Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

01.04.2014 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, у якому просить визнати право спільної сумісної власності за сторонами на наступне майно: трикімнатну квартиру [ADDRESS], зареєстровану за відповідачем, автомобіль Toyota Corolla, 2013 року випуску, ДНЗ [NUMBER], зареєстрований за позивачем, визначити частки сторін у спільному сумісному майні подружжя- по ? частці кожному; поділити спільне майно подружжя - визнати право приватної власності за позивачем на вище вказане майно та стягнути з позивача на користь відповідача грошову компенсацію в сумі 81 146,55 грн. В обґрунтування позовних вимог посилалась на наступне. 04.09.1981 року між сторонами був укладений шлюб, актовий запис №894, свідоцтво про шлюб серії [NUMBER], видане 04.09.1981р. Впродовж перебування з відповідачем у шлюбі сторонами було придбано різне майно. За спільні кошти було набуто наступне майно, яке підлягає поділу між подружжям: трикімнатна квартира [ADDRESS] у житловому кооперативі «Флора-21», зареєстрована за відповідачем [PERSON], пай на яку сплачено сторонами, про що свідчить свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 07.12.2006р., видане Київською районною радою 19.01.2007р. Вартість зазначеної квартири становить 39 172,00 грн.; автомобіль Toyota Corolla, 2013 року випуску, ДНЗ [NUMBER], зареєстрований за позивачем [PERSON] Середньоринкова вартість цього автомобіля розрахована за розрахунком, який міститься на сайті Міністерства економічного розвитку і торгівлі України та становить на цей час 123 121,10 грн. Отже, загальна вартість майна, яке підлягає поділу між подружжям становить 162 293,10 грн. Враховуючи те, що у даній квартирі зареєстровані та мешкають позивач та їхній повнолітній син, а відповідач фактично у квартирі не проживає, хоча і зареєстрований за цією адресою, тому позивач вважає за доцільне залишити вищезазначену квартиру у своїй приватній власності, та враховуючи, що автомобіль зареєстрований за позивачем і не може спільно використовуватись одночасно різними особами, тому його слід також залишити у приватній власності позивача. За таких обставин, майно, яке є спільною сумісною власністю з відповідачем повинно бути розділено в натурі. 11.04.2014 року до суду з зустрічною позовною заявою звернувся [PERSON], в якій просить розірвати шлюб між сторонами, який зареєстрований 04.09.1981 року Київським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Харкова, актовий запис №894. В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на наступне. 04.09.1981 року між сторонами був укладений шлюб, який був зареєстрований Київським відділом реєстрації актів громадського стану м. Харкова, актовий запис №894, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER]. У шлюбі у сторін народилась дитина - син [PERSON], [INFO], який є повнолітнім та зареєстрований та проживає за однією адресою з відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] Впродовж тривалого часу, вже декілька років, позивач мешкає окремо, не підтримує ніяких шлюбних стосунків з відповідачем, оскільки існує несумісність характерів, відсутнє взаєморозуміння та спільні погляди на життя, у зв'язку з чим виникають сварки та конфлікти, що призвело до втрати нормальних відносин між сторонами та почуття любові. Таким чином фактично родина розпалась, а шлюб існує формально. В судове засідання позивач за первісним позовом [PERSON] не з`явилась, повідомлена належним чином про день, час та місце слухання справи, надала до суду заяву про розгляд справи у свою відсутність, позовні вимоги за первісним позовом підтримала в повному обсязі та просила задовольнити, зустрічний позов визнала в повному обсязі. Відповідач за первісним позовом [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про день, час та місце слухання справи, надав до суду заяву про розгляд справи у свою відсутність, первісний позов визнав в повному обсязі, відмовився від будь-якої компенсації на свою користь, зустрічний позов просив задовольнити. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], сторони з 04 вересня 1981 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, який зареєстрований Київським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Харкова, актовий запис № 894. (а.с. 5). За час перебування у шлюбі сторони придбали 3-кімнатну квартиру [ADDRESS], яка зареєстрована на ім`я [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно виданого Київською районною радою м. Харкова 10.11.2006 року №1384, та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого КП «ХМБТІ» за №13270893 від 19.01.2007р. (а.с. 6-8). Відповідно до технічного паспорту, спірна квартира, загальною площею 67,4 кв.м, складається з трьох кімнат, розташована на 12 поверсі 16-поверхового будинку, інвентаризаційна вартість квартири 39 172,00 грн. (а.с. 9-10). Відповідно до довідки від ОЖК «Дом-сервіс» від 24.03.2014 року №199, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], та [PERSON] (а.с. 11). Також сторонами під час шлюбу був придбаний автомобіль Toyota Corolla, 2013 року випуску, ДНЗ [NUMBER], зареєстрований за [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, вартістю на 31.03.2014 року 123 121,10 грн. (а.с. 12-13). Відповідно до ст. 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям в шлюбі, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба) самостійного заробітку ( доходу). Згідно ст. 61 СК України, об` єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 69 СК України, передбачено, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У відповідності до ст.ст.70,71 СК України ,у разі поділу майна подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Відповідно п. 22. Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, сторони розуміють наслідки відповідних процесуальних дій, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин, враховуючи заявлені позовні вимоги щодо поділу спільного майна подружжя, суд вважає можливим поділити трикімнатну квартиру [ADDRESS] у житловому кооперативі «Флора-21», та автомобіль Toyota Corolla, 2013 року випуску, ДНЗ [NUMBER], що належить сторонам на праві спільної сумісної власності, визнавши за [PERSON] право власності на вище вказане майно, в частині стягнення компенсації на користь [PERSON] в розмірі 81 146,55 грн. позовні вимоги залишити без задоволення, оскільки відповідач за первісним позовом відмовився від будь-якої компенсації, а суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Від шлюбу сторони спільних неповнолітніх дітей не мають. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що сторони на примирення не згодні. Причиною розпаду сім'ї стали відсутність взаєморозуміння, різні погляди на життя. Родина розпалася, шлюб існує формально та до його збереження сторони не прагнуть. Позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. На підставі ст.. 113 СК України суд залишає позивачці за первісним позовом прізвище «[PERSON]».

Outcome: approved