не отримує пенсійні виплати по інвалідності, у зв`язку із чим потребує матеріальної допомоги, в той час, як факт відсутності у батьків можливості надання дитині відповідного розміру утримання не є підставою, яка враховується судом при визначенні розміру аліментів, не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. На даний час [PERSON] непрацевлаштована та не має доходів, останній рік вона була офіційно працевлаштована та отримувала заробітну плату на рівні мінімальної, на яку вона утримувала двох малолітніх дітей, тобто дохід її родини є нижчим, ніж прожитковий мінімум. Крім цього, на момент ухвалення судом рішення про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання малолітніх дітей він вже мав інвалідність, тобто з того моменту нічого не змінилось, на відміну від майнового стану відповідача [PERSON] , яка з травня 2021 року залишилась без роботи та доходів, тобто її матеріальний стан погіршився. Вважає, що оскільки розмір аліментів, які стягуються на двох малолітніх дітей не перевищує встановленого законом загального розміру відрахувань із доходів позивача, а також ураховуючи відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження зміни майнового стану, погіршення здоров`я після винесення судового рішення про стягнення аліментів, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити. 12 липня 2021 року від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої останній зазначає, що не погоджується із доводами викладеними у відзиві на позовну заяву, оскільки 13 травня 2019 року він став непрацездатним, особою з інвалідністю першої групи, зокрема, через протиправні дії колишньої дружини, а саме остання нанесла йому побої, що спричинили інвалідність. Вважає, що доводи викладені у відзиві на позовну заяву про те, що на даний час [PERSON] непрацевлаштована та не має доходів є безпідставними. У [PERSON] був дохід і робота, проте, на час закриття провадження у цивільній справі №206/1352/21 [PERSON] навмисно стала безробітною, щоб не платити аліменти колишньому чоловікові, як особі з інвалідністю 1 групи. [PERSON] знаючи про інвалідність, навмисно звернулась до суду із заявою про стягнення аліментів у наказному провадженні, аби не доводити у суді матеріальне становище платника аліментів, а тому просить суд задовольнити позов про зменшення аліментів, адже стан його здоров`я, як особи з інвалідністю 1 групи, потребує не тільки стороннього догляду, а й додаткових витрат, котрі пов`язані з інвалідністю. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовну заяву, пояснивши, що [PERSON] є інвалідом 1 групи, не ходить, є паралізованим, не має доходів, отримує соціальну допомогу у розмірі 1700,00 гривень, яку на момент видачі судового наказу не отримував. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, оскільки на її утримання знаходяться двоє малолітніх дітей, з 08 грудня 2020 року їй за судовим рішенням були призначені аліменти, проте з того часу не було жодних виплат, станом на 01 серпня 2021 року борг складає близько 30000,00 гривень. Пояснила, що з вересня 2020 року пішла з дітьми жити до батьків. З квітня 2021 року вона офіційно не працює. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] мають двох спільних дітей, а саме [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії № [NUMBER] та серії [NUMBER] відповідно (а. с. 7-8). З 08 грудня 2020 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення з 11 листопада 2020 року і до досягнення дітьми повноліття (а. с. 9). Відповідно до довідки з акту огляду медико-соціальною експертною комісією Міжрайонної кардіологічної МСЕК № 2 серії 12 ААБ № 213455 від 17 травня 2019 року, [PERSON] , [INFO] , з 13 травня 2019 року має першу групу інвалідності з причин загального захворювання, інвалідність встановлена на строк до 01 червня 2022 року (а. с. 10). За довідкою Відділу обслуговування громадян № 2 Управління обслуговування громадян Головного Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 04 березня 2021 року, [PERSON] станом на 04 березня 2021 року не перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України (м. Дніпро) як отримувач пенсії по інвалідності, у зв`язку з тим, що відсутній страховий стаж (а. с. 11). Згідно з довідкою про неотримання аліментів Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Міністерства юстиції України № 20581, [PERSON] не отримувала аліментні платежі від [PERSON] з 25 січня 2021 року по 01 квітня 2021 року, боржник ухиляється від сплати аліментів (а. с. 41). З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів ВП № 64238456 вбачається, що заборгованість [PERSON] станом на 01 серпня 2021 року складає 35626,97 гривень (а. с. 59). Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з правовим висновком викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц. В судовому засіданні встановлено, що спільні діти [PERSON] та [PERSON] проживають разом з [PERSON] . З вересня 2020 року [PERSON] разом з дітьми мешкає окремо від [PERSON] . За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 179 СК України передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. За змістом ст. 181 СК України, аліментами є кошти на утримання дитини, які присуджуються за рішенням суду до стягнення з одного з батьків дитини на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина. У відповідності до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей. На підставі судового наказу, виданого Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська від 08 грудня 2020 року по справі № 199/7542/20, з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення з 11 листопада 2020 року і до досягнення дітьми повноліття. Через неналежне виконання боржником своїх обов`язків по виконавчому провадженню № 64238456, станом на 01 серпня 2021 року виникла заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 35626,97 гривень. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини, а отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Відповідно до ст. 188 СК України, батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Згідно ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Отже, за змістом цієї норми права, особа з якої за рішенням суду стягнуто періодичні платежі у випадку зміни будь-яких обставин, що впливають на її обов`язок щодо сплати таких платежів, у тому числі щодо припинення такого обов`язку, має право звернутися до суду з відповідним позовом. Водночас із цим, та обставина, що з 13 травня 2019 року [PERSON] має першу групу інвалідності не є такою, що виникла після набрання рішенням законної сили, а існувала значно раніше. Будь-які інші докази, зокрема, докази погіршення матеріального стану [PERSON] після набрання рішенням законної сили, в матеріалах справи відсутні. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Крім цього, відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, вимога про зменшення розміру аліментів, до 1/6 частини всіх видів доходу, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку є такою, що не підлягає задоволенню також у зв`язку із тим, що законодавством встановлено мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд не приймає заперечення [PERSON] викладені у відповіді на відзив, зокрема, в частині того, що будь-які реальні доходи [PERSON] мають визначне значення при вирішенні даної справи, оскільки в силу закону, аліменти одержані на дитину є власністю дитини, а не того з батьків, на ім`я якого виплачуються аліменти. Так, аналізуючи вищенаведені обставини у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не було надано належних доказів на підтвердження того, що після набрання рішенням законної сили, яким з нього присуджені періодичні платежі (аліменти), змінилися обставини, що впливають на визначення розміру платежів, а тому у задоволенні позову слід відмовити повністю. Питання судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed