Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-17 00:00:00

У листопаді 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Вісла» (далі ТОВ «Агрофірма Вісла») звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Арбузинська районна державна адміністрація Миколаївської області про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним. Свої вимоги мотивує тим, що між ТОВ «Агрофірма Вісла» та [PERSON], яка згідно державного акту на право приватної власності на землю серія [NUMBER] була власником земельної ділянки площею 7,12 га, що розташована на території Новоселівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, було укладено договір оренди землі строком на 10 років. Даний договір було зареєстровано у книзі державної реєстрації договорів оренди в Миколаївській регіональній філії від 29 травня 2006 року за № 040600500516. Вказаний договір оренди є чинним. 15 липня 2008 року між ТОВ «Агрофірма Вісла» та [PERSON], укладено додатковий договір №223 до договору оренди, яким п.8 Договору викладено в новій редакції із зазначенням, що договір укладено на 25 років, п. 9 договору збільшено розмір орендної плати. Додаток до договору оренди зареєстровано в Арбузинському реєстраційному секторі № 5 від 04 серпня 2007 року за № 040800500013. [INFO] [PERSON] померла, спадкоємцем померлої є її син [PERSON], який прийняв спадщину на вказану земельну ділянку, а тому відповідно до ст. 1216 ЦК України до нього переходять усі права та обов'язки спадкодавця. У листопаді 2016 року позивачу стало відомо, що 29 липня 2016 року державним реєстратором Арбузинської районної державної адміністрації Миколаївської області було здійснено реєстрацію договору оренди даної земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, укладений 12 липня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] строком на 10 років площею 7,1204 га. Строк дії договору, який укладено між ТОВ «Агрофірма Вісла» та [PERSON] на даний час не сплив. Вказаний договір оренди землі укладено в письмовій формі, здійснено його державну реєстрацію відповідно до чинного на момент укладення договору законодавства, а тому є чинним. Із заявами про припинення укладеного договору оренди [PERSON] до ТОВ «Агрофірма Вісла» не звертався. Посилаючись на ці обставини, ТОВ «Агрофірма Вісла» просить визнати недійсним договір оренди, укладений 12 липня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 29 липня 2016 року державним реєстратором Арбузинської районної державної адміністрації Миколаївської області за номером 30690549 та стягнути із відповідачів понесені судові витрати. Не погоджуючись із вимогами заявленого позову, у січні 2017 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ТОВ «Агрофірма Вісла», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: відділ Держгеокадастру в Арбузинському районі Миколаївської області про визнання додаткового договору оренди землі недійсним. Позов обґрунтовано тим, що додатковий договір оренди належної йому, як спадкоємцю після смерті матері [PERSON] земельної ділянки, укладений нібито 15 липня 2008 року за № 223 між [PERSON] та ТОВ «Агрофірма Вісла», який зареєстрований у Арбузинському реєстраційному секторі № 5 від 04 серпня 2008 року за № 040800500013, за життя його мати [PERSON] не укладала і не підписувала. За такого просив визнати недійсним додатковий договір оренди землі № 223 укладений 15 липня 2008 року між [PERSON] та ТОВ «Агрофірма Вісла», який зареєстрований у Арбузинському реєстраційному секторі № 5 від 04 серпня 2008 року за № 040800500013 та стягнути із відповідача на його користь судові витрати. Ухвалою Арбузинського районного суду від 26 січня 2017 року позови об'єднано в одне провадження. Ухвалами суду від 07.02.2017 року, 22.02.2017 року за клопотаннями учасників процесу витребувано докази для проведення почеркознавчої експертизи. 21 березня 2017 року ухвалою суду по справі призначено судову почеркознавчу експертизу. Ухвалами суду від 31.05.2017 року за клопотаннями учасників процесу додатково витребувано докази для проведення почеркознавчої експертизи. 11 грудня 2017 року ухвалою суду по справі призначено судову почеркознавчу експертизу. 24 травня 2018 року ухвалою суду у зв'язку із набранням чинності Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» по даній справі призначено підготовче провадження. Представником ТОВ «Агрофірма Вісла» направлено суду відзив на зустрічну позовну заяву, в якій зазначає, що договір, укладений між ним та [PERSON] є чинним та виконувався сторонами. Після смерті останньої саме позивач, як спадкоємець протягом тривалого часу, з 2014 року отримував орендну плату за спірним договором, чим фактично схвалив цивільні права та обов'язки спадкодавця, які є обов'язковими для виконання. Крім того, представник просила застосувати до заявлених вимог за зустрічним позовом строк позовної давності, оскільки за життя [PERSON] погоджувалася із усіма умовами договору та жодних претензій протягом дії договору оренди не виявляла. Позивачем не доведено факту, що він не міг дізнатися про порушення свого права з 2014 року. Тому просила суд відмовити в задоволенні зустрічної позовної заяви з підстав пропущення строку позовної давності. Правом подачі до суду відзиву на позов, як відповідач за первісним позовом, та відповіді на відзив, як позивач за зустрічним позовом, [PERSON] не скористалася. Під час підготовчого судового засідання представником [PERSON] уточнено зустрічний позов та крім заявлених вимог просив визнати припиненим договір оренди землі без дати, укладений між [PERSON] та ТОВ «Агрофірма Вісла», зареєстрований у книзі державної реєстрації договорів оренди в Миколаївській регіональній філії від 29 травня 2006 року за № 040600500516. Ухвалою суду від 13 липня 2018 року справу призначено до розгляду по суті. В судовому засіданні представник ТОВ «Агрофірма «Вісла» повністю підтримала заявлені позовні вимоги за первісним позовом та просила суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Зазначала, що спірний договір оренди землі, укладений між [PERSON] та [PERSON] є недійсним, оскільки він не відповідає вимогам чинного законодавства, є таким, що укладений до закінчення строку дії попереднього договору оренди землі та на час укладення договору спірна земельна ділянка знаходилася у користуванні позивача. Вважала, що одна й та сама земельна ділянка не може бути об'єктом оренди двох договорів оренди землі, укладених з різними орендарями та не може бути передана в користування без припинення права попереднього користувача (орендаря). Між тим просила суд відмовити в задоволенні заявлених вимог [PERSON], оскільки ТОВ «Агрофірма «Вісла» вимоги умов договору оренди виконувала, [PERSON] було відомо про наявність спірного договору оренди та він отримував за вказаним договором орендну плату з 2014 року. Крім того, щодо спірного договору останній звертався до ТОВ «Агрофірма «Вісла» із заявою у 2014 року щоб не обробляти спірну земельну ділянку, тому знав про існування договору. За життя [PERSON] погоджувалася із усіма умовами договору та жодних претензій протягом дії договору оренди не виявляла. Просила застосувати до заявлених вимог за зустрічним позовом строк позовної давності, та відмовити [PERSON] у задоволенні позову саме з цих підстав. Представник [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні вимоги позивача за зустрічним позовом підтримав, просив суд задовольнити вимоги, оскільки такі є законними та обґрунтованими. Суду пояснив, що про існування спірного договору та додаткового договору [PERSON] стало відомо на початку січня 2017 року, після отримання позову ТОВ «Агрофірма «Вісла». Зазначив, що договір оренди землі та додатковий договір до нього із ТОВ «Агрофірма «Вісла» його мати за життя не укладала та не підписувала. [PERSON] було відомо, що за життя його матері, після реорганізації колгоспів, за усною домовленістю із директором ТОВ «Агрофірма «Вісла» [PERSON] надала згоду на користування належною їй земельною ділянкою та отримувала за це орендну плату. Тому після смерті матері, [PERSON] можливо й отримував орендну плату. Оформивши спадщину, яка залишилася після смерті матері, [PERSON], та отримавши всі необхідні документи на успадковану земельну ділянку, дійсно 12 липня 2016 року [PERSON], як власник успадкованої земельної ділянки, уклав договір оренди землі із [PERSON] строком на 10 років на земельну ділянку площею 7.1204 га. Даний договір зареєстровано у встановленому законом порядку. Посилаючись на наведене, просив визнати додатковий договір оренди землі № 223 від 15 липня 2008 року укладений між ТОВ «Агрофірма Вісла» та [PERSON] та який зареєстрований в Арбузинському реєстраційному секторі №5 від 04 серпня 2008 року за № 040800500013недійсним, оскільки за життя [PERSON] його не укладала та не підписувала. Крім того, оскільки договір оренди укладений між ТОВ «Агрофірма Вісла» та [PERSON], який зареєстрований у книзі державної реєстрації договорів оренди в Миколаївській регіональній філії від 29 травня 2006 року за № 040600500516 строком на 10 років, припинив свою дію, просив визнати його припиненим також просив стягнути із відповідача на користь [PERSON] сплачені останнім судові витрати. В задоволенні вимог первісного позову просив відмовити за необґрунтованістю та безпідставністю. Голова Арбузинської районної державної адміністрації Миколаївської області О.В. Палій просив суд розглядати справи без участі представника райдержадміністрації (а.с. 54). Представник відділу Держгеокадастру в Арбузинському районі Миколаївської області надав суду заяву про розгляд справи без участі відділу (а.с. 88). Вислухавши представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, суд приходить до наступного. Так, відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), а також іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди земельної ділянки. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За правилами п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. В силу ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі» від 06 жовтня 1998 року №161-XIV. За змістом ст.ст. 18, 20 Закону України «Про оренду землі» укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених названою статтею, а також порушення вимог ст.ст. 4-6,11,17,19 зазначеного Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. В той же час, вирішуючи питання про дійсність договору оренди землі, необхідно брати до уваги положення ст. 3 ЦПК України та 15 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. З врахуванням цього, вирішуючи спори даної категорії слід установлювати, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, у зв'язку з відсутністю в договорах оренди зазначених умов, їх істотності, а також, в чому саме полягає порушення законних прав позивачів і, залежно від установленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Указаний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року № 6-94цс13 та, в силу положень ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] [PERSON] належала земельна ділянка площею 7.12 га на території Новоселівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 9). 29 травня 2006 року у книзі державної реєстрації договорів оренди в Миколаївській регіональній філії за № 040600500516 зареєстровано договір оренди землі, укладений без дати між ТОВ «Агрофірма Вісла» та [PERSON], яка згідно державного акту на право приватної власності на землю серія [NUMBER] була власником земельної ділянки площею 7,12 га, яка розташована на території Новоселівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області, строком на 10 років (а.с. 6-7). Пунктами 36-39 укладеного між сторонами договору визначений порядок зміни умов договору і припинення його дії. Пунктом 39 договору визначено, що розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається.Відповідно до п. 43 договору, договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. 15 липня 2008 року між ТОВ «Агрофірма Вісла» та [PERSON], укладено додатковий договір №223 до договору оренди, яким п. 8 Договору викладено, що договір укладено на 25 років, п. 9 договору збільшено розмір орендної плати, та який зареєстровано в Арбузинському реєстраційному секторі № 5 від 04 серпня 2008 року за № 040800500013 (а.с. 10). Як видно із свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20.01.2014 року (а.с. 11) [PERSON] померла [INFO], спадкоємцем майна померлої, а саме земельної ділянки площею 7.1204 га кадастровий номер [NUMBER] на території Новоселівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER]є син померлої [PERSON] Згідно копії реєстраційної справи (а.с. 19-40) видно, що [PERSON] та [PERSON] уклали 12 липня 2016 року договір оренди землі № 6 строком на 10 років, згідно якого в оренду надана земельна ділянка, власником якої є [PERSON] площею 7.1204 га кадастровий номер [NUMBER]. 29 липня 2016 року державним реєстратором Арбузинської районної державної адміністрації Миколаївської області, було здійснено реєстрацію договору оренди земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, укладений між [PERSON] та [PERSON] строком на 10 років площею 7.1204 га. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір, оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно із ст. 18 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. За змістом ст. 20 Закону України «Про оренду землі» укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Частиною першою ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1, 3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною першою статті 216 ЦК України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною першою ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до приписів ст.ст. 125, 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Частиною 5 ст. 116 ЗК України передбачено правило неможливості передачі в користування земельної ділянки без припинення права попереднього користування, в тому числі і орендаря. Згідно з п. п. 1 та 3 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Частина 1 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачає право державного реєстратора запитувати від органів виконавчої влади відповідну інформацію, зокрема щодо зареєстрованих речових прав на нерухоме майно, у тому числі й на земельні ділянки. Згідно з роз'ясненнями Державної реєстраційної служби від 6 серпня 2013 року № 2951/05-15-13 «Щодо запобігання випадків подвійної реєстрації прав оренди на земельну ділянку за різними правонабувачами» з метою недопущення одночасного існування державної реєстрації декількох прав оренди на одну земельну ділянку, у випадку проведення державної реєстрації права оренди на земельну ділянку, державний реєстратор повинен запитувати інформацію про наявність або відсутність зареєстрованих договорів у органів, які здійснювали їх державну реєстрацію до 1 січня 2013 року. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що при здійсненні державної реєстрації оспорюваного ТОВ «Агрофірма Вісла» договору оренди землі, укладеного між [PERSON] та [PERSON]., державний реєстратор перевірив відсутність державної реєстрації договору оренди на спірну земельну ділянку в органі, до компетенції якого раніше належали відповідні функції. Рішення державного реєстратора (а.с. 38) про проведення державної реєстрації договору оренди спірної земельної ділянки знаходиться в матеріалах справи без підпису посадової особи. Отже, одночасне існування державної реєстрації кількох прав оренди на одну і ту ж земельну ділянку суперечить вимогам вищезазначеного закону, який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою речових та інших прав, які підлягають державній реєстрації та призводить до порушення права позивача, як орендаря. За такого, при зверненні ТОВ «Агрофірма Вісла» до суду з позовом, його право на строкове користування земельною ділянкою було порушено, оскільки вказаний об»єкт нерухомості був переданий йому в оренду раніше на законних підставах, чинність якого тривала і на час укладення оспорюваного договору, за яким право оренди землі перейшло до [PERSON], а також із обраним способом захисту прав орендаря, який повністю узгоджуються із вищевикладеними нормами законів та відповідає встановленим обставинам справи. Однак, при зверненні до суду із зустрічним позовом, [PERSON] заявлено вимоги про визнання додаткового договору оренди землі № 223 від 15 липня 2008 року укладеного між ТОВ «Агрофірма Вісла» та [PERSON], який зареєстрований в Арбузинському реєстраційному секторі № 5 від 04 серпня 2007 року за № 040800500013недійсним належної йому на праві власності земельної ділянки, та посилався на ту обставину, що спірний додатковий договір за життя його мати [PERSON] не укладала і не підписувала. Вказані доводи [PERSON] підтверджуються висновком судової почеркознавчої експертизи від 05 жовтня 2017 року № 17-288, проведеної за клопотанням представника [PERSON], згідно якого підпис від імені [PERSON] в графі «Орендодавець» у додатковому договорі оренди землі № 223, укладеного між ТОВ «Агрофірма Вісла» та [PERSON], зареєстрованого в Арбузинському реєстраційному секторі № 5 від 04 серпня 2008 року за № 040800500013належить не [PERSON], яка померла [INFO], а іншій особі (а.с. 167-177). Обов'язок суду сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними передбачених законом прав також закріплено пунктом 4 частини п'ятої статті 12 ЦПК України. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом переконливості своїх вимог є конституційною гарантією, як передбачено статтею 129 Конституції України. Згідно частини 2 статті 113 ЦПК України, якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам). Однак, доводи [PERSON] також підтверджуються і висновком судової почеркознавчої експертизи від 04 травня 2018 року № 17-1347, проведеної за клопотанням представника ТОВ «Агрофірма Вісла», де вказано, що підпис від імені [PERSON] в графі «Орендодавець» у додатковому договорі оренди землі № 223, укладеному між ТОВ «Агрофірма Вісла» та [PERSON], зареєстрованому в Арбузинському реєстраційному секторі № 5 від 04 серпня 2008 року за № 040800500013належить не [PERSON], яка померла [INFO], а іншій особі (а.с. 205-213). Експертизи, висновки яких наявні у матеріалах справи, були проведені компетентним експертом, який був попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов'язків. Висновки експертизи належними доказами не спростовуються, тому суд вважає, що дані докази є належними та допустимими. Відповідно до ч.3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. За загальним правилом, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (ч. 2 ст. 207 ЦК України). Згідно з частинами 1, 3 ст. 215 ЦК Українипідставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5-6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом,але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Враховуючи наведене, а також специфіку договорів оренди землі, а саме обов'язкову наявність в договорі певних істотних умов та обов'язкову державну реєстрацію цих договорів, суд вважає, що відсутність особистого підпису сторони в договорі оренди землі свідчить про те, що сторони не узгодили всі істотні умови договору, передбачені Законом. Пунктом 8 Постанови пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», роз'яснено, що відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України. Верховний Суд України у постанові від 18 грудня 2013 року № 6-127цс13, дійшов висновку, що вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене статтею 203 ЦК України, є важливим чинником, без якого неможливо укладення договору оренди земельної ділянки. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа. А у постанові від 6 лютого 2012 у справі № 6-104ц11 Верховний Суд України дійшов висновку, що частиною першою ст. 15 Закону України "Про оренду землі" визначені істотні умови договору оренди, відсутність хоча б однієї з цих істотних умов є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним у розумінні частини другої ст. 15 Закону України "Про оренду землі". Встановивши зазначені обставини, суд виходить з доведеності порушень при укладенні Договору умов дійсності правочину, передбачених статтею 203 ЦК, зокрема відсутність волі та волевиявлення [PERSON] на укладення цієї угоди з узгодженням її істотних умов та дотриманням письмової форми, яке передбачає підписання договору сторонами. Недодержання вимог статті 203 ЦК в момент вчинення правочину є підставою його недійсності за статтею 215 ЦК. За таких обставин, суд вважає доведеним, що під час укладання додаткового договору до договору оренди землі, текст його було підписано від імені [PERSON] сторонньою особою. А тому, не можна вважати, що сторони досягли усіх істотних умов додаткового договору оренди землі, що є підставою, передбаченою ст. 15 Закону України «Про оренду землі», для визнання спірного договору недійсним. Суд приходить до висновку щодо недійсності додаткового договору до договору оренди землі, укладеного від імені [PERSON], оскільки вказане відповідає обставинам справи та вимогам цивільного та земельного законодавства. Щодо вимог зустрічного позову про визнання припиненим договір оренди укладений між ТОВ «Агрофірма Вісла» та [PERSON], який зареєстрований у книзі державної реєстрації договорів оренди в Миколаївській регіональній філії від 29 травня 2006 року за № 040600500516 строком на 10 років, суд зазначає наступне. Згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. З матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «Агрофірма Вісла» та [PERSON]укладено договір оренди землі без дати (а.с. 6-7). Пунктом 8 Договору встановлено, що Договір укладено на 10 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі Орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. В прикінцевих положеннях (п. 43) передбачено, що договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. З урахуванням державної реєстрації договору оренди землі, яка відбулася 29 травня 2006 рокустроком на 10 років, строк його дії продовжувався до 29 травня 2016 року. Позивач висловив свою волю на оброблення належної йому земельної ділянки самостійно, та просив директора ТОВ «Агрофірма Вісла» не обробляти його земельну ділянку, надавши про це заяву від 09 листопада 2014 року (а.с. 233). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині визнання договору оренди землі з урахуванням додаткової угоди № 223 від 15 липня 2008 року припиненим у зв'язку з закінченням строку на який його було укладено підлягають задоволенню в силу приписів ст. 31 Закону України «Про оренду землі». Представником ТОВ «Агрофірма «Вісла» заявлено про застосування до позовних вимог [PERSON] строку позовної давності, що відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України як на підставу для відмови у позові. Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною першою статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. В судовому засіданні представник ТОВ «Агрофірма «Вісла» посилалася, як на належність доказів того, що [PERSON] знав про існування спірного договору оренди та додаткового договору до нього з 2014 року, надавши довідку розрахунок нарахування орендної плати за вказаним договором за 2013-2017 роки (а.с. 232). Однак надана суду довідка не містить жодної інформації, яка б вказувала на таке посилання. Факт можливого отримання орендної плати [PERSON] не заперечував представник останнього, однак зазначив, до [PERSON] вважав, що існує договір за усною домовленістю між його померлою матір'ю та ТОВ «Агрофірма «Вісла», а про порушення своїх прав йому стало відомо на початку січня 2017 року, коли ТОВ «Агрофірма «Вісла» звернулося до нього з позовом до суду. Раніше він не міг довідатись про існування як договору оренди так і додаткового договору, оскільки його не підписувала покійна мати. При цьому суд зазначає, що доводи представника ТОВ «Агрофірма «Вісла» про прийняття [PERSON] орендної плати, само по собі не є підставою вважати, що між останнім та підприємством існують договірні правовідносини щодо обумовленої землі. Також представником ТОВ «Агрофірма «Вісла» звернуто увагу суду на заяву [PERSON] від 9 листопада 2014 року в якій останній зазначає, що він, як власник земельної ділянки розміром 7.12 га, просить директора ТОВ «Агрофірма «Вісла» не обробляти належну йому земельну ділянку, оскільки має намір в 2015 році обробляти її одноосібно (а.с. 233). Тому вважає, що саме починаючи з 2014 року [PERSON] вже знав про існування договору оренди землі та додаткового договору до нього. Однак, наданий суду такий доказ не містить інформації, на підставі якої беззаперечно можна було б зробити висновок про обізнаність [PERSON] про існування спірного договору. За такого, оскільки сторонами не надано інших доказів, суд вважає, що початком перебігу позовної давності є січень 2017 року, що в розумінні ч. 1 ст. 261 ЦК України є моментом початку перебігу строку позовної давності, а тому слід вважати, що [PERSON] не пропустив строк звернення до суду із позовом, тому відсутні підстави для застосування до даних правовідносин позовної давності. Суд звертає увагу, що навіть вважаючи початком перебігу строку позовної давності 9 листопада 2014 року, що на наголошував представник ТОВ «Агрофірма «Вісла», то як видно, із зустрічним позовом до суду [PERSON] звернувся 11 січня 2017 року, тобто в межах трирічного строку, визначеного ст. 257 ЦК України. Оспорюваний додатковий договір [PERSON] не підписувала, тому про його існування з моменту його укладання, тобто з 15 липня 2008 року не міг знати і [PERSON] Суд вважає, що не підписання [PERSON] додаткового договору № 223 до договору оренди земельної ділянки позбавило [PERSON] можливості дізнатися про порушення свого права на земельну ділянку, оскільки перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з часу укладення договору оренди чи отримання орендної плати, а з часу, коли позивач за зустрічним позовом дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права або особу що його порушила, бо саме по собі отримання плати не є свідченням обізнаності позивача з порушення його права. Зміст правочину становлять права та обов'язки, а оскільки особа договір не підписувала і, відповідно, не знала про такі права і обов'язки по договору, строк позовної давності слід рахувати з моменту коли особа довідалася про порушення свого права. Доказів на підтвердження поінформованості позивача щодо існування спірної угоди раніше, ніж як представник ТОВ «Агрофірма «Вісла» зазначив, а саме з 2013 року, останнім суду надано не було. Посилання ТОВ «Агрофірма «Вісла» на те, що початок перебігу строку позовної давності необхідно обчислювати з моменту укладення спірного договору, оскільки позивач отримував плату за користування землею з 2013 року (а.с. 232), суд визнає таким, що суперечить нормам ст.. 261 ЦК України. Саме така правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 рокуу справі № 6-48цс15, де стороною справи було ТОВ «Агрофірма «Вісла». Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Оскільки судом встановлено, що додатковий договір № 223 укладений 15 липня 2008 року між ТОВ «Агрофірма «Вісла» та [PERSON], зареєстрований в Арбузинському реєстраційному секторі № 5 від 04 серпня 2008 року за № 040800500013є недійсним, а договір оренди землі, укладений між цими сторонами без дати та зареєстрований 29 травня 2006 року у книзі державної реєстрації договорів оренди в Миколаївській регіональній філії за № 040600500516 визнаний припиненим,суд вважає за доцільне відмовити в задоволені вимог заявлених у первісному позові та можливості задовольнити вимоги зустрічного позову. Посилання представника ТОВ «Агрофірма «Вісла» на ту обставину, що представником [PERSON] під час підготовчого провадження уточнено вимоги зустрічного позову та тим самим було змінено підстави та предмет позову, не заслуговують на увагу, оскільки вимоги про визнання додаткового договору оренди землі та припинення договору оренди землі, є пов'язаними між собою, та фактично було збільшено вимоги позову, що є належним способом судового захисту. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. Враховуючи, що в задоволенні позовних вимог ТОВ «Агрофірма «Вісла» відмовлено, підстави для стягнення з [PERSON] судових витрат, відсутні. Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] при зверненні до суду із зустрічним позовом сплачено судового збору 1344,80 грн.(640,00+704.80) (а.с. 80, 239), 4456 грн. 80 коп. витрачено на оплату судової почеркознавчої експертизи у справі (а.с. 137). Тому суд вважає, що з ТОВ «Агрофірма «Вісла» на користь [PERSON] підлягає стягненню сплачені нею судові витрати в сумі 5801 грн. 60 коп. (640,00+704,80+4456,80)

Outcome: approved