Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-04 00:00:00

У листопаді 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ "КЖБК" про стягнення компенсації за невикористану відпустку, компенсацію за період затримки розрахунку при звільненні, стягнення моральної шкоди, мотивуючи тим, що він з 02.07.2007року працював у відповідача на посаді токаря 5 розряду. 31.10.2012року був звільнений з роботи за власним бажанням. Однак, з позивачем при звільненні не проведено остаточний розрахунок. Тому позивач звернувся з цим позовом та просить стягнути компенсацію за невикористану відпустку (42 дні) у розмірі 2279,38грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, та 1000 грн. у відшкодування моральної шкоди, що пов'язана з душевними стражданнями позивача з приводу грубого порушення відповідачем трудового законодавства. Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав, просив його задовольнити, не заперечував щодо заочного рішення суду. Представник відповідача до судового засідання не з'явився, про час, день та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, причини неявки суду не відомі, тому суд приходить до висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у відповідності до ст. 224 ЦПК України, оскільки позивач не заперечував проти вирішення справи таким чином. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає встановленими наступні обставини та відповідні ним правовідносини. [PERSON] з 02.07.2007року по 31.10.2012року працював у відповідача ТОВ "КЖБК" на посаді токаря 5 розряду. Разом з тим, з позивачем у день звільнення не проведено остаточного розрахунку. На момент звільнення за відпрацьовані роки не було використано 42 дні відпустки. Відповідно до положень ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст. 83 КЗпП України у разів звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. Тому, позовні вимоги у частині стягнення компенсації за невикористану відпуску підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу (в день звільнення), при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. З урахуванням того, що відповідач не провів з позивачем повний розрахунок в день звільнення, то відповідно до умов ст. 117 КЗпП України необхідно стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за затримку розрахунку. При цьому, суд приймає до уваги рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, згідно з яким для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Що стосується позовних вимог про стягнення моральної шкоди в розмірі 1000 грн., то суд дійшов висновку про задоволення вказаних позовних вимог відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України з урахуванням ступеню тяжкості душевних страждань з приводу не проведення остаточного розрахунку при звільненні. Оскільки при пред'явленні позову до суду позивач був звільнений від оплати судового збору, то відповідно до ст. 88 ЦПК України, його слід стягнути з відповідача окремо за вимоги майнового та вимоги немайнового характеру з урахуванням положень ст. 4 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного та

Outcome: approved