Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

01 серпня 2014 року [PERSON] звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси із позовом до [PERSON] про вселення, поділ житлового будинку, усунення перешкод в користуванні майном, зазначаючи, що йому на праві власності належить 1/2 частка домоволодіння з надвірними будівлями, які розташовані за адресою: [ADDRESS] згідно свідоцтва про право на спадщину. Інша частина домоволодіння належить [PERSON]. Посилаючись на те, що позивач, має право на виділ в натурі 1/2 частини домоволодіння а також вселення його у спірну частину домоволодіння, позивач, з урахуванням наданих до суду та прийнятих судом уточнень просив суд ухвалити рішення, яким вселити його в квартиру [ADDRESS], а саме: в квартиру №2 згідно технічного паспорта від 10.04.2014 року, яка складається з коридору 2-1 площею 7,3 кв.м; кухні 2-2 площею 8,2 кв.м; житлової кімнати 2-3 площею 14,1 кв.м, загальною площею 29,6 кв.м; поділити в натурі в домоволодінні [ADDRESS] житловий будинок за літ. А: квартира №2, яка складається з коридору 2-1 площею 7,3 кв.м; кухні 2-2 площею 8,2 кв.м; житлової кімнати 2-3 площею 14,1 кв.м, загальною площею 29,6 кв.м, та господарські споруди, які знаходяться за адресою: [ADDRESS], передавши [PERSON] та - [PERSON] і визнавши за ними право власності на відокремлені частини вказаного житлового будинку та господарські споруди, що відповідають розміру 1/2 частки кожної із сторін у спільному майні;усунути перешкоди в користуванні майном, а саме сараєм літера «КЕ», відповідно до технічного паспорту, шляхом зняття замка з дверей майна позивача. Згідно поданих письмових заперечень проти позову, [PERSON] зазначила, що [PERSON] та [PERSON] дійсно є співвласниками домоволодіння [ADDRESS] у рівних частках. 20.03.2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив виділити йому з домоволодіння [ADDRESS] в натурі частку в розмірі 1/2, під літ. «А1», яка складається з кімнати площею 14,1 кв.м та визнати за ним право приватної власності на вказану частину цього домоволодіння. Вказаний спір вирішувався до виготовлення нового технічного паспорту від 10.04.2014 року, тому літ. «А1» до 2014 року та літ. «А» з 2014 року - це один і той же об'єкт нерухомості, який складається з 1 коридору площею 7,3 кв.м, 1 кухні площею 8,2 кв.м та 1 житлової кімнати площею 14,1 кв. м). Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 18.09.2013 року у задоволенні позову [PERSON] відмовлено у повному обсязі, зазначене рішення набрало законної сили. Оскільки згоди відповідача на поділ майна немає, такий поділ неможливо здійснити, так як без згоди власника неможливо змінити правовий режим його майна. Отже, фактично між сторонами наявний спір не про поділ майна, а про виділ частки, який уже був вирішений у судовому порядку і дане рішення набуло чинності. У судовому засіданні позивач підтримав доводи позовної заяви, просив задовольнити позов в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені у письмових запереченнях проти позову. Мотиви та додаткові доводи сторін зафіксовані технічними засобами судового засідання. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, приходить до висновку, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності за законом, [PERSON] належить 1/2 частина домоволодіння, що розташоване за адресою [ADDRESS]. Позивачем серед інших, заявлено вимогу про його вселення до квартири №2 згідно технічного паспорта від 10.04.2014 року, яка складається з коридору 2-1 площею 7,3 кв.м; кухні 2-2 площею 8,2 кв.м; житлової кімнати 2-3 площею 14,1 кв.м, загальною площею 29,6 кв. м. При цьому, як встановлено судом із пояснень позивача, позивач проживає у зазначеній частині квартири, доказів зворотного до суду позивачем не надано. Судом встановлено, що між сторонами виник спір щодо виділу в натурі 1/2 частини домоволодіння, що належить позивачу [PERSON] з спільної часткової власності. Відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до ч. 2 ст. 364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Згідно з ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Таким чином, до предмету доказування входить також й факт технічної можливості виділу частини нерухомого майна з спільної часткової власності. Позивачем, при зверненні із зазначеним позовом до суду, було заявлено клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи, на вирішення якої поставлені питання щодо наявності технічної можливості виділу 1/2 частини спірного будинку, однак в процесі розгляду справи позивач заявлене клопотання не підтримав. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч. 4 цієї статті, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки позивач просить виділити в натурі частину домоволодіння, то тягар доведення технічної можливості такого виділу процесуальним законом покладене саме на нього. Разом з тим, позивач, незважаючи на роз'яснення судом такого обов'язку, будь-яких дій на доведення вказаних обставин не вчинив, у зв'язку з чим, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в цієї частині, у зв'язку з їх необґрунтованістю. Крім того, суд вважає за доцільне відмовити в задоволенні позовних вимог в частині визнання за позивачем права власності на 1/2 частину спірного домоволодіння. Так, відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи те, що позивачем не надано доказів оспорювання або не визнання права власності на 1/2 частину домоволодіння, що належить позивачу з боку відповідача, суд вважає, що вказана позовна вимога не є вимогою щодо відновлення порушеного права, а відтак відмовляє в її задоволенні у зв'язку з її безпідставністю та необґрунтованістю. Судом також враховано, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 18.09.2013 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про припинення права спільної часткової власності та виділенні в натурі частки із спільної часткової власності у задоволенні позову [PERSON] відмовлено у повному обсязі, зазначене рішення 21 листопада 2013 року набрало законної сили. 20.03.2013 року [PERSON] вже звертався до суду з позовом, в якому просив виділити йому з домоволодіння [ADDRESS] в натурі частку в розмірі 1/2, під літ. «А1», яка складається з кімнати площею 14,1 кв.м. та визнати за ним право приватної власності на вказану частину цього домоволодіння. Вказаний спір вирішувався до виготовлення нового технічного паспорту від 10.04.2014року, тому літ. «А1» до 2014 року та літ. «А» з 2014 року - це один і той же об'єкт нерухомості, який складається з 1 коридору площею 7,3 кв.м, 1 кухні площею 8,2 кв.м та 1 житлової кімнати площею 14,1 кв. м). Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», згідно з якими у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з урахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв'язку з цим ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. У тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання та перепланування будинку, він провадиться за наявності дозволу на це виконкому місцевої ради (ст. 152 ЖК). Тобто, істотною обставиною для виділу (поділу) майна є технічна можливість такого виділу. У п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12.04.1985 року вказано, що в силу ст.104 ЖК суд вправі задовольнити вимоги члена сім'ї наймача про поділ жилого приміщення, якщо жилу площу, що припадає на нього (або з урахуванням укладеної угоди про порядок користування жилим приміщенням), може бути виділено у вигляді ізольованого приміщення, яке складається з однієї або кількох кімнат, розмір якого не менше встановленого для надання одній особі. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 21.11.2013 року встановлено, що виділ в натурі при наявності лише однієї житлової кімнати та підсобних приміщень в будинку - неможливо. Відповідно до ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Щодо вимоги позивача про усунення перешкод в користуванні майном, а саме сараєм літера «КЕ», відповідно до технічного паспорту, шляхом зняття замка з дверей майна позивача суд звертає увагу останнього на те, що оскільки фактично виділ в натурі при наявності лише однієї житлової кімнати та підсобних приміщень в будинку - є неможливим, зазначене питання судом вже вирішено, а позивачем до суду не надано належних та допустимих доказів вчинення відповідачем будь-яких перешкод у користуванні зазначеним сараєм, отже заявлена вимога задоволенню не підлягає. Згідно ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином на підставі наведеного необхідно відмовити в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про вселення, поділ житлового будинку, усунення перешкод в користуванні майном з підстав його недоведеності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed