Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-04 00:00:00

01 липня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, в якому вказала, що 03 грудня 2011 року вона вступила у зареєстрований шлюб з відповідачем. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між позивачем та відповідачем з липня 2013 року фактично припинені, спільного господарства не ведуть, не мають спільного бюджету, відповідач дозволяє собі застосовувати фізичну силу до позивача, грубо ображати. Відповідач має можливість надавати допомогу на утримання сина, оскільки він працює та отримує стабільний дохід, інших осіб на утриманні не має, фізично здоровий, не має стягнення по виконавчим листам. Просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 516 грн. щомісячно. Стягнути з відповідача на її утримання аліменти в розмірі 609 грн. щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку, з щомісячною індексацією. Стягнути з відповідача аліменти на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку. Залишити позивачу прізвище - «[PERSON]» та стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Позивачка [PERSON] у поданій до суду заяві просила розгляд справи провести за її відсутності, на задоволенні позову наполягала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином за адресою, вказаною в позовній заяві, заяв про розгляд справи у його відсутності не надходило, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом з розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єра за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яке бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців,- за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Згідно даних адресно - довідкового бюро [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою, зазначеній у позовній заяві, а саме, [ADDRESS] Судове засідання проведено у відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, так як в судове засідання не прибули всі особи, які беруть участь у справі. Розгляд справи проведено у відповідності до вимог ст. 224 ЦПК України за неявки відповідача [PERSON], який належним чином був повідомлений про час та місце судового розгляду, про що свідчить поштове повідомлення. При конкуренції загальної та спеціальної процесуальної норми суд застосовує норму спеціальну і керується положеннями ч. 1 ст. 224 ЦПК України щодо можливості заочного розгляду справи в разі однієї неявки відповідача, належним чином повідомленого про час та місце судового розгляду справи. Суд, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], виданого 03 грудня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Зміївського районного управління юстиції Харківської області /а.с. 6/. З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 14 травня 2012 року виконкомом Зідьківської селищної ради Зміївського району Харківської області вбачається, що [PERSON] є батьком, а [PERSON] є матір'ю малолітнього [PERSON], [INFO] /а.с. 6/. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що шлюб фактично розпався, сторони не намагаються примиритись, подальше існування подружжя разом та збереження шлюбу не цікаве для позивача та відповідача і суперечить інтересам їхньої дитини. Спору про майно між сторонами не існує. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу не цікаве для позивача і відповідача та суперечить інтересам їхньої малолітньої дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 1 ст. 183 Сімейного Кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ч. 1 ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З урахуванням абз. 4 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», де розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. При визначенні розміру аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін, той факт, що малолітній син [PERSON] потребує додаткового медичного обстеження та лікування та проживає разом із матір»ю, котра ніде не працює через догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Відповідно до ч.1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов»язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами, а саме - хворобою дитини. Виходячи з того, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати дитині сприятливі умови для проживання та розвитку, суд приходить до висновку, що стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на користь позивача [PERSON] на утримання малолітньої дитини [PERSON], у розмірі 516 грн. щомісяця на дитину є сумою необхідною та достатньою для її гармонійного розвитку. Відповідно до ч. 2 ст. 184 розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Суд, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання дружини входить із положень ч. 2 ст. 84 СК України, де дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання має дружина, з якою проживає дитина, незалежно від розірвання шлюбу та від того чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Для задоволення вимоги про стягнення аліментів, надання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов'язковим, оскільки право на аліменти належить - матері, незалежно цієї обставини. Право на утримання дружини - матері існує паралельно із правом дитини на утримання і не залежить від нього. Право на аліменти у дружини - матері виникає лише у разі достатнього матеріального забезпечення чоловіка, та відсутності у нього статусу нужденного. Відповідно до ч. 2 ст. 75 СК України право на утримання (аліменти) має той з подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 4 ст. 75 СК України один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Основною умовою виникнення права на утримання є спроможність другого з подружжя надавати матеріальну допомогу. Відповідачем не надано доказів, які б підтверджували його неспроможність сплачувати аліменти, тому суд не визнає відповідача неспроможним надавати матеріальну допомогу, та виконання обов»язку по утриманню, так як він є працездатним і не є інвалідом, у зв»язку з цим сам би потребував матеріальної допомоги, доказів про стягнення за іншими виконавчими листами не надав. Право на утримання не може виникати одночасно у обох з подружжя. Якщо кожний з подружжя потребує матеріальної допомоги, то жоден з них не має можливості надавати допомогу іншому. Відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження» максимальний розмір аліментів не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати особи. Згідно зі ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп., та 487 грн. 20 коп. судових витрат на користь держави.

Outcome: approved