Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

0.11.2016 позивач [PERSON] звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області, після зміни предмета позову та складу відповідачів, до належного відповідача Гірської сільської ради Бориспільського району Київської області, про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації, та просив суд: - зобов'язати Гірську сільську раду в особі її Голови [PERSON] офіційно спростувати розповсюджені неправдиву інформацію, а саме образливі висловлювання, що порочать честь, гідність та ділову репутацію депутата Гірської сільської ради [PERSON] та спричинили немайнову шкоду шляхом оголошення Головою Гірської сільської ради [PERSON] на першому, після набрання судового рішення законної сили, пленарному засіданні сесії Гірської сільської ради наступного змісту: «Повідомляю, що під час двадцять третьої сесії Гірської сільської ради, 27.10.2016 року мною було висловлено недостовірну інформацію щодо депутата Гірської сільської ради [PERSON]. Висловлені мною слова та фрази на адресу депутата Гірської ради [PERSON] є принизливими та містять ненормативну лексику, принижують честь та гідність його, як особи і є виразом неповаги з мого боку. У зв'язку з цим, вважаю за необхідне спростувати публічно оголошену мною неправдиву інформацію стосовно [PERSON] та приношу йому свої вибачення»; - стягнути з Гірської сільської ради на користь [PERSON] 1грн. моральної шкоди; - стягнути з Гірської сільської ради 1 929, 20 грн. судового збору (а.с.2-4, 27-30). Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 27.10.2016р. під час проведення двадцять другого пленарного засідання сесії Гірської сільської ради Голова Гірської сільської ради [PERSON] (надалі - відповідач), висловив на адресу позивача образливі вирази та порівняння з використанням ненормативної лексики, тобто розповсюджував недостовірну інформацію. Позивач стверджує, що такі вислови є недостовірною інформацією, яка ображає позивача як посадову особу - депутата Гірської сільської ради під час виконання ним обов'язків депутата Гірської сільської ради. Розповсюдження недостовірної інформації відбувалося під час пленарного засідання сесії Гірської сільської ради в присутності депутатського корпусу та інших присутніх громадян. На підтвердження надає здійснений ним відеозапис. Посилаючись на Конституцію, норми Цивільного кодексу України позивач зазначає, що має право на повагу його гідності та честі, а також, що кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, та що він має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Він звертає увагу, що голова Гірської сільської ради наділений певними правами та обов'язками відповідно до п.п. 1 ч.4 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування» зобов'язаний забезпечувати додержання Конституції та законів України, а також, враховуючи положення ч. 5 ст. 12 Закону України «Про місцеве самоврядування» на голову сільської ради розповсюджуються повноваження та гарантії, визначені в ст. 8 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», зокрема відповідно до п.п. 3,5 ч.1 ст. 8 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» депутат місцевої ради як представник інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу та член ради, здійснюючи депутатські повноваження, повинен дотримуватися зокрема таких правил депутатської етики: керуватися у своїй діяльності та поведінці загальновизнаними принципами порядності, честі і гідності; не допускати образливих висловлювань, не використовувати у публічних виступах недостовірні або неперевірені відомості стосовно органів державної влади, органів місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ і організацій, їх керівників та інших посадових чи службових осіб, депутатських груп, фракцій, окремих депутатів місцевих рад. Згідно ч. 4 ст. 30 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», депутат місцевої ради не несе відповідальності за виступи на засіданнях ради та її органів, за винятком відповідальності за образу чи наклеп. Він також зазначає, що пунктом 5 розділу ІІ «Загальних правил етичної поведінки державних службовців та посадових осіб місцевого самоврядування», затвердженого наказом Національного агентства України з питань державної служби №158 від 05.08.2016р., визначено, що посадові особи місцевого самоврядування під час виконання своїх посадових обов'язків зобов'язані неухильно дотримуватись загальновизнаних етичних норм поведінки, бути доброзичливими та ввічливими, дотримуватись високої культури спілкування (не допускати використання нецензурної лексики, підвищеної інтонації), з повагою ставитись до прав, свобод та законних інтересів людини і громадянина, об'єднань громадян, інших юридичних осіб, не проявляти свавілля або байдужість до їхніх правомірних дій та вимог. Внаслідок висловленої образи з використанням ненормативної лексики, порушені немайнові права позивача та завдана моральна шкода. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав заявлені позовні вимоги, просив суд їх задовольнити, додатково звернув увагу на реакцію присутніх на сесії сільської ради на висловлену головою гірської сільської ради ненормативну лексику в адресу позивача, а також на неодноразове зневажливе порівняння з «клоуном». Він також зазначає, що ці публічні образи завдали позивачу моральної шкоди, душевних переживань, вважає заявлені вимоги достатнім відшкодуванням завданої шкоди. Представник відповідача Гірської сільської ради Бориспільського району Київської області в судове засідання повторно не з'явився, заперечень проти позову, заяви про розгляд справи за відсутності представника сільської ради, відповідач до суду не направив. Причини неявки представника суду не повідомив. Третя особа, голова Гірської сільської ради Бориспільського району Київської області [PERSON] в судове засідання також повторно не з'явився, заперечень по суті позову не подав. Відповідач та третя особа про дату, час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином. Відповідно до вимог ст. ст. 169, 224 Цивільного процесуального кодексу України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи представник позивача не заперечує. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, переглянувши наданий позивачем відеозапис, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ч. 3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно з копією посвідчення №12, виданого Гірською сільською радою 29.10.2015 року позивач [PERSON] є депутатом Гірської сільської ради Бориспільського району Київської області сьомого скликання 2015-2020р.р., головою гірської сільської ради Бориспільського району Київської області є [PERSON], що вбачається зі змісту направлених до суду заяви Гірської сільської ради від 16 січня 2017 року та голови Гірської сільської ради від 27.03.2017 (а.с.20,35), а також підтверджується публічною інформацією, розміщеною на сайті Гірської сільської ради Бориспільського району Київської області. З переглянутого в судовому засіданні відеозапису встановлено, що на сесії Гірської сільської ради Бориспільського району Київської області, яка мала місце, як стверджує позивач, 27.10.2016, що відповідачем не спростовано, голова Гірської сільської ради [PERSON] на виступ позивача - депутата Гірської сільської ради [PERSON] під час обговорення земельного питання, відреагував в адресу позивача, назвавши його «клоуном», а також словом, що належить до ненормативної лексики, які на думку суду є особистою образою та недостовірною інформацією, що була поширена посадовою особою Гірської сільської ради при виконанні своїх посадових обов'язків голови Гірської сільської ради, що повністю доведено переглянутим відеозаписом. Згідно вимогами п.1 ч.4 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», сільський, селищний, міський голова : забезпечує здійснення у межах наданих законом повноважень органів виконавчої влади на відповідній території, додержання Конституції та законів України, виконання актів Президента України та відповідних органів виконавчої влади; 5 ст.12 «Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» на сільських, селищних, міських голів поширюються повноваження та гарантії депутатів рад, передбачені законом про статус депутатів рад, якщо інше не встановлено законом. Так, відповідно до п.п.3,5 ч.1 ст.8 Закону України «Про статус депутата місцевих рад» депутат місцевої ради як представник інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу та член ради, здійснюючи депутатські повноваження, повинен дотримуватися таких правил депутатської етики: керуватися у своїй діяльності та поведінці загальновизнаними принципами порядності, честі і гідності; 5) не допускати образливих висловлювань, не використовувати у публічних виступах недостовірні або неперевірені відомості стосовно органів державної влади, органів місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ і організацій, їх керівників та інших посадових чи службових осіб, депутатських груп, фракцій, окремих депутатів місцевих рад; Відповідно до ст.28 Конституції України та ст.270 Цивільного кодексу України кожна людина, фізична особа має право на повагу до гідності та честі. За змістом ч.1 ст.277 Цивільного кодексу України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.. Відповідно до ч.4 ст.277 Цивільного кодексу України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Згідно з ч.1 ст.275 Цивільного кодексу України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Так, відповідно до ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Крім того, відповідно до ч.1 ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Зокрема, за змістом п.п.1,4 ч.2 цієї статті, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Суд враховує, що відповідно до ч.3 ст.23 Цивільного кодексу України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.26 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. У свою чергу, частина перша статті 34 Конституції України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Суд не вправі зобов'язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК. Так, з заявленої позивачем вимоги щодо спростування недостовірної інформації та зобов'язання відповідача в особі голови сільської ради оголосити спростування на пленарному засідання сільської ради зазначеного позивачем змісту, встановлено, що запропоноване позивачем спростування містить вимогу одночасного особистого вибачення голови Гірської сільської ради перед позивачем, що вбачається з таких обраних позивачем висловів та формулювань, як : «висловлені мною слова та фрази на адресу депутата…», «принижують честь та гідність його, як особи і є виразом неповаги з мого боку», «вважаю за необхідне спростувати публічно оголошену мною…», «приношу йому свої вибачення». В зв'язку з цим в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з урахуванням вищенаведених роз'яснень Верховного Суду України та з метою дотримання вимог ст.19 Конституції України, ст.ст.16,277 Цивільного кодекс України, враховуючи, що поширювачем недостовірної інформації є Гірська сільська рада, а також, що спростування недостовірно інформації має відбуватися у такий саме спосіб, що і її поширення та не має зобов'язувати відповідача, третю особу, вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі. Щодо відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу приниженні його честі, гідності та ділової репутації, внаслідок висловленої образи з використанням ненормативної лексики, а також недоречним, що не відповідало ситуації та обставинам, за яких відбувалось поширення інформації, та вочевидь принизливим та недостовірним порівнянням із «клоуном», що відбулось публічно на сесії сільської ради під час виконання позивачем свої обов'язків депутата Гірської сільської ради, в присутності інших депутатів та представників громадськості, на що було звернуто увагу головою сільської ради, та підтверджується переглянутим відеозаписом, суд вважає що такі вимоги є обґрунтованими і повністю доведеними. Відповідно до ст.11 ЦПК України, діючи в межах заявлених позовних вимог, а також враховуючи, що визнання самого факту порушення права позивача є також частковим відшкодуванням заподіяної йому моральної шкоди, суд вважає, що заявлена позивачем вимога щодо відшкодування моральної шкоди в сумі 1 гривня відповідає засадам виваженості, розумності та справедливості, та є достатнім відшкодуванням заподіяної позивачу моральної шкоди. Відповідно до вимог ст..88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в розмірі, визначеному ст.4 Закону України «Про судовий збір» в сумі 1929,20грн.(а.с.1) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial