Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-21 00:00:00

01 листопада 2021 до Вовчанського районного суду Харківської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на 1\\2 частину квартири [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 25.04.1998 по 18.11.2020. Під час шлюбу, за сумісні кошти 05.02.2002 була придбана квартира на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Вовчанскього районного нотаріального округу від 05.02.2002, реєстровий номер 424. Вважає, що квартира [ADDRESS] , є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, на теперішній час знаходиться в її та дітей розпорядженні та користуванні. Відповідач [PERSON] квартирою не користується. У зв`язку з чим позивач просить суд визнати за нею право власності на Ѕ вищевказаної квартири. Ухвалою Вовчанського районного суду Харківської області від 05.11.2021 року відкрито загальне позовне провадження, справа призначена до підготовчого судового засідання. Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався, 01.12.2021 надав суду заяву про визнання позовних вимог [PERSON] , не заперечував проти їх задоволення, просив суд розглядати справу за його відсутності (а.с.26). Ухвалою суду від 01.12.2021 закрито підготовче провадження у цивільній справі, призначено справу до судового розгляду. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник адвокат Ворона С.В., який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 10.07.2021, не з`явилися, про час та дату розгляду справи повідомлені належним чином, своєчасно надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять суд визнати за [PERSON] право власності на 1\\2 частину квартири [ADDRESS] , яка є спільною сумісною власністю подружжя (а.с.27). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, завчасно подав через канцелярію суду заяву про визнання позовних вимог [PERSON] у повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення, просив суд розглянути справу за його відсутності (а.с.26). Відповідно до ч. 3\~ст. 211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.ст.\~4,\~5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею\~16 ЦК України\~передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Положеннями ч. 1ст. 13 ЦПК України\~визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі\~ст.12 ЦПК України\~та відповідно до ч.ч.1,5 та 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до \~ст.76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 2 статті 78 ЦПК України\~зазначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У відповідності до ч. 1\~ст. 82 ЦПК України\~обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 18.11.2020 (а.с.7-9). Відповідно до ч.4\~ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином вищевказані обставини доказуванню не підлягають. Під час перебування у шлюбі, 05 лютого 2002 року сторони по справі на підставі договору купівлі-продажу від 05.02.2002, посвідченого приватним нотаріусом Вовчанського районного нотаріального округу Корнєвою І.Ю., зареєстрованого в реєстрі за № 424, придбали у власність ізольовану квартиру за адресою: [ADDRESS] , житловою площею 46,3 кв. м, загальною площею 70,4 кв. м, що підтверджується довідкою КП «Вовчанське бюро технічної інвентаризації» № 635 від 12.07.2021 (а.с.10-14). Право власності на зазначену квартиру зареєстроване за відповідачем [PERSON] , що відображено у вищевказаній довідці. Стаття\~ст. 15 ЦК України\~передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Виходячи з положень\~статті 3 СК України сім`ю\~складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном. Норми\~Сімейного кодексу України\~у статтях\~57,\~60\~встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першоїстатті 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Відповідно до частини першої статті 60\~Сімейного кодексу\~України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 63\~СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з частиною першою статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Аналізуючи вказані норми матеріального права в сукупності, суд вбачає, що у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частки чоловіка і дружини, виходячи зі\~ст. 70 СК України, є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (ст.ст.\~77,\~78 ЦПК України) і це є її процесуальним обов`язком (статті\~12,\~81 ЦПК України). При цьому судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Частинами 2 та 3\~ст. 70 СК України\~передбачено, що при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Згідно з роз`ясненнями, що містяться в пп. 23, 30постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст.60,69 СК України, ч. 3ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. ч. 2, 3ст. 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними), передбачено ч. 1 ст.63 СК України. Проживання дітей з позивачем само по собі не є підставою для збільшення частки одного з подружжя. Таким чином, частки сторін у праві власності на спірну квартиру є рівними. Підстави для відступу від засад рівності часток подружжя при поділі майна відповідно до частини третьої\~статті 70 СК України\~відсутні. Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 27.12.2019 у справі № 297/2837/17 (провадження № 61-7846св19). Отже, аналізуючи викладені обставини, докази, надані на підтвердження позовних вимог, а також їх спростування, суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог [PERSON] у повному обсязі та визнання за нею права власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] . Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що при подачі позовної заяви до суду [PERSON] сплачено судовий збір у розмірі 977 грн (а.с. 16). У зв`язку з тим, що позовні вимоги [PERSON] задоволено в повному обсязі, таким чином з відповідача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у розмірі 977 грн. на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved