Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-07 00:00:00

01.12.2016 року позивач звернулась в суд з позовом, в якому просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей: сина [PERSON], [INFO], дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до їх повноліття. Вимоги обгрунтовані тим, що з відповідачем 02.08.2003 року зареєструвала шлюб. Від шлюбу мають двох дітей. Стверджує, що відповідач, працюючи на шахті «Степова» ДП «Львіввугілля», коштів на утримання дітей не дає. Позивач у судове засідання не зявилася, її представник подав заяву про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримують в повному обсязі, щодо заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судові засідання двічі підряд не зявився, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. Згідно з частиною 1 статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин наявні підстави для заочного розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони з 02.08.2003 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від подружнього життя сторони мають двох дітей: сина [PERSON], [INFO], дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження. В добровільному порядку відповідач коштів на утримання дітей не дає. Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до положення статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відтак, обов'язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов'язання батьків. Обов'язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами 1, 2 ст. 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3 вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини 1 статті 191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З урахуванням матеріального становища позивача, яка сама утримує дітей, однак не може повноцінно утримувати їх, оскільки несе інші витрати пов'язані з їх фізичним, духовним та моральним розвитком, тому суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягувати аліменти на утримання малолітніх дітей у розмірі 1/3 частини від всіх видів його заробітку, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що позов є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved