Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

01.12.2020 до суду надійшла зазначена позовна заява, в обґрунтування якої вказано, що [PERSON] звернулась до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву б/н від 12.11.2007. Позичальник при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами» складають між нею та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. [INFO] позичальник [PERSON] померла. Її спадкоємцями, які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є [PERSON] , [PERSON] . 12.06.2020 до спадкоємців позичальника було направлено лист-претензію, згідно з яким позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій, направлених на погашення заборгованості, ними вчинено не було. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком становить 9998,79грн., яку просив стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] .. Ухвалою від 15.12.2020 відкрито провадження у справі, визначено проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін. Крім того, задоволені клопотання позивача про витребування доказів з відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Тернівської районної у місті ради інформації щодо осіб, які були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] станом на 30.10.2018 та витребування з Шостої криворізької державної нотаріальної контори копії спадкової справи, заведеної після померлої [INFO] [PERSON] . На виконання вимог вищевказаної ухвали відділ реєстрації місця проживання громадян виконкому Тернівської районної у місті ради листами вих.№9115 від 28.12.2020 та вих.№417 від 01.02.2021 повідомив про зареєстрованих осіб за адресою: [ADDRESS] станом на 30.10.2020 та станом на 30.10.2018 відповідно, та зазначив, що відповідач [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] (вх.№24589 від 28.12.2020, вх.№1911 від 01.02.2021). Отже, смерть [PERSON] настала до відкриття провадження у справі. Ухвалою від 01.02.2021 закрито провадження у справі до відповідача [PERSON] , повторно витребувано з Шостої криворізької державної нотаріальної контори копію спадкової справи, заведеної після померлої [INFO] [PERSON] , в зв`язку з чим розгляд справи відкладено на 17.03.2021. Ухвалою від 17.03.2021 розгляд справи відкладено на 22.04.2021, в зв`язку відсутністю у суду відомостей про направлення судової повістки відповідачу та невиконанням вимог ухвали від 01.02.2021 Шостою криворізькою державною нотаріальною конторою. Шоста криворізька державна нотаріальна контора супровідним листом №272/02-14 від 25.02.2021 направила належним чином завірену копію спадкової справи після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (вх.№7355 від 09.04.2021). Відповідач [PERSON] , будучи повідомленою належним чином про розгляд справи, що підтверджується її підписом на повідомленні про вручення поштового відправлення, відзив на позов не подала, до суду не з`явилася. 14.04.2021 до суду повернута судова повістка про виклик на судове засідання 17.03.2021, що направлялась на адресу реєстрації відповідача, з відміткою пошти про причини її невручення: адресат відсутній. Представник позивача подала суду заяву про розгляд справи в її відсутність, підтримку позовних вимог та надала згоду на заочний розгляд справи (вх.№8194 від 22.04.2021). Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача повідомленого належним чином, без поважних причин або без повідомлення причин, за відсутності у справі поданого ним відзиву, і якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд вирішує справу на підставі наявних у справі доказів (ухвалює заочне рішення). Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі не подання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Дослідивши письмові докази у справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 12.11.2007 [PERSON] з метою отримання банківських послуг в ЗАТ КБ ПриватБанк підписала заяву про отримання на своє ім`я кредитку «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» з бажаним кредитним лімітом 600 грн., чим підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складає між нею на позивачем Договір про надання банківських послуг, (далі - Договір), що підтверджується її підписом у заяві (копія, а.с.23). Відповідно до довідки АТ КБ «Приватбанк» Загребі Г.Т. були надані наступні кредитні картки: № [NUMBER] дата відкриття 12.11.2007 термін дії 11/11, № [NUMBER] дата відкриття 23.06.2011 термін дії 09/14, № [NUMBER] дата відкриття 22.12.2011 термін дії 06/15, № [NUMBER] дата відкриття 20.03.2013 термін дії 03/16, № [NUMBER] дата відкриття 20.03.2013 термін дії 08/16, № [NUMBER] дата відкриття 12.04.2016 термін дії 08/19 (а.с.35). З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] (договір б/н) вбачається, що 12.11.2017 відбувся старт карткового рахунку [NUMBER] та встановлено кредитний ліміт 16000 грн., який 05.08.2008 та 16.02.2010 зменшений до 1000 грн., а 10.08.2010 збільшений до 2000 грн., 11.04.2011 до 2500 грн., 12.07.2011, 13.07.2011 до 5300 грн., 01.08.2011 до 5800 грн., 20.03.2013 до 8000 грн. та 12.03.2018, 16.03.2018 зменшено до 7460 грн., 09.04.2018 до 6940 грн., а 07.04.2018 збільшено до 10000 грн., та 09.11.2018 зменшено до 0,00 грн. (а.с.22). [INFO] позичальник [PERSON] , померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 31 жовтня 2018 року Тернівським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.43). Позивач 02.02.2020 направив претензію кредитора вих. № SAMDNS0000017166524 від 21.01.2020 в порядку статті 1281 ЦК України до Шостої криворізької державної нотаріальної контори (копія, а.с.44,45). Листом №364/02-14 від 26.02.2020 Шоста криворізька державна нотаріальна контора повідомила позивача, що його претензія кредитора долучена до спадкової справи №187/2019, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , та буде доведена до відома спадкоємців якщо/коли вони з`являться до державної нотаріальної контори з метою отримання спадщини після смерті [PERSON] (копія, а.с.46). Враховуючи те, що [PERSON] та відповідач [PERSON] постійно проживали із спадкодавцем [PERSON] , позивачем 12.06.2020 на їх адресу були направлені листи-претензії від 20.05.2020, які залишені без відповіді і задоволення (а.с.47, 48, 49-50). Станом на дату смерті позичальника [PERSON] її заборгованість за простроченим тілом кредиту становила 9998 грн. 79 коп., що підтверджується розрахунками та випискою про рух коштів (а.с.7-8, 9-10, 11, 12-21). Відповідно до довідки відділу реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Тернівської у місті ради №417 від 01.02.2021 станом на 30.10.2018 за адресою: [ADDRESS] були зареєстровані: - [PERSON] , [INFO] (померла [INFO] ); - [PERSON] , [INFO] (помер [INFO] ); - [PERSON] , [INFO] ; - [PERSON] , [INFO] ; - [PERSON] , [INFO] ; - [PERSON] , [INFO] (а.с.80). Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (6 місяців від дня відкриття спадщини), він не заявив про відмову від неї. Виходячи із викладеного, спадкоємці [PERSON] мали право подати заяву про прийняття або про відмову від спадщини у строк з 30.10.2018 по 30.04.2019. Із наданої копії спадкової справи №187/2019, заведеної 21.03.2019 Шостою криворізькою державною нотаріальною конторою Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , вбачається, що з заявами-претензіями з вимогами до спадкоємців звернулось АТ «Альфа-Банк» на суму 6418,61 грн. та 12971,65 грн., а також АТ КБ «Приватбанк» на суму 9998,79 грн. (а.с.96-97, 98-99, 100, 102). Частиною 1 статті 609 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини та не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.1 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. За змістом зазначених норм вбачається, що прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, або в разі відсутності наведених вище обставин, - поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч. 1 ст. 1270 Цивільного кодексу України строк. Відповідно до положень частин 1-3 статті 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. У відповідності до статті 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям в натурі. Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що спадкоємці можуть задовольняти вимоги кредиторів лише: у разі прийняття майна у спадщину; у межах вартості успадкованого майна; у розмірі, яка виникла за життя спадкодавця. Крім того, при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємця боржника, суду для правильного вирішення справи необхідно встановити коло спадкоємців, обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України. Таким чином, АТ КБ «ПриватБанк», як позивач, зобов`язаний довести, що саме відповідач [PERSON] є спадкоємцем померлої, прийняла після неї спадщину та вартість майна, прийнятого спадкоємцем у спадщину. Проте позивач у своїй позовній заяві посилається у тому числі на те, що відповідач постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а тому вважається такою, що прийняла спадщину і повинна нести цивільно-правову відповідальність за борги спадкодавця. Але факт реєстрації позичальника [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не є безумовним свідченням про те, що їй належала вказана квартира на праві власності з огляду на відмітку у підписаній нею анкеті-заяві про відсутність належної їй нерухомості. Главою 86 ЦК України визначений порядок спадкування за законом, в тому числі, черги спадкоємців. Відповідно до ч.2 ст.1258 ЦК України кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. З досліджених судом доказів вбачається, що в установлений законом строк спадкоємці [PERSON] не звертались до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після її смерті, спадкова справа була заведена на підставі претензії АТ «Альфа-Банк». Матеріали справи свідчать, що за адресою: [ADDRESS] на момент смерті [PERSON] - [INFO] , було зареєстровано п`ятеро осіб: [PERSON] (помер [INFO] ), [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . При цьому позивач не довів суду, що саме відповідач [PERSON] входить в коло осіб тієї черги спадкування, яка має перевагу над іншими особами, що зареєстровані за цією адресою, та є єдиним спадкоємцем, яка повинна в повному обсязі сплатити заборгованість за кредитом, який отримала померла [PERSON] , а також доказів прийняття нею одноособово спадщини; склад та вартість майна, одержаного у спадщину, суду не надано. Відповідно до ч.2 ст.1281 ЦК України кредитор наділений правом звертатися з вимогами до усіх спадкоємців. Законодавство не наділяє кредитора правом звертатись з вимогою лише до одного кредитора за власним вибором. Згідно з положеннями ст.48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати по пред`явленому позову при наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. На позивачеві лежить обов`язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок. Законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас, якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згодний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. За приписами ст.51 ЦПК України суд першої інстанції може залучити до участі у справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем лише за клопотанням позивача. У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ст.33 ЦПК України (2004 року), норми якої кореспондуються зі ст.51 ЦПК України. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача. Аналогічна правова позиція викладена й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц, провадження № 14-61цс18. Згідно з ч.ч. 1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. За таких обставин, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог та про відмову в задоволенні позову. Відповідно до п.2 ч.2 статті 141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір у зв`язку з відмовою у позові покладається на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed