Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-20 00:00:00

Представник позивача Ізюмський міський голова Марченко В. звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно її дітей [PERSON] та [PERSON] . Свій позов представник позивача мотивує тим, що відповідач у справі [PERSON] є матір`ю дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Свої батьківські обов`язки щодо дітей не виконує, веде аморальний спосіб життя, вживає алкоголь. Батько дітей зареєстрований за вказівкою матері відповідно до ст.135 Сімейного кодексу України. За висновками ІМЦСССДМ фактори сім`ї та середовища несприятливі для виховання дітей, батьківський потенціал незадовільний. Представник позивача просить ухвалити рішення, яким позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітніх дітей та стягнути аліменти. Представник позивача Бойко М.С. надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, просила позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленою про день та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася без поважних причин, клопотань або заперечень не надала. Відповідно до ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом з таких підстав неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч.1 ст.4, ч.1 ст.5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, який здійснюється судом у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України правовою підставою позбавлення батьківських прав матері, батька є ухилення їх від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно п.п.15, 16 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. В рішенні по справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04), Європейський суд з прав людини висловлює таку правову позицію, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35 - 36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78). У судовому засіданні було встановлено та доведено належними доказами, що матір`ю [PERSON] та [PERSON] є [PERSON] .(а.с.4,5). Відповідно до витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька вказано, що відомості про батька [PERSON] дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] - записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.(а.с.12,13) 24 січня 2020 року членами комісії ССД Бойко М.С. та Ізюмського ВП Аліфіровим Ю.О. було сладено акт обстеження умов проживання відповідача [PERSON] по [ADDRESS] , де вказано, що умови проживання незадовільно та негативно впливають на життя,стан здоров`я, розвиток дітей, що призводить до неналежного рівня задоволення індивідуальних потреб дитини відповідного віку. На час обстеження житла мати [PERSON] вела аморальний спосіб життя. (а.с.9) 28 січня 2020 року заступником Ізюмського міського голови з гуманітарних питань Мацокіним В. надано висновок органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Ізюмської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав гр.. [PERSON] відносно її малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , у зв`язку з тим, що мати ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків.(а.с.11). Начальником Ізюмського ВП Пономарьовим С. було повідомлено, що гр. [PERSON] протягом 2019 року була притягнута Ізюмським міськрайонним судом до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП.(а.с.14). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц зроблено висновок по застосуванню п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України і вказано, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків відносно своїх неповнолітніх доньок, її негативний вплив на фізичний розвиток дітей, відсутність інтересу до їх внутрішнього світу, а також не створення умов для отримання ними освіти повністю знайшло підтвердження в ході судового розгляду. А зібраних по справі доказів, щодо підтвердження неправомірних дій представника позивача які пов`язані зі створенням перешкод у спілкуванні матері з доньками в ході судового розгляду не знайдено. Разом з тим, стаття 129 Конституції України як одну із основних засад судочинства визначає змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Так, з урахуванням імперативних вимог ч. 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Доказами в розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). Відповідно до положень ст. 264 ЦПК України суд, ухвалюючи судове рішення, зобов`язаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Як визначено ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За правилами ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Так, аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, враховуючи характер спірних правовідносин, судом встановлено, що відповідач фактично самоусунулася від виконання батьківських обов`язків по відношення до своїх доньок за відсутності будь-яких об`єктивних та доведених перешкод не бачаться та не спілкується з ними, не приймає участі у їх вихованні, навчанні, розвитку та утриманні, не цікавиться успіхами та здоров`ям, не турбується про фізичний та духовний розвиток дитини, про її харчування, лікування та освіту, не надає належної матеріальної допомоги та моральної підтримки, відтак, свідомо ухиляється від виховання дитини та нехтує своїми батьківськими обов`язками. Доказів зворотнього суду не надано та в судовому засіданні не встановлено. За таких обставин, суд вважає за необхідне з метою захисту інтересів малолітніх дітей задовольнити заявлені позовні вимоги та позбавити відповідача батьківських прав відносно її доньок, оскільки встановлені судом обставини є достатніми для виправдання його застосування як крайнього заходу втручання в сімейне життя. Водночас, згідно ч. 4 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Згідно ч. 4 ст.170 СК України при задоволені позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Згідно ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. З урахуванням зазначених норм, відповідач зобов`язаний утримувати своїх дітей незалежно від факту їх відібрання та сплачувати визначені судом аліменти. В зв`язку із цим, з врахуванням матеріального, сімейного стану та стану здоров`я відповідачів і дітей, з відповідачів слід стягувати аліменти на утримання малолітніх дітей до виповнення дітям повноліття, щомісяця, які перераховувати на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України, для чого зобов`язати орган опіки та піклування відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк. Відповідно до статті 6 Закону України "Про судовий збір" у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. З врахуванням викладеного, враховуючи, що представник позивача при подачі позовної заяви до суду був звільнений від сплати судового збору, позов задоволено в повному обсязі, а саме дві позовні вимоги про позбавлення батьківських прав та про стягнення аліментів, суд вважає необхідним у виконання вимог п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави суму судового збору в розмірі 4204,00 грн.

Outcome: approved