Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-09 00:00:00

02.04. 2021 року [PERSON] , звернулася до суду із вказаним позовом, який згодом уточнила. в обґрунтування якого зазначила, що 25.03.1999 року між нею та відповідачами був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна №2448 на квартиру [ADDRESS] , яка належала відповідачам на підставі свідоцтва про право власності, виданого ГПРЄ «Жилищник» від 11.02.1994 року, р-р 16506, зареєстрований в БТІ від 27.11.1995 року р-р 3722 та договору дарування посвідченого приватним нотаріусом м. Маріуполя Ніконенко Т.В. від 29.11.1995 року за №3091, зареєстроване Маріупольським БТІ 16.09.1999 року р-р 37213. Договір (біржовий контракт №2448 від 25.03.1999 року) був укладений на Азовській універсальній товарній біржі м. Маріуполя Донецької області. Придбана квартира [ADDRESS] , придбана у відповідачів за 7100 грн., які були одержані ними повністю до підписання договору. Договір купівлі продажу за №2448 від 23.03.1999 року на квартиру [ADDRESS] , зареєстрований нею 19.05.1999 року в Маріупольському БТІ під №37213. Правочин обома сторонами повністю виконаний, відповідачами була звільнена дана квартира, передані ключі, вони знялись з реєстрації. Вона використовує квартиру для постійного проживання, регулярно оплачує комунальні платежі та утримує її в належному стані. На час укладання договору в березні 1999 року ні вона, ні відповідачі не знали, що правочин підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час діяв ЗУ «Про товарну біржу». У зв`язку з викладеним, вимушена звернутися до суду з позовом та просить суд визнати дійсним правочин, реальним та виконаним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 25.03.1999 року за №2448 на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 92,9 кв.м., житловою площею 54.6 кв.м., укладений на Азовській універсальній товарній біржі м. Маріуполя Донецької області між нею та відповідачами. Ухвалою судді від 28.05.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін. Позивач [PERSON] надала заяву в якій просила справу розглянути без її участі, заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] також надали до суду заяви, в яких просили справу розглянути без їх участі, заявлені вимоги позивача визнали у повному обсязі. Клопотань від учасників процесу про розгляд справи у поряду загального позовного провадження не надходило. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами ( ч.8 ст.178 ЦПК України). Оскільки, відповідно до вимог ст.279 ЦПК України, справа в порядку спрощеного позовного провадження розглядається без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, то, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює. Вивчивши матеріали справи, слід прийти до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між позивачем [PERSON] та відповідачами [PERSON] , [PERSON] , 25.03.1999 року на Азовській універсальній товарній біржі м. Маріуполя Донецької області було укладено біржевий контракт №2448 (договір купівлі-продажу), відповідно до якого позивач придбала квартиру [ADDRESS] , яка належала відповідачам на підставі свідоцтва про право власності, виданого ГПРЄ «Жилищник» від 11.02.1994 року, р-р 16506, зареєстрований в БТІ від 27.11.1995 року р-р 3722 та договору дарування посвідченого приватним нотаріусом м. Маріуполя Ніконенко Т.В. від 29.11.1995 року за №3091, зареєстроване Маріупольським БТІ 16.09.1999 року р-р 37213. (а.с.10). Згідно п.14 біржового контракту, він укладений на біржі відповідно до ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу» і останній не підлягав нотаріальному посвідченню. (а.с.10). Як вбачається з реєстраційного свідоцтва, виданого Маріупольським БТІ, квартира [ADDRESS] на праві приватної власності зареєстрована за [PERSON] на підставі біржового контракту №2448 від 25.03.1999 року (а.с.11). З копій квитанції на оплату комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] вбачається, що [PERSON] регулярно здійснює оплату послуг за зазначеною адресою (а.с.34-37). З висновку ПП «Капітал Експерт» про вартість майна випливає, що ринкова вартість квартири [ADDRESS] станом на 25.05.2021 року становить 327540 грн. (а.с.38). Відповідно до ст.227 ЦК УРСР від 18 липня 1963 р., який діяв на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). З матеріалів справи встановлено, що договір купівлі-продажу спірного нежилого приміщення, нотаріально посвідчений не був. Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР від 18 липня 1963 р. нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Згідно частини 2 ст.47 ЦК УРСР від 18 липня 1963 р., який діяв на час укладення угоди купівлі-продажу спірної нерухомості, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 28.04.1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (із змінами згідно з постановою Пленуму Верховного Суду від 25.05.98 року № 15), яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах) міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб. В ст.224 ЦК УРСР від 18 липня 1963 р. зазначено, що за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві,\~а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову\~суму. Позивач вважала, що укладений договір є законним, оскільки згідно ст. 15 Закону України від 10.12.1991 року № 1956-XII «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані\~на біржі, нотаріальному посвідченню не підлягають. Проте нещодавно позивач дізналась, що укладений між нею та відповідачами договір потребує обов`язкового нотаріального посвідчення. Згідно п. 1.1, п. 1.7 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, який діє з 7 березня 2012 року, правочини щодо відчуження майна, право власності на яке підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що підтверджують право власності на майно, що відчужується. Крім правовстановлюючого документа на житловий будинок, квартиру садибу та інше нерухоме майно, якщо воно підлягає реєстрації, долучається витяг із Реєстру прав власності на нерухоме майно. Крім того, згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не забороняються законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше\~не встановлено\~договором\~або\~законом. Право власності\~на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Судом встановлено, що договір не був посвідчений нотаріально, оскільки на момент його укладення, згідно ст.15 Закону України «Про товарну біржу», угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню, що не виключало дотримання при його укладенні вимог ст.227 ЦК УРСР 1963 р. Вище приведені обставини, дають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи позивачем були обґрунтовані обставини, на які він посилався як на підстави своїх вимог. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог та матеріалів справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] та визнає дійсним правочин, біржовий контракт (договір купівлі-продажу) №2448 від 25.03.1999 року.

Outcome: approved