Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-14 00:00:00

У квітні 2016 року ПАТ КБ „ПриватБанк звернулось до суду з даним позовом, в якому просило стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 05 червня 2006 року, а також судові витрати, понесені по справі. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідно до укладеного договору [PERSON] отримав кредит у розмірі 8271 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення 05 червня 2013 року. У порушення умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, у звязку з чим у нього виникла заборгованість в розмірі 18 946,01 доларів США станом на 10.03.2016 року; частину цієї заборгованості було стягнуто рішенням суду від 21.12.2011 року. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 червня 2016 року в задоволенні позову ПАТ КБ „ПриватБанк відмовлено. В апеляційній скарзі ПАТ КБ „ПриватБанк посилаючись на недоведеність судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити. Позивач зазначає, що на вимогу суду ним було надано суду всі розрахунки із зазначенням структури боргу та сум заборгованості по кожній складовій боргу. Наполягає на тому, що борг відповідачем не повернуто, тому суд не мав підстав для відмови в захисті права позивача га отримання сум, передбачених умовами договору. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було доведено обгрунтованість заявленої до стягнення суми боргу. Апеляційний суд не може погодитись із зазначеним висновком суду, враховуючи наступне. По справі встановлено, що 05 червня 2006 року між ЗАТ КБ „ПриватБанк (згодом перейменоване на ПАТ КБ „ПриватБанк) та [PERSON] було укладено кредитний договір №CNН0АU00150083, згідно умов якого банк надав позичальнику 8271 доларів США на строк до 05 червня 2013 року зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,0% на місяць на суму залишку заборгованості в обмін на зобовязання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені в договорі строки (а.с.11). Відповідач взяті на себе зобовязання за договором належним чином не виконав, в звязку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 10 березня 2016 року складає 2941,89доларів США заборгованості за кредитом, 2618,07 доларів США заборгованості по процентам за користування кредитом, 645 доларів США заборгованості по комісії за користування кредитом, 12 741,05 доларів США пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, проте стягненню не підлягають 2890,48 доларів США як тіло кредиту, 1246,54 доларів США відсотки, 408,50 доларів США комісія, 1362,29 доларів США пені, стягнутих рішенням суду від 21.12.2011 року. На вимогу апеляційного суду ПАТ КБ „ПриватБанк надало письмові пояснення, з яких вбачається, що станом на 10 березня 2016 року заборгованість за кредитним договором, з урахуванням сум, стягнутих судовим рішенням від 21.12.2011 року складає - 51,41 доларів США, заборгованості за кредитом 1371,53 доларів США, заборгованість за відсотками 236,50 доларів США, заборгованості за комісійною винагородою та 297 895 грн. 93 коп. заборгованості з пені. Зазначені твердження підтверджені відповідними виписками по рахунках доданих до письмових пояснень ПАТ КБ „Приват Банк. Відповідно до ст.1054 ЦК України позичальник зобовязаний повернути кредит та сплатити проценти за користування коштами у строк та у порядку, що встановлені договором. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до частин 1, 2, 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частинами 2, 3 ст. 212 ЦПК України жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. ПАТ КБ „ПриватБанк надало суду розрахунок заборгованості за кредитним договором відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України. Апеляційний суд погоджується із твердженням позивача про те, що сума боргу підлягає стягненню в повному обсязі в межах заявлених позовних вимог, оскільки позовна давність як загальна так і спеціальна, застосовується лише за заявою сторони у справі, проте відповідачем заява про застосування строків позовної давності не подавалась. Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 у справі № 6-738цс15, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права та для всіх судів України. Позивачем в позовній заяві було заявлено вимогу в суді першої інстанції про стягнення пені в іноземній валюті. Проте, до апеляційного суду ПАТ КБ „ПриватБанк надано розрахунку пені грошового зобовязання в гривні, як того вимагає п.4.2 кредитного договору, тому позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають задоволенню шляхом стягнення суми заборгованості по пені в гривневому еквіваленті. Апеляційний суд враховуючи приписи ч.4 ст.42 Конституції України та положення ч. 3 ст. 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, а також зважаючи на правову позицію, викладену в рішенні Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов"язань" про те, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності, а вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Цивільного кожексу України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, внаслідок чого із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов"язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором, апеляційний суд вважає за необхідне зменшити розмір пені з 297 895 грн. 93 коп. до 40000 грн. Зазначені обставини, які є суттєвими для даної справи, не були належним чином досліджені судом першої інстанції, що призвело до помилкового вирішення спору, а тому, згідно до п.п. 1,2 ч.1 ст.309 ЦПК України, оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ПАТ КБ „ПриватБанк. Відповідно до п.5 ст.88 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції не передаючи справу на новий розгляд змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. З відповідача на користь позивача підлягають стягненню 10 752 грн. 21 коп. судових витрат (5120 грн. 10 коп. за розгляд справи в суді першої інстанції та 5632 грн. 11 коп. за апеляційну інстанцію).

Outcome: partial