Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Банк Форум» (надалі Банк) звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на майно в рахунок заборгованості за кредитним договором, в якому зазначає, що Банк та [PERSON] 09 жовтня 2008 року уклали кредитний договір №0096/08/52-ZNv, на підставі якого надано останньому кредит для споживчих цілей в сумі 50000 доларів США строком по 08 жовтня 2018 року зі сплатою 13,5 % річних за його користування. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором було укладено Іпотечний договір між Банком та [PERSON], предметом якого є житловий будинок №95 та земельна ділянка площею 2500 кв.м., які розташовані в с.Головенка по пров.Миколаївському Житомирського району Житомирської області. Банк свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі 50000 доларів США. Відповідач свої зобовязання не виконав. Станом на 06 липня 2015 року загальна сума заборгованості складає 13487,07 доларів США, у тому числі: поточна заборгованості по поверненню кредитних коштів 11843,77 доларів США; прострочена заборгованість за нарахованими процентами 1487,85 доларів США; поточна заборгованість по поверненню кредитних коштів 155,45 доларів США; нарахована пеня 495,03 доларів США. Позивач просить в рахунок погашення заборгованості відповідача за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок №95 та земельну ділянку площею 2500 кв.м., які розташовані в с.Головенка по пров.Миколаївському Житомирського району Житомирської області, шляхом передачі нерухомого майна в заклад Банку та подальшого його продажу останнім. Представник позивача в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав з підстав зазначених в ньому. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася. У відповідності до ч.5 ст.74 ЦПК України належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи за адресою проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача та представника позивача, що відповідає вимогам ст.224 та ч.2 ст.158 ЦПК України. З огляду на зазначене суд не вбачає перешкод у судовому розгляді справи. Вивчивши матеріали справи, судом були встановлені наступні факти. 09 жовтня 2008 року АКБ «Форум», правонаступником якого з 19 квітня 2010 року є Публічне акціонерне товариство «Банк Форум», та [PERSON] уклали кредитний договір №0096/08/52-ZNv, на підставі якого надано останній кредит для споживчих цілей в сумі 50000 доларів США строком по 08 жовтня 2018 року зі сплатою 13,5 % річних за його користування (а.с.47-48). В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 09 жовтня 2008 року між Банком та [PERSON] укладено Іпотечний договір, предметом якого є житловий будинок №95 та земельна ділянка площею 2500 кв.м., які розташовані в с.Головенка по пров.Миколаївському Житомирського району Житомирської області (а.с.49-50). Станом на 06 липня 2015 року загальна сума заборгованості відповідача складає 13487,07 доларів США, у тому числі: - поточна заборгованості по поверненню кредитних коштів 11843,77 доларів США; - прострочена заборгованість за нарахованими процентами 1487,85 доларів США; - поточна заборгованість по поверненню кредитних коштів 155,45 доларів США; - нарахована пеня 495,03 доларів США (а.с.51-54). Відповідно до п. 5.2. іпотечного договору від 09.10.2008 року у разі порушення іпотекодавцем обовязків, встановлених цим договором , іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобовязань за кредитним договором, а в разі їх невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки Пунктом 5.5. іпотечного договору сторони дійшли згоди, що у разі порушення умов кредитного договору та умов цього договору іпотекодержатель надсилає боржнику та іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки. Вимогу про усунення порушення позивач надіслав відповідачу12.02.2015 року, але вимога була не вручена відповідачу та повернулася на адресу позивача за закінченням терміну зберігання (а.с. 58-59). Факт отримання адресатом повідомлення буде вважатися підтвердженим у випадку наявності підпису адресата на копії повідомлення (у випадку передачі повідомлення особисто), наявності повідомлення про вручення адресату поштового відправлення/відмови адресата від прийняття з відповідною відміткою УДППЗ «Укрпошта», курєрської служби (у випадку відправлення повідомлення курєром або поштою). Таким чином, надіслання позивачем вимоги відповідно до п. 5.5. іпотечного договору та отримання відповідачем вимоги повинно бути підтверджено відповідними доказами. Аналогічна правова позиція висловлена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 18.11.2015 року. Відповідачка по справі не отримала вимоги від позивача в порядку передбаченому п. 5.5 іпотечного договору та не знала про їх існування заборгованості по кредиту. Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи щодо повернення поштових повідомлень за закінченням терміну зберігання. Сам факт повернення кореспонденції за закінченням терміну зберігання не є тотожним терміну відмови адресата від прийняття відповідної кореспонденції. Відповідно до ч.1 ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ч.1 ст.615 ЦК України у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом. Згідно ч.3 цієї статті внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов'язання або воно припиняється. Відповідно до ч.3 ст.651 ЦК України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст.4 ЦПК України). Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Визначення поняття зобовязання міститься у ч.1 ст.509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобовязання це право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормою ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобовязання" (статті 530, 631 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Відповідно до ст.572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Згідно зі ст.589 ЦК України, у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмету застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у звязку із предявленням вимог, якщо інше не встановлено договором. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не знайшли своє підтвердження в процесі розгляду справи, оскільки вимога відповідачу не вручена, а тому відсутні підстави для звернення стягнення на майно. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В силу статей 58, 59 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ст. 212 ЦПК України). Судом встановлено, що представником позивача не надано належних доказів у підтвердження своїх позовних вимог.

Outcome: dismissed