Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-11 00:00:00

У березні 2014 року [PERSON], яка діє також у інтересах малолітніх дітей [PERSON] і [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого. В обґрунтування своїх вимог позивач вказувала, що ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 13 березня 2014 року [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 119 КК України та передано на поруки трудовому колективу. [PERSON] притягувався до кримінальної відповідальності за те, що 27 вересня 2013 року близько 15 години її чоловік, [PERSON], на вимогу [PERSON] поїхав разом ще з двома чоловіками, серед яких був і [PERSON], який був на службовому крані, на дачну ділянку [PERSON] допомагати йому у будівництві котеджу. При підйомі бетонної плити краном плита обірвалася і смертельно травмувала [PERSON], який від отриманих пошкоджень помер [INFO] року. На день смерті утриманцями померлого були його діти: син [PERSON], [INFO] року, та донька [PERSON], [INFO], а також позивач як дружина померлого, яка не працювала і здійснювала догляд за дітьми померлого. Посилаючись на викладене, позивача прохала стягнути на її користь витрати на спорудження надгробного пам'ятника та на організацію поминального обіду у розмірі 3229 грн.; шкоду, заподіяну смертю годувальника у сумі 1264 грн. щомісячно до досягнення сином [PERSON] повноліття на її користь, а також по 1264 грн. щомісячно до досягнення кожним із дітей повноліття, і крім того, моральну шкоду, заподіяну її і дітям по 50000 грн. кожному. У судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені вимоги. Представник відповідача позовні вимоги визнала частково, пояснила, що позивачем не надано доказів здійснення витрат на спорудження надгробного пам'ятника і проведення поминального обіду. Також вважала, що позивач є працездатною особою, тому не має права на щомісячне відшкодування шкоди у відповідності до ст. 1200 ЦК України. Діти ж померлого мають право на отримання щомісячного відшкодування за вирахуванням пенсії по втраті годувальника. Також вважає, що розмір моральної шкоди має бути зменшений до 25000 грн. кожному з дітей і 22000 грн. позивачу, оскільки їй була до пред'явлення позову до суду відшкодована відповідачем моральна шкода у розмірі 3000 грн. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. 27 вересня 2013 року приблизно о 15 години 10 хвилин [PERSON] разом з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] виконували будівельні роботи на дачній ділянці, що розташована за адресою: [ADDRESS], при цьому [PERSON] виконував підйомні роботи на автокрані КС-4572 д/н [NUMBER]. Приблизно о 15 годині 30 хвилин [PERSON], перебуваючи на даху будівлі висотою 2 м, застрополив бетонну плиту розмірами 1.2х2.5 м та шириною 10 см. Після цього [PERSON], який в цей момент знаходився у кабінці та керував автокраном, почав її підйом. При цьому останній не передбачав можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння у вигляді травмування та смерті [PERSON], хоча повинен був і міг передбачити, оскільки здійснював підйом плити без відповідних фахівців та перевірки цілісності плити та її кріплення. Під час підйому вказаної плити, на висоті приблизно 2 м над дахом будівлі, на якій в цей час перебував [PERSON] плита розламалась навпіл, внаслідок чого одна з її частин нанесла удар по корпусу [PERSON], через що останній впав з даху будівлі на землю. В результаті удару плитою та подальшого падіння на землю [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді забою легенів, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень так як викликав небезпечне для життя явище у вигляді "шокової" легені; перелому 2-5 ребер з права, 2-6 ребер з ліва, перелом правої плечової кістки, перелом лівої лонної кістки, які відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень; садна обличчя, синець правого плеча, садно правого передпліччя, синець правої клубової області, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Після отриманих травм [PERSON] було госпіталізовано до Первомайської центральної районної лікарні, де [INFO] року останній від отриманих тілесних ушкоджень помер. Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 13 березня 2014 року [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 119 КК України та передано на поруки трудовому колективу за місцем роботи. На день смерті [PERSON] на його утриманні перебували його неповнолітні діти: син [PERSON], [INFO] року, та донька [PERSON], [INFO], про що свідчать: свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане відділом реєстрації актів цивільного стану Южноукраїнського міського управління юстиції 29 січня 2004 року і свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане цим же органом 12 квітня 2002 року, а також його дружина [PERSON] (свідоцтво про одруження серії [NUMBER], видане Богданівською сільською радою Доманівського району Миколаївської області), яка не працювала і здійснювала догляд за дітьми. З листа служби у справах дітей Южноукраїнської міської ради від 3 липня 2014 року № 775 вбачається, що [PERSON] відносно своїх дітей: сина [PERSON], [INFO] року, та доньки [PERSON], [INFO], батьківських прав не позбавлялася, діти знаходяться на її утриманні. З трудової книжки [PERSON] видно, що останній день її роботи був 6 травня 2008 року. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною 3 ст. 1187 ЦК України встановлено, що особа, яка незаконно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов'язана відшкодувати її на загальних підставах. В силу ч. 1 ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім'ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років. Таким чином, малолітні діти померлого мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю їх батька, до досягнення ними вісімнадцяти років, а позивач як дружина померлого - до досягнення меншою дитиною - чотирнадцятирічного віку. Частинами 2 і 3 ст. 1200 ЦК України передбачено, що ця шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належать йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів. Середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого розраховується за правилами, які встановлені для відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я (ст. 1197 ЦК України). Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 1197 ЦК України середньомісячний заробіток (доход) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три остання місяці роботи, що передували ушкодженню здоров'ю або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я. До втраченого заробітку (доходу) включаються всі види оплати праці за трудовим договором за місцем основної роботи і за сумісництвом, з яких сплачується податок на доходи громадян, у сумах, нарахованих до вирахування податку. До втраченого заробітку (доходу) не включаються одноразові виплати, компенсація за невикористану відпустку, вихідна допомога, допомога по вагітності та пологах тощо. Відповідно до виданої за місцем роботи [PERSON] довідки від 18 жовтня 2013 року № 2635 його сукупний дохід за три остання місяці роботи, що передували його смерті (липень -вересень 2013 року) становив 15175 грн. 17 коп., а середньомісячний заробіток 5058 грн. 39 коп. (15175 грн. 17 коп.: 3). Розмір відшкодування шкоди, завданої дітям померлого і дружині, розрахований за правилами ч. 1 ст. 1200 ЦК України, за такого дорівнює: 1264 грн. 60 коп. (5058 грн. 39 коп. : 4). Розмір заподіяної шкоди не підлягає зменшенню з урахуванням матеріального стану відповідача у відповідності до ч. 4 ст. 1193 ЦК України, так як шкоди завдано вчиненням злочину. Суми на відшкодування шкоди мають присуджуватися особам, які мають право на виплату у зв'язку зі смертю годувальника з дня смерті потерпілого згідно п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27 березня 1992 року. Визначаючи розмір компенсації моральної (немайнової) шкоди, яка полягала в душевних стражданнях, що зазнав позивач та діти у зв'язку зі смертю померлого, відповідно до положень Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року за № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)», суд приймає до уваги характер та обсяг душевних страждань, характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках та обставини заподіяння шкоди, тому на користь позивача і дітей, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, підлягає стягненню грошовий еквівалент компенсації заподіяної моральної (немайнової) шкоди в розмірі 25000 грн. Однак враховуючи, що позивачу до пред'явлення позову сплачено моральна шкода у розмірі 3000 грн., про що свідчить розписка позивача, то розмір компенсації позивача має бути зменшений до 22000 грн. Стаття 2 Закону України "Про поховання та похоронну справу" визначає поховання померлого як комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечить законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв'язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов. Виходячи із визначення поняття поховання відповідно до закону до таких витрат можна віднести ті, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу, про що також було сказано у рішенні Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 червня 2012 року. Отже, витрати на проведення поминального обіду, який проводиться після поховання, не відносяться до витрат на поховання, що є підставою для відмови у задоволенні позову в частині стягнення витрат на проведення поминального обіду. Згідно ч.1 ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження нагробного пам'ятника, ці витрати. Оскільки витрати на спорудження нагробного пам'ятника позивачем ще не понесені, то вони відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено (ч. 1 ст. 88 ЦПК). Враховуючи те, що позивач при подачі позову був звільнений від оплати судового збору, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Частиною 1 ст. 84 ЦПК України передбачено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правої допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом (ч.2 ст. 84 ЦПК України). Прикінцевими та перехідними положеннями ЦПК України (розділ XI п.2) встановлено, що ч.2 ст. 84 ЦПК України набирає чинності з моменту набрання чинності відповідним законом. З 1 січня 2012 року набрав чинності Закон України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Статтею 1 вказаного закону передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Таким чином, враховуючи обставини справи, які пов'язанні з наданням правової допомоги та положення названого закону граничний розмір цього виду судових витрат безпосередньо в судовому засіданні повинен складати (1218 грн. х 40% : 60 хв. = 8.12 грн. х 42 хв. = 341 грн. 04 к.).

Outcome: partial