overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-10 00:00:00

01 лютого 2016 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог, [PERSON] зазначив, що він перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 19 липня 2008 року, для них обох це перший шлюб. Від даного шлюбу у подружжя є неповнолітня дочка [PERSON], [INFO], яка проживає разом із відповідачкою. [PERSON] в позовній заяві зазначив, що спільне життя між ним та [PERSON] не склалося у зв'язку різними поглядами на сімейне життя. Спору майнового характеру між сторонами немає. Спільне господарство не ведеться. Шлюбні відносини між сторонами припинено з грудня 2015 року. Позивач, [PERSON], в судове засідання не з'явився, надавши заяву, в якій просив розгляд справи провести у його відсутність, позовні вимоги підтримав повністю. Відповідачка, [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надавши заяву, в якій розгляд справи просила провести у її відсутність. Позовні вимоги визнала, на розірвання шлюбу згодна. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище «[PERSON]». Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19 липня 2008 року. Шлюб зареєстровано у відділі РАЦС по м. Миргороду Миргородського МРУЮ Полтавської області, актовий запис за № 150 (а.с.3). Від цього шлюбу у сторін є неповнолітня дочка [PERSON], [INFO] (а.с.4), яка проживає разом із відповідачкою. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, оскільки це суперечило б інтересам сторін. Позивач не бажає продовжувати подружні стосунки з відповідачкою. Відповідно до ч. 2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки сторони наполягали на розірванні шлюбу позов підлягає до задоволення. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч.2 ст.114 СК України, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.3 ст.115 Сімейного Кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Оскільки позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на її користь судових витрат, суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

01 лютого 2016 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем, зареєстрованого 25 липня 2009 року, від якого мають дочку [PERSON],[INFO], посилаючись на те, що подружнє життя не склалося через несумісність характерів, в результаті чого вони припинили шлюбні відносини з листопада 2015 року та прийняли спільне рішення про розірвання шлюбу. Позивач просить шлюб розірвати. Позивач в судове засіданні не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги про розірвання шлюбу підтримує. Відповідач в судове засідання не з'явилася, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності. З позовом згодна. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наданих сторонами доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25 липня 2009 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 25 липня 2009 року. Сторони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується ксерокопією свідоцтва про народження дитини від 30 грудня 2009 року. У відповідності до ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторони припинили шлюбні відносини з листопада 2015 року через несумісність характерів та шлюбні відносини з цього часу не підтримують. Беручи до уваги, що фактично шлюб між подружжям розпався, сімейні стосунки припинені, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано, його було підтверджено протягом судового розгляду, тому він підлягає задоволенню. Після розірвання шлюбу дитина буде проживати з матір*ю. Згідно зі ст.112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

01 лютого 2016 року позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що 18 вересня 2006 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітнього сина: [PERSON], [INFO], який постійно проживає з нею та перебуває на її утриманні. З літа 2011 року шлюбно-сімейні відносини з відповідачем остаточно припинились через непорозуміння, різні погляди на сімейне життя та несхожості характерів, внаслідок чого виникали сварки, які призвели до втрати почуття поваги та любові один до одного. З того часу вони декілька разів намагались зберегти сім'ю, однак примирення не відбулось. Спільне господарство разом не ведуть та проживають окремо. Спору щодо поділу майна не мають. Спір щодо утримання дитини буде вирішено окремо. Просить розірвати шлюб, укладений з відповідачем. Позивач в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала, в якій також зазначила, що шлюбні відносини припинені з серпня 2011 року, з того часу вони спільне господарство не ведуть та проживають окремо. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи суду не надавав, про причини неявки не повідомив, тому суд відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України з урахуванням згоди позивача вважає можливим провести заочний розгляд справи. На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться. Суд, дослідивши наявні письмові докази, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 18 вересня 2006 року, про що в книзі реєстрації шлюбів Виконкомом Могилівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області зроблено відповідний актовий запис за № 04 та видане свідоцтво про шлюб (а.с. 7). [INFO] року у сторін від шлюбу народився син [PERSON] (а.с. 8). Спільне життя позивача з відповідачем не склалося через непорозуміння, різні погляди на сімейне життя та несхожості характерів, внаслідок чого виникали сварки, які призвели до втрати почуття поваги та любові один до одного. З серпня 2011 року шлюбні відносини між сторонами припинені, з того часу спільне господарство не ведуть та проживають окремо. В позовній заяві позивач наполягала на розірванні шлюбу, пояснюючи свою позицію тим, що їх сім'я розпалася остаточно і примирення між ними неможливе. Таким чином, враховуючи обставини, встановлені в суді, відповідно до ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, суд приходить до висновку, що підстави, які спонукали позивача до розірвання шлюбу, обґрунтовані, подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї неможливо, суперечить інтересам позивача, сім'я розпалася остаточно та відновлена бути не може, тому позов підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-03 00:00:00

01лютого 2016 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу, зазначивши, що з 15 липня 1997 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з матір'ю. Шлюбні відносини з відповідачем припинені внаслідок несумісності характерів та відсутності взаєморозуміння, що призвело до припинення шлюбних відносин, проживають окремо, вважає, що подальше сімейне життя та збереження сім'ї неможливе. Спору про розділ майна та місце проживання дитини немає. Позивач в судове засідання не з'явився, до початку розгляду справи надав заяву про розгляд справи у його відсутність, наполягав на задоволені позовних вимог. Відповідач у судове засідання не з'явилась, до початку розгляду справи надала заяву про розгляд справи у її відсутність, не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що 15 липня 1997 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану міста Маріуполя Донецької області, зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) [PERSON] [INFO], про що складено відповідний актовий запис № 393, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 15.07.1997 року. Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітню сина - [PERSON], [INFO]. Позивач посилається на те, що шлюбні відносини між подружжям припинені внаслідок несумісності характерів та відсутності взаєморозуміння, грубого відношення з боки відповідача до позивачки та доньки. Позивач наполягає на розірванні шлюбу. Спору про розділ майна подружжя та місце проживання дитини немає. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст.112 ч.2 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При таких умовах, суд вважає, що сім'я фактично припинила існування і шлюб між сторонами підлягає розірванню, оскільки перебування у шлюбі буде порушувати права та інтереси сторін та дитини. На підставі ст. ст. 105, 109, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

01 лютого 2016 року, позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. В обґрунтування позову вказала, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO]. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дітей періодично надає, проте у недостатньому розмірі, чим ставить позивача в скрутне становище. Просить стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/3 частині його заробітної плати (доходів) щомісячно до повноліття дітей на її користь. У судове засідання сторони надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, позивач - позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, відповідач - позов визнав, згоден сплачувати аліменти у зазначеному розмірі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності всі досліджені у справі докази, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню. До такого висновку суд приходить на підставі наступного. Матеріалами справи встановлено та підтверджено, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26 липня 2008 року. Шлюб зареєстровано Жовтневим відділом РАЦС Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 479 (а.с. 4). Подружжя мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO] (а.с. 3-5), які проживають разом з позивачкою та перебувають на її утриманні. Матеріалами справи встановлено, сторони фактично припинили шлюбні відносини, мешкають окремо, спільне господарство не ведуть. Позивач офіційно не працює, має мінливий та періодичний дохід. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дітей надає добровільно, але у недостатньому розмірі, чим ставить позивача в скрутне матеріальне становище. У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, визнання відповідачем позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, при цьому, вимога [PERSON] відповідає вимогам ст. 180 СК України, що приводить суд до переконання про можливість відповідачем сплачувати аліменти на утримання дітей у зазначеному розмірі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд керується ст. 88 ЦПК України та стягує з відповідача судові витрати по справі на користь держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-25 00:00:00

01 лютого 2016 року, позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. В обґрунтування своїх вимог позивач вказала, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, мають двох неповнолітніх дітей. Діти проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дітей у добровільному порядку не надає, чим ставить позивача в скрутне матеріальне становище. Просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/3 частині його заробітної плати (доходів) щомісячно, до повноліття дітей на її користь. У судове засідання позивач надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити. Відповідач до суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причину не явки суду не повідомив. 26 лютого 2016 року судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності всі досліджені у справі докази, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню. До такого висновку суд приходить на підставі наступного. Матеріалами справи встановлено та підтверджено, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 02 листопада 2002 року, рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 березня 2015 року шлюб розірвано (а.с. 5). Рішення набрало законної сили 20.03.2015 року. Подружжя мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], (копії свідоцтв про народження а.с. 3-4). Судом встановлено, діти проживають разом з позивачкою та знаходяться на її утриманні, відповідач матеріальну допомогу на утримання синів не надає, що є обтяжуючим фактором для позивача. Відповідач працює, стягнень за виконавчими листами на користь третіх осіб не має, що приводить суд до переконання про можливість відповідачем сплачувати аліменти у зазначеному в позові розмірі. У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, перевіривши та дослідивши матеріали справи, надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги [PERSON] обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

01 лютого 2016 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 26 липня 2008 року уклала шлюб з відповідачем, зареєстрований Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей - сина [PERSON] [INFO] та доньку [PERSON] [INFO]. Шлюбні стосунки фактично припинено у 2015 році, спільне господарство не ведеться, з відповідачем проживають окремо. Подальше збереження шлюбу неможливо, оскільки між сторонами втрачене взаємне порозуміння, повага та почуття одне до одного. Позивачка в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила задовольнити з підстав викладених в позовній заяві, справу розглянути за її відсутності. Просила прізвище після розірвання шлюбу залишити «[PERSON]». Відповідач у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав, проти задоволення позову не заперечував, просив справу розглянути за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26 липня 2008 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.6). Сторони від шлюбу мають двох малолітніх дітей: доньку-[PERSON] [PERSON], [INFO] (а.с.5) та сина-[PERSON], [INFO] (а.с.7). З матеріалів справи вбачається, що подружні стосунки сторони фактично припинили у 2015 році. Згідно ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що причина розладу подружніх відносин між сторонами є справжньою, глибинною, подружжя фактично припинили спільне проживання і сімейне життя з поважних причин, а також встановлено у судовому засіданні, що сторони не підтримують сімейних відносин, в звязку з чим суд прийшов до висновку, що у даний час шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому вважає, що шлюб між сторонами повинний бути розірваний. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

01 лютого 2016 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи, з врахуванням уточнень, що з відповідачем вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19 липня 2008 року, актовий запис № 206, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою. З січня 2015 року сімейні відносини та спільне проживання між сторонами припинено у зв'язку з відсутністю взаєморозуміння, різними поглядами на життя, постійно виникаючими сварками з побутових причин. Спору про спільне майно між сторонами немає. Позивачка вважає неможливим примирення і подальше збереження сім'ї, тому просила розірвати шлюб з відповідачем, відновивши їй дошлюбне прізвище. У судове засідання позивачка не з*явилася з поважної причини, надала заяву про розгляд справи за її відсутності шляхом телефонограми, підтримує позовні вимоги (а.с. 38). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про дату, час і місце його проведення (а.с. 37). За таких обставин з письмової згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. З*ясувавши позицію позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що сторони по справі 19 липня 2008 року зареєстрували шлюб (а.с. 3), від якого мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], який згідно довідки КП «СЕЗ №1» від 01 лютого 2016 року мешкає з позивачкою (а.с. 10). З Січня 2015 року шлюбно-сімейні відносини та спільне проживання між сторонами припинено в зв'язку з відсутністю взаєморозуміння, різними поглядами на життя та постійно виникаючими сварками з побутових причин. Спору про спільне майно між сторонами немає. Відповідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, тощо, суд вважає, що подальше спільне проживання та збереження сім'ї [PERSON] суперечить інтересам сторін, інтересам їх дитини, що мають істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

01 лютого 2016 року представник ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги представник позивача обґрунтував тим, що відповідно до договору від 04.11.2008 року відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 11600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У порушення умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 31.12.2015 року має заборгованість - 15439,60 грн., що складається з 10499,02 грн. - заборгованість за кредитом, 3967,27 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, а також штраф - 973,31 грн. Представник позивача просить стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 15439,60 грн. та судові витрати по справі, що складаються із судового збору у сумі 1378,00 грн. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій підтримав позов у повному обсязі та просив його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причина неявки суду невідома, у зв'язку з чим суд вважає можливим застосувати положення ст.224 ЦПК України та розглянути справу заочно. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору від 04.11.2008 року відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 11600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 6-12). Однак, відповідач зобов'язань за договором по погашенню кредиту, сплати процентів за користування кредитом не виконує, в результаті чого станом на 31.12.2015 року відповідач має заборгованість у сумі 15439,60 грн., що складається з: 10499,02 грн. - заборгованість за кредитом, 3967,27 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, а також штраф - 973,31 грн. (а.с. 3-5). Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 15439,60 грн., а також судовий збір в сумі 1378 грн.

Outcome: approved