Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

У вересні 2015 року [PERSON] звернулась до суду позовом до ПрАТ «Азовелектросталь» про стягнення заборгованості по заробітній платі, індексації заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позову зазначила, що у період з 24 вересня 2001 року по 08 грудня 2014 року працювала у ПрАТ «Азовелектросталь», після чого 08 грудня 2014 року звільнилась за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію згідно ст. 38 КЗпП України. За період часу з серпня 2014 року по грудень 2014 року їй була нарахована, але не виплачена заробітна плата в сумі 4671,41 грн. Також зазначає, що при нарахуванні заробітної плати роботодавець не проводив передбачену діючим законодавством індексацію заробітної плати (далі індексація), внаслідок чого порушені її права на оплату праці, які мають бути відновлені шляхом стягнення з відповідача індексації заробітної плати за період з серпня 2014 року по грудень 2014 року у розмірі 8504,34 грн. У звязку із не проведенням повного розрахунку в день звільнення на підставі ст. 117 КЗпП України також вважала, що відповідач має сплатити на її користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 09.12.2014 року по 22.09.2015 року у розмірі 36964,50 грн. На підставі викладеного, позивачка просила стягнути з відповідача на її користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з серпня 2014 року по грудень 2014 року в сумі 4671,41 грн., індексацію заробітної плати за цей період у розмірі 8504,34 грн. та середній заробіток за період з 09.12.2014 року по 22.09.2015 року у розмірі 36964,50 грн. Позивачка у судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надавши письмові заперечення проти позову, в яких позовні вимоги визнав частково та вказав, що згідно повідомлення головного бухгалтера ПрАТ «Азовелектросталь» № 3348 від 29 жовтня 2015 року, заборгованість по заробітній платі станом на 23 жовтня 2015 року відсутня. Платіжним дорученням № 403, 404 від 25 вересня 2015 року перераховано грошові кошти в сумі 1401,42 грн. Платіжним дорученням № 20 від 28 вересня 2015 року перераховано грошові кошти в сумі 981 грн. Платіжним дорученням № 14 від 29 вересня 2015 року перераховано грошові кошти в сумі 2288,99 грн. Що стосується позовних вимог [PERSON] про стягнення індексації заробітної плати, то позивачці за період роботи на ПрАТ «Азовелектросталь» виконувалось підвищення заробітної плати випереджаючим шляхом. З лютого 2014 року по дату звільнення позивачка знаходилась на частковому або повному простої. Згідно «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою КМУ № 1078 від 17 липня 2003 року індексація заробітної плати нараховується тільки з оплату праці за виконану роботу. Протягом простою роботи не виконуються, тому оплата періоду простою не є обєктом індексації. Отже, заробітна плата індексації не підлягає. В задоволенні позовних вимог в цій частині просив відмовити. Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, то представник відповідача не визнав розрахунок середньоденного заробітку позивачки в розмірі 194,55 грн., про що надав свій власний розрахунок, відповідно до якого розмір середньоденної заробітної плати згідно довідки №3349 від 29 жовтня 2015 року складає 81,26 грн. Згідно табелю обліку робочого часу в день звільнення, тобто 08 грудня 2014 року позивачка не працювала (цей день у табелі відмічений літерою «П», що є днем відсутності працівника на роботі днем простою). У цьому випадку суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Основним законом України статтею 43 Конституції передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обовязки, в рівній мірі кореспондується обовязок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Судом встановлено, що позивачка з 24 вересня 2001 року по 08 грудня 2014 року працювала у ПрАТ «Азовелектросталь», після чого 08 грудня 2014 року звільнилась за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію згідно ст. 38 КЗпП України. За період роботи позивачки їй нараховувалась заробітна плата. На момент звільнення у відповідача перед позивачкою утворилась заборгованість по заробітній платі за період її роботи з серпня 2014 року по грудень 2014 року в сумі 4671,41 грн., що не оспорюється сторонами. Положеннями ст. 115 КЗпП України встановлено обовязок працедавця виплачувати заробітну плату працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідачем вказаних вимог закону дотримано не було, заробітна плата у встановлені строки не виплачувалася та остаточний розрахунок з позивачкою при звільненні не був проведений. Згідно повідомлення головного бухгалтера ПрАТ «Азовелектросталь» № 3348 від 29 жовтня 2015 року, заборгованість по заробітній платі станом на 23 жовтня 2015 року відсутня. Платіжним дорученням № 403, 404 від 25 вересня 2015 року позивачці перераховано грошові кошти в сумі 1401,42 грн., платіжним дорученням № 20 від 28 вересня 2015 року - в сумі 981 грн., платіжним дорученням № 14 від 29 вересня 2015 року - в сумі 2288,99 грн. Оскільки на теперішній час відповідачем сплачено позивачці суму заборгованості по заробітній платі, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Щодо позовних вимог про стягнення індексації заробітної плати, то суд виходить з наступного. Відповідно до ч.5 ст. 95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ст. 1 Закону України Про оплату праці заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Відповідно до ст. 33 Закону України Про оплату праці в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України Про індексацію грошових доходів населення та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078. Індексація грошових доходів населення встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Обєктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру. Структуру заробітної плати визначено у статті 2 Закону України "Про оплату праці", якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до складу фонду додаткової заробітної плати згідно з підпунктом 2.2.7 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 р. № 5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 р. за № 114/8713. У відповідності з положеннями ч.5 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі, оплата праці (грошове забезпечення). Відповідно до ч. 1 ст. 4 цього Закону індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цінперевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка. Згідно ч.1 ст. 5 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв'язку з індексацією за рахунок власних коштів. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, в якому індекс споживчих цін не перевищив поріг індексації, зазначений в частині першої цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у звязку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. Зазначений порядок індексації, заробітної плати передбачений і п. 1-1 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17 липня 2003 року, з наступними змінами та доповненнями. Частиною 2 ст. 233 КЗпП України визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Таким чином, індексація є складовою частиною заробітної плати, є додатковою заробітною платою і у разі порушення законодавства про оплату праці в частині її виплати, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому індексації заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно письмових пояснень представника відповідача, позивачці за період роботи на ПрАТ «Азовелектросталь» виконувалось підвищення заробітної плати випереджаючим шляхом. З липня 2014 року по день звільнення позивачка знаходилась на частковому або повному простої. Згідно «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою КМУ № 1078 від 17 липня 2003 року індексація заробітної плати нараховується тільки з оплату праці за виконану роботу. На протязі простою роботи не виконуються, тому оплата періоду простою не є обєктом індексації. Крім того, суд не може погодитись з розрахунками позивачки, які проведені без зазначення базових місяців, якими відповідно до положень п. 5 Порядку є місяці, в яких відбувалось підвищення розмірів заробітної плати випереджаючим шляхом. Тому вказаний розрахунок не може бути визнаний вірним та братися до уваги при вирішенні спору. За таких обставин, суд вважає, що позивачкою не надано достатніх доказів на підтвердження того, що їй не виплачувалась індексація заробітної плати, а також на підтвердження своїх вимог про стягнення індексації заробітної плати саме у вказаному нею розмірі, а тому позовні вимоги [PERSON] про стягнення індексації заробітної плати задоволенню задоволенню не підлягають. Щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд виходить з наступного. 08 грудня 2014 року позивачка звільнилась з підприємства за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію згідно ст. 38 КЗпП України. Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідачем вказаних вимог закону дотримано не було, заробітна плата у встановлені строки не виплачувалася та остаточний розрахунок при звільненні був проведений лише 29.09.2015 року, що не оспорюється сторонами. Одночасно з цим, судом встановлено, що позивач в день свого звільнення 08.12.2014 року не працювала, що підтверджується табелем обліку робочого часу, де в графі за 08.12.2014 року стоїть позначка «П», яка є днем відсутності працівника на роботі в разі простою. В такому випадку відповідно до вимог статті 116 КЗпП України позивач мав обовязок предявити до відповідача вимогу про проведення остаточного розрахунку. Відповідно до змісту статті 116 КЗпП України обовязок працівника звернутися до працедавця із вимогою про здійснення остаточного розрахунку виникає у випадку, якщо працівник в день звільнення не працював. При цьому суд зауважує, що наведена норма не виділяє окремо причин невиконання трудових обовязків працівником в день його звільнення. Такими причинами серед інших можуть бути простій підприємства. Відповідно до статті 34 КЗпП України простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. Отже перебування підприємства в режимі простою та не виконання позивачем роботи у вказаний час, а саме в день свого звільнення, є тим випадком, коли працівник згідно статті 116 КЗпП України має додатково предявити вимогу про розрахунок і лише після предявлення такої вимоги про розрахунок у працедавця виникає обовязок його проведення та можлива відповідальність за статтею 117 КЗпП України. 15 травня 2015 року позивачка звернулась до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ПрАТ «Азовелектросталь» на її користь заборгованості по заробітній платі в сумі 4658 грн. 20.05.2015 року Іллічівським районним судом м.Маріуполя було видано судовий наказ про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованої заробітної плати у розмірі 4658 грн. Ухвалою того ж суду від 10 червня 2015 року судовий наказ від 20 травня 2015 року скасовано. Позивач не надала до суду доказів того, що вона зверталась із заявою до відповідача про виплату їй суми заборгованості по заробітній платі, а тому такою вимогою про розрахунок слід вважати звернення до суду із заявою про видачу судового наказу 15 травня 2015 року. У відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. В пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» розяснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. За таких обставин, з урахуванням положень ст.ст. 116, 117 КЗпП України, позивач має право на відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з дати звернення до суду із заявою про видачу судового наказу, тобто з 15 травня 2015 року по день фактичного розрахунку 29 вересня 2015 року. При розрахунку суми середнього заробітку суд виходить з наступного. Порядок обчислення середньої заробітної плати закріплений Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», за частиною 3 пункту 2 якої середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно довідки № 3349 від 29.10.2015 року, виданої головним бухгалтером ПрАТ «Азовелектросталь», розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] складає 81,26 грн. (а.с. 21). Вказаний розрахунок відповідача був проведений на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати». За таких обставин, суд приходить до висновку, що даний розрахунок є вірним і суд бере його за основу при розрахунку середнього заробітку. Згідно наданого відповідачем графіку роботи №1 для працюючих в одну зміну з робочим днем тривалістю 8,2 години на 2015 рік за період з 15 травня 2015 року по 29 вересня 2015 року кількість робочих днів складає 95 днів. Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 15 травня 2015 року по 29 вересня 2015 року складає 7719,70 грн. (95 днів х 81,26 грн.). За таких обставин та положень закону, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає задоволенню складає 7719,70 грн. Крім того, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 487,20 гривень за вимоги майнового характеру.

Outcome: partial