Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-08 00:00:00

Прокурор, в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - [PERSON] обласна державна адміністрація звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], Якимівської районної ради Якимівського району Запорізької області, третя особа: відділ культури і туризму Якимівської районної державної адміністрації про визнання незаконним та скасування рішення в частині державного акту на право постійного користування на землю недійсним та витребування земельної ділянки, зазначивши, що стаття 2 Земельного кодексу України встановлює, що земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. об'єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки(паї). Частина 2 ст.4 Земельного кодексу України передбачає, що завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель. Частиною 5 ст.122 Земельного кодексу України визначено, що обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених законом, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб. Таким чином, органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах є [PERSON] обласна державна адміністрація. Прокуратурою Якимівського району з метою забезпечення поновлення порушених інтересів держави, вивчено законність надання [PERSON], [PERSON] у постійне користування земельні ділянки загальною площею 2 га, на якій розміщений курган [NUMBER] (курганна група [NUMBER]), який є об'єктом культурної спадщини. Встановлено, що на території Радивонівської сільської ради Якимівського району Запорізької області за 1,0 км. на північ від північно - західної околиці с. Радивонівка, розташований об'єкт культурної спадщини - курганний могильник, охоронний [NUMBER]. Курганний могильник взято під охорону відповідно до рішення виконкому [PERSON] обласної ради народних депутатів №55 від 10.02.1971 року. Встановлено, що рішенням Якимівської районної ради Якимівського району Запорізької області № 5 від 04.03.1999 року у порушення вимог ст.ст. 31, 33, 75 Земельного кодексу України (1990 р.) та ст.ст. 1,6 Закону УРСР «Про охорону і використання пам'яток історії та культури» (1978 року) надано у користування [PERSON], [PERSON] земельні ділянки для ведення особистого підсобного господарства площею по 1 га кожному, на яких розташований курган загальною площею 0,0614 га. У подальшому на підставі вказаного рішення 19.10.2001 року [PERSON], [PERSON] видано державні акти серії [NUMBER] та [NUMBER] відповідно, на право постійного користування землею, які зареєстровані у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за [NUMBER] та [NUMBER]. Водночас, на зазначених земельних ділянках знаходиться курган [NUMBER], який є об'єктом культурної спадщини, археологічною пам'яткою місцевого значення, охоронний [NUMBER]. Згідно зі ст.ст. 4,75 Земельного кодексу України від 18.12.1990 року (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у державній власності перебувають всі землі України, за винятком земель, переданих у колективну і приватну власність. До земель історико-культурного призначення належать землі історико-культурних заповідників, меморіальних парків, поховань, археологічних і архітектурних пам'яток та архітектурно-ландшафтних комплексів. Для забезпечення режиму історико-культурних заповідників, меморіальних парків, поховань, археологічних і архітектурних пам'яток та архітектурно-ландшафтних комплексів встановлюються охоронні зони з забороною на землях цих зон діяльності, яка шкідливо впливає або може вплинути на забезпечення дотримання режиму земель історико-культурного призначення. На землях історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, що суперечить їх цільовому призначенню. Відповідно до вимог ст. 11 Земельного кодексу України від 18.12.1990 року (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до відання районних Рад народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин на їх території належить передача земельних ділянок у власність, надання їх у користування у порядку, встановленому статтями 17 і 19 цього Кодексу. Відповідно до ст.19 Земельного кодексу України від 18.12.1990 року землі історико-культурного призначення не можуть передаватись у постійне користування. Згідно до ст. 31 вказаного Кодексу вилучення (викуп) земельних ділянок з метою передачі їх у власність або надання у користування громадянам, підприємствам, установам і організаціям провадиться за згодою власників землі і землекористувачів на підставі рішення Верховної Ради України, місцевих Рад народних депутатів із земель сіл і селищ для усіх потреб, за винятком випадків, передбачених статтею 33 цього Кодексу; У відповідності до ст.33 Земельного кодексу України (1990р.) вилучення земель поховань і археологічних пам'яток не допускається. Відповідно до ст.ст. 1,6 Закону УРСР «Про охорону і використання пам'яток історії та культури» (1978 року) пам'ятками історії та культури є споруди, пам'ятні місця і предмети, зв'язані з історичними подіями в житті народу, розвитком суспільства і держави, твори матеріальної і духовної творчості, які становлять історичну, наукову, художню чи іншу культурну цінність, у тому числі кургани. Усі пам'ятки історії та культури, які знаходяться на території Української РСР, охороняються державою. Проте, у державних актах на право постійного користування землею, виданих [PERSON], [PERSON] вказаний курган не зазначений. За результатами обстеження кургану [NUMBER] (курганна група [NUMBER]) відділом культури і туризму Якимівської районної державної адміністрації Запорізької області 13.02.2015 складено акт технічного обстеження сучасного стану пам'ятки археології. Відповідно до акту обстеження земельної ділянки встановлено, що на території Радивонівської сільської ради Якимівського району Запорізької області за 1,0 км. на північ від північно - західної околиці села с. Радивонівка, розташований об'єкт культурної спадщини - курганний могильник, охоронний [NUMBER], який складається з десяти окремо розташованих насипів круглої форми (курганів). На час обстеження було встановлено, що насип кургану [NUMBER] задерновано, краї схилів частково розорюються, охоронні знаки чи інші інформаційні написи, позначки відсутні. Якимівським РВ [PERSON] регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру» проведено геодезичну зйомку, за результатами якої складено план - схему, відповідно до якої площа земельної ділянки, на якій розташований курган [NUMBER] (охоронний [NUMBER]) складає 0,0614 га (координати [INFO] та [INFO]). Згідно вказаного плану - схеми, на земельній ділянці [PERSON] розташована частина вищенаведеного кургану площею 0,0246 га, на земельній ділянці [PERSON] частина площі вказаного кургану складає 0,0368 га. Відповідно до звіту про незалежну грошову оцінку пам'ятки археології - кургану [NUMBER] охоронний [NUMBER], складеного судовим експертом, оцінювачем [PERSON], станом на 25.02.2015 ринкова вартість вказаного кургану складає 1098301,46 грн. Окрім того, спірне рішення Якимівської районної ради винесено з перевищенням наданих органу місцевого самоврядування повноважень. Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч.1 ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси Згідно з ч.10 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Відповідно до п.10 ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Зважаючи на викладене, рішення Якимівської районної ради Запорізької області № 5 від 04.03.1999, в частині надання у постійне користування [PERSON] земельної ділянки площею 0,0246 га, а також в частині надання в постійне користування [PERSON] земельної ділянки площею 0,0368 га, підлягає визнанню судом незаконним та скасуванню в частині надання земельних ділянок, на яких розміщений курган [NUMBER] (охоронний [NUMBER]) площею 0,0614 га. Також, підлягають визнанню недійсними в частині права постійного користування землею, на яких розміщений курган [NUMBER] (охоронний [NUMBER]) загальною площею 0,0614 га, державні акти на право постійного користування землею, які є правовстановлюючими документами та видані на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування. Згідно з ч.1 ст.203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Вимога про визнання недійсним державного акта на право постійного користування землею є похідною й залежить від доведеності незаконності рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого видано оспорюваний державний акт. Таким чином, державні акти на право постійного користування землею, видані на підставі незаконного рішення, що є підставою для визнання їх недійсними. Згідно зі ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно без достатньої правової підстави, зобов'язана повернути це майно. Особа зобов'язана повернути майно й тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про витребування майна власником із чужого незаконного володіння. Статтею 121 Конституції України, передбачено, що на прокуратуру покладено обов'язок представництва інтересів громадян або держави в суді у випадках, визначених законом. Згідно ст.36-1 Закону України "Про прокуратуру" підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави. Однією з форм представництва є звернення до суду з позовами (заявами, поданнями). Статтею 14 Конституції України та ст.1 Земельного кодексу України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Незаконне надання земельної ділянки історико-культурного призначення у власність громадянину порушує інтереси держави, що відповідно до п.2 ст.121 Конституції України та ст.36-1 Закону України "Про прокуратуру" є підставою для захисту інтересів держави органами прокуратури шляхом пред'явлення цього позову. Зважаючи на викладене, земельна ділянка, на якій розташований курган [NUMBER] (охоронний [NUMBER]) підлягає витребуванню у [PERSON], [PERSON] та поверненню її власнику - державі в особі [PERSON] обласної державної адміністрації. Статтею 71 Цивільного кодексу Української РСР (від 18.07.1963 року) загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлено в три роки. Відповідно до п.6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила ЦК України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом. Статтею 257 ЦК України, передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Таким чином, строк позовної давності для оскарження рішення Якимівської районної ради Запорізької області № 5 від 04.03.1999 в частині сплинув. Відповідно до ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Про наявність оспорюваного рішення Якимівської районної ради Запорізької області № 5 від 04.03.1999 в частині та виданих на його підставі державних актів на право постійного користування землею серії [NUMBER] та [NUMBER] від 19.10.2001 площею по 1 га кожному, з розташованим на них курганом [NUMBER] (охоронюваний [NUMBER]), площею 0,0614 га, прокуратурі Якимівського району стало відомо лише при вивченні у лютому 2015 року інформації та даних прокуратури області щодо дотримання державних інтересів у сфері охорони культурної спадщини. Таким чином, прокурором Якимівського району пропущено строк позовної давності з поважних причин. Відтак, причини пропуску строку позовної давності слід визнати поважними. В судовому засіданні прокурор підтримав позовні вимоги, просить суд їх задовольнити. Представник позивача [PERSON] обласної державної адміністрації в судове засідання не з'явився, надавши клопотання про розгляд справи без їх участі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позову не заперечували. Представник відповідача Якимівської районної ради Запорізької області в судове засідання не з'явився, надавши суду заперечення проти позову в частині визнання незаконним та скасування рішення районної ради №5 від 04.03.1999 року. Розглянув матеріали справи, заслухав думку сторін, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що на території Радивонівської сільської ради Якимівського району Запорізької області за 1,0 км. на північ від північно - західної околиці с. Радивонівка, розташований об'єкт культурної спадщини - курганний могильник, охоронний [NUMBER]. Курганний могильник взято під охорону відповідно до рішення виконкому [PERSON] обласної ради народних депутатів №55 від 10.02.1971 року. Рішенням Якимівської районної ради Якимівського району Запорізької області № 5 від 04.03.1999 року у порушення вимог ст.ст. 31, 33, 75 Земельного кодексу України (1990 р.) та ст.ст. 1,6 Закону УРСР «Про охорону і використання пам'яток історії та культури» (1978 року) надано у користування [PERSON], [PERSON] земельні ділянки для ведення особистого підсобного господарства площею по 1 га кожному, на яких розташований курган загальною площею 0,0614 га. У подальшому на підставі вказаного рішення 19.10.2001 року [PERSON], [PERSON] видано державні акти серії [NUMBER] та [NUMBER] відповідно, на право постійного користування землею, які зареєстровані у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за [NUMBER] та [NUMBER]. Водночас, на зазначених земельних ділянках знаходиться курган [NUMBER], який є об'єктом культурної спадщини, археологічною пам'яткою місцевого значення, охоронний [NUMBER]. Згідно зі ст.ст. 4,75 Земельного кодексу України від 18.12.1990 року (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у державній власності перебувають всі землі України, за винятком земель, переданих у колективну і приватну власність. До земель історико-культурного призначення належать землі історико-культурних заповідників, меморіальних парків, поховань, археологічних і архітектурних пам'яток та архітектурно-ландшафтних комплексів. Для забезпечення режиму історико-культурних заповідників, меморіальних парків, поховань, археологічних і архітектурних пам'яток та архітектурно-ландшафтних комплексів встановлюються охоронні зони з забороною на землях цих зон діяльності, яка шкідливо впливає або може вплинути на забезпечення дотримання режиму земель історико-культурного призначення. На землях історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, що суперечить їх цільовому призначенню. Відповідно до вимог ст. 11 Земельного кодексу України від 18.12.1990 року (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до відання районних Рад народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин на їх території належить передача земельних ділянок у власність, надання їх у користування у порядку, встановленому статтями 17 і 19 цього Кодексу. Відповідно до ст.19 Земельного кодексу України від 18.12.1990 року землі історико-культурного призначення не можуть передаватись у постійне користування. Згідно до ст. 31 вказаного Кодексу вилучення (викуп) земельних ділянок з метою передачі їх у власність або надання у користування громадянам, підприємствам, установам і організаціям провадиться за згодою власників землі і землекористувачів на підставі рішення Верховної Ради України, місцевих Рад народних депутатів із земель сіл і селищ для усіх потреб, за винятком випадків, передбачених статтею 33 цього Кодексу; У відповідності до ст.33 Земельного кодексу України (1990р.) вилучення земель поховань і археологічних пам'яток не допускається. Відповідно до ст.ст. 1,6 Закону УРСР «Про охорону і використання пам'яток історії та культури» (1978 року) пам'ятками історії та культури є споруди, пам'ятні місця і предмети, зв'язані з історичними подіями в житті народу, розвитком суспільства і держави, твори матеріальної і духовної творчості, які становлять історичну, наукову, художню чи іншу культурну цінність, у тому числі кургани. Усі пам'ятки історії та культури, які знаходяться на території Української РСР, охороняються державою. Проте, у державних актах на право постійного користування землею, виданих [PERSON], [PERSON] вказаний курган не зазначений. За результатами обстеження кургану [NUMBER] (курганна група [NUMBER]) відділом культури і туризму Якимівської районної державної адміністрації Запорізької області 13.02.2015 складено акт технічного обстеження сучасного стану пам'ятки археології. Відповідно до акту обстеження земельної ділянки встановлено, що на території Радивонівської сільської ради Якимівського району Запорізької області за 1,0 км. на північ від північно - західної околиці села с. Радивонівка, розташований об'єкт культурної спадщини - курганний могильник, охоронний [NUMBER], який складається з десяти окремо розташованих насипів круглої форми (курганів). На час обстеження було встановлено, що насип кургану [NUMBER] задерновано, краї схилів частково розорюються, охоронні знаки чи інші інформаційні написи, позначки відсутні. Якимівським РВ [PERSON] регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру» проведено геодезичну зйомку, за результатами якої складено план - схему, відповідно до якої площа земельної ділянки, на якій розташований курган [NUMBER] (охоронний [NUMBER]) складає 0,0614 га (координати [INFO] та [INFO]). Згідно вказаного плану - схеми, на земельній ділянці [PERSON] розташована частина вищенаведеного кургану площею 0,0246 га, на земельній ділянці [PERSON] частина площі вказаного кургану складає 0,0368 га. Відповідно до звіту про незалежну грошову оцінку пам'ятки археології - кургану [NUMBER] охоронний [NUMBER], складеного судовим експертом, оцінювачем [PERSON], станом на 25.02.2015 ринкова вартість вказаного кургану складає 1098301,46 грн. Таким чином, спірне рішення Якимівської районної ради винесено з перевищенням наданих органу місцевого самоврядування повноважень.

Outcome: approved