Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

У листопаді 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про зменшення розміру аліментів, які стягуються з нього згідно рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 31 липня 2012 року на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO] з 1/4 частини доходу щомісячно до досягнення дитиною повноліття до 1/6 частини доходу щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття та рішенням Щорського районного суду Чернігівської області від 03 вересня 2014 року на утримання дружини [PERSON] під час вагітності та до досягнення дитиною трирічного віку з 1/4 частини усіх видів доходу (заробітку) щомісяця до 1/6 частини усіх видів доходу (заробітку) щомісяця. В обґрунтування позову позивач зазначив, що на підставі зазначених рішень та судового наказу, що виданий Щорським районним судом 22 жовтня 2014 року про стягнення з нього на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини, доньки [PERSON], 14 жовтня 2014 року у розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до повноліття дитини, з його заробітку проводиться надмірний розмір стягнень, що суперечить положенням ч. 3 ст. 70 Закону України „Про виконавче провадження", відповідно до яких максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника, не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Рішенням Щорського районного суду Чернігівської області від 04 грудня 2014 року позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про зменшення розміру аліментів - задоволено частково. Зменшено розмір аліментів, що стягується з [PERSON] на підставі рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 03 вересня 2014 року на користь [PERSON] на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку. Стягнуто з [PERSON], [INFO], уродженця м. Щорс Чернігівської області на користь [PERSON], [INFO], уродженки м. Санкт-Петербург РФ, аліменти на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку у розмірі 1/6 частини з усіх видів доходу (заробітку) щомісяця, починаючи з моменту набрання законної сили цим рішенням. В решті позовних вимог відмовлено. Не погоджуючись з рішенням [PERSON] звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги зменшивши розмір стягуваних аліментів на користь [PERSON] з 1/4 частини заробітку до 1/6 частини заробітку позивача на утримання сина [PERSON], але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та зменшити розмір стягуваних аліментів на користь [PERSON] з 1/4 частини його заробітку до 1/6 частини. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, та таким, що суперечить нормам матеріального та процесуального права. Суд першої інстанції при ухваленні рішення не виконав вимоги ст. 192 СК України щодо встановлення обставин, які враховуються судом при зменшенні розміру аліментів, а саме - зміна матеріального та сімейного стану позивача та інших випадків передбачених СК України. Апелянт вважає, що навіть при зменшенні розміру аліментів на утримання відповідача [PERSON] до 1/6 частини всіх доходів позивача, загальний розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] перевищує 50 % його заробітної плати. Крім того, апелянт зазначає, що його діти, на користь яких стягуються аліменти, отримують матеріальне забезпечення не в рівних частинах, що суперечить ст. Конституції України та Конвенції ООН про права дитини, відповідно до яких всі діти рівні у своїх правах. Вважає, що розмір стягнутих аліментів на утримання сина [PERSON] повинен бути зменшений, оскільки встановлений розмір аліментів (1/4 частки його заробітку (доходу) буде порушувати права та законні інтереси іншої його малолітньої дитини. Заперечення на апеляційну скаргу [PERSON] мотивує тим, що при зменшенні розміру аліментів на утримання відповідача [PERSON] до 1/6 частини всіх доходів позивача, загальний розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] не перевищує 50 % його заробітної плати, а тому вважає, що його права не порушуються і просить відхилити апеляційну скаргу, а оскаржуване рішення залишити без змін. Вислухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що позивач [PERSON] від шлюбу з [PERSON] має сина [PERSON], [INFO], а від шлюбу з [PERSON] має дочку [PERSON], [INFO]. Рішенням Щорського районного суду Чернігівської області від 31 липня 2012 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини доходу щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18 липня 2012 року до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Щорського районного суду Чернігівської області від 03 вересня 2014 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання під час вагітності в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу (заробітку) щомісяця, починаючи з 22 серпня 2014 року. Судовим наказом Щорського районного суду Чернігівської області від 22 жовтня 2014 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] у розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до повноліття дитини. Позивач працює бригадиром Локомотивного депо Щорс, де згідно довідки про доходи № 17 від 02.02.2015 року його нарахована заробітна плата, в тому числі у натуральній формі за грудень 2014 року становить - 3775,29 грн., сплачені аліменти - 1985,80 грн. Відповідно до іншої довідки Відокремленого підрозділу локомотивного депо Щорс № 18 від 02.02.2015 року [PERSON] за грудень 2014 року нараховано всього - 3775,29 грн., утримано всього - 2841,60 грн., до видачі - 933,69 грн. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON] в частині зменшення розміру аліментів на утримання [PERSON] до досягнення дитиною трирічного віку, суд першої інстанції посилався на визнання позовних вимог відповідачем та на наявність належних підстав для зменшення розміру аліментів в цій частині. Такий висновок суду ґрунтується на законі та відповідає обставинам справи і з ним погоджується апеляційний суд. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині зменшення розміру аліментів, що стягуються на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], місцевий суд обмежився в мотивувальній частині рішення посиланням на можливість позивача виконувати аліментні зобов'язання у розмірі, встановленому рішенням Щорського районного суду Чернігівської області від 31 липня 2012 року, а саме 1/4 частини з усіх видів доходу (заробітку) боржника. Проте, до такого висновку в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо зменшення розміру аліментів на утримання сина [PERSON], суд першої інстанції дійшов без достатнього з'ясування всіх обставин справи та вимог матеріального закону, а тому колегія суддів апеляційного суду з таким висновком погодитися не може, виходячи з наступного. Частиною 1 статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення для справи. Відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як зазначено в роз'ясненнях п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Частинами 7, 8 ст. 7 СК України передбачено, що кожна дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Згідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою та другою ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Статтею 52 Конституції України передбачено, що діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині зменшення розміру аліментів, що стягуються на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], суд першої інстанції не врахував права іншої дитини - [PERSON], [INFO], на утримання якої стягуються аліменти у розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до повноліття дитини, що фактично становить - 309, 60 грн. (1032 грн. прожитковий мінімум : 100 х 30 = 309,60) та є меншим ніж розмір аліментів, що стягуються на утримання сина позивача [PERSON]. Крім того, місцевим судом не повно враховано і положення ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України щодо наявності підстав для зменшення розміру стягуваних аліментів з позивача, що виникли внаслідок зміни його матеріального та сімейного стану. Вказане свідчить про те, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не ґрунтував оцінку доказів позивача на всебічному, повному, об'єктивному їх дослідженні, належним чином не відобразив в рішенні результати оцінки доказів, не навів мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті, що призвело до помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині зменшення розміру аліментів, що стягуються на користь [PERSON] на утримання [PERSON]. Також, судом першої інстанції не було враховано і положення Конституції України щодо рівності прав дітей та роз'яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" щодо максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] щодо зменшення розміру аліментів, що стягуються на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] до 1/6 частки є обґрунтованими. У відповідності до ст.8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Ураховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], за рішенням Щорського районного суду Чернігівської області від 31 липня 2012 року необхідно зменшити до 1/6 частини доходу, але не менше за 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття, оскільки такий розмір аліментів не буде порушувати права та законні інтереси іншої малолітньої дитини позивача. За таких підстав, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню в частині відмови в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] з постановленням нового рішення в цій частині про задоволення позовних вимог. В іншій частині рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 04 грудня 2014 року належить залишити без змін.

Outcome: partial