Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

У березні 2016 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив стягнути з ПРаТ страхова компанія «Провідна» вартість несплаченого матеріального збитку, (страхова виплата) 16346 грн. 74 коп., моральну шкоду в сумі 817 грн. 33 коп., пеню в сумі 3086 грн. 22 коп., три проценти річних від прострочених сум 210 грн. 21 коп. Також просив стягнути з ППзОВ «Урожай» моральну шкоду в сумі 87000 грн. та стягнути з відповідачів витрати на правову допомогу в сумі 2000 грн. Мотивуючи свої вимоги позивач зазначив, що 31 березня 2015 р. близько 7.30 г. водій [PERSON] керуючи автомобілем «Камаз 53215» н/з [NUMBER] з причепом «СЗАП 8357» н'/з ВЕ3157ХХ, рухаючись по вул. Осадчого в м. Вознесенську Миколаївської області, на спуск, по заокругленій частині, проявив неуважність до дорожньої обстановки, та її змін, та під час вибору безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться і стан транспортного засобу, внаслідок чого не зміг контролювати його рух та безпечно керувати ним, не впоровся з керуванням транспортного засобу, внаслідок чого допустив занос причепа «СЗАП 8357» н/з ВЕЗ157ХХ на зустрічну смугу руху, де причіп зіткнувся з автобусом «Мерседес-Бенц Спринтер» н/з [NUMBER] яким керував позивач, чим грубо порушив вимоги п. 2.3.6, та п. 12.1 ПДР України. В наслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу та пасажирам автобуса були заподіяні тілесні ушкодження, а автобус, який на праві власності належить [PERSON], отримав механічні пошкодження. Вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 31.08.2015 р. [PERSON] був визнаний винним в скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та йому призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3.6 р. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 р. Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 12.01.2016 р. вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 31.08.2015 р. в частині призначення покарання змінений. [PERSON] звільнений від відбування покарання, у вигляді позбавлення волі, з випробуванням з іспитовим строком 2 роки на підставі ст.. 75 КК України. В наслідок дорожньо-транспортної пригоди позивач отримав тілесні ушкодження, і знаходився на стаціонарному лікуванні у Вознесенській лікарні з 31.03.2015 р. по 14.04.2015 р. 31.03.2015 р. йому була зроблена операція - Лапароцентез; Торокоцентез зліва; Лапаратомия. Спленєктомия. Дренування черевної порожнини. Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 219 від 02.06.2015 р., в результаті дорожньо-транспортної пригоди позивачу заподіяні тілесні ушкодження у вигляді закритої травми органів черевної порожнини, розриву селезінки, внутрішньочеревної кровотечі, закритої травми грудної клітини, переламів 5-6-7-8 ребер зліва, гематоракса, забиття лівого тазостегнового суглоба, садна, синці в області лівого тазостегнового суглоба. Характер и локалізація тілесних ушкоджень, їх масивність укладається в механізм автодорожньої травми, при якому мало місце травма в салоні автобуса (водій) при його зіткненні з вантажним автомобілем. По давнині ушкодження, згідно медичної документації, утворювалися в строк 31.03.2015 р. по ступені важкості відносяться к категорії: закрита травма органів черевної порожнини, розриву селезінки, внутрішньочеревної кровотечі, закритої травми грудної клітки, переломи ребер зліва, гемоторакс до категорії тяжких тілесних ушкоджень як небезпечних для життя в момент заподіяння; інші ушкодження до категорії легких тілесних ушкоджень. У результаті скоєного злочину позивачеві завдана матеріальна шкода, а саме на лікування витрачено 12661 грн. 74 коп., пошкоджений одяг коштує 3685 грн., а саме куртка вартістю 1100 грн., брюки (джинси) вартістю 700 грн., сорочка вартістю 375 грн., туфлі вартістю 820 грн., кофта вартістю 690 грн. Крім майнової шкоди [PERSON] була заподіяна також і моральна шкода, яку він оцінює в 100000 грн. Вона полягає в душевних стражданнях та фізичному болі. Враховуючи те, що [PERSON] частково компенсував моральну шкоду, сплативши позивачу 13000 грн., залишок становить 87000 грн. На момент здійснення ДТП, водій [PERSON] керував автомобілем «Камаз 53215» н/з [NUMBER] з причепом «СЗАП 8357» н/з [NUMBER], який згідно зі свідоцтвами про реєстрацію транспортних засобів належать ПП з орендними відносинами «Урожай», з яким [PERSON] знаходився в трудових відносинах. Подорожній лист від 30.03.2015 р. якій був виписаний ППзОВ «Урожай» на [PERSON] В вироку Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 31.08.2015 р. зазначено, що [PERSON] працює водієм ППзОВ «Урожай». Згідно з 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків. Таким чином, позивач вважає, що на підставі ст. 1187 ч. 2 та ст. 1172 ЦК України, завдану йому шкоду повинно відшкодувати ППзОВ «Урожай». ППзОВ «Урожай» застрахувало свою цивільну відповідальність в ПРАТ СК «Провідна». Страхові поліси АІ/7019307, АІ/7019303. Дорожньо-транспортна пригода відбулася під час дії договору страхування. Відповідно до ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акту (аварійного сертифіката). Тому, на переконання позивача, відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» заподіяну майнову шкоду повинна відшкодувати страхова компанія «Провідна». Заява про страхове відшкодування направлена позивачем поштою 27.05.2015 р. Повідомлення про рішення страхової компанії ним не отримано. Проте, відповідно до Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобовязаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення. Відповідно до ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди майну третьої особи, при настанні страхового випадку. Страховим випадком, згідно із ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Відповідно до ст. 22.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Позивач вважає, що завдану йому матеріальну шкоду в повному обсязі, та моральну шкоду у розмірі 5 відсотків ліміту, повинна відшкодувати ПРаТ СК «Провідна», а решту ППзОВ «Урожай». Відповідно до ст. 36.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. В строк до 25 серпня 2015 р. страхова компанія, на думку позивача, була повинна здійснити виплату суми, але безпідставно це не виконала. Відповідно до ст. 992 ЦК України, у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобовязаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Відповідно до п. 36.5. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. За розрахунком позивача у період з 25.08.2015 р. по 14.03.2016 р. за 202 дня прострочення суми 12661 грн. 74 коп., пеня складає 3086 грн. 22 коп. (12661,74*22*2/365/100*202=3086 грн. 22 коп.) Крім цього, позивач вважає, що відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України відповідач зобовязаний сплатити йому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У період з 25.08.2015 р. по 14.03.2016 р. а це 202 дня, страхова компанія користувалася грошима в сумі 12661 грн. 74 коп. Тому, три проценти річних від простроченої суми становить 210 грн. 21 коп. (12661,74/365/100%*3%*202=210,21) В судовому засіданні представник позивача підтримав позов у повному обсязі та просив його задовольнити. Представники інших сторін по справі в судове засідання не зявились, проте надіслали письмові заперечення проти позову. ПРаТ СК «Провідна» в своїх запереченнях зазначила, що термін виплати страхового відшкодування по даній дорожньо-транспортній пригоді повинен настати лише 04 травня 2016 року, так як 90 денний термін для прийняття рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування треба відраховувати з моменту набрання чинності рішенням суду по кримінальній справі за вказаною ДТП, тобто з 03.02.2016 року. Посилаючись на викладене відповідач просив відмовити позивачу у задоволенні позову. ППзОВ «Урожай» в своїх запереченнях зазначило, що 02 березня 2015 року між ППЗОВ «Урожай» та [PERSON] був укладений договір про надання транспортних послуг. Даний договір є цивільно-правовим. Згідно умов цього договору, а саме п.п.2.1.8 [PERSON] повинен відповідати за наслідки дорожньо-транспортних пригод, що сталися з його вини. Згідно матеріалів кримінального провадження було встановлено, що саме протиправні дії водія [PERSON] призвели до ДТП. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідні правовій підставі володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку. Таким чином, між водієм [PERSON] та ППЗОВ «Урожай» були відсутні трудові відносини, і саме водій [PERSON] є відповідальною за шкоду особою. Факт відсутності між [PERSON] та ППЗОВ «Урожай» трудових відносин підтверджується: самим договором про надання транспортних послуг ППЗОВ «Урожай» від 02 березня 2015 року; документами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, які надавалися ППЗОВ «Урожай» до Первомайської ОДПІ ГУ ДФС ( Доманівське відділення). Згідно п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ України від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснено, що якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди ( п. 2.2. Правил дорожнього руху України). В даному випадку саме водій [PERSON] знаходився за кермом автомобіля і у нього знаходились реєстраційні документи на автомобіль та причеп. Таким чином, на переконання відповідача, саме [PERSON] повинен нести відповідальність за заподіяну шкоду, як володілець джерела підвищеної небезпеки. Третя особа [PERSON] в своїх запереченнях також зазначив, що саме він повинен нести відповідальність за шкоду завдану ДТП, проте, оскільки він уже сплатив [PERSON] 13000 грн., вважає цю суму достатньою компенсацією завданої шкоди та просить відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 31 березня 2015 року приблизно о 07.30 год. водій [PERSON], керуючи автомобілем «КАМАЗ 53215», реєстраційний номер [NUMBER] в счепці з причепом бортовим «СЗАП 8357» реєстраційний номер ВЕ 31 - 57 XX, рухався по вологій асфальтованій проїзній частині вул. Осадчого в м. Вознесенську на заокругленій її частині на спуск з боку м. Миколаєва у напрямку до м. Южноукраїнськ зі швидкістю 45 км./год. Під час руху водій [PERSON] грубо порушив вимоги п. п. 2.3 «б», 12.1 ПДР України, а саме: проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася, та її змін, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не враховував дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, внаслідок чого не зміг контролювати його рух та безпечно керувати ним, не впорався з керуванням свого транспортного засобу, в наслідок чого причеп «СЗАП 8357» реєстраційний номер BE 31 - 57 XX занесло на смугу руху, як рухатися з боку м. Южноукраїнськ у напрямку м. Миколаїв, на якій даний причеп зіткнувся з автобусом «MERSEDES - BENZ Sprinter» реєстраційний номер BE 60 - 71 АА під керуванням водія [PERSON] В результаті дорожньо-транспортної пригоди вищевказані автобус «MERSEDES - BENZ Sprinter» та причеп «СЗАП 8357» зазнали механічних пошкоджень, а водій [PERSON] та пасажири його автобуса [PERSON], [PERSON] та [PERSON] отримали тілесні ушкодження і були доставлені до Вознесенської ЦРЛ, де 08.04.2015 року [PERSON] померла. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 219 від 02.06.015 року, [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої травми черевної порожнини, розриву селезінки, внутрішньочеревного крововиливу, закритої травми грудної клітини, переломів 5, 6, 7, 8 ребер з ліва, гемотораксу, забою лівого тазостегнового суглобу, садна, крововиливи в області лівого тазостегнового суглобу, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень. Дана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок злочинного порушення водієм [PERSON] п. п. 2.3 «б», 12.1 ПДР України, які знаходяться в прямому причинному звязку з наслідками, що настали. Вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 31 серпня 2015 року [PERSON] засуджено ч. 2 ст. 286 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік. Цивільний позов потерпілого [PERSON] до ПП з орендними відносинами «Урожай» Доманівського району Миколаївської області і страхової компанії «Провідна» про стягнення матеріальної і моральної шкоди залишено без розгляду. Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 12.01.2016 року вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 31 серпня 2015 року змінено в частині призначеного покарання. Застосовано до [PERSON] ст.ст. 75, 76 КК України, визначено засудженому іспитовий строк 2 роки. В іншій частині вирок залишено без змін. Залишаючи цивільний позов [PERSON] без розгляду Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області, з мотивами якого погодився і суд апеляційної інстанції, виходив з наступного. За матеріалами даної кримінальної справи між [PERSON] та ППзОВ «Урожай» 02 березня 2015 року був укладений цивільно-правовий договір про надання транспортних послуг, за умовами п. п. 2.1.8 якого саме на [PERSON] покладено відповідальність за наслідки дорожньо-транспортних пригод. Це відповідає і вимогам ч. 2 ст. 1187 ЦК України щодо відшкодовується шкода, завданої джерелом підвищеної небезпеки, особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до розяснень п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином і стягнення безпідставно нажитого майна» та п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України, №13 від 02.07.2004 року «Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів» вбачається, що не підлягають розгляду в кримінальній справі позови за вимогами про відшкодування матеріальної шкоди, що не випливають з предявленого обвинувачення. З матеріалів даного кримінального провадження вбачається, що обовязок про відшкодування заподіяної шкоди страховиком випливає не з обвинувачення, яке предявлено обвинуваченому, а з договірних зобовязань про відшкодування шкоди, які визначаються спеціальним законом, зокрема - Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року, яким передбачено порядок звернення з вимогами про відшкодування шкоди і умови такого відшкодування. Питання правовідносин, які випливають з договірних відносин із страховими компаніями потребують таких досліджень, що не притаманні кримінальному процесу з урахуванням його специфіки та строків судового розгляду. Отже, з вищевказаних підстав цивільний позов [PERSON] був залишений без розгляду. Вирішуючи даний спір суд вважає, що заявлена позивачем майнова шкода, завдана йому внаслідок ДТП відповідає дійсності та цілком підтверджена матеріалами справи, зокрема чеками, квитанціями та довідками про вартість аналогічного майна. Отже внаслідок ДТП [PERSON] завдано майнової шкоди у вигляді витрат на лікування в сумі 12661 грн. 74 коп. та вартості пошкодженого одягу в сумі 3685 грн., а саме куртка вартістю 1100 грн., брюки (джинси) вартістю 700 грн., сорочка вартістю 375 грн., туфлі вартістю 820 грн., кофта вартістю 690 грн. Суд також погоджується з тим, що позивачу завдано моральної шкоди, проте вважає, що заявлена позивачем сума такої шкоди у розмірі 100000 грн. є значно завищеною. Відповідно до ст.. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно з ч. 2 зазначеної статті, збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно з ст. 1166 ч. 1 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У відповідності з ч. 1 ст. 1195 Цивільного кодексу України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя фізичній особі, зобовязана відшкодувати потерпілому витрати на придбання ліків, відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, тощо. Згідно з 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків. Відповідно до ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акту (аварійного сертифіката). Як було зазначено вище автомобіль Камаз з причепом, яким керував [PERSON], належать ППзОВ «Урожай», а між [PERSON] та ППзОВ «Урожай» 02 березня 2015 року був укладений цивільно-правовий договір про надання транспортних послуг. У постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» (п.6) зазначено, що не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК. Фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника - фактичного завдавача шкоди - у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК). Отже, враховуючи викладене, суд вважає, що завдану внаслідок ДТП шкоду повинно відшкодовувати ППзОВ «Урожай», але враховуючи те, що ППзОВ «Урожай» застрахувало свою цивільну відповідальність в ПРАТ СК «Провідна», страхові поліси АІ/7019307, АІ/7019303, то завдану шкоду, і майнову і моральну, в межах страхового ліміту слід стягнути саме із страхової компанії. Відповідно до Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ст. 36.1. Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ),

Outcome: partial