Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-04 00:00:00

01.04.2016 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], третя особа, - державна реєстраційна служба Кагарлицького районного управління юстиції Київської області, про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, в якій позивачка просить суд винести рішення, яким: - визнати за [PERSON] в порядку спадкування після смерті [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 0,6001 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Липовецької сільської ради Кагарлицького району Київської області, кадастровий номер 3222285400:03:310:0033. Автоматизованою системою документообігу суду на підставі ч. 3 ст. 11 1 ЦПК України для слухання даної справи був призначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В. 11.04.2016 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст..ст. 122, 127 ЦПК України винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання, яке відбулося 05.05.2016 року, позивачка [PERSON] не з»явилася, проте, на адресу Кагарлицького районного суду надійшла письмова заява позивачки, яка просить суд слухати справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В судове засідання, яке відбулося 05.05.2016 року, відповідачка [PERSON] не з»явилася, хоча повідомлялася судом належним чином про день, час та місце слухання справи. В судове засідання представник третьої особи, - державної реєстраційної служби Кагарлицького районного управління юстиції Київської області не з»явився, в зв»язку з тим, що такий структурний підрозділ Міністерства юстиції з 01.04.2016 року ліквідовано. Вивчивши матеріали справи, суд вважає на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України розглянути справу без участі осіб, які беруть участь у справі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, та позовні вимоги задовольнити, шляхом винесення рішеня, обґрунтовуючи своє рішення наступним. Що стосується винесення заочного рішення, то, відповідно, враховуючи вищевикладені обставини судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі Глави 8 ЦПК «Заочний розгляд справи». Так, в ст.. 224 ЦПК України зазначено, що в разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з письмової заяви, позивач ПАТ КБ «Приватбанк» не заперечує проти винесення заочного рішення. Згідно ч. 1 ст. 225 ЦПК України про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Згідно ч. 2 ст. 225 ЦПК України розгляд справи та ухвалення рішення проводяться за загальними правилами з винятками і доповненнями, встановлених цією главою. Згідно ст.. 226 ЦПК України за формою та змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим ст. ст. 213, 215 ЦПК України і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Підсудність. Згідно ч. 1 ст. 114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, преді»являються за місцезнаходженням майна або основної його частини, відповідно, дана справа підсудна Кагарлицькому районному суду Київської області як суду першої інстанції загальної юрисдикції, так як спір в даному випадку розглядається щодо нерухомого майна, - земельної ділянки. Фактичні обставини справи, встановлені судом в судовому засіданні, та застосування до них норм права. 21.10.2007 року померла [PERSON]. За життя [PERSON] згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ № 051897 від 29.07.2010 р. належала земельна ділянка площею 0,6001 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Липовецької сільської ради Кагарлицького району Київської області. Отже, після смерті [PERSON] залишилась вищезазначена земельна ділянка. При житті [PERSON] заповіт на все своє майно, в тому числі і на вищезазначену земельну ділянку, складено не було. Згідно ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохотення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 того Кодексу. Згідно ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Після [PERSON] із спадкоємців першої черги залишилась її дочка, - [PERSON] (далі - Позивач) та дочка [PERSON]. Інших спадкоємців першої черги не залишилось. Враховуючи те, що інших спадкоємців першої черги не залишилось, Позивач успадковує спадщину [PERSON], в тому числі і земельну ділянку. У звязку з відкриттям спадщини [PERSON], Позивач у встановлений ст. І270 Цивільного кодексу України шестимісячний строк звернулась із заявою до Кагарлицької районної державної нотаріальної контори про прийнятгя спадщини після матері [PERSON], що підтверджується листом нотаріальної контори. [PERSON], користуючись своїм право на відмову прийняття спадщини, склала заяву, посвідчену секретарем виконавчого комітету Липовецької сільської ради, в якій відмовилась від спадщини на користь Позивача. Після прийняття спадщини для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, державний нотаріус попросила Позивача надати державний акт на право владності на земельну ділянку, яка належала [PERSON] Позивач надала державний акт на право власності на земельні ділянки на ім.»я [PERSON], проте нотаріус відмовила в оформленні свідоцтва про право на спадщину згідно наданого державного акту, оскільки державний акт був виготовлений вже після смерті [PERSON] Отже, нотаріус повідомила Позивача про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з тим, що державний акт на право власності на земельну ділянку був виданий після смерті [PERSON], правоздатність якої припинилася в момент смерті. В звязку з вищевикладеною відмовою нотаріуса, Позивачу було запропоновано звернутись до суду щодо визнання за позивачкою в порядку спадкування права власності на земельну ділянку. Таким чином, у звязку з тим, що державний акт на право власності на земельну ділянку був виготовленний після смерті [PERSON], Позивач не може прийняти у спадщину та оформити через Кагарлицьку районну державну нотаріальну контору земельну ділянку площею 0,6001 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Липовецької сільської ради Кагарлицького району Київської області. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України від 16.05.2013 року №24- 753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про успадкування» визнання права власності на дане спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку. Відповідно, суд вважає, що позивачка [PERSON] відповідно до статті З ЦПК України правомірно, в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України, звернулась до суду за захистом своїх прав, в даному випадку права власності на земельну ділянку. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч. 2 ст. 158 Земельного кодексу України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, також: спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Враховуючи вищевказане,

Outcome: approved