Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-21 00:00:00

01 липня 2020 року [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з вказаним позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В позові просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо його дочки [PERSON] , [INFO] . В позові посилалася на те, що з 2008 року по 2014 рік вона проживала без реєстрації шлюбу з [PERSON] . Під час спільного проживання у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Спільне проживання фактично припинилося в 2014 році. Після припинення шлюбних відносин, відповідач перестав спілкуватися з дитиною, це цікавиться її життям, здоров`ям, першими успіхами не вітав зі святами. З 21.09.2018 року вона перебуває в шлюбі з [PERSON] , який і займається вихованням спільної дочки сторін разом з її матір`ю. Відповідач надав позивачу свою письмову згоду на позбавлення його батьківських прав щодо дочки [PERSON] , посвідчену приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу Гриб Ю.М., що підтверджує про небажання відповідача виконувати свої батьківські обов`язки щодо своєї дитини. В судове засідання позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином відповідно до п.3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України (а.с. 28). Представник позивача [PERSON] , адвокат Кириченко А.О.. що діє а підставі ордеру на надання правової допомоги (а.с. 17) в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримала, просила їх задоволити з підстав вказаних у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору служби у справах дітей Миргородської районної державної адміністрації Полтавської області свого представника не направив, до суду подав листа в якому зазначив, що відповідач [PERSON] фактично не проживає за місцем реєстрації, у зв`язку з чим установа не має можливості скласти висновок про доцільність позбавлення батьківських прав останнього. Справу просили розглянути у відсутність їхнього представника, при винесенні рішення покладалися на розсуд суду (а.с.30). Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що відповідач є батьком малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] (а.с.7). Позивач [PERSON] 21 вересня 2018 року уклала шлюб з [PERSON] , який зареєстровано виконавчим комітетом Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області (а.с.11). На даний час позивач проживає без реєстрації в [ADDRESS] разом зі своїм чоловіком [PERSON] та дочкою [PERSON] (а.с.8). Згідно довідки Миргородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів станом на 01.07.2020 року в розмірі 82828,59 гривень (а.с.6). Згідно копії характеристики на [PERSON] встановлено, що остання відвідує КЗ ДНЗ «Ромашка», активну участь у життя дитини приймає її мати та вітчим, дитина вітчима називає папою, батько жодної участі у життя дитини не приймав (а.с.10). Згідно копії нотаріально завіреної заяви [PERSON] , останній 12 лютого 2019 року дав вільну згоду на удочеріння [PERSON] , [PERSON] (а.с. 13). Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з п.2 ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У ст. 3 Конвенції про права дитини зазначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Верховний Суд України в ч. 2 п.16 Постанови Пленуму «Про практику застосування законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007 року наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2016 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками відносно малолітньої дитини підтверджується перевіреними судом зазначеними вище доказами по справі у їх сукупності, згідно з якими відповідач байдуже ставить до своєї дитини вже протягом останніх 6 років. На основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів у їх сукупності суд вважає, що позивачем доведено ті обставини, на які він посилається в обґрунтування позовних вимог, тому позовна вимога щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно його дитини - [PERSON] , [INFO] , підлягає до задоволення. Суд вважає доведеним, що відповідач протягом тривалого часу систематично ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно своєї дитини, не піклуються про неї, не забезпечує її матеріально. Суд роз`яснює відповідачу, що відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавлений батьківських прав, має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, якщо дитина не була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Відповідно до ст. ст. 141, 142 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved