Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-16 00:00:00

01.12.2014 року [PERSON] звернулась до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області з позовом до [PERSON], який заявою від 17.02.2015 року уточнила та просить стягнути з відповідача грошові кошти за договором позики від 22.02.2014 року в сумі 1 302 495, 00 грн. та три проценти річних за час прострочення виконання зобов'язання в розмірі 19 537, 42 грн., мотивуючи тим, що 22.02.2014 року відповідач отримав від неї в позику грошові кошти у розмірі 50 000 доларів США, які він зобов'язався повернути в строк до 22.08.2014 року, про що 22.02.2014 року було складено розписку. Проте, у встановлений строк [PERSON] борг не повернув, від виконання свого обов'язку щодо повернення суми позики ухиляється. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягає на їх задоволенні, не заперечує проти заочного розгляду справи. В судове засідання відповідач не з'явився, про місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом розміщення оголошення в газеті «Одеські вісті» № 7 (4717) від 27.01.2015 року, заяв про відкладення справи або слухання справи за його відсутністю не направляв, тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України за відсутності заперечень до того представника позивача. Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (в т.ч. грошові кошти в такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1047 ч. 2 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. При цьому, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог щодо Кодексу. Із ст. 545 ЦК України, яка регулює підтвердження виконання зобов'язання, вбачається, що якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це в розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. В судовому засіданні встановлено, що 22.02.2014 року [PERSON] надала [PERSON] в борг суму 50 000 доларів США, що підтверджується розпискою, наданою [PERSON], згідно якої відповідач взяв у борг зазначені кошти та зобов'язався повернути їх строком до 22.08.2014 року. Зазначений договір відповідає вимогам ст. 1047 ЦК України, оскільки укладений в письмовій формі. Як вбачається з розписки від 22.02.2014 року відповідач взяв у [PERSON] у борг 50 000 доларів США строком до 22.08.2014 року. Відповідачем на день подання позову до суду сума боргу не повернута. Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно до ч. 2 ст. 625 ЦК Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, заборгованість відповідача складає: 50 000 х 26,0499 = 1 302 495, 00 грн.; грошова сума процентів з дати не повернення суми боргу, а саме з 23.08.2014 року по 17.02.2015 року, за прострочення виконання зобов'язання від суми боргу 1 302 495, 00 грн. складає 19 537, 42 грн., яка була розрахована наступним чином (три проценти річних від простроченої суми складає 39074 грн. 85 коп. в рік (1 302 495,00 грн. х 3 % = 39074 грн. 85 коп.) за шість місяців прострочення виконання зобов'язання 19 537 грн. 42 коп. В зв'язку з зазначеним, суд вважає, що вимоги [PERSON] щодо стягнення з [PERSON] грошових коштів за договором позики від 22.02.2014 року в сумі 1 302 495,00 грн. та трьох процентів річних за час прострочення виконання зобов'язання в розмірі 19 537,42 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України - стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved