Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

У липні 2014 року позивачі звернулись до суду з уточненим в процесі розгляду позовом до відповідачів із вимогами про стягнення на їх користь матеріальної та моральної шкоди, а саме: · з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] грошові кошти в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 4750 грн. 00 коп.; з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] грошові кошти в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 грн., в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 14240 грн. 36 коп. · з відповідача Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія» на користь позивача [PERSON] страхову виплату в розмірі 19300 грн.; суму штрафних санкцій (пені) за період з 02.03.2014 року по 24.09.2014 року в сумі 2029 грн. 41 коп.; грошові кошти в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 250 грн. · просили вирішити питання про відшкодування їм сплаченого судового збору. В обґрунтування позову зазначали, що 20.07.2013 року о 18 годині 30 хв. відповідач [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER] по вул. Чкалова в районі будинку №48 не вірно обрав безпечну швидкість руху, виїхав на зустрічну смугу руху, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], внаслідок чого транспортні засоби отримала механічні ушкодження. Зазначали, що 22.11.2013 року постановою Київського районного суду м. Харкова [PERSON] було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, провадження по справі закрито у зв'язку із закінченням строків накладання адміністративного стягнення. На час дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб, яким керував водій [PERSON] був застрахований згідно полісу серії АС/0676654 і після дорожньої пригоди одразу було повідомлено про страховий випадок страхову компанію. Укладеною угодою між СК «Гарантія» та [PERSON] була визначена розмір страхової суми, що дорівнював 19300 грн. Проте, на теперішній час ця сума позивачу [PERSON] страховою компанією не виплачена, тому він звернувся до суду із вимогою про її стягнення та стягнення нарахованих штрафних санкцій (пені) за прострочення страхової виплати, виходячи з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла протягом року за який розраховується пеня, у розмірі 2029 грн. 41 коп. Зазначали, що оскільки неправомірними діями [PERSON] [PERSON] була спричинена матеріальна шкода, яка полягала у тому, що він був позбавлений можливості використовувати автомобіль за призначенням, змінився звичний уклад його життя, він страждав через погане самопочуття дружини, то просили суд стягнути зі страхової компанії в порядку ст.26-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» грошові кошти у розмірі 250 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, та з відповідача [PERSON] грошові кошти в рахунок відшкодування моральної школи в розмірі 4750 грн. Крім того, посилались на те, що неправомірними діями водія [PERSON] позивачу [PERSON] було заподіяно моральну шкоду, оскільки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди був порушений звичний спосіб її життя, вона отримала тілесні ушкодження - пошкодження ока і за наслідками ушкодження їй було проведено операцію, у зв'язку з чим просили суд стягнути з відповідача [PERSON] грошові кошти в рахунок відшкодування моральної школи в розмірі 5000 грн. Також вказували, що неправомірними діями відповідача [PERSON], [PERSON] було заподіяно матеріальну шкоду у розмірі 14240 грн., що полягала у витратах на лікування та придбання ліків у зв'язку проведенням операції. У судовому засіданні позивач [PERSON] просив суд задовольнити його уточнені позовні вимоги у повному обсязі. Позивач [PERSON] до судового засідання не з'явилась, просила розглядати справу за її відсутності, наполягала на задоволенні її позовних вимог. Представник позивачів [PERSON], діючий на підставі угоди про надання правової допомоги та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №1506, підтримав уточнені позовні вимоги у повному обсязі, надав пояснення на підтвердження позовних вимог, які співпадають з викладеними у позові. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позову, вказував, що його провини у дорожньо-транспортній пригоді не має, посилався на пошкодження задньої тяги на автомобілі ВАЗ21011, д/н [NUMBER], що і призвело до того, що автомобіль став некерованим та виїхав на зустрічну смугу. Вказував, що на теперішній час автомобіль ВАЗ21011, д/н [NUMBER] не існує, він був розпроданий на метал. Представник відповідач [PERSON] у судовому засіданні наполягав на відмові в задоволенні позову, вказував, що провина [PERSON] у дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 20.07.2013 року не встановлена, оскільки відповідно до постанови Київського районного суду м. Харкова адміністративна справа у відношенні [PERSON] за ст.124 КУпАП була закрита у зв'язку із закінченням строків накладання адміністративного стягнення. Зауважував на те, що при проведенні судової авто технічної експертизи при розгляд адміністративного матеріалу, експертом в повній мірі не було досліджено всіх обставин справи, а саме не було оглянуто пошкодженні автомобілі, що призвело до сумнівного висновку про винність [PERSON] Вказував, що розрив задньої тяги на автомобілі ВАЗ21011, д/н [NUMBER] підтверджується як поясненнями самого [PERSON], так і свідченнями свідка [PERSON]. Наполягав, що суд безпідставно відмовив у призначенні по справі додаткової судової авто технічної експертизи та допиті свідка [PERSON] Допитана в якості свідка [PERSON] суду показала, що вона є дружиною відповідача та була присутня з ним у автомобілі на час зіткнення з автомобілем позивача, що мало місце влітку 2013 року. Вказувала, що [PERSON] їхав не швидко, проте чітко вказати його швидкість не може, посилалась на приблизну у 30-40 км/годину. Вказувала, що дорога була мокра і перед поворотом [PERSON] почав гальмувати, проте машину почало кидати у сторони, а потім взагалі винесло на зустрічну полосу руху. Зазначала, що відстань від початку гальмування [PERSON] до повороту становила приблизно 15 метрів. Зауважувала, що коли машина зупинилась то в неї на великій швидкості в'їхав автомобіль [PERSON]. У цей момент вона втратила свідомість. Пам'ятає, що [PERSON] викликав свого знайомого [PERSON], який згодом приїхав, що їй відомо зі слів свого чоловіка, проте особисто вона цього не бачила, бо її забрала швидка допомога разом із дружиною [PERSON]. Крім того, зі слів чоловіка їй стало відомо, що [PERSON] та працівники міліції на місці події виявили пошкодження задньої тяги. Вказувала, що у лікарні провела три дні, а поті виписалась. Суд, вислухавши пояснення позивача, його представника, відповідача, представника відповідача та свідка, дослідивши матеріали справи і надані докази, у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) встановив наступне. Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За приписами ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами по справі, що 20.07.2013 року о 18 годині 30 хвилин [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER] по вул. Чкалова в районі будинку №48 виїхав на зустрічну смугу руху, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], внаслідок чого транспортні засоби отримала механічні ушкодження Як вбачається з долученої до матеріалів справи копії постанови Київського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2013 року адміністративний матеріал у відношенні [PERSON] за ст. 124 КУпАП провадженням було закрито у зв'язку із закінченням строків накладання адміністративного стягнення. Крім того, з мотивувальної частини постанови вбачається, що суд визнав встановленим те, що дорожньо-транспортна пригода сталося з вини водія [PERSON] (а.с.16). Дана постанова суду не була оскаржена та набула чинності. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справи, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дії особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Як вбачається з висновку судової авто технічної експертизи №8108 від 22.10.2013 року у даній дорожньо-транспортній ситуації водій [PERSON] повинен був діяти у відповідності із вимогами п.12.1 Правил дорожнього руху України. У даній дорожньо-транспортній ситуації технічна можливість запобігти виникненню даної дорожньо-транспортної пригоди, що сталося для водія автомобіля ВАЗ [PERSON] визначалася виконанням ним вимог п.12.1 Правил дорожнього руху України, для чого він не мав будь-яких перешкод технічного характеру. Дії водія [PERSON] не відповідали вимогам п.12.1 Правил дорожнього руху України і, з технічної точки зору, знаходилися в причинному зв'язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди (а.с.108-111). У зв'язку з чим суд приходить до висновку, що провина відповідача [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди 20.07.2013 року за участі водія [PERSON] встановлена. Належних та допустимих доказів зворотного відповідач та його представник суду не надали. Клопотання представника відповідача щодо проведення по справі додаткової судової авто технічної експертизи, оскільки на його думку причиною ДТП був розрив задньої тяги автомобіля [NUMBER], суд визнав необґрунтованим та відмовив у його задоволенні, оскільки відповідно до положень ч.1 ст. 150 ЦПК України, суд може призначити додаткову експертизу, якщо висновок експерта буде визнаним неповним або неясним. Доказів неповноти або неясності висновку судової авто технічної експертизи №8108 від 22.10.2013 року, відповідач та його представник до суду не надали. Клопотань про призначення повторної експертизи з приводу того, що висновок судової авто технічної експертизи №8108 від 22.10.2013 року суперечить матеріалам справи, відповідач та його представник не заявляли. Щодо посилань представника відповідача на те, що причиною ДТП було розрив задньої тяги автомобіля [NUMBER], то суд вважає їх безпідставними, оскільки доказів існування цієї технічної несправності автомобіля, крім показань самого [PERSON] та його дружини, яка знає про це тільки зі слів чоловіка, та які не є за спеціальністю автомеханіками, приведено не було. Крім того, відповідно до протоколу огляду транспортного засобу від 20.07.2013 року судом вбачається, що після зіткнення автомобіль [NUMBER] мав деформацію лівої бічної частини автомобіля (крило, передні ліві двері, задні ліві двері), зруйноване вітрове скло та скло передньої лівої двері, деформований капот (а.с.104), тобто матеріалами справи спростовується посилання відповідача на те, що його знайомим [PERSON] та працівниками ДАІ, міліції які прибули на місце ДТП, було виявлено розрив задньої тяги, оскільки протокол цих даних не містить. Більш того, на час призначення по адміністративній справі судової авто технічної експертизи за клопотанням [PERSON], останній жодним чином не посилався на технічну несправність свого автомобіля як розрив задньої тяги, яка б могла призвести на виникнення аварійної ситуації, а в матеріалах, наданих на дослідження експерту, були відсутні будь-які дані про те, що технічний стан автомобіля ВАЗ був несправний. Посилання представника відповідача на те, що суд безпідставно відмовив йому у задоволенні клопотанні про виклик та допит свідка [PERSON], який на його думку міг підтвердити виникнення розриву задньої тяги, спростовується аудіо записом судового засідання від 16.10.2014 року, оскільки клопотання про виклик свідків судом було задоволено, а при вирішенні питання про можливість перейти до судових дебатів, ані відповідач ані його представник проти цього не заперечували, на повторному виклику свідка [PERSON] не наполягали. Відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Тобто, обставини існування розриву задньої тяги автомобіля [NUMBER], на думку суду не можуть бути підтверджені свідченнями свідків та самого водія, а як було встановлено в судовому засіданні на теперішній час автомобіль [NUMBER] повністю знищений та розпроданий на метал. Крім того, суд не бере до уваги як належний та допустимий доказ і фототаблицю з фотографіями автомобіля, яку відповідач долучив до справи, оскільки з неї не вбачається дати її виготовлення, а на деяких фотографіях взагалі відсутня можливість встановити який саме автомобіль на ній зображений. Так, судом встановлено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб ВАЗ 21011, д/н [NUMBER] був забезпечений полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АС /0676654 від 06.02.2013 року (а.с.22). Згідно зазначеного Полісу ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю складав 100 000 грн., майну - 50 000 грн., франшиза відсутня. Правовідносини в сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", що спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Згідно зі ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров'ю та майну постраждалої особи. Відповідно до ст. 35 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" для отримання страхового відшкодування особа, яка має право на відшкодування, подає страховику відповідну заяву. Як вбачається з матеріалів справи відповідача СК «Гарантія» було повідомлено про страховий випадок та останнім було прийнято рішення про здійснення відповідних виплат на користь позивача у розмірі 19300 грн. 00 коп. найближчим часом, про що свідчить угода від 07.03.2014 року, укладена між Страховим Товариством з додатковою відповідальністю «Гарантія» та [PERSON] (а.с.20). Згідно ст. 37 Закону України від 01.07.2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплата страхового відшкодування здійснюється протягом одного місяця з дня отримання страховиком визначених у статті 35 цього Закону документів або в строки та в обсягах, визначених рішенням суду. Проте, як встановлено у судовому засіданні та не заперечувалось сторонами, Страховим Товариством з додатковою відповідальністю «Гарантія» не виконала свої зобов'язання перед [PERSON] Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення на його користь невиплаченої йому суму страхового відшкодування в розмірі 19300 грн. 00 коп. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог відносно стягнення з відповідача нарахованої пені у зв'язку з несвоєчасністю виплати страхового відшкодування, розмір якої становить 2029 грн. 41 коп., суд зазначає наступне. У відповідності до ст. 36.5 ст. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції, що діяла на час дорожньо-транспортної пригоди - за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика або МТСБУ особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє у період, за який нараховується пеня. Відповідно до складеного позивачем розрахунку пені вбачається, що він її розраховує виходячи з 202 днів прострочення виплати, а саме з 02.03.2014 року по 24.09.2014 року та розмірів подвійної облікової ставки НБУ: 19300 (сума страхового відшкодування) х 9,5%(облікова ставка за період з 02.03.2014 по 16.07.2014) х2/365 х135 =1356,3 грн. 19300 (сума страхового відшкодування) х 12,5%(облікова ставка за період з 17.07.2014 по 24.09.2014) х2/365 х67=673,11 грн. Виходячи з цього, суд отримає розмір загальний пені у сумі 2029,41 грн., а тому вважає, що позовні вимоги [PERSON] в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог [PERSON] стосовно стягнення з відповідач [PERSON] в рахунок відшкодування йому моральної шкоди 4750 грн., а зі страхової компанії 500 грн., та позовних вимог [PERSON] про стягнення з відповідач [PERSON] в рахунок відшкодування їй моральної шкоди 5000 грн., то суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Відповідно до п.5 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Дійсно, судом встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталась з вини відповідача [PERSON], транспортний засіб, яким він керував, був забезпечений СК «Гарантія». Посилаючись на виниклий стрес, зміну в складі життєдіяльності у зв'язку з втратою автомобіля, відвідування різноманітних державних інстанцій для встановлення провини відповідача [PERSON], погіршення здоров'я дружини, позивач [PERSON] просив задовольнити позовні вимоги про стягнення на його користь з відповідачів в рахунок відшкодування моральної шкоди вищезазначених сум. В свою чергу, позивач [PERSON] в обґрунтування нанесеної їй моральної шкоди посилалась на те, що через протиправні дії [PERSON], її родина понесла значні матеріальні збитки у зв'язку з пошкодженням автомобіля, а їй особисто було спричинено ушкодження ока, за наслідками чого їй була проведена операція, що в подальшому призвело до неможливості годування дитини, яка через місяць народилась після подій автотранспортної пригоди, природним шляхом через вживання нею лікарських засобів. Відповідно до вимог ст. 6 міжнародної Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожен, при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов'язків, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. При цьому слід застосовувати практику Європейського суду з прав людини в національному судочинстві, як інструменту функціювання Конвенції, що є частиною національного законодавства. Відповідно до матеріалів справи «Бурдов проти Росії» Розгляд по суті і справедлива сатисфакція, Страсбург, 7 травня 2002 року, Європейський суд прийшов до висновку, що внаслідок виявлених порушень, які не можна вважати виправленими лише завдяки визнанню судом наявності порушення, заявник зазнав певної моральної шкоди. Однак зазначена у вимозі конкретна сума є надмірною.

Outcome: partial