Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-03 00:00:00

01. 10. 2014 [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач є власником 69/100 часток будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 17. 12. 2010, та проживає у вказаному житлі. У зазначеній квартирі зареєстрований також і син позивачки (відповідач у справі) [PERSON], але останній в даній квартирі не проживає, оплату за комунальні послуги не здійснює, особистих речей відповідача в квартирі немає. Позивач самостійно утримує вказану квартиру, здійснюють оплату за комунальні послуги, однак змушена сплачувати рахунки і за відповідача, оскільки остання зареєстрована в квартирі. Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. До судового засідання позивач та не з'явилася, її представник суду надав заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про день розгляду справи був належним чином повідомлений. Справу розглянуто відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником 69/100 часток будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 17. 12. 2010, копія якого міститься в матеріалах справи. За даною адресою, окрім позивачки, зареєстрований також і син позивачки (відповідач у справі) [PERSON] Відповідач в квартирі не проживає з літа 2012 року, що підтверджується актом від 22. 12. 2014, за участю свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які підтвердили факт не проживання відповідача в квартирі № 1 (69/100 часток) будинку [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному власником. Згідно з ч. 4 ст. 156 ЖК Української РСР припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз змісту вказаних правових норм дає підстави для висновку про те, що положення ч. 2 ст. 405 ЦК України поширюється і на тих членів сім'ї власника житла, які припинили з ним сімейні відносини. Таким чином, у зв'язку з тим, що відповідач не проживає у квартирі більше 1 року без поважних причин, суд вважає його особою, що втратила право користування житловим приміщенням - 69/100 частками будинку [ADDRESS], тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Вимог про відшкодування судового збору позивачем не заявлялося. На підставі викладеного,

Outcome: approved