Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-24 00:00:00

01.10.2018 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, у якому просить суд позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до його малолітнього сина [PERSON], [INFO], стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 4250,00 грн. щомісячно, починаючи із дати подачі позовної заяви до суду, а також покласти на відповідача понесені позивачем судові витрати пов'язані зі сплатою судового збору у розмірі 704,80 грн. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що відповідач є батьком спільної з позивачем дитини - [PERSON], [INFO]. Спільне життя позивача з відповідачем не склалось, тому з середині 2017 року сімейні стосунки сторін припинені. Відповідач у вихованні дитини участі не приймає, матеріальної допомоги на утримання сина не надає. У рідкі зустрічі батька з сином, що трапляються не частіше одного разу на пів року, відповідач негативно впливає на психіку дитини, підриваючи довіру до позивача, як до матері дитини та до інших членів родини позивача. Відповідач веде себе неадекватно ситуації, що склалась, двічі прорізав колеса на належному позивачу автомобілі, встановлював маячки стеження та переслідував. За твердженням позивача, навіть така поведінка відповідача не спонукає позивача на перешкоджання відповідачу спілкуватися з дитиною, однак бажання відповідача щодо участі у житті дитини відсутнє. Дитина проживає разом з позивачем та батьками позивача, знаходиться на повному утриманні позивача. Всім необхідним для нормальної життєдіяльності дитини, в тому числі навчання, лікування, оздоровлення, позивачка забезпечує самостійно в повному обсязі (купує продукти харчування, сезонний одяг, сплачує за дитячий садок, покриває витрати на медичний догляд, купує інші потрібні речі). За твердженням позивача, відповідач постійно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо сина, тому враховуючи положення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, батько може бути позбавлений судом батьківських прав. Відповідач своїх батьківських обов'язків не виконує, жодного піклування щодо здоров'я сина, його фізичного, духовного і морального розвитку, навчання, створення належних умов для розвитку його природних здібностей не проявляє. Зважаючи на той факт, що утримання сина, його навчання, лікування, оздоровлення, одяг та розваги, коштують позивачу в середньому 8500,00 грн. на місяць, позивач вважає, що є всі підстави розділити ці витрати з відповідачем, та стягнути з нього половину середньомісячної суми витрат на дитину в розмірі 4250,00 грн. на місяць. Ухвалою суду від 09.10.2018 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання. Ухвалою суду від 29.11.2018 року задоволене клопотання представника позивача, здійснено заміну третьої особи у справі з Служби у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації та Службу у справах дітей Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації та витребувано від третьої особи висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до його малолітнього сина. 23.01.2019 року відповідач надав до суду відзив на позовну заяву зі змісту якого вбачається, що відповідач не визнає заявлених позовних вимог про позбавлення його батьківських прав, запевняє, що він як батько, приймав участь у вихованні сина, за можливості допомогам матеріально, а також в інтелектуальному та духовному розвитку сина, проводив з ним час вдома та на прогулянках. На початку вересня та жовтня 2018 року відповідач передавав позивачу 3000,00 грн. та 2000,00 грн. на утримання дитини. З кінця жовтня позивачка почала перешкоджати спілкуванню відповідача з сином, забороняла зустрічі та уникала зустрічей для прийняття рішення про участь відповідача у вихованні та спілкуванні з дитиною. Відповідач зізнається, що дійсно проколював колесо автомобіля позивачки, але лише для того, аби мати можливість поспілкуватись з нею. Також відповідач зазначає, що передав позивачці конверт з банківською карткою з рахунку якої позивача придбала дитині подарунок на Новий рік 2018. Відповідач намагався зустрітись із сином та просив про це позивача залишаючи написи на лобовому склі її автомобіля. На день народження сина у 2018 році відповідач придбав подарунок вартістю 4500,00 грн. Відповідач зазначає, що не вживає спиртних напоїв, працює, любить свого сина та намагається виховувати його в міру наданих можливостей, бути добрим та турботливим до сина, а також вимогливим у разі необхідності. Відповідач вказує, що передавав позивачці кошти на утримання дитини, а також подарунки для сина і просить суд визначити розмір аліментів згідно вимог чинного законодавства з урахуванням того, що на утримання відповідача знаходяться ще двоє дітей 21-го та 16-ти років. 14.02.2019 року до суду надійшла відповідь на відзив відповідача на позовну заяву зі змісту якої вбачається, що позивачка підтримує свої позовні вимоги в повному обсязі, просить позов задовольнити і додатково пояснює суду, що після народження сина відповідач не взяв на себе ініціативу по реєстрації місця проживання дитини, тому позивачка була вимушена зареєструвати сина у своїх батьків. Позивачка у зв'язку з відсутністю допомоги була вимушена вийти на роботу через 1,5 місяці після народження дитини і син виховувався в цей час бабусею та дідусем, а відповідач лише на вихідні навідувався до них. З січня по серпень 2017 року сторони проживали разом, але відповідач не сплачував комунальні платежі навіть за себе. Забезпечення продуктами та супутні витрати були покладені на позивача. Після розриву відносин почалось переслідування з боку відповідача, але позивачка не чинила перешкод у спілкуванні батька з сином, але лише зважаючи на поведінку відповідача зустрічі мали відбуватись під її наглядом та на вихідні. Ніяких коштів від відповідача у вересні та жовтні позивачка не отримувала, а також позивачка зазначає, що відповідач неодноразово псував належний їй автомобіль і зовсім не з метою аби вирішити питання його участі у вихованні сина, адже про сина згадував лише формально. Позивач вважає, що наявні всі правові підстави для позбавлення відповідача батьківських прав і відповідач не надав жодного доказу надання ним допомоги дитині. 22.02.2019 року відповідач надав до суду заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву зі змісту яких вбачається, що ці заперечення є фактично аналогічними змісту відзиву на позовну заяву. Відповідач додає, що в січні 2019 року позивачка здійснила покупку подарунку для сина за карткою «Ощадбанку», отже позивачка користується карткою і в неї є кошти перераховані відповідачем на утримання сина. Протягом року на картку додатково надійшло 4400,00 грн. Відповідач просить призначити строк виплати аліментів з дати прийняття рішення у справі та врахувати наявність у відповідача ще двох дітей, які перебувають на його утриманні. Ухвалою суду від 22.02.2019 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Третя особа у справі своїм правом на надання письмових пояснень з приводу поданого позову не скористалась, а 08.04.2019 року до суду надійшло клопотання третьої особи про розгляд справи за відсутності представника та долучення до матеріалів справи відповідного висновку органу опіки та піклування. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали вимоги позовної заяви з підстав викладений у ній та інших заявах сторони позивача по суті справи, просять позов задовольнити в повному обсязі та додатково посилаються на те, що працівники служби у справах дітей досить зверхньо поставились до своїх обов'язків щодо належного дослідження питань доцільності позбавлення відповідача батьківських прав та позивач і її представник вважають, що відповідач має бути позбавлений батьківських прав, оскільки дійсно не виконує своїх батьківських обов'язків. Відповідач в судовому засіданні не визнає вимог позовної заяви в частині позбавлення його батьківських прав та зазначає, що він би міг в повній мірі належно виконувати свої обов'язки якби позивачка з певного часу не стала чинити йому перешкод у спілкуванні з дитиною. Стосовно вимог про стягнення аліментів відповідач вважає, що заявлена до стягнення сума є надмірною, і він погоджується з необхідністю сплати аліментів у розмірі 800-1500 грн., або ж дещо більше, однак не 4250,00 грн. На питання суду відповідач повідомив, що має дохід у розмірі 10000,00 грн., стан його здоров'я задовільний, також відповідач зазначає, що має на утриманні ще двох дітей 16-річного та 21-річного віку, тому просить це врахувати при визначенні розміру аліментів. Також на питання суду відповідач повідомив він має у власності одну квартиру в м. Києві, а також є власником Ѕ частини квартири в м. Києві, інша частина якої належить його батькам. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об'єктивно та всебічно з'ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони у справі не перебували та не перебувають у зареєстрованому шлюбі, однак мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER]. Згідно висновку №100-4925 від 29.03.2019 року, затвердженого головою Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації, відповідно до ст. 19 СК України, Постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 №866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини» Голосіївською районною в місті Києві державною адміністрацією детально з'ясовано обставини справи та встановлено наступне. [PERSON] та [PERSON] не перебували в зареєстрованому шлюбі. Мають спільного малолітнього сина [PERSON], 2013 р.н. Дитина з народження проживає разом з матір'ю - [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. 18.12.2018 за вищевказаною адресою, працівником служби у справах дітей та сім'ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації проведено обстеження житлово-побутових умов проживання та з'ясовано, що умови для проживання, виховання та розвитку малолітнього [PERSON], 2013 р.н. створені належним чином, а саме: для дитини виділена окрема кімната, в якій наявне спальне місце, шафа для речей, робоча та ігрові зони. Наявні дитячі речі та одяг відповідно до віку, сезону, етап. З наданих до справи документів вбачається, що матір малолітнього [PERSON] працевлаштована, позитивно характеризується за місцем роботи, має стабільний дохід, на обліку у нарколога, лікаря-психіатра не перебуває. Малолітній [PERSON], 2013 р.н. відвідує Центр розвитку і догляду за дитиною «Веселка плюс». За інформацією закладу доглядає дитину, приводить і забирає його матір - [PERSON] [PERSON] доглянутий, здоровий, має багато іграшок, завжди вдягнений по сезону. У дитини є всі необхідні речі для розвитку. Іван розвивається відповідно до свого віку, соціалізований, комунікативний, має друзів, фізично активний. Успіхами дитини цікавиться його матір, та всі питання вирішуються разом за її участі. Відповідно до Інформації Центру первинної медико-санітарної допомоги №4 Дніпровського району міста Києва Амбулаторії загальної практики сімейної медицини, малолітній [PERSON], 2013 р.н., спостерігається в цьому закладі охорони здоров'я. Цікавиться станом здоров'я дитини та звертається за медичною допомогою мати малолітнього [PERSON]. Батько [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS]. За інформацією служби у справах дітей та сім'ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації за місцем проживання обстеження умов проживання не здійснювалось у зв'язку з тим, що в квартирі проводиться ремонт приміщення (нове житло без оздоблення). Одночасно батько повідомив, що любить свого сина, має бажання займатися його вихованням та утриманням, та заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього [PERSON], 2013 р.н. 04.02.2019 року [PERSON] надав письмові пояснення до служби у справах дітей та сім'ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, в яких вказав, що заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього [PERSON], 2013 р.н., та зауважив, що [PERSON] чинила йому перешкоди у вихованні та спілкуванні з дитиною. Частиною першою статті 3 Конвенції ООН передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Враховуючи викладене,

Outcome: partial