Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-30 00:00:00

У квітні 2015 р. [PERSON] звернувся з вказаним позовом, у якому просив визнати за ним право власності на 42/100 часток житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. Представник Бердичівської міської ради Житомирської області проти позову заперечив, посилаючись на те, що, [PERSON] не вчинив дій, які у відповідності до статті 549 Цивільного кодексу Української РСР вказували б про прийняття ним спадщини після [PERSON], [PERSON] не є єдиним спадкоємцем [PERSON], [PERSON] пропустив строк, встановлений законодавством України для прийняття спадщини, право власності на 42/100 часток житлового будинку за адресою: [ADDRESS], не було зареєстровано за [PERSON], а відтак ця частина майна йому не належала, а тому не може бути успадкована [PERSON]. Судом з'ясовано, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від [INFO] (а. с. 8). [PERSON] є сином, а [PERSON] - дочкою [PERSON], що підтверджується повторно виданим свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 27.01.2015 р., рішенням Народного суду м. Бердичева Житомирської області від 13.01.1970 р у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, поділ майна та стягнення аліментів, домовою книгою житлового будинку за адресою: [ADDRESS], паспортом [PERSON], а також показаннями свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а. с. 7, 10 - 13, 70 - 71). Статтею 525 Цивільного кодексу Української РСР, який був чинним на момент смерті [PERSON], передбачалось, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Статтею 527 Цивільного кодексу Української РСР встановлювалось, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Статтею 529 Цивільного кодексу Української РСР визначалось, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями [PERSON] першої черги за законом. Як вбачається зі змісту листа № 157/02-31 від 02.06.2015 р. приватного нотаріуса Бердичівського міського нотаріального округу Манелюка М.І., інші спадкоємці [PERSON] відсутні. Відповідно до частин першої та другої статті 549 Цивільного кодексу Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. [PERSON] як до смерті, так і після смерті батька - [PERSON], проживав та проживає у будинку за адресою: [ADDRESS], що підтверджується рішенням Народного суду м. Бердичева Житомирської області від 13.01.1970 р у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, поділ майна та стягнення аліментів, довідками від 15.04.2015 р. № 432 та від 15.04.2015 р. № 433 Міського комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства № 7, відбитком штампу щодо прописки на 11 сторінці паспорта [PERSON], а також показаннями свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а. с. 10 - 13, 14, 23, 5). [PERSON] на день смерті батька - [PERSON], та після його смерті у будинку за адресою: [ADDRESS] не проживала, що підтверджується домовою книгою цього будинку, відбитком штампу щодо прописки на 11 сторінці паспорта [PERSON], а також показаннями свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а. с. 64 - 67, 71). Крім того, свідок [PERSON] дав показання про те, що, зокрема, він є чоловіком [PERSON], остання зараз перебуває за межами України, на спадщину після смерті батька - [PERSON], вона не претендує і згодна, що б та перейшла до її брата - [PERSON]. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем [PERSON] першої черги за законом, який прийняв спадщину (висновок про прийняття [PERSON] спадщину після смерті батька - [PERSON], міститься також і у листі № 157/02-31 від 02.06.2015 р. приватного нотаріуса Бердичівського міського нотаріального округу Манелюка М.І., а. с. 20). Згідно зі статтею 560 та частиною першою статті 561 Цивільного кодексу Української РСР спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається також державною нотаріальною конторою при переході спадкового майна до держави (статті 534, 553, 555 цього Кодексу). Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. [PERSON] 16.04.2015 р. звернувся до приватного нотаріуса Бердичівського міського нотаріального округу Манелюка М.І. з проханням видати свідоцтво про право на спадщину за законом на 42/100 часток житлового будинку за адресою: [ADDRESS], що підтверджується листом № 157/02-31 від 02.06.2015 р. цього нотаріуса, однак постановою останнього від 16.04.2015 р. № 104/02-31 йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю документа, який б підтверджував державну реєстрацію цього житлового будинку. (а. с. 20, 9). Суд зазначає, що правовстановлюючим документом, який підтверджує право власності [PERSON] (за життя) на 42/100 часток житлового будинку за адресою: [ADDRESS], є рішення Народного суду м. Бердичева Житомирської області від 13.01.1970 р у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, поділ майна та стягнення аліментів (аналогічне твердження міститься і у листі № 157/02-31 від 02.06.2015 р. приватного нотаріуса Бердичівського міського нотаріального округу Манелюка М.І., а. с. 20) (а. с. 10 - 13). З технічного паспорту на житловий будинок за адресою: [ADDRESS], вбачається, що цей будинок було побудовано у 1960 р. (а. с. 55 - 57). Частиною четвертою статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. На момент закінчення будівництва житлового будинку за адресою [ADDRESS] (1960 р.) та на момент набрання законної сили рішенням Народного суду м. Бердичева Житомирської області від 13.01.1970 р у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, поділ майна та стягнення аліментів норми законодавства СРСР та Української РСР не передбачали реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна.. Таким чином, право власності [PERSON] на 42/100 часток житлового будинку за адресою: [ADDRESS], визнається дійсним. Частиною другою статті 12 Закону України "Про власність", яка була чинною на момент прийняття [PERSON] як спадкоємцем першої черги за законом спадщини від свого батька - [PERSON], передбачалось, що громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Зважаючи на наведене, суд вважає, що [PERSON] у 1997 р. набув як спадкоємець першої черги за законом, який прийняв спадщину, право власності на 42/100 часток житлового будинку за адресою: [ADDRESS], проте у зв'язку з відсутністю державної реєстрації цього будинку не може оформити це право у передбаченому законодавством України порядку. Беручи до уваги зазначене, суд зазначає, що заперечення представника Бердичівської міської ради Житомирської області проти позову є безпідставними та приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення позову, а відтак задовольняє його.

Outcome: approved