Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

Прокурор Ленінського району м. Севастополі в інтересах держави в особі Севастопольської міської ради звернувся до суду з позовом до [PERSON], просить визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, розташовану у [ADDRESS], серії ЯИ №069252 кадастровий номер 8536600000:01:003:0158, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №011088500155, витребувати на користь держави в особі Севастопольської міської ради з незаконного володіння [PERSON] вказану земельну ділянку. Позовні вимоги мотивовані тим, що розпорядженням голови Севастопольської міської державної адміністрації №1020-р від 06 квітня 2010 року [PERSON] передано у власність земельну ділянку загальною площею 0,1000 га, яка розташована по [ADDRESS]. На підставі вищевказаного розпорядження [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку. Розпорядження №1021-р від 06 квітня 2010 року було скасовано розпорядженням голови Севастопольської міської державної адміністрації №1875-р від 21 вересня 2010 року на підставі протесту прокурора від 17 серпня 2010 року. Позивач зазначає, що оскільки [PERSON] у встановленому законом порядку до Севастопольської міської ради із заявами про передачу їй земельної ділянки у власність та про надання згоди на розроблення проекту відведення земельної ділянки та технічної документації не зверталась, проект землеустрою спірної земельної ділянки не замовлявся, державна експертиза проекту землеустрою не проводилась, висновок комісією з нагляду питань, пов'язаних із погодженням документації із землеустрою, на дану земельну ділянку не подавався, тому відповідач незаконно користується спірною земельною ділянкою. У судовому засіданні прокурор позов підтримала з викладених підстав. Відповідач у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи сповіщена належно, причин неявки суду не повідомила, заяв про розгляд справи за її відсутності суду не подавала. Вислухавши пояснення прокурора, дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 29 серпня 2008 року між [PERSON], від імені якої діяв [PERSON], та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] на земельній ділянці площею 2795,0 кв.м (а.с.29,30). Розпорядженням Севастопольської міської державної адміністрації від 06 квітня 2010 року №1021-р «Про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд» передано у власність [PERSON] за її письмовою заявою (а.с.76) земельну ділянку площею 0,1 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.88). На підставі розпорядження СМДА від 06 квітня 2010 року №1021-р [PERSON] було видано державний акт серії ЯИ №069252 на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га по [ADDRESS] (а.с.6). 17 серпня 2010 року прокурором м. Севастополя було внесено протест про скасування розпорядження Севастопольської міської державної адміністрації від 06.04.2010 року №1021-р про надання у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,1 га по [ADDRESS] (а.с.7). За протестом прокурора розпорядженням Севастопольської міської державної адміністрації від 21.09.2010 року №1875-р скасовано розпорядження Севастопольської міської державної адміністрації від 06.04.2010 року №1021-р про надання у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,1 га по [ADDRESS] (а.с.8). Частинами 1,2 статті 116 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (частина перша статті 126 ЗК України в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин). Статтею 118 ЗК України визначений порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Так, відповідно до частин першої, другої, шостої - дев'ятої цієї статті (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення індивідуального дачного будівництва у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб). Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає вмотивовану відмову у його наданні. Розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається Комісії з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою (далі - Комісія). Комісія протягом трьох тижнів з дня одержання проекту надає відповідному органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування свій висновок щодо погодження проекту або відмови у його погодженні. У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається Комісією до відповідного органу земельних ресурсів для здійснення такої експертизи. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, ї запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Як роз'яснив пленум Верховного Суду України в абзаці другому пункту 2 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", виходячи з положень статей 8, 124 Конституції, статей 26, 30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України, статті 15 ЦПК України, статті 12 Господарського процесуального кодексу України судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Крім того, згідно з абзацом першим пункту 12 розділу X "Перехідні положення" ЗК України (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) у межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. У зв'язку із цим до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах м. Севастополя здійснює Севастопольська міська рада, а не Севастопольська міська державна адміністрація. На підставі наведеного, враховуючи, що встановлений статтею 118 ЗК України порядок передачі земельної ділянки [PERSON] дотриманий не був, розпорядження Севастопольської міської державної адміністрації від 06 квітня 2010 року № 1021-р видано до розроблення технічної документації із землеустрою суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати суд відносить на відповідача. На підставі ст. 116, 118 ч. 3 ст. 152 ЗК України,

Outcome: approved