Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-19 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін. Позиція позивача. 13.08.2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в обґрунтування якої зазначив, що 29.03.2014 року відповідно до договору позики він надав [PERSON] та [PERSON] грошові кошти в сумі 242000 грн. в рівних частках, з строком виконання зобов`язань по поверненню позики 01.08.2014 року. Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 17.09.2015 року по справі №283/1620/15-ц на користь [PERSON] стягнуто заборгованість за договором позики з [PERSON] в розмірі 158810,49 грн. та 1588,10 грн. судового збору, та з [PERSON] - в розмірі 190453,83 грн. та 1904,54 грн. судового збору. З метою виконання вказаного рішення суду, відділом державної виконавчої служби ГТУЮ в Житомирській області накладено арешт на все нерухоме майно, належне [PERSON] (номер запису про обтяження 15405155 від 15.07.2016 року). Одночасно з отриманням вище зазначеної позики, останній передав позивачу у заставу приміщення магазину в [ADDRESS] . 11.09.2014 року [PERSON] , з метою повернення коштів [PERSON] , отримав позику в ПАТ «Банк Національний Кредит», передавши банку в заставу належні йому та дружині [PERSON] набуті в шлюбі приміщення магазину, житловий будинок в [ADDRESS] , земельну ділянку площею 0,0612 га за цією ж адресою, попередньо знявши обтяження, що були зареєстровані на користь позивача, за умови виконання своїх зобов`язань за договором позики. [PERSON] зазначає, що саме недотримання обіцянки [PERSON] щодо повернення грошових коштів є підставою для звернення до суду. 21.09.2017 року рішенням Малинського районного суду Житомирської області по справі №283/688/16-ц стягнуто з [PERSON] (майнового поручителя [PERSON] ) заборгованість на користь ПАТ «Банк Національний Кредит» в розмірі 342302,25 грн. 25.09.2018 року банком відступлено право вимоги вказаного боргу на користь ТОВ «К і Партнер» за відповідним договором. 27.12.2018 року між ТОВ «К і Партнери» та [PERSON] укладено договір відступлення права вимоги за іпотечним договором від №04-10402/1-1 від 11.09.2014 року, що посвідчено приватним нотаріусом Малинського районного нотаріального округу Житомирської області Гальченко Т.Г. за №2210. [PERSON] зазначає, що відступлення права вимоги на користь фізичної особи суперечить вимогам ч.3 ст.512 та ст.1054 ЦК України та підтверджується позицією Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 року по справі №465/646/11, від 11.09.2018 року по справі №909/968/16. Окрім цього, [PERSON] , у своїх заявах, адресованих [PERSON] та [PERSON] від 29.12.2018 року, та в листі надісланому до ВПВР УДВС, вказала неправдиву інформацію щодо суми боргу за якою здійснюється відступлення права вимоги, зокрема: замість 342302,25 грн., як вказано в рішенні суду, зазначила 776347,43 грн., що спрямовано виключно на уникнення виконання даного рішення та приховування майна шляхом його відчуження на свою користь. [PERSON] , як новий іпотекодержатель, звернула стягнення на предмет іпотеки без проведення оцінки та без відшкодування [PERSON] перевищення 90 % вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Внаслідок таких дій [PERSON] не залишилося будь-якого майна, за рахунок якого можливо виконати рішення суду, прийняте на його користь. Позивач зазначає, що державної реєстрації прав власності на нерухоме майно за [PERSON] від 09.02.2019 року є незаконною, у зв`язку з тим, що: реєстрацію проведено при наявності обтяжень речових прав, що є підставою для її відмови; реєстрацію проведено на підставі договору відступлення права вимоги за іпотечним договором, а не на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі від 11.09.2014 року; на час проведення реєстраційних дій не минув 30-денний строк, встановлений п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав, затвердженого постановою КМУ №1127 від 25.12.2015 року; реєстраційні дії здійснено не нотаріусом, а державним реєстратором Пиріжківської сільської ради Мукомел А.В. 01.03.2019 року [PERSON] продала [PERSON] приміщення магазину, на який державним виконавцем накладено арешт в межах виконавчого провадження по стягненню боргу на користь [PERSON] , що призвело до порушення його прав. Відповідачі вчинили дії щодо відчуження майна, за рахунок якого позивач міг би задовольнити свої кредиторські вимоги. Як наслідок, погашення боргу на користь позивача згідно судового рішення стало неможливим через відсутність у відповідачів майна. [PERSON] просить суд, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, визнати недійсним, укладений 27 грудня 2018 року між ТОВ «К і Партнери» і [PERSON] договір про відступлення прав вимоги за договором про надання відновлюваної кредитної лінії № 05.1-218ю/2014/2-1 від 11 вересня 2014 року, укладений між ПАТ «Національний кредит» та ФОП [PERSON] ; визнати недійсним, укладений 27 грудня 2018 року між ТОВ «К і Партнери» і [PERSON] договір про відступлення прав вимоги за договором поруки № 04-1406/1-4 від 11 вересня 2014 року, укладений між ПАТ « Національний кредит » та [PERSON] ; визнати недійсним, укладений 27 грудня 2018 року між ТОВ « К і Партнери » і [PERSON] договір про відступлення (купівлі - продажу) прав вимоги за іпотечним договором № 04-1402/1-1 від 11 вересня 2014 року, який посвідчений приватним нотаріусом Гальченко Т.Г.; скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] ; скасування державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0612 га по [ADDRESS] ; визнати недійсним договір купівлі - продажу нежитлового приміщення магазину площею 44,1 м-2 по [ADDRESS] від 01 березня 2019 року, укладений між [PERSON] і [PERSON] ; скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на нежитлове приміщення магазину площею 44,1 м-2 по [ADDRESS] ; зобов`язати [PERSON] повернути [PERSON] нежитлове приміщення магазину площею 44,1 м-2 по [ADDRESS] ; зобов`язати [PERSON] після отримання нежитлового приміщення магазину площею 44,1 м [ADDRESS] передати його [PERSON] ; стягнути з відповідачів на користь [PERSON] понесений судовий збір в розмірі 14126,30 грн. та 40000 грн. витрат на професійну правову допомогу. Позиція відповідача [PERSON] . Відповідно до поданого відзиву [PERSON] зазначив, що позовні вимоги безпідставні, так як права [PERSON] внаслідок вчинення відповідних реєстраційних дій не порушені. Заміну іпотекодержателя 25.09.2018 року на ТОВ «К і Партнер», 27.12.2018 року на [PERSON] здійснено одночасно із переходом прав вимоги за основними договорами про відступлення прав вимоги. І саме [PERSON] , як остаточний іпотекодержатель, отримала першочергове право на задоволення своїх вимог перед іншими кредиторами /стягувачами. [PERSON] не був власником нерухомого майна, яке було відчужене в порядку ст.37 Закону України «Про іпотеку» , а тому позбавлений права на подання позову з такими вимогами. У разі скасування договорів відступлення права вимоги, що укладені між ТОВ «К І ПАРТНЕР» та [PERSON] , право іпотеки від [PERSON] перейде до ТОВ «К І ПАРТНЕР», яке в свою чергу не надавало згоду на реалізацію майна через органи виконавчої служби. Твердження позивача, що рішенням суду він зможе відновити свої порушені права є помилковим, так як подальша реалізація його права на нерухоме майно не можлива, а тому відповідач просить суд в задоволенні позовної заяви відмовити за безпідставністю. Позиція відповідача [PERSON] . Відповідно до поданого відзиву [PERSON] заперечила щодо позовних вимог. Зазначила, що твердження позивача щодо укладення договору відступлення права вимоги лише спеціальним суб`єктом, яким [PERSON] не являється, безпідставні так як відступлення права вимоги не тягне за собою будь-яких змін умов кредитного договору. Цей договір не є договором факторингу. [PERSON] не має права ставити вимогу про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги, укладеного 27.12.2018 року між ТОВ «К І ПАРТНЕР» та [PERSON] , у зв`язку з тим, що договір про відступлення права вимоги, укладений 25.09.2018 року між ПАТ «Банк Національний Кредит» та ТОВ «К І ПАРТНЕР» не є нікчемним правочином, а належить до оспорюваних правочинів, а тому відсутність рішення суду про визнання його недійсним свідчить про безпідставність позовних вимог. [PERSON] не зазначено в чому полягає порушення його прав внаслідок укладення договору відступлення права вимоги та не доведено в чому полягає суть порушення досудового порядку врегулювання спору. Окрім цього, твердження позивача про реєстрацію права власності на нерухоме майно на нового власника при наявності накладеного арешту на це майно є безпідставним, так як на момент вчинення реєстраційних дій державним реєстратором не було виявлено жодних обтяжень/заборон державної виконавчої служби, окрім іпотеки. [PERSON] не є стороною жодного вищевказаного договору, не був та не є власником нежитлового приміщення магазину, а тому відповідно до ч.3 ст.388 ЦК України він позбавлений права на оскарження договорів та скасування реєстраційних дій. Просить суд в задоволенні позовної заяви відмовити в повному обсязі за безпідставністю. Згідно відповіді на відзив [PERSON] , [PERSON] зазначив, що поданий для проведення реєстраційних дій договір про відступлення прав вимоги за іпотечним договором №04-1402/1-1 від 27.12.2018 року не є договором про задоволення вимог іпотеко держателя та не є іпотечним договором, а тому реєстраційні дії незаконні; договір купівлі-продажу приміщення магазину на користь [PERSON] укладено особою, яка не мала права ним розпорядитися; [PERSON] неправомірно звернула стягнення на предмет іпотеки. Позиція відповідача ТОВ «К І ПАРТНЕР». Представник ТОВ «К І ПАРТНЕР» Кім В.В. згідно поданого відзиву заперечив щодо позовних вимог, зазначивши, що [PERSON] просить суд спростувати презумпцію правомірності правочину без зазначення жодного порушення його прав чи інтересів внаслідок укладення договорів відступлення прав вимог. Право вимоги за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №05.1-218ю/2014/2-1, укладеного між ПАТ «Банк Національний Кредит» та ФОП [PERSON] і похідне право вимоги за Іпотечним договором №04-1402/1-1 від 11.09.2014 року жодним чином не зачіпають майнових інтересів позивача. Твердження [PERSON] про те, що [PERSON] , повинен був віддати йому кошти, одержані в кредит, не доведено жодним належними доказом, і навіть при його підтвердженні не змінює суті вказаних правовідносин. Просить суд відмовити в задоволенні позову. Згідно відповіді на відзив ТОВ «К І ПАРТНЕР», [PERSON] зазначив, що підставою звернення з позовом була невиконана [PERSON] обіцянка щодо повернення позики; заміна кредитодавця на фізичну особу суперечить чинному законодавству; [PERSON] незаконно набула право власності на майно вартість якого перевищує розмір заборгованості за кредитним договором; [PERSON] також міг би скористатися своїм правом на укладення договору цесії з ТОВ «К І ПАРТНЕР». Позиція відповідача державного реєстратора Пиріжківської сільської ради Малинського району Житомирської області Мукомел А.В. Відповідно до поданого відзиву на позовну заяву Мукомел А.В. зазначила, що правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорів, що прирівнюється до такого договору. В п.1.2. оскаржуваного договору відступлення прав вимоги за Іпотечним договором наявне відповідне застереження. На момент вчинення реєстраційних дій Мукомел А.В. було здійснено перевірку відомостей, що містяться в Реєстрі щодо нерухомого майна, та встановлено відсутність будь-яких обмежень (арештів, заборон), окрім записів про заборону та іпотеку, де обтяжувачем є сама [PERSON] . А тому, реєстраційні дії вчинено відповідно до вимого законодавства. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] . В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Представники відповідачів адвокати Реус Д.С, Яременко Д.В., Левківський С.В. в судовому засіданні заперечили відносно позову в повному обсязі та провили відмовити у його задоволенні за безпідставністю. Дослідивши матеріали справи, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо з`ясувавши всі наявні докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Щодо договірних відносин між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] та подальшого стягнення заборгованості Встановлено, що 17.09.2015 року рішенням Малинського районного суду Житомирської області по справі №283/1620/15-ц стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 29.03.2014 року в розмірі 158810,49 грн.; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 29.03.2014 року в розмірі 190453,83 грн.; в позові про визнання договору позики від 29.03.2014 року недійсним - відмовлено за безпідставністю. Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 11.11.2015 року по справі №283/1620/15-ц апеляційну скаргу [PERSON] та [PERSON] відхилено, а рішення Малинського районного суду Житомирської області від 17.09.2015 року залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.04.2016 року по справі №283/1620/15-ц касаційну скаргу [PERSON] та [PERSON] відхилено, а рішення Малинського районного суду Житомирської області від 17.09.2015 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 11.11.2015 року залишено без змін. Ухвалою Верховного Суду України від 10.10.2016 року в допуску до провадження за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу за договором позики; за зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про визнання договору позики недійсним - відмовлено. У зв`язку з виконання вказаного рішення суду, 14.07.2016 року державним виконавцем РВ ДВС ГТУЮ в Житомирській області відкрито виконавче провадження №51673718 відносно [PERSON] про стягнення на користь [PERSON] заборгованості за договором позики від 29.03.2014 року в розмірі 19045383 грн.; винесено постанову про накладення арешту на майно [PERSON] в межах суми звернення стягнення та оголошено заборону на його відчуження. Вказане виконавче провадження прийнято до примусового виконання Головним територіальним управління юстиції в Житомирській області , що підтверджується постановою від 14.11.2018 року, у зв`язку з чим описано майно боржника, а саме: 07.12.2018 року - нежитлове приміщення магазину загальною площею 44,1 кв.м. в [ADDRESS] ; 20.12.2018 року - земельну ділянку за кадастровим номером 1810900000:01:006:0785 та житловий будинок з господарськими будівлями в [ADDRESS] , Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта встановлено, що: - земельна ділянка за кадастровим номером 1810900000:01:006:0785 площею 0,0612 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на праві приватної власності належить [PERSON] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , згідно державного акту серії ЯМ № 167028 від 27.12.2012 року , на яку 11.09.2014 року приватним нотаріусом Малинського районного нотаріального округу Гальченко Т.Г. зареєстровано обтяження згідно іпотечного договору №04-1402/1-1; 25.09.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовим В.І. зареєстровано заміну іпотекодержателя з ПАТ «Банк Національний Кредит» на ТОВ «К І ПАРТНЕР» згідно договору про відступлення прав вимоги за іпотечним договором; - нежитлове приміщення магазину загальною площею 44,1 кв.м. в [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , згідно договору купівлі-продажу від 25.08.2004 року, на яке 29.03.2014 року приватним нотаріусом Малинського районного нотаріального округу Гальченко Т.Г. зареєстровано обтяження згідно договору іпотеки від 29.03.2014 року на користь [PERSON] №04-1402/1-1; 11.09.2014 року приватним нотаріусом Малинського районного нотаріального округу Гальченко Т.Г. змінено обтяження згідно іпотечного договору №04-1402/1-1; 25.09.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовим В.І. зареєстровано заміну іпотекодержателя з ПАТ «Банк Національний Кредит» на ТОВ «К І ПАРТНЕР» згідно договору про відступлення прав вимоги за іпотечним договором; - житловий будинок з господарськими будівлями в [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , згідно договору від 27.01.1977 року , на яку 11.09.2014 року приватним нотаріусом Малинського районного нотаріального округу Гальченко Т.Г. зареєстровано обтяження згідно іпотечного договору №04-1402/1-1; 25.09.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовим В.І. зареєстровано заміну іпотекодержателя з ПАТ «Банк Національний Кредит» на ТОВ «К І ПАРТНЕР» згідно договору про відступлення прав вимоги за іпотечним договором; - 15.07.2016 року державним виконавцем Малинського РВ ДВС на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження в рамках виконавчого провадження №51673718 зареєстровано обтяження у вигляді арешту всього нерухомого майна [PERSON] , ідентифікаційний номер [NUMBER] . В межах виконавчого провадження №51673718 щодо стягнення заборгованості за договором позики на користь [PERSON] , державним виконавцем надіслано вимогу [PERSON] щодо повідомлення розміру заборгованості боржника [PERSON] заставодержателю. Постановою державного виконавця від 18.01.2019 року по ВП №51673718 для визначення вартості майна боржника [PERSON] призначено суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання [PERSON] , який згідно висновку встановив, що станом на 07.02.2019 року ринкова вартість нежитлового приміщення, магазину загальною площею 44,1 кв.м. в [ADDRESS] становить 379745 грн.; ринкова вартість житлового будинку загальною площею 81,5 кв.м. в [ADDRESS] становить 774794 грн.; ринкова вартість земельної ділянки загальною площею 0,0612 га з кадастровим номером 1810900000:01:006:0785 становить 83342 грн. Щодо договірних відносин між ПАТ «Банк Національний Кредит» та [PERSON] з подальшими відступленнями прав вимог, зверненням стягнення на предмет іпотеки та відчуженням нерухомого майна 11.09.2014 року між ПАТ «Банк Національний Кредит» (Кредитор) та [PERSON] (Позичальник), укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №05.1-218ю/2014/2-1 згідно якого Кредитор взяв на себе зобов`язання щодо надання Позичальнику кредиту в розмірі 300000 грн. під 22% річних строком до 10.09.2017 року, а Позичальник взяв на себе зобов`язання сплати основної суми та процентів за користування кредитними коштами. З метою забезпечення виконання договірних зобов`язань, 11.09.2014 року сторонами укладено іпотечний договір №04-1402/1-1 згідно якого передано в іпотеку житловий будинок площею 81,5 кв.м. в [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 0,0612 га в [ADDRESS] ; нежитлове приміщення загальною площею 44,1 кв.м. в [ADDRESS] . 21.09.2017 року рішенням Малинського районного суду Житомирської області по справі №283/688/16-ц стягнено з [PERSON] на користь ПАТ «Банк Національний Кредит» заборгованість за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №05.1-218ю/2014/2-1 від 11.09.2014 року в розмірі 342302,25 грн. та витрати по платі судового збору в розмірі 5134,54 грн. Вказане рішення залишене без змін, згідно постанови Житомирського апеляційного суду по справі №283/688/16-ц від 04.12.2018 року. 13.09.2018 року відбулися електронні торги з продажу права вимоги за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №05.1-218ю/2014/2-1 від 11.09.2014 року, переможцем яких стало ТОВ «К І ПАРТНЕР», що підтверджується протоколом UA-ЕА-2018-08-17-000029-b 25.09.2018 року між ПАТ «Банк Національний Кредит» (Банк) та ТОВ «К І ПАРТНЕР» (Новий кредитор) укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, за умовами якого Банк відступив Новому кредитору право вимоги до позичальників та поручителів, зазначених в Додатку №1 до цього договору. Сторони домовились, що відступлення Банком Новому кредитору прав вимоги за Іпотечним договором №04-1402/1-1, який укладений між Банком та [PERSON] 11.09.2014 року , відбувається за окремим договором. Так, 25.09.2018 року укладено договір про відступлення прав вимоги за іпотечним договором №04-1402/1-1 від 11.09.2014 року між ПАТ «Банк Національний Кредит» (Первісний іпотекодержатель) та ТОВ «К І ПАРТНЕР» (Новий іпотекодержатель), згідно якого Новий іпоткодержатель набув прав Первісного іпотекодержателя згідно іпотечного договору №04-1402/1-1 від 11.09.2014 року, який посвідчений приватним нотаріусом Малинського районного нотаріального округу Житомирської області Гальченко Т.Г., зареєстрованого в реєстрі за №2210. Предметом іпотеки є житловий будинок площею 81,5 кв.м. в [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 0,0612 га в [ADDRESS] ; нежитлове приміщення загальною площею 44,1 кв.м. в [ADDRESS] . Право вимоги за іпотечним договором відступається в повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення Права вимоги, включаючи (але не обмежуючись): - право від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному ст.38 Закону України «Про іпотеку»; - право набути у власність предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язання за договором кредиту в порядку, визначеному ст.37 Закону України «Про іпотеку»; - право звернути стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку у будь-який спосіб, що не суперечить чинному законодавству України; - право звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса; - інші права і повноваження , що належать іпотеко держателю за іпотечним договором. 27.12.2018 року між ТОВ «К І ПАРТНЕР» (Первісний кредитор) та [PERSON] (Новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги, згідно якого Первісний кредитор відступив новому право грошової вимоги за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №05.1-218ю/2014/2-1 від 11.09.2014 року , укладеним між ПАТ «Банк Національний Кредит» та [PERSON] та договором поруки №04-1406/1-4 від 11.09.2014 року, укладений між ПАТ «Банк Національний Кредит» та [PERSON] право вимоги за основним договором та договором забезпечення Первісний кредитор отримав на підставі договору про відступлення прав вимоги від 25.09.2018 року, що був укладений між ПАТ «Банк Національний Кредит» та ТОВ «К І ПАРТНЕР» за результатами електронних торгів. Сума права вимоги за Основним договором та Договором забезпечення , що відступається Первісним кредитором Новому кредитору за цим Договору становить 776347,43 грн. 27.12.2018 року між ТОВ «К І ПАРТНЕР» (Первісний іпотекодержатель) та [PERSON] (Новий іпотекодержатель) укладено договір про відступлення прав вимоги за іпотечним договором; 04-1402/1-1 від 11.09.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Малинського районного нотаріального округу Житомирської області Гальченко Т.Г. за №2210, згідно якого Новий іпотекодержатель набув всіх прав Первісного Іпотекодержателя за Іпотечним договором №04-14002/1-1 від 11.04.2014 року. Так, право вимоги за іпотечним договором відступається в повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення Права вимоги, включаючи (але не обмежуючись): - право від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному ст.38 Закону України «Про іпотеку»; - право набути у власність предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язання за договором кредиту в порядку, визначеному ст.37 Закону України «Про іпотеку»; - право звернути стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку у будь-який спосіб, що не суперечить чинному законодавству України; - право звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса; - інші права і повноваження , що належать іпотеко держателю за іпотечним договором. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки від 27.12.2018 року за об`єктами нерухомого майна: житловим будинком з господарськими будівлями та земельною ділянкою з кадастровим номером 1810900000:01:006:0785 площею 0,0612 га в [ADDRESS] , нежитловим приміщенням площею 44.1 кв.м в [ADDRESS] , зареєстровано іпотекодежателя [PERSON] , ідентифікаційний номер [NUMBER] . Згідно заяви від 29.12.2018 року, посвідченої приватним нотаріусом Малинського районного нотаріального округу Житомирської області Тимошенко Н.С., зареєстрованої в реєстрі за №4309, [PERSON] повідомила для передачі інформації [PERSON] та [PERSON] , що вона на підставі договорів про відступлення права вимоги від 27.12.2018 року стала новим кредитором та новим іпотекодержателем. Відповідно до заяви від 16.01.2019 року, посвідченої приватним нотаріусом Малинського районного нотаріального округу Житомирської області Тимошенко Н.С., зареєстрованої в реєстрі за №113, [PERSON] повідомила вимогу для передачі [PERSON] та [PERSON] , щодо здійснення погашення заборгованості за основним зобов`язанням (договором про надання відновлювальної кредитної лінії №05.11-218ю/2014/2-1 від 11.09.2014 року в сумі 776347,43 грн., із застереженням щодо можливості звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання вимог у 30-денний строк з дня їх отримання. В свою чергу, [PERSON] та [PERSON] надали свою згоду на прийняття рішення в односторонньому порядку [PERSON] звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на нерухоме майно в рахунок виконання основного зобов`язання, що підтверджується заявами відповідно від 26 та 25 січня 2019 року, посвідчених приватним нотаріусом Малинського районного нотаріального округу Житомирської області Тимошенко Н.С. та зареєстрованих в реєстрі за №244 та №237. Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 22.02.2019 року, підтверджено, що державним реєстратором Пиріжківської сільської ради Малинського району Мукомел А.В. 09.02.2019 року здійснено реєстрацію прав власності на нежитлове приміщення магазин площею 44,1 кв.м в [ADDRESS] , житловий будинок з господарськими будівлями та земельну ділянку з кадастровим номером 1810900000:01:006:0785 площею 0,0612 га в [ADDRESS] , за [PERSON] . Відповідно до звіту ФОП [PERSON] про оцінку майна встановлено, що : - ринкова вартість нежитлового приміщення магазину загальною площею 44,1 кв.м. в [ADDRESS] станом на 05.02.2019 року становить 132300 грн. - ринкова вартість земельної ділянки загальною площею 0,0612 га з кадастровим номером 1810900000:01:006:0785 станом на 05.02.2019 року становить 27540 грн. - ринкова вартість житлового будинку загальною площею 81,5 кв.м. в [ADDRESS] станом на 05.02.2019 року становить 355340 грн. Висновками ФОП [PERSON] про вартість майна, встановлено, що: - ринкова вартість нежитлового приміщення магазину загальною площею 44,1 кв.м. в [ADDRESS] станом на 25.02.2019 року становить 132300 грн. - ринкова вартість земельної ділянки загальною площею 0,0612 га з кадастровим номером 1810900000:01:006:0785 станом на 06.03.2019 року становить 27540 грн. - ринкова вартість житлового будинку загальною площею 81,5 кв.м. в [ADDRESS] а станом на 06.03.2019 року становить 355340 грн. 01.03.2019 року між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, згідно якого продавець передала у власність покупця нежитлове приміщення, магазину, в [ADDRESS] , а покупець зобов`язався сплатити продавцю протягом трьох календарних днів з моменту нотаріального посвідчення цього договору ринкову вартість відчужуваного приміщенні в розмірі 132300 грн., згідно звіту про оцінку майна ФОП [PERSON] . Приватним нотаріусом Малинського районного нотаріального округу Житомирської області Тимошенко Н.С. здійснено реєстрацію права власності за [PERSON] на нежитлове приміщення, магазин, площею 44.1 кв.м в [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу №619 від 01.03.2019 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 01.03.2019 року. Мотиви та застосовані норми права. Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. В ст.15 ЦК України закріплено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільного права чи інтересу - це закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та інтересів. Тобто, це дії, що спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту втілює безпосередньо мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. Відповідно до п. 14 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року по справі №310/11024/15-ц, такі способи захисту мають бути доступними й ефективними. Разом з цим, п. 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року по справі №338/180/17 визначено, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Таке право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам. Враховуючи, що кожна особа має право на захист свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, оспорювати правочин, може заінтересована особа, яка не була його стороною, на час розгляду справи не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи про визнання правочину недійсним спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи також може полягати в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала (перебували) у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав. В будь-якому випадку, порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи - позивача з боку відповідача, який стверджує про їх порушення. Відповідно правової позиції Верховного Суду України згідно постанови від 30.11.2016 року по справі №3-1125гс16, постанови від 03.09.2019 року по справі №910/14255/18, при вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3,15,16 ЦК України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушено цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, у чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце. 1)Щодо підстав недійсності договорів відступлення права вимоги від 27.12.2018 року за кредитним та іпотечним договором, укладених між ТОВ «К і Партнер» та [PERSON] . Підставою визнання вказаних договорів недійсними [PERSON] зазначає їх невідповідність вимогам Цивільного кодексу України та іншим актам законодавства, а також укладення особою, що не має необхідного обсягу цивільної дієздатності. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Так, згідно ст. 203 ЦК України передбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочин, зокрема: ч.1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; ч.2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; ч.3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; ч.5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; ч.6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Частинами 1,3 ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, що встановлені ч.1-3, 5 та 6 ст.203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). За змістом вказаної норми, вимога про визнання опорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином. Позивач стверджує, що договір про відступлення права вимоги від 27.12.2018 року між ТОВ «К і Партнер» та [PERSON] є договором факторингу, а тому його укладення з фізичною особою суперечить положенням ч.3 ст.512 та ст.1054 ЦК України. Суд зазначає, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). В Цивільному кодексі України, як вбачається зі змісту статей 512, 1077, проведено розмежування правочинів, предметом яких є відступлення права вимоги, а саме: правочини з відступлення права вимоги (цесія) та договором факторингу, згідно якого одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). З аналізу статей 512-518 ЦК України можна зробити висновок щодо суб`єктного складу правочинів з відступлення права вимоги: відповідно до ст.2 цього кодексу учасниками цесії можуть бути будь-яка фізична або юридична особа. Разом з тим, згідно ст.1077 ЦК України вбачається, що суб`єктами у договорі факторингу є клієнт, фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, та фактор, банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Висновок щодо розмежування договорів відступлення права вимоги (цесії) та договорів факторингу викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі № 909/968/16, в якій суд зазначив, що метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права, а метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. При цесії право вимоги може бути передано як за плату, так і безоплатно. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату. Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватися по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю. Якщо право вимоги відступається «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні. Як вбачається з п. 1.2.-1.3. договору відступлення права вимоги від 27.12.2018 року, до Нового кредитора ( [PERSON] ) переходять права Первісного кредитора (ТОВ «К і Партнер»), як кредитора у грошових зобов`язаннях, що виникли з основного зобов`язання та договору забезпечення. Сума права вимоги, що відступається, становить 776347,43 грн. з яких: заборгованість за кредитом складає 266600 грн.; заборгованість по нарахованих процентах складає 10094,07 грн.; заборгованість по нарахованих та несплачених в строк процентах складає 212098,42 грн.; заборгованість по пені складає 287554,94 грн. Згідно п.2.1. вказаного договору вартість прав вимоги, що відступаються Первісним кредитором Новому кредитору становить 270000 грн., що є номінальною вартістю за договором про відступлення права вимоги. Пунктом 1.5.1. передбачено, що відступлення права вимоги згідно з цим договором не тягне за собою ніяких змін умов кредитного договору. Зазначений договір не є договором факторингу, а наслідком його укладення є лише відступлення права вимоги. Також, розмежування розглядуваних договорів здійснюється за їх формою: правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору (стаття 513 ЦК України). Оскільки, факторинг визначено п. 3 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кредитною операцією, вимоги до такого договору визначені у статті 6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг". Разом з цим, як зазначено у вказаній постанові Великої Палати Верховного Суду, правочин, якому не притаманні перелічені ознаки, є не договором факторингу, а правочином з відступлення права вимоги. Будь-яких інших доказів на підтвердження своїх доводів щодо недійсності оспорюваних договорів, позивачем не надано. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що договори відступлення права вимоги від 27.12.2018 року за кредитними договором, договором поруки та іпотечним договором відповідають вимогами ст.512, 513, 514 ЦК України, не є договорами факторингу, а тому відсутні підстави, передбачені ст.203, 215 ЦК України, для визнання їх недійсними. З огляду на зазначене, позовні вимоги [PERSON] щодо скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] ; скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0612 га по [ADDRESS] ; визнання недійсним договір купівлі - продажу нежитлового приміщення магазину площею 44,1 м-2 по [ADDRESS] від 01 березня 2019 року, укладений між [PERSON] і [PERSON] ; скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на нежитлове приміщення магазину площею 44,1 м-2 по [ADDRESS] ; зобов`язання [PERSON] повернути [PERSON] нежитлове приміщення магазину площею 44,1 м-2 по [ADDRESS] ; зобов`язання [PERSON] після отримання нежитлового приміщення магазину площею 44,1 м [ADDRESS] передати його [PERSON] , які є похідними від основної позовної вимоги про визнання недійними договорів відступлення права вимоги - також не підлягають задоволенню. За таких умов, відповідно до ст. 328 ЦК України діє презумпція набуття права власності [PERSON] на нежитлове приміщення, магазин, площею 44,1 м-2 в [ADDRESS] . Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Власник не зобов`язаний у кожному випадку доводити іншим особам правомірність набуття права власності на належне йому майно. 2)Щодо порушення цивільного права позивача. [PERSON] зазначає, що його порушене право полягає в неможливості стягнення боргу за рішенням суду від 17.09.2015 року на його користь з [PERSON] та [PERSON] через відсутність у них майна, яке вони відчужили в порядку звернення стягнення на предмет іпотеки на користь [PERSON] . Як вбачається зі змісту позовної заяви позивач, скориставшись способом захисту, передбаченим п.2 ч.1 ст.16 ЦК України, просив визнати недійсними договір про відступлення права вимоги від 27.12.2018 року, укладений між ТОВ «К і Партнери» та [PERSON] , за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 05.1-218ю/2014/2-1 від 11 вересня 2014 року, укладений між ПАТ «Банк Національний кредит» та ФОП [PERSON] ; договір про відступлення права вимоги від 27.12.2018 року, укладений між ТОВ «К і Партнери» і [PERSON] , за договором поруки № 04-1406/1-4 від 11 вересня 2014 року, укладений між ПАТ «Банк Національний кредит» та [PERSON] ; договір про відступлення права вимоги від 27.12.2018 року, укладений між ТОВ «К і Партнери» і [PERSON] , за іпотечним договором № 04-1402/1-1 від 11 вересня 2014 року. При цьому, ні в позовній заяві, ні в судовому засіданні [PERSON] , не зазначив і не пояснив, яку мету він прагне досягти у разі визнання вказаних договорів недійсними, адже в такому випадку право вимоги за договором про надання кредитної лінії № 05.1-218ю/2014/2-1 від 11 вересня 2014 року, укладений між ПАТ «Банк Національний кредит» та ФОП [PERSON] ; за договором поруки № 04-1406/1-4 від 11 вересня 2014 року, укладений між ПАТ «Банк Національний кредит» та [PERSON] ; за іпотечним договором № 04-1402/1-1 від 11 вересня 2014 року, укладеним між ПАТ «Банк Національний кредит» та ФОП [PERSON] - повернеться до ТОВ «К і Партнер». [PERSON] не вказано яке саме право та таким чином буде відновлено у разі переходу права вимоги до ТОВ «К і Партнер». З наданих до суду інформаційних довідок з Державних реєстрів вбачається, що 29.03.2014 року приватним нотаріусом Малинського районного нотаріального округу Гальченко Т.Г. зареєстровано обтяження на нежитлове приміщення, магазин, загальною площею 44,1 кв.м. в [ADDRESS] згідно договору іпотеки №04-1402/1-1 від 29.03.2014 року на користь [PERSON] ; 11.09.2014 року приватним нотаріусом Малинського районного нотаріального округу Гальченко Т.Г. змінено обтяження згідно іпотечного договору №04-1402/1-1; 25.09.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовим В.І. зареєстровано заміну іпотекодержателя з ПАТ «Банк Національний Кредит» на ТОВ «К І ПАРТНЕР» згідно договору про відступлення прав вимоги за іпотечним договором. Саме з 11.09.2014 року [PERSON] втратив право на задоволення своїх майнових вимог за рахунок іпотечного майна. В той час, 14 липня 2016 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по боржнику [PERSON] та винесено постанову про арешт її майна. Твердження позивача про усну домовленість з [PERSON] щодо зняття обтяження на нерухоме майно для оформлення кредиту останнього в ПАТ «Банк Національний кредит» з подальшим поверненням позики [PERSON] , не підтверджено жодним доказом та не може свідчити про порушення будь-яких його прав. Відповідно до вимог ст.3 Закону України «Про іпотеку», з 11.09.2014 року пріоритетне право перед іншими стягувачами на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок нерухомого майна [PERSON] виникло в ПАТ «Банк Національний кредит», з 25.09.2018 року - в ТОВ «К і Партнер», а з 27.12.2018 року - в [PERSON] . Суд вважає, що непогодження [PERSON] з реалізацією [PERSON] свого першочергового права як стягувача на звернення стягнення на предмет іпотеки, не свідчить про виникнення в нього права на визнання договорів відступлення права вимоги від 27.12.2018 року недійсними. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27.01.2020 в справі № 761/26815/17 зроблено висновок, що недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. З огляду на вище викладене, суд приходить до висновку про те що обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, не підтверджуються жодним доказом, а обраний спосіб захисту не є ефективним. Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, спосіб захисту прав людини має бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (§ 75 рішення ЄСПЛ у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року (заява № 38722/02)). Іншими словами, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. В даному випадку, у разі задоволення вимог [PERSON] в обраний ним спосіб захисту, поновлення жодних прав позивача не відбудеться, і не матиме місця можливість отримання ним компенсації, у зв`язку з відсутністю будь-яких прав на нерухоме майно. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Конституційний Суд України у пункті 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Такі правові позиції Верховний Суд виклав в постановах від 22 травня 2019 року у справі №310/7353/13-ц та від 17 березня 2020 року у справі 274/4841/17. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав. Проаналізувавши та оцінивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не спрямовані на захист прав позивача, обраний ним спосіб захисту є неефективним у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та фактично не призводить до відновлення його прав, що є неприпустимим у разі встановлення істотного дисбалансу між правами та інтересами особи, яка просить застосувати такий спосіб захисту, та правами та інтересами відповідачів, а тому не підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Outcome: dismissed