Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-30 00:00:00

01.06.2017 року КС «Метроном» звернулася до Шаргородського районного суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та за договорами поруки. Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що 11.11.2013 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір №К925/13, за умовами якого останній отримав кредит на споживчі цілі у розмірі 22000 грн. строком з 11.11.2013 року по 11.05.2015 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік. Повернення кредиту здійснюється згідно із графіком погашення кредиту. В рахунок забезпечення своєчасності виконання зобовязань за кредитним договором між позивачем та [PERSON] і [PERSON] укладено договори поруки №К925/13-п та №К925-13-1-п від 11.11.2013 року, відповідно до п.1.1. яких останні поручилися перед позивачем за виконання [PERSON] усіх обовязків, що виникли з кредитного договору, за умовами якого позивачем було надано [PERSON] кредит на споживчі цілі в сумі 22000 грн. Згідно п.3.1. Договору поруки №К925/13-п [PERSON] відповідає перед позивачем, як солідарний боржник. Також, відповідно до п.3.1. Договору поруки №К925/13-1-п [PERSON] відповідає перед позивачем, як солідарний боржник. Відповідно до п.3.3 кредитного договору та графіку погашення кредиту, відповідач [PERSON] повинен, починаючи з грудня 2013 року по травень 2015 року, сплачувати позивачеві в рахунок погашення кредиту встановлені в графіку суми щомісячно. У разі несвоєчасного надходження (прострочення) планового платежу повністю або частково з четвертого дня прострочення, цей кредит буде вважатися кредитом з підвищеним ризиком та протягом цього строку процентна ставка за кредитом встановлюється у розмірі 72% річних від початкової суми кредиту за кожен день користування кредитом, що передбачено п.3.7. кредитного договору. [PERSON] несвоєчасно виконує свої обовязки щодо погашення кредиту, у звязку із чим станом на 30.05.2017 року виникла заборгованість, яка становить 26546,42 грн., з яких: 14583,15 грн. прострочена заборгованість по основному боргу, 11963,27 грн. прострочена заборгованість по відсотках. Позивачем направлялися вимоги та повідомлення відповідачам щодо погашення заборгованості за кредитним договором і відновлення прав позивача, які залишені ними без належного реагування. Відповідно до п.5.4.2. Кредитного договору, позивач має право достроково розірвати договір та вимагати повернення кредиту, сплати нарахованих процентів у разі порушення відповідачем умов Кредитного договору. Згідно з п.3 Договору поруки №К925/13-п, укладеного між позивачем та [PERSON], у випадку невиконання зобовязань, позичальник та поручитель [PERSON] відповідають перед позивачем як солідарні боржники, включаючи сплату основного боргу за кредитом, процентів, неустойки, комісійних винагород, відшкодування збитків. До того ж, п.3 Договору поруки №К925/13-1-п, укладеного між позивачем та [PERSON] передбачено, що у випадку невиконання зобовязань, позичальник та поручитель [PERSON] відповідають перед позивачем як солідарні боржники, включаючи сплату основного боргу за кредитом, процентів, неустойки, комісійних винагород, відшкодування збитків. Відповідачами внаслідок прострочення погашення кредиту, завдано істотної шкоди позивачеві. Просить стягнути солідарно з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь КС «Метроном» заборгованість в сумі 26546,42 грн. за кредитним договором №К925/13 від 11.11.2013 року, а також стягнути з відповідачів судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1600 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], що діє за довіреністю від 03.07.2017 року за №37, позовні вимоги підтримав, просить позов задовольнити і стягнути з відповідачів солідарно суму заборгованості за договором кредиту і договорами поруки, а також судові витрати. Суду пояснив, що між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір кредиту, а між позивачем і відповідачами [PERSON] та [PERSON] договори поруки по вказаному договору кредиту. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] були обізнані про укладення [PERSON] договору кредиту, про суму кредиту, самі підписували договори поруки. Грошові кошти за договором в сумі 22000 грн. [PERSON] отримував у присутності поручителів [PERSON] та [PERSON] Строк дії договору кредиту до 11.05.2015 року, проте відповідач [PERSON] не виконав умови договору вчасно, тому існує заборгованість, яка складається із заборгованості по кредиту та процентах. При цьому, проценти по договору нараховуються до теперішнього часу, так як умови договору кредиту не виконані [PERSON] Він особисто неодноразово звертався до [PERSON] з приводу погашення заборгованості по кредиту і останній обіцяв здійснити проплати, повідомив, що поїде на заробітки для того, щоб погасити борг, а потім зник і перестав відповідати на телефонні дзвінки, не реагував на письмові вимоги про виконання умов договору, у звязку із чим позивач змушений звернутися до суду. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився повторно, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, зокрема, у відповідності до вимог ч.9 ст.74 ЦПК України, тобто через оголошення в пресі (а.с.93), а також шляхом СМС-повідомлення на мобільний телефон відповідача (а.с.102). Згідно з ч.9 ст.74 ЦПК України, відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення в пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. Заяв про відкладення розгляду справи з поважних причин чи розгляд справи у його відсутності від відповідача не надходило. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON], що діє на підставі довіреності від 23.06.2017 року (а.с.42) в судовому засіданні позов визнали частково. Суду пояснили, що дійсно відповідач [PERSON], який був одружений із донькою [PERSON] _ [PERSON], отримав кредит на споживчі цілі в КС «Метроном» в сумі 22000 грн. 11.11.2013 року строком до 11.05.2015 року. [PERSON] цей факт достовірно відомий. Крім того, [PERSON] підписала договір поруки 11.11.2013 року. Проте, [PERSON] від [PERSON] коштів із отриманого ним кредиту не отримувала, цими коштами скористався саме відповідач [PERSON], котрий придбав автомобіль і через певний час зник. Як відповідачці тепер відомо, відповідач [PERSON] переховується, оскільки має багато несплачених боргів як перед фізичними особами, так і перед банківськими установами. В частині отримання відповідачем [PERSON] кредиту в сумі 22000 грн. і підписання договору поруки від 11.11.2013 року відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] позов визнають. Проте, позовні вимоги КС «МЕТРОНОМ» в частині стягнення з [PERSON] заборгованості по кредиту, отриманому [PERSON], не визнають, просять відмовити в позові в цій частині, застосувавши правову позицію ВСУ, висловлену у постанові від 06.09.2017 року у справі №6-623цс17. Так, на їх думку, вказана правова позиція ВСУ повинна бути застосована судом, оскільки правовідносини, які розглядалися ВСУ, є подібними до тих, які розглядаються у означеній цивільній справі. Враховуючи, що договором поруки між позивачем і відповідачкою [PERSON] не зазначено строку припинення поруки, то повинні застосовуватися вимоги ч.4 ст.559 ЦК України, відповідно до яких позивач повинен був звернутися з вимогою до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, тобто протягом шести місяців від 11.05.2015 року. Проте, позивач звернувся з позовом до поручителя тільки через 1,5 року з дня закінчення строку основного зобовязання, що вважають неприпустимим. З наведених підстав просять у задоволенні позовних вимог КС «МЕТРОНОМ» до [PERSON] відмовити. Крім того, звертають увагу суду на те, що позивач, починаючи з 11.05.2015 року, тобто з дня настання строку виконання зобовязання [PERSON], в суд не звертався, внаслідок чого штучно збільшилися відсотки за користування кредитом і при отриманні відповідачем кредиту на суму 22000 грн. та при сплаті протягом 2013-2014 років 24000 грн., знову заборгованість становить 26546,42 грн. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов визнала частково, зокрема, в частині факту отримання її чоловіком [PERSON] споживчого кредиту в КС «МЕТРОНОМ» на суму 22000 грн. 11.11.2013 року та в частині підписання нею договору поруки від 11.11.2013 року. Відповідач [PERSON] кошти, які отримав за договором кредиту, не використав для цілей сімї, а придбав автомобіль і, пояснивши, що їде на заробітки за межі Вінницької області, приблизно три роки відсутній, місце його перебування їй не відоме. З питань виховання та утримання дитини він інколи телефонує їй або дитині, але коштів ніяких не надає ні на утримання дитини, ні на погашення кредитів, яких, як виявилося, у [PERSON] кілька. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог КС «МЕТРОНОМ» до неї про стягнення заборгованості за кредитом, як з поручителя, з тих самих підстав, що заявлені відповідачкою [PERSON], а саме внаслідок того, що позивач не звернувся до неї в суд із позовом в межах шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, тобто з 11.05.2015 року. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Вирішуючи спір, суд встановив факт укладення 11.11.2013 року договору кредиту за №К925/13 між КС «Метроном» в особі начальника відділення «Шаргородське» [PERSON] та [PERSON], згідно з яким відповідач [PERSON] отримав у КС «Метроном» кредит на суму 22000 грн. терміном на 18 місяців на засадах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, на споживчі цілі, з 11.11.2013 року по 11.05.2015 року, з умовою його погашення згідно з графіком погашення кредиту (п.п.1.1., 1.2., 3.3. Договору) (а.с.4). Кредит надається готівкою в касі або шляхом безготівкового перерахування суми кредиту на рахунок, вказаний відповідачем у заяві, відповідно до п.2.4. Договору. Датою отримання кредиту вважається дата видачі позичальнику суми кредиту готівкою через касу, а при безготівкових розрахунках дата списання відповідної суми з рахунку. Датою повернення (погашення) кредиту так само як і датою сплати процентів вважається дата оформлення кредитодавцем прибуткових касових ордерів на отримані суми, а при безготівкових розрахунках дата зарахування коштів на рахунок кредитодавця (п.2.5 Договору). Згідно з п.1.1. Договору, кредитна спілка надає кредит позичальнику на умовах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості. Відповідно до п.3.4. Договору, якщо дата здійснення чергових платежів згідно з графіком розрахунків припадає на вихідний (святковий, неробочий) день, то здійснення платежів відбувається на наступний за вихідними днями робочий день. Погашення кредиту та процентів за користування кредитом відбувається в такому порядку першочергово проценти, а в наступну чергу сума кредиту (п.3.5. Договору). Згідно із п.3.7. Договору, за будь-яких умов, у разі несвоєчасного надходження (прострочення) планового платежу повністю або частково з четвертого дня прострочення, кредит визнається кредитом з підвищеним ризиком. Протягом строку визнання кредиту кредитом з підвищеним ризиком процентна ставка за цим кредитом встановлюється у розмірі 72% річних від початкової суми кредиту за кожен день користування кредитом. Позичальник проводить погашення кредиту та процентів за користування кредитом через касу кредитодавця або на поточний рахунок кредитодавця, що передбачено в п.3.9 Договору. Зобовязання позичальника щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом забезпечується порукою та всім належним позичальнику на праві власності майном і коштами, на які може бути звернено стягнення, що передбачено в п.4.1.Договору. Кредитний договір вступає в силу з моменту його підписання, а його дія припиняється у випадку набрання чинності судовим рішенням про припинення дії цього договору, у випадку дострокового розірвання договору в порядку, який визначений договором (п.п.9.2., 9.3. Договору). 11.11.2013 року відповідач [PERSON] отримав від позивача кошти в сумі 22000 грн., згідно з договором кредиту за №К925/13 від 11.11.2013 року, що підтверджується видатковим касовим ордером від 11.11.2013 року (а.с.11). Ця обставина не заперечується відповідачами, оскільки відповідач [PERSON] заперечень щодо позову на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 12.06.2017 року (а.с.33), не надав, а відповідачі [PERSON] та [PERSON] вказаний факт визнали в судовому засіданні. Відповідач [PERSON] допускав несплату заборгованості по договору кредиту у лютому-березні 2014 року, а припинив виплати по поверненню кредиту, відсотків за користування кредитом, починаючи з травня 2014 року до 11.05.2015 року, тобто до дня закінчення строку виконання основного зобовязання, та не здійснював погашення заборгованості по кредиту в подальшому, що вбачається із розрахунку заборгованості (а.с.12), внаслідок чого станом на 30.05.2017 року виникла заборгованість по кредиту в сумі 26546,42 грн., яка складається із простроченої заборгованості по основному боргу в сумі 14583,15 грн., із простроченої заборгованості по відсотках в сумі 11963,27 грн. Заперечень щодо розрахунку заборгованості по договору кредиту відповідач [PERSON] суду не надав, не дивлячись на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 12.06.2017 року. Вказаний факт в судовому засіданні підтверджений договором кредиту за №К925/13 від 11.11.2013 року (а.с.4); розрахунком заборгованості за кредитним договором (а.с.12). 11.11.2013 року між позивачем і відповідачкою [PERSON] укладено договір поруки за №К925/13-п до кредитного договору №К925/13, відповідно до п.1.1. якого остання на добровільних засадах зобовязуються перед КС «Метроном» як солідарний боржник по зобовязаннях [PERSON], що витікають з договору за №К925/13 від 11.11.2013 року (а.с.7). Крім того, 11.11.2013 року між позивачем і відповідачкою [PERSON] укладено договір поруки за №К925-1-п, відповідно до п.1.1. якого остання на добровільних засадах зобовязуються перед КС «Метроном» як солідарний боржник по зобовязаннях [PERSON], що витікають з договору за №К925/13 від 11.11.2013 року (а.с.9). Відповідно до п.3.1 вказаних договорів поруки встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником (новим боржником у разі переведення боргу або у разі смерті/припиненні боржника), як солідарний боржник . Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу за кредитом, процентів, неустойки, комісійних винагород, відшкодування збитків, в тому числі у разі будь-якого їх збільшення згідно з умовами кредитного договору (п.3.2 Договорів поруки). Як встановлено судом, вказані вище обставини відповідачами не оспорюються, оскільки відповідач [PERSON] заперечень щодо позову на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 12.06.2017 року (а.с.33), не надав, а відповідачі [PERSON] та [PERSON] визнали факти укладення [PERSON] договору кредиту з КС «Метроном» та укладення ними договорів поруки з позивачем з метою забезпечення виконання [PERSON] зобовязань по кредитному договору. Як пояснила в судовому засіданні відповідачка [PERSON], у 2015 році та в подальшому часткові проплати по договору кредиту за [PERSON] вносила вона, так як є пенсіонером і єдина в сімї має щомісячний дохід у вигляді пенсійних виплат. Вказана обставина не заперечується в судовому засіданні представником позивача [PERSON], який суду пояснив, що при усному зверненні до поручителів його особисто, чи при надісланні письмових повідомлень про необхідність погашення заборгованості по кредиту [PERSON] вносила частково платежі на погашення суми заборгованості [PERSON] по кредиту. Крім того, судом встановлено, що, відповідно до пунктів 5.1. Договорів поруки, укладених між позивачем та відповідачами [PERSON] і [PERSON] 11.11.2013 року за №№К925/13-п та К925/13-1-п, договір набуває чинності з моменту підписання і діє протягом трьох років з дня закінчення строку кредитного договору. Таким чином, строк дії договорів поруки до 11.05.2018 року, враховуючи, що днем закінчення строку кредитного договору є 11.05.2015 року. Також, п.5.2. Договорів поруки, укладених між позивачем та відповідачами [PERSON] і [PERSON] 11.11.2013 року за №№К925/13-п та К925/13-1-п, встановлено порядок припинення поруки, а не строку дії договору, що є різними поняттями, зокрема, визначено, що порука припиняється: - з припиненням зобовязання за кредитним договором; - якщо після настання строку виконання зобовязання за кредитним договором кредитор відмовився прийняти виконання, запропоноване боржником або поручителем. Таким чином, з договорів поруки вбачається, що в них не встановлено строку, після закінчення якого порука припиняється, а умова договорів поруки про її припинення з припиненням зобовязання за кредитним договором не вважається встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки це суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. У звязку із простроченням відповідачем [PERSON] платежів по договору кредиту, Кредитною спілкою «Метроном» відповідачам направлялися письмові вимоги від 19.10.2016 року №376, 27.10.2016 року №592, 23.11.2016 року №642, 06.02.2017 року №51 щодо погашення заборгованості за кредитним договором №К925/13 від 11.11.2013 року і відновлення порушених прав позивача, а також попереджено, що у разі, якщо вимога не буде задоволена у десятиденний термін з моменту її отримання, КС «Метроном» змушена буде звернутися до суду з позовом про відновлення порушеного права (а.с.13-16), тоді як днем настання строку виконання основного зобовязання є 11.05.2015 року. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України від 06.09.2017 року у справі за №6-623цс17, за змістом положення частини четвертої статті 559 ЦК України «порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Відповідно до частини першої статті 251 та частини першої статті 252 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобовязань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Строк, передбачений нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобовязаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яку суд застосовує за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обовязок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором. Сплив строку, передбаченого нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, зумовлює припинення зобовязань поручителя, а отже, і відмову кредиторові в позові в разі звернення до суду». Крім того, відповідно до вказаного вище правового висновку Верховного Суду України, «з огляду на преклюзивний характер строку поруки й зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобовязання застосовану в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України фразу «… якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя» слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це не позбавляє кредитора можливості предявити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. Отже, порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, договором чи законом установлено строк її дії, сплив цього строку припиняє субєктивне право кредитора. Строк поруки не вважається строком захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після закінчення цього строку припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі й застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Отже, вимогу до поручителя про виконання ним зобовязання за договором поруки слід предявити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем)». У вказаній справі судом встановлено, що кредитним договором передбачено виконання грошових зобовязань [PERSON] перед КС «Метроном» шляхом здійснення щомісячних платежів (згідно з графіком погашення кредиту та процентів), а за договорами поруки відповідальність поручителів установлена у такому ж розмірі, у такий строк і в такому порядку, як у кредитному договорі, при цьому КС «Метроном» не предявила позовну вимогу до поручителів у межах шести місяців за кожним місячним платежем, що вбачається із пояснень в судовому засідання представника позивача [PERSON], який пояснив, що позови до поручителів в межах шести місяців при вчинені [PERSON] прострочення щомісячних платежів по договору кредиту, а також після настання строку виконання ним основного зобовязання 11.05.2015 року не предявлялися, до суду позивач звернувся тільки 01.06.2017 року. Виходячи з наведеного суд не вбачає підстав для стягнення заборгованості, що виникла за договором кредиту від 11.11.2013 року у боржника [PERSON] з поручителів [PERSON] та [PERSON] Встановленим судом фактам відповідають правовідносини, що вникають із зобовязань, із позики, а саме кредиту, та правовідносини поруки, що регулюються ЦК України. Згідно з приписами частини першої статті 509, статті 526 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За договором кредиту банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору Кредитний договір укладається в письмовій формі (ст.1055 ЦК України). Позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором (ст.1049 ЦК України). Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ст.1048 ЦК України). Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому на підставі ст.1048 ЦК України (ч.2 ст.1050 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до правил статей 546, 548 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, порукою. Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Відносини, повязані з порукою, врегульовано нормами § 3 глави 49 розділу І книги 5 ЦК України. Так, за даним у частині першій статті 553 ЦК України визначенням, \~за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого порукою, передбачені статтю 554 ЦК України, відповідно до частин першої та другої якої у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Припинення поруки передбачено ст.559 ЦК України. Так, частинами першою третьою ст.559 ЦК України встановлено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також в разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобовязання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем. Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника. Частиною четвертою статті 559 ЦК України встановлено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (ч.ч.1, 2 ст.651 ЦК України). Оскільки факт виконання умов договору і повернення кредиту частинами, визначеними згідно з графіком, та процентів за користування кредитом відповідачем [PERSON] не доведено, то невиконанням зобовязання по поверненню кредиту з боку відповідача [PERSON] порушено права позивача на виконання умов договору, які підлягають судовому захисту. Отже, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в частині позовних вимог КС «Метроном» до [PERSON] Позовні вимоги КС «Метроном» до відповідачів [PERSON] та [PERSON] задоволенню не підлягають, з огляду на те, що договорами поруки від 11.11.2013 року встановлено лише строк дії договору поруки, проте, не встановлено строку, з якого припиняється порука в розумінні частини першої статі 251 ЦК України та частини першої статті 252 ЦК України, оскільки пункти 5.2. договорів поруки не визначають певного строку припинення поруки. Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що позивач предявив позовні вимоги про солідарне стягнення заборгованості за договором кредиту з боржника та поручителів. Так, відповідно до ч.3 ст.554 ЦК України, особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ст.541 ЦК України, солідарний обовязок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом… У разі солідарного обовязку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо (ч.1 ст.543 ЦК України). Проте, судом встановлено, що між позивачем та відповідачами [PERSON] і [PERSON] укладено два окремі договори поруки 11.11.2013 року, зокрема, за №К925/13-п та №К925/13-1-п, тобто [PERSON] та [PERSON] не давали спільної поруки в розумінні ч.3 ст.554 ЦК України, тобто зобовязання боржника [PERSON] забезпечено двома поручителями за різними договорами поруки. Отже, особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Якщо ж зобовязання забезпечується кількома поручителями, які надали поруку за різними договорами поруки, то вони не несуть солідарної відповідальності за кредитором. У такому випадку кредитор має право предявити вимогу до кожного з поручителів на підставі відповідного договору. З огляду на викладене, а також на те, що нормами закону (як і умовами договорів поруки) не допускається солідарної відповідальності поручителів, підстави для заявлення вимоги позивачем про солідарне стягнення з поручителів кредитної заборгованості, згідно з вимогами частини 3 статті 554 ЦК України, відсутні. Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 11.03.2015 року у справі №6-35цс15. Аналіз вказаного вище цивільного законодавства України та оцінених і перевірених судом доказів переконує суд, що позов КС «Метроном» підлягає частковому задоволенню, зокрема, підлягають задоволенню вимоги КС до [PERSON], а вимоги КС до [PERSON] та [PERSON] задоволенню не підлягають. Таким чином, виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року №2 «Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»). Зокрема, у п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом. При цьому, суд не порушив принципу процесуальної рівності сторін, оскільки повідомляв відповідачів про судовий розгляд справи належним чином, пропонував подати заперечення, проте, відповідач [PERSON] вказаною пропозицію суду не скористався, заперечень щодо позову та доказів на їх підтвердження не надав. При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно з п.6 ч.1 ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. При вирішенні даного спору суд враховує, що одним із проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Ця позиція суду ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача 26546,42 грн. заборгованість за кредитним договором №К925/13 від 11.11.2013 року. Відповідно до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь КС «Метроном» судові витрати по сплаті судового збору при зверненні в суд в сумі 1600 грн.

Outcome: partial