Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

У поданій до суду заяві [PERSON] просить позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON] [INFO], обґрунтовуючи тим, що відповідач не виконує своїх обов'язків, не проявляє до сина батьківського піклування, не цікавиться його здоров'ям, фізичним, духовним та моральним розвитком, не допомагає матеріально, а тому має бути позбавлений батьківських прав відповідно до ч.2 ст.150 Сімейного кодексу України, що є необхідним для забезпечення прав дитини. Крім цього, [PERSON] просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання їх сина у твердій грошовій сумі у розмірі 400 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали повністю і по аналогічних мотивах. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився з невідомої суду причини, хоча про місце та час слухання справи повідомлявся заздалегідь та належним чином відповідно до вимог ст.74 ЦПК України за зареєстрованим місцем його проживання, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Така сукупність обставин, на думку суду, не є перешкодою для розгляду справи у відсутність відповідача, оскільки у матеріалах справи достатньо доказів про правовідносини сторін і немає необхідності заслуховувати його особисті пояснення з приводу спору. При таких умовах суд вважає за можливе винести заочне рішення по справі, при цьому позивач не заперечує проти такого порядку вирішення спору. Заслухавши пояснення позивача та її представника, представника органу опіки та піклування, з'ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Як встановлено судом та підтверджено відповідними документами, сторони 330 липня 2010 року по 09 грудня 2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню дитину [PERSON] [INFO], що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження дитини та рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ч.1 ст.18 Конвенції ООН "Про права дитини" від 20 листопада 1989 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. З роз'яснень, які містяться в пунктах 15-17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та інше, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, о негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно довідки Дошкільного навчального закладу №3 «Ладоньки» Здолбунівської міської ради Рівненської області №28 від 17 червня 2016 року за період з 02 серпня 2013 року батько малолітнього [PERSON] у часті у вихованні сина не приймав. Такі обставини неприйняття відповідачем участі у вихованні своєї дитини повністю підтвердили допитані в якості свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Належних та допустимих у розумінні ст.ст.57, 58 ЦПК України доказів на спростування доводів позивача про ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини відповідачем не надано. За повідомленням Здолбунівської районної державної адміністрації Рівненської області на комісії з питань захисту прав дитини розглядалося питання щодо надання висновку про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], який за місцем реєстрації відсутній, тому об'єктивно вивчити дане питання органу опіки та піклування не представилося можливим. За повідомленням відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Рівненській області вбачається, що відповідач [PERSON] зареєстрований [ADDRESS] з 23 вересня 2011 року, працює з пояснень позивача за межами України, що не є перешкодою у виконанні ним своїх обов'язків по вихованню дитини. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд згідно роз'яснень, які містяться в п.18 указаної вище постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року, може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Статтею 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач не надає достатніх коштів на утримання дитини, проживає окремо від дитини, що є підставою для стягнення аліментів. Вимога позивача про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є законною і передбачена ст.184 СК України, так як немає доказів про наявність у відповідача стабільного заробітку. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, яке є задовільним, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, який є працездатним, відсутність у відповідача інших дітей та стягнень з його доходу. Таким чином, суд з урахуванням вище викладеного суд дійшов висновку, що вимоги позивача у частині стягнення аліментів є обґрунтованими, а тому позов підлягає частковому задоволенню. Позов до суду пред'явлений 07 липня 2016 року, а тому відповідно до ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину повинні стягуватися з указаної дати. Ураховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору, суд при ухваленні рішення відповідно до ст.88 ЦПК України присуджує стягнення з відповідача судового збору в прибуток держави у розмірі 551 грн. 20 коп. Згідно п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. На підставі наведеного, ст.ст.150, 164-166, 180-184 СК України та

Outcome: approved