Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-19 00:00:00

У січні 2015 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON], в обґрунтування якого зазначила, що з 29 вересня 2007 року по 13 травня 2013 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з нею. Відповідач після оголошення мобілізації виїхав на постійне місце проживання до Російської Федерації. З дитиною вони винаймали квартиру на мікрорайоні «Східний» в м.Маріуполі. Дитина відвідувала дитячий садочок. 24 січня 2015 року в ході артобстрілу мікрорайону «Східний» в м.Маріуполі будинок, в якому розташовувалась їх квартира, а також сам будинок, були зруйновані. Дитячий садочок її сина також зазнав пошкоджень. На теперішній час вони з сином не мають житла. Піклуючись за життя, виховання, утримання сина вона має можливість виїзду за межі України, де вона зможе забезпечити відпочинок, оздоровлення та безпечне проживання дитини. Крім того, вона має родичів у РФ та Білорусії, яких має намір відвідати, і з якими повинен спілкуватись її син. Через те, що відповідач виїхав до РФ, місце його проживання їй не відомо, отримати від нього дозвіл на виїзд сина за межі України вона не може, оскільки відповідач з нею та сином не спілкується та приховує своє місце проживання, вона вимушена звернутись до суду. Просила надати дозвіл на виготовлення проїзних документів для виїзду за кордон та на тимчасовий виїзд малолітнього сина [PERSON], [INFO], без згоди батька дитини [PERSON], за межі України до Російської Федерації, Казахстану, Білорусії. У ході судового розгляду позивачка уточнила свої позовні вимоги та просила надати дозвіл на виготовлення проїзних документів для виїзду за кордон та на тимчасовий виїзд за кордон до м. Междуреченськ Російської Федерації малолітнього сина [PERSON], [INFO] без згоди батька дитини [PERSON] строком на один рік, починаючи з моменту набрання рішенням законної сили. Позивачка у судове засідання не з'явилася, надала на адресу суду заяву про розгляд справи без її присутності, в якій зазначила, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі, не заперечує проти вирішення справи на підставі наявних у ній даних та доказів та постановлення заочного рішення у зв'язку з неявкою відповідача. Відповідач у судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у зв'язку з чим, суд ухвалив розглядати справу заочно у порядку ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Іллічівської районної адміністрації Маріупольської міської ради Бартош Н.О., що діє на підставі довіреності, надала на адресу суду заяву про розгляд справи без її присутності, в якій зазначила, що виходячи з інтересів дитини, не заперечує проти задоволення позову. Суд, дослідивши та оцінивши докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 29 вересня 2007 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Приморському відділі реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 471. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до свідоцтва про народження, виданого 22 вересня 2008 року Іллічівським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, батьками дитини [PERSON] є сторони у справі. Рішенням Іллічівського райсуду м.Маріуполя від 13 травня 2013 року шлюб між сторонами розірвано. Згідно довідки про склад сім'ї, виданої 11 лютого 2015 року начальником ЖКП Іллічівського району м.Маріуполя, позивачка мешкає в [ADDRESS] разом з сином [PERSON], [INFO], та дочкою [PERSON], 2003 року народження. Згідно ч. 2 ст. 154 СК України, батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України" від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затриманий та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року №231 (із змінами). Відповідно до ст. 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред'явлення одного з документів, зазначених у ст. 2 цього Закону, за якою серед інших документів, які дають право на виїзд з України і в'їзд в Україну, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон та проїзний документ дитини. За ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. На підставі ст.ст. 9, 11 Конвенції «Про права дитини» держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками. При цьому держави-учасниці вживають заходів для боротьби з незаконним переміщенням і неповерненням дітей із-за кордону. У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Так, згідно паспортних даних позивачки та свідоцтва про народження дитини, вони є громадянами України. Дитина проживає разом з матір'ю. Відповідно до ч.2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний та моральний розвиток. Згідно ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. З огляду на вищевикладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. На теперішній час, позивачка у зв'язку з подіями, що відбуваються на сході України бажає виїхати з дитиною до брата, який мешкає у Російській Федерації в м. Междуреченськ для відпочинку, оздоровлення дитини, проте не має можливість це зробити, оскільки не має змоги отримати відповідну згоду від батька дитини - відповідача. Аналізуючи вищевикладені норми права, враховуючи те, що судом при розгляді справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] в повному обсязі.

Outcome: approved