Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-23 00:00:00

02.01.2019 р. позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] та просила суд постановити рішення про стягнення з відповідача на її користь матеріальну шкоду ( витрати на ліки та медичні процедури) в розмірі 2118 грн. 12 коп., моральну шкоду в розмірі 30000 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 11954 грн. та понесені судові витрати по сплаті судового збору. Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги тим, що 22.06.2017 р. о 09 год. 40 хв. [PERSON] керуючи транспортним засобом «Ауді А6» д/н [NUMBER] по вул.Міська 2-а в м.Києві перехрестя Великої кільцевої дороги виїхав на перехрестя на сигнал світлофору, що дозволяє рух, де утворився затор, чим створив перешкоду в русі автомобілю «ЗАЗ» д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] внаслідок чого відбулося зіткнення. Позивач на момент зіткнення знаходилась в автомобілі [PERSON] та була свідком даної пригоди. Відповідно до постанови Київського апеляційного суду від 19.11.2018 р. відповідача було визнано винним у порушення ПДР та у виникненні дорожньо-транспортної пригоди. У зв`язку з чим, як вказує позивач вона має право на отримання відшкодування як моральної так і матеріальної шкоди. Як вказує позивач витрати на лікарські процедури та ліка становлять 2118 грн. 12 коп. Моральну шкоду позивач оцінює в 30000 грн. вказуючи на те, що вона за професією артист - провідний майстер сцени, а після даної дорожньо-транспортної пригоди та отримання струсу мозку у неї часто виникає нестерпний головний біль, її працездатність знизилась, погіршились сімейні стосунки та дружні відносини з близькими та колегами по роботі. Враховуючи наведене, просила заявлені вимоги задовольнити. Ухвалою судді від 09.01.2019 року було відкрито провадження у вказаній справі та призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження. Ухвалою судді від 03.09.2019 року закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті. Позивач у судове засідання не з`явився, про час, дату і місце його проведення повідомлений належним чином, направив до суду свого представника з належним чином оформленими повноваженнями. Представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити посилаючись на обставини викладені в матеріалах справи. Відповідач та представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечували та просили в їх задоволенні відмовити вказуючи на обставини викладені в відзиві. Суд, вислухавши пояснення наданій часниками судового розгляду, дослідивши надані позивачем докази на підтвердження заявлених вимог та докази надані на підтвердження заперечень щодо заявлених вимог надані відповідачем вважає що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 22.06.2017 р. о 09 год. 40 хв. [PERSON] керуючи транспортним засобом «Ауді А6» д/н [NUMBER] по вул.Міська 2-а в м.Києві перехрестя Великої кільцевої дороги виїхав на перехрестя на сигнал світлофору, що дозволяє рух, де утворився затор, чим створив перешкоду в русі автомобілю «ЗАЗ» д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] внаслідок чого відбулося зіткнення. Відповідно до постанови Київського апеляційного суду від 19.11.2018 р. відповідача було визнано винним у порушення ПДР та у виникненні дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. В пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року « Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Інші прийняті в рамках кримінальної справи чи справи про адміністративне правопорушення постанови оцінюються судом згідно з положеннями статті 212 ЦПК. Такими чином, вина відповідача в дорожньо-транспортній пригоді доказуванню не підлягає. Однак, для вирішення питання про відшкодування матеріальної та моральної шкоди слід з`ясувати, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить у відшкодування матеріальної шкоди стягнути 2118 грн. 12 коп. які витрачені нею на лікарські процедури та препарати. На підтвердження заявлених вимог позивачем надано копії аналізів крові від 15.08.2018 р., сечі від 15.08.2018 р., біохімічного аналізу крові від 15.08.2018 р. та 27.07.2018 р., ( а.с. 12-15). Відповідно до історії хвороби [PERSON] вбачається, що хворіє вона останній 25 років, скарги на періодичні головні болі, підйоми АТ ( а.с. 16). З довідки №6151 вбачається, що [PERSON] 25.06.2017 р. зверталась до травмпункту Ірпінської лікарні щодо надання медичної допомоги ( а.с. 17). 26.06.2017 р. позивач зверталась за консультацією до невропатолога ( а.с. 19). Також, позивач неодноразово зверталась за медичною допомогою в 2018 р. ( а.с. 20-25, 28,29). На підтвердження понесених витрат позивачем надано копії квитанцій на придбання медикаментів на суму 930 грн. 27 коп. від 15.11.2018 р. ( а.с. 30), на 490 грн. 50 коп. від 29.11.2018 р. та на 697 грн. 35 коп. від 22.05.2018 р. ( а.с. 31). Однак, з вказаних наданих медичних документів не вбачається, що придбання даних медикаментів пов`язане з тим, що на момент даної дорожньо-транспортної пригоди позивач знаходилась в автомобілі який був учасником ДТП, що саме лікування даними засобами було здійснене за призначенням лікаря для лікування наслідків саме даної ДТП у позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має були зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Як зазначив позивач, в наслідок дорожньо-транспортної пригоди вона зазнала душевних страждань, проте будь-яких доказів в підтвердження своїх вимог про відшкодування моральної шкоди судові не надала, тому в задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити. Щодо заявлених вимог про стягнення витрат на правову допомогу та судових витрат слід зазначити наступне. В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат, у зв`язку з ухваленням рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Крім того, необхідно зазначити, що на підтвердження заявлених вимог про стягнення витрат на правову допомогу позивачем надано квитанцію про сплату на користь ФОП [PERSON] 11250 грн. від 27.12.2018 р. згідно договору про надання правової допомоги від 20.12.2018 р. та акту виконаних робіт від 27.12.2018 р. Однак, до суду не надано доказів щодо того що ФОП [PERSON] має право надавати професійну правничу допомогу, також не надано доказів щодо надання правової допомоги саме до даній справі. Відповідно до ст. 12 ЦПК Україниучасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). (ст.89 ЦПК України) Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов є не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі наведеного, та

Outcome: dismissed