Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

У липні місяці 2017 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із позовом, який мотивують тим, що 26 січня 2017 року вони звернулися до Хмельницької філії товариства з обмеженою відповідальністю «Робота в Європі» з метою допомоги у оформленні робочої візи на один рік та посередництва у працевлаштуванні в Польщі. Ними були надані копії усіх необхідних документів, які просив відповідач, і того ж дня ними були підписані договори № 572 та № 573 про надання інформаційних послуг з посередництва у працевлаштуванні в Польщі. Згідно з пунктами 1.1 Договорів виконавець прийняв на себе зобов»язання надати інформаційно-консультаційні послуги з посередництва у працевлаштуванні в Польщі, пошуку роботи, сприяння в оформленні документів, необхідних для отримання в»їзної візи з правом працевлаштування. Відповідно до пункту 4.1 означених договорів позивачі взяли на себе зобов»язання сплатити виконавцю винагороду за послуги, передбачені договором в розмірі 500 доларів США кожен, Пунктом 4.2.2 договорів передбачено, що сума зазначена у пункті 4.1 за мінусом завдатку клієнт зобов»язується сплатити протягом 10 робочих днів після підписання даного договору. Позивачі погодилися та сплатили визначені договорами суми та в усній формі представник виконавець пообіцяв виконати договори до квітня місяця 2017 року. Проте, ознайомившись вдома з умовами укладених договорів, позивачі виявили, що жодних строків виконання умовами укладених договорів не передбачено. Просять визнати недійсними договори №572,573 від 26.01.2017р. Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги зменшив та просив визнати недійсними укладені договори з підстав визнання умоі договору несправедливими.. Представник відповідача заявленого позову не визнав та просить у його задоволенні відмовити. Подав заяву про розгляд справи за відсутності повноважного представника. Заслухавши доводи представника позивачів, перевіривши матеріали справи доказами, судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом достовірно установлено, що позивачами [PERSON] та [PERSON] 26 січня 2017 року укладено договори № 572 та № 573 з Хмельницькою філією ТзОВ «Робота в Європі». За змістом п. 1.1 договору клієнт доручає, а виконавець приймає на себе зобовязання надати інформаційно-консультативні послуги з посередництва у працевлаштуванні в Польщі, пошуку роботи, сприяння в оформленні документів, необхідних для отримання вїзної візи з правом працевлаштування. Відповідно до п. 4.1 договору клієнт приймає на себе зобовязання сплатити виконавцю винагороду за послуги, передбачені даним договором в розмірі 500 доларів США. Оплата винагороди виконавця за даним договором здійснюється на поточний рахунок виконавця або готівкою. Пунктом 4.2. передбачено, що клієнт приймає на себе зобовязання після підписання даного договору перерахувати на розрахунковий рахунок виконавця або сплатити готівкою вказаний у даному договору завдаток у розмірі 500 доларів США. Пунктом 7.2. договору передбачено, що в разі відмови клієнта від даного договору на будь-якому етапі його виконання, розуміючи, що задля працевлаштування клієнта за кордоном виконавець поніс суттєві грошові витрати, так само як і задля встановлення стосунків з закордонними роботодавцями, сторони даного договору погоджуються, що у момент припинення даного договору згідно даного пункту у клієнта виникає зобовязання сплатити виконавцю компенсацію у розмірі передбаченого в п. 4.1. даного договору (тобто у момент припинення даного договору з підстав передбачених даним пунктом, всі сплачені кошти переходять у власність виконавця). Позивачі вказують, що укладені договори порушують їх права як споживачів а умови цих договорів не відповідають Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, крім того відповідач укладаючи із позивачами оспорювані договори застосовував нечесну підприємницьку практику шляхом ненадання усієї необхідної інформації передбаченої законом та на протязі обіцяного часу не вчинив жодних дій які б свідчили про намагання виконати умови договору. Відповідно до Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» посередництво у працевлаштуванні на роботу за кордоном підлягає обовязковому ліцензуванню. ТзОВ «Робота в Європі» Державним центром зайнятості на підставі рішення № 127 від 18.08.2014 року надана ліцензія серія АЕ № 460882 на вид господарської діяльності «посередництво у працевлаштуванні на роботу за кордоном», строк дії ліцензії - «Безстроково». Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Постановою КМУ від 16.12.2015 року № 1060 затверджено Ліцензійні умови провадження господарської діяльності з посередництва у працевлаштуванні за кордоном (далі Ліцензійні умови). Згідно п.п.11-13 Ліцензійних умов невідємним додатком до договору про надання послуг з посередництва у працевлаштуванні за кордоном є завірена ліцензіатом копія погодженого проекту трудового договору з іноземним роботодавцем. Ліцензіат зобовязаний надавати клієнту достовірну інформацію відповідно до вимог законодавства. Виконання умов договору між ліцензіатом і клієнтом про надання послуг з посередництва у працевлаштуванні за кордоном оформляється актом наданих послуг, який підписується обома сторонами. Ліцензіат не має права отримувати від клієнтів плату за послуги з посередництва у працевлаштуванні за кордоном до дня отримання останнім підписаного іноземним роботодавцем примірника трудового договору (контракту наймання) та підписання акта наданих послуг. Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Пунктом 7 ч. 1 ст. 15 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою. Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Аналізуючи норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону). Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Статтею 19 названого Закону, зокрема, передбачено, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно ціни або способу розрахунку ціни, потреби у послугах. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Перелік форм підприємницької практики, що вводить в оману, не є вичерпним. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Відповідно до ст. 21 ЗУ «Про захист прав споживачів» права позивача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Умови оспорюваних договорів щодо внесення завдатку сплата компенсації виконавцеві у разі відмови від договору без права на відшкодування шкоди клієнту, відсутність додатку до договору, а саме копії погодженого проекту трудового договору з іноземним роботодавцем є обмеженням визначених пунктами 3, 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України принципів свободи договору, справедливості, розумності та добросовісності. Вказані умови, ураховуючи зазначені вище положення, є несправедливими в розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Оскільки визнання недійсними вказаних положень оспорюваного договору зумовлює зміну інших положень договору відповідно до ч. 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» оспорювані договори слід визнати недійсними у цілому. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати в сумі 1280грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved