Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-02 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПраймАльянс» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідач, внаслідок невиконання умов кредитного договору № 2009924807 від 12.12.2014 укладеного між нею та ПАТ «ОТП Банк», має заборгованість на загальну суму 32949,38 грн. Враховуючи те, що ТОВ «Фінансова компанія «ПраймАльянс» набуло право нового кредитора згідно Договору факторингу №29/01/19-2 від 29.01.2019, позивач просить суд стягнути із відповідача заборгованість у розмірі 32949,38 грн та судові витрати в розмірі 2102,00 грн. Свої вимоги мотивувало тим, що 12.12.2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та відповідачем [PERSON] був укладений Кредитний договір №2009924807 згідно якого, остання отримала кредит в сумі 26829,40 грн зі строком повернення кредитних коштів до 12.12.2017 із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами у розмірі 0.01%. 13.06.2016 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» укладено договір факторингу № 13/06/16, відповідно до якого ТОВ «ФК Довіра та Гарантія» набуло право нового кредитора до [PERSON] за Кредитним договором №2009924807 від 12.12.2014. 29.01.2019 року між ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» та ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» укладено Договір факторингу № 29/01/19-2, відповідно до якого ТОВ «ФК Прайм Альянс» набуло право нового кредитора до [PERSON] за Кредитним договором №2009924807 від 12.12.2014. Враховуючи те, що відповідач не виконала умови Кредитного договору №2009924807 від 12.122014 та не погасила заборгованість за кредитом, позивач як новий кредитор просить суд задовольнити позовні вимоги та стягнути із [PERSON] на його користь заборгованість у розмірі 32949,38 грн, а також 2102,00 грн судового збору. Ухвалою судді від 14.12.2020 відкрито провадження у справі. Розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвала суду від 11.01.2021 про участь представник позивача в режимі відеоконференції виконана не була з невідомих для суду причин. Разом із тим відповідно до відповіді на відзив позивач повністю заперечує проти обставин викладених у відзиві на позовну заяву та підтримує свій позов, який просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник відповідача, [PERSON] у судовому засіданні позов визнав частково, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та просив застосувати у даній справі позовну давність. В обґрунтування своєї позиції, у відзиві, що надійшов до суду 21.12.2020, сторона відповідача посилалась, зокрема на те, що встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконними, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними. Таким чином він вважає, що встановлення щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості суперечить вимогам ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». Також адвокат заявив про застосування строку позовної давності, оскільки вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду із вимогою щодо стягнення з відповідача інфляційних витрат та 3% річних. Оскільки позов подано до суду лише у листопаді 2020 року, то відповідно позивач повинен був взяти до розрахунку період для нарахування таких витрат з 10.11.2017. Крім того представник зауважує, що право вимоги за кредитним договором №2009924807 від 12.12.2014 позивач набув лише 29.01.2019. Стосовно наданих позивачем письмових доказів у підтвердження того, що відповідач [PERSON] отримала повідомлення про зміну кредитора у зобов`язанні та була належним чином повідомлена про розрахунковий рахунок нового кредитора, сторона відповідача зазначає, що жодних листів відповідач не отримувала. З урахуванням наведеного, представник [PERSON] зазначає, що відповідач [PERSON] дізналася про відступлення права вимоги первісним кредитором ПАТ «ОТП Банк» новому кредитору за вищевказаним кредитним договором, лише 02.06.2020, після отримання копії постанови про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса. А тому [PERSON] частково визнає позовні вимоги на суму 1717,21 грн, у тому числі 1469,50 грн заборгованості за тілом кредиту та 247,71 грн 3% річних за період з 02.06.2020 по 29.09.2020. 29.12.2020 від ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс»» до суду надійшла відповідь на відзив, із змісту якої вбачається, що позивач не погоджується із доводами відповідача та просить суд задовольнити позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитом. Так, позивач зазначає, що надання даного Кредиту є наданням споживачеві певного визначеного договором матеріального блага, що здійснювалося за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб, а тому вважає допустимим нарахування відсотків. Твердження відповідача про те, що Банк не мав права нараховувати відсотки та комісію є безпідставними. Оскільки питання щодо них не є предметом даного позову. Позивач також зазначає, що так як [PERSON] не здійснювала належним чином виконання кредитних зобов`язань, 13.06.2016 між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «Довіра та гарантія» було укладено Договір факторингу, відповідно до якого ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» набуло право нового кредитора до [PERSON] 13.06.2016 відповідачу було надіслано повідомлення про відступлення прав вимоги, однак боржник не здійснювала жодних дій на виконання зобов`язань новому кредитору. В подальшому 29.01.2019 між ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» та ТОВ «ФК «Прайм Альянс» було укладено Договір факторингу, відповідно до якого ТОВ «ФК «Прайм Альянс» набуло право нового кредитора до [PERSON] 18.02.2019 ТОВ «ФК «Прайм Альянс» було направлено вимогу боржнику [PERSON] щодо необхідності погашення заборгованості строком до 18.03.2019. Банк вважає, що представником відповідача не надано жодних доказів які б підтверджували факт звернення до банку чи нових кредиторів з метою встановлення суми заборгованості за кредитом та можливості її добровільного врегулювання. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд встановив наступні обставини. 12.12.2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений Договір про надання споживчого кредиту №2009924807, що підтверджується копіє договору, копією графіку платежів (а.с. 4-5). Відповідно до п. 1.1. Договору Банк надає позичальнику споживчий кредит, а позичальник отримує його на наступних умовах: на погашення боргових зобов`язань 24280,00 грн; на сплату комісії за оформлення кредиту 2549,40 грн, загальна сума кредиту 26829,40 грн; цільове використання кредиту - на погашення боргових зобов`язань за кредитним договором №2003242135; строк кредиту - 36 місяців, з 12 грудня 2014 по 12 грудня 2017; розмір процентної ставки - 0,01%. Згідно з п.1.3.1 Договору датою надання кредиту позичальнику є дата підписання позичальником даного Договору. Відповідно до п.1.4.1 Договору позичальник зобов`язаний повністю повернути Банку суму отриманого кредиту та виконати всі інші зобов`язання встановлені Кредитним договором не пізніше 12.12.2017. Згідно п.1.4.2 Договору, сума отриманого кредиту погашається щомісяця в дату платежу та в розмірі, зазначеному в Графіку платежів. 13.06.2016 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було укладено Договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, ПАТ «ВТБ Банк» передає ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» права вимоги за кредитними договорами. Факт прийняття ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» права вимоги за Кредитним договором №2009924807 від 12.12.2014 року підтверджується реєстром прав вимоги № 1 до [PERSON] про відступлення права вимоги, актом приймання-передачі документації (а.с.6-11). 29.01.2019 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «ФК «Прайм Альянс» укладено договір факторингу №29/01/19-2 від 29.01.2019, згідно п. 1.3 якого ТОВ «ФК «Прайм Альянс» одержав право замість ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» вимагати від боржників належного виконання всіх зобов`язань за кредитними договорами, в тому числі та не виключаючи, штрафні санкції та пені передбачені кредитним договором, включаючи кредитний договір укладений між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] , що підтверджується копією витягу з реєстру боржників та копією витягу з Акту приймання-передачі документації боржників, що є додатком до договору факторингу (а.с.12-18). Відповідно до розрахунку заборгованості, станом на 29.09.2020 року відповідач має заборгованість за кредитним договором №2009924807 від 12.12.2014 на загальну суму 32949,38 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 25183,95 грн; заборгованості з урахуванням індексу інфляції та 3% річних у відповідності до ст. 625 ЦК України - 7765,43 грн. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповід-но до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У ч. 2 ст. 517 ЦК України визначено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. З матеріалів справи вбачається та не спростовано відповідачем факт наявності кредитної заборгованості [PERSON] перед первісним кредитором, ПАТ «ОТП Банк». Також судом встановлено, що у порушення зазначених норм закону та умов договору, відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала внаслідок чого утворилась заборгованість. З огляду на вказані норми права, суд вважає, що боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Таким чином, посилання відповідача у своєму відзиві на позовну заяву на те, що внаслідок неотримання нею повідомлення про заміну кредитора вона не має зобов`язань по сплаті заборгованості за кредитним договором безпідставні та не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки матеріалами справи встановлено, що погашення заборгованості первісному кредиторові після передачі прав вимоги відповідач також належним чином не проводила. Відповідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Доказів, які б спростували визначений позивачем розмір заборгованості, відповідачем суду надано не було, в зв`язку з чим судом до уваги береться розрахунок, наявний в матеріалах справи. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 25183,95 грн підлягають задоволено у повному обсязі. Щодо доводів відповідача з приводу невідповідності вимогам статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлення позивачем щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості суд зауважує наступне. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. За положеннями абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, чинній на момент укладення спірного договору, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1). Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Як вже зазначалось, відповідно до договору від 12.12.2014 відповідач [PERSON] було надано споживчій кредит, тобто певне визначене договором матеріальне благо за індивідуальним замовленням споживача для задоволення її особистих потреб, а тому нарахування кредитних коштів, які замовлялись споживачем за договором є правомірним. Відповідачем не надано доказів, що позивачем надано послуги, які не можуть бути визнані послугами (надання матеріального чи не матеріального блага) в розумінні вимог закону "Про захист прав споживачів", а тому посилання відповідача щодо невідповідності нарахованої заборгованості вимогам статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" - є необґрунтованими. Стосовно стягнення із відповідача інфляційних витрат та 3% річних, суд зазначає наступне. Згідно ст. 610 ЦК України невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання є порушенням позичальником своїх зобов`язань. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Своїм рішенням у справі від 10.04.2018 року № 910/10156/17 Велика Палата Верховного Суду вказала на існування двох різних значень терміну «користування чужими коштами». Перший термін означає одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, друге значення прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Велика Палата дійшла висновку, що наслідком неправомірного користування чужими грошовими коштами, тобто прострочення грошового зобов`язання (як договірного, так і позадоговірного), є нарахування відсотків річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Правомірне ж користування чужими грошовими коштами може передбачати сплату процентів, розмір яких визначений договором або законом (зокрема, ч. 1 ст. 1048 ЦК України у правовідносинах, що виникають з договору). Враховуючи наведене, важливим у застосуванні вказаних вище норм є визначення моменту, з якого особа користується чужими грошовими коштами неправомірно, тобто наступає прострочення виконання грошового зобов`язання. До цього моменту можливим є нарахування процентів у якості плати, зокрема, згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, а після цього моменту нараховуються проценти річні відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Пунктами 1.4.2, 1.4.3 Кредитного договору № 2009924807 від 12.12.2014 передбачено, що повернення кредиту та процентів за кредитом здійснюється щомісячно згідно з графіком і відповідно до п. 1.4.1 договору позичальник зобов`язався повернути кредит у повному обсязі до 12.12.2017 року. Із пункту 1.4.6 цього договору вбачається, що сторони домовилися, що графік є невід`ємною частиною цього договору (а.с.4). Звертаючись з позовом до суду, позивач ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» до матеріалів позову надав графік платежів по спірному договору (а.с.5). Також позивачем надано розрахунок заборгованості по кредитному договору з урахуванням трьох процентів річних та індексу інфляції за період з 01.09.2017 по 29.09.2020. Великою Палатою Верховного Суду у рішенні від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 викладена правова позиція, згідно якої право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Тобто після припинення встановленого строку кредитування права та інтереси кредитодавця забезпечуються ч.2ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Судом встановлено, що [PERSON] належним чином не виконувала своїх зобов`язань за кредитним договором, згідно якого їй було надано кредит строком до 12 грудня 2017. Заборгованість за тілом кредиту становить 25183,95 грн. Враховуючи наведене, суд ухвалює розрахувати три проценти річних та інфля-ційні втрати виходячи із кредитної заборгованості у розмірі 25183,95 грн за період з 13.12.2017 року (тобто з наступного дня після спливу визначеного договором строку кредитуван-ня) по 29.09.2020 року (в межах заявлених вимог). За вказаний період три проценти річних на суму заборгованості 25183,95 грн. становлять 2113,91 грн., інфляційні втрати - 4160,39 грн. (індекс інфляції склав 116,52). При проведенні вищевказаних підрахунків суд виходить з наступного: Боргові періоди: Сума заборгованостіВалютаДата початку розрахункуДата закінчення розрахунку 25183.95грн.13.12.201729.09.2020 Розраховується за формулою: [Індекс інфляції] - добуток щомісячних індексів за відповідний період [Збитки від інфляції] = [Сума боргу] [Індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу] Розрахунок інфляційних збитків. Місяці простроченняІндекси інфляціїСукупний індекс інфляціїСума боргуСума боргу з урахуванням інфляціїЗбитки від інфляції Грудень 2017 - Вересень 2020100.9 101.5 100.9 101.1 100.8 100 100 99.3 100 101.9 101.7 101.4 101 100.5 100.9 101 100.7 99.5 99.4 99.7 100.7 100.7 100.1 100.2 99.7 100.8 100.8 100.3 100.2 99.4 99.8 100.5116.5225 183.9529 344.344 160.39 Всього: 4 160.39 Інфляційні збитки за вказані періоди складають 4 160.39 грн. Розрахунок відсотків за користування грошовими коштами. Боргові періоди: Сума заборгованостіВалютаДата початку розрахункуДата закінчення розрахунку 25183.95грн.13.12.201729.09.2020 Дата початку нарахування:13.12.2017. Дата закінчення нарахування:29.09.2020. Відсоткова ставка:3% річних. Розраховується за формулою: [Відсотки] = [Сума боргу] [Процентна ставка] / 100% / 365 днів [Кількість днів] Дата початкуДата закінченняКількість днівСума боргуВідсоткова ставкаВідсотки 13.12.201729.09.2020102225 183.9532 113.91 Всього: 1022 2 113.91 Всього: сума відсотків за користування грошовими коштами за період з 13.12.2017 року по 29.09.2020 року складає 2 113.91 грн. З урахуванням наведеного, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача суми боргу з урахуванням трьох відсотків річних та індексу інфляції підлягає до задоволення частково. Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності до заявлених позивачем позовних вимог суд зауважує наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановлених статтями 253 - 255 цього Кодексу. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У справі, яка розглядається, судом установлено, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язався здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та у строки, що визначені графіком повернення кредиту, та щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також установлено відповідальність за порушення графіка повернення кредиту та процентів за користування ним. Оскільки умовами договору (графіком платежів) встановлені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а тому і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, якщо за умовами договору погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальником частинами кожного місяця, у рахунок чого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов`язань, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України у постанові від 06 листопада 2013 року № 6-116цс13. Разом із тим, предметом позову у справі, яка розглядається Чутівським районним судом Полтавської області є стягнення не періодичних платежів по кредиту, а заборгованості за тілом кредиту, заборгованості з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних. Позивач звернувся до суду з позовом у листопаді 2020 року про стягнення заборгованості за кредитним договором, строк дії якого закінчився 12 грудня 2017 року, а тому ним не пропущено строк звернення до суду. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення статті 141 ЦПК України. Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З урахуванням часткового задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача також підлягає судовий збір на користь позивача у розмірі 1606,56 грн.

Outcome: partial