Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-04 00:00:00

02.06.2015 позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що з 16.12.2005 перебуває у шлюбі з [PERSON], від шлюбу мають малолітню дочку [PERSON], [INFO] Спільне життя з [PERSON] не склалось, з 19.03.2014 фактично відносини припинені, вони не ведуть спільного господарства, проживають окремо. Зазначає, що почуття взаємоповаги та любові між ними втрачено, примирення між ними не можливе і подальше збереження шлюбу суперечить його інтересам. У зв'язку з цим, шлюб зареєстрований з відповідачем просить розірвати. 28.07.2016 відповідач [PERSON] звернулася в суд із зустрічною позовною заявою до [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів на утримання дитини Обґрунтовуючи позовні вимоги [PERSON] посилається на те, що, їх спільна донька є малолітньою, а тому перебуває у тісному психологічному зв'язку із нею. [PERSON] офіційно працевлаштована, забезпечена житлом, спроможна забезпечити всі необхідні передумови для її духовного та фізичного розвитку. На даний час дитина проживає разом з нею, позивач [PERSON] доньку не відвідує, контактів не підтримує . З цих підстав просить визначити місце проживання малолітньої [PERSON] разом з нею за адресою: [ADDRESS]. Розмір аліментів на дитину просить визначити у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу). В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити, зустрічний позов просив задовольнити частково. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення первісного позову про розірвання шлюбу не заперечувала, зустрічний позов про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини підтримала. Представник третьої особи органу опіки та піклування Бориспільської районної у м. Києві державної адміністрації вирішення позову залишила на розсуд суду, згідно заяви просила розглядати справу у її відсутності. Третя особа орган опіки та піклування Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації просила розглядати справу у її відсутності, при винесенні рішення просила врахувати інтереси малолітньої [PERSON] В судове засідання 05.09.2016 представники третіх осіб не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку з чим суд знаходить можливим провести розгляд справи у їх відсутності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення первісного позову про розірвання шлюбу та зустрічного позову про визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів на утримання дитини з огляду на наступне. У відповідності до положень ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що [PERSON] перебуває з [PERSON] в зареєстрованому шлюбі з 16.12.2005, що вбачається з свідоцтва про шлюб, виданого 16.12.2005 Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м.Києві. Від даного шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER], виданого 05.08.2006 ВРАЦС Солом'янського РУЮ у м. Києві. Як зазначив представник позивача шлюбні відносини з [PERSON] у позивача припинені, вони окремо проживають, не ведуть спільного господарства і подальше збереження сім'ї не можливе. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала, проти їх задоволення не заперечувала Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи обставини справи, доводи сторін, які підтвердили в судовому засіданні, що тривалий час вони разом не проживають і подальше спільне життя і збереження сім'ї не можливі, а також зважаючи на те, що в ході розгляду справи позиції сторін змінились, і відповідач не заперечує проти задоволення позову про розірвання шлюбу, суд вважає необхідним позовні вимоги про розірвання шлюбу задовольнити. Як видно з матеріалів справи, після роз'їзду сторін малолітня [PERSON] залишилася проживати з матір'ю за адресою: [ADDRESS] Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов від 15.04.2016, складеного працівниками служби у справах дітей Бориспільської районної в місті Києві державної адміністрації, за вказаною адресою створені задовільні умови для проживання та розвитку малолітньої дитини. Згідно довідки від 07.07.2015 №33817/07-40 представленої відповідачем, слідує, що остання офіційно працевлаштована, отримує регулярний дохід. У відповідності до положень ч. 1 та 2 ст. 157 СК питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. За змістом ст. 141 СК мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Згідно пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» роз'яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Згідно висновку від 22.07.2016 року орган опіки та піклування Бориспільської районної в м. Києві державної адміністрації,

Outcome: approved