Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

02.04.2015 року позивачі звернулися до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про усунення перешкод користування власністю шляхом вселення в житлове приміщення, в якому просили зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди та не чинити їх у користуванні власністю, а саме - будинком [ADDRESS]. 22.10.2015 року позивачі подали заяву про збільшення позовних вимог та в їх доповнення просили стягнути з відповідача матеріальну та моральну шкоду, завдану незаконним перешкоджанням у користуванні власністю. У позові позивачі зазначають про те, що вони зареєстровані та проживали в будинку[ADDRESS], 3/8 частин якого на праві власності належить позивачеві [PERSON] В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначають про те, що у березні 2014 року відповідач створив для них нестерпні умови проживання, внаслідок чого вони були вимушені залишити вказане житлове приміщення та проживати окремо, позивач [PERSON] у зв'язку з цим орендує кімнату у гуртожитку. Як зазначають позивачі, після залишення ними будинку відповідач чинить перешкоди у користуванні житловим приміщенням і не надає можливості повернутися до будинку. Вказують на те, що відповідач не бажає їхнього проживання у будинку, та вважають цю обставину неприпустимою. Окрім вселення та зобов'язання відповідача не чинити перешкоди у користуванні власністю, позивачі просять стягнути також матеріальні збитки в розмірі 55200 гривень, нанесені відповідачем та спричинені необхідністю позивача [PERSON] орендувати кімнату у гуртожитку, та моральні збитки у розмірі по 20000 гривень кожному з позивачів, спричинені необхідністю позивачів орендувати житло, позивача [PERSON] - проживати у бабусі, батьків дружини, завдані позбавленням позивача міського комфорту і можливості користуватися інфраструктурою м.Києва, що вплинуло на виховання його дитини. В обґрунтування вимог про стягнення моральної шкоди позивачі також вказують на душевні страждання, яких вони зазнали у зв'язку з протиправною поведінкою відповідача, зміною їхнього способу життя, погіршенням сну, відновленням хронічних захворювань, втратою місця проживання, до якого вони звикли, яке своїми силами ремонтували та підтримували. В судовому засідання позивачі та їх представник позов підтримали, просили задовольнити його з викладених підстав. Відповідач та його представник позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні. Вислухавши доводи сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог з таких підстав. Як встановлено судом, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 19.05.2014 року, що набрало законної сили 09.07.2014 року (а.с.12-15). Під час шлюбу, у 2002 році, сторонами було придбано у спільну сумісну власність подружжя ? житлового будинку [ADDRESS] (а.с.7). Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 01.10.2014 року, яке набрало законної сили 03.02.2015 року, за [PERSON] визнано право власності на 3/8 частини будинку №3 загальною площею 103, 4 кв.м. по [ADDRESS] (а.с.7-10). Позивач [PERSON] має сина [PERSON], [INFO], який з 26.12.2002 року зареєстрований в будинку [ADDRESS] (а.с.21). Як вказують позивачі та їх представники, у березні 2014 року відповідач, повернувшись до будинку з іншого місця проживання, почав створювати їм нестерпні умови проживання, зокрема, відключав світло у будинку, перешкоджав їм користуватися водою, ванною, туалетом, влаштовував скандали, бійки, через що 2 квітня 2014 року позивач [PERSON], а ще через два тижні її син [PERSON] вимушені були залишити будинок, в якому постійно проживали і були зареєстровані, та орендувати житло. Після виїзду позивачів відповідач змінив замки та заперечує проти проживання позивачів у будинку. Позивач [PERSON] з квітня 2014 року проживає у гуртожитку Державного закладу післядипломної освіти «Центр підвищення кваліфікації керівних працівників та спеціалістів промисловості». Спроби [PERSON] та [PERSON] вселитися в будинок та проживати в ньому результатів не надали, оскільки відповідач чинить перешкоди їхньому вселенню та проживанню в будинку. Відповідач [PERSON] та його представник вказують на те, що рішенням Голосіївського районного суду м.Києва [PERSON] та [PERSON] було виділено по 3/8 частки будинку [ADDRESS]. Спільно проживати у вказаному будинку та користуватися ним сторони не можуть, у зв'язку з чим відповідач пропонував позивачеві виплатити матеріальну компенсацію за її частку будинку, на що позивач [PERSON] не погодилася. Як зазначає відповідач, між сторонами склалися неприязні стосунки і він не хоче, щоб позивачі проживали з ним в одному будинку і не надаватиме їм такої можливості. На підтвердження фактів перешкоджання позивачам проживати та користуватися будинком представником позивачів надано копії звернень [PERSON] до Голосіївського РУ ГУМВС України в м.Києві (а.с.75-81). Однак суд критично ставиться до вказаних звернень через відсутність доказів отримання Голосіївським РУ ГУМВС України в м.Києві звернень від 21.01.2015 року, 10.02.2015 року, 26.02.2015 року. Крім цього, вказані звернення не підтверджують факту перешкоджання відповідачем проживати позивачам у будинку [ADDRESS] на час їхнього виїзду з цього будинку у квітні 2014 року. Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] підтвердила те, що відповідач [PERSON] чинить перешкоди позивачам у проживанні в будинку, виключав світло, воду, виганяв їх з дому, однак вказала, що про ці обставини їй відомо зі слів позивача [PERSON] Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], які проживають в одному з відповідачем будинку, показали суду про те, що відповідач не чинить жодних перешкод позивачам у проживанні та користуванні будинком, що позивачі самостійно залишили будинок. Як пояснив в судовому засіданні відповідач [PERSON], позивачі самі виїхали з будинку, жодних дій щодо виселення позивачів він не вчиняв, замки ним було замінено після від'їзду позивачів, однак зазначив про те, що заперечує проти проживання позивачів у будинку і чинить їм перешкоди у проживанні в ньому. Таким чином судом встановлено, що позивачі у квітні 2014 року добровільно залишили будинок [ADDRESS], однак повернутися додому не можуть, оскільки з цього часу відповідач перешкоджає їхньому проживанню у будинку. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно з ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з положеннями ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Судом встановлено, що позивачеві [PERSON] на праві власності належить 3/8 частин житлового будинку [ADDRESS], позивач [PERSON] є сином [PERSON] та зареєстрований у цьому будинку. Разом з цим судом встановлено, що з квітня 2014 року відповідач [PERSON] перешкоджає позивачам проживати у вказаному будинку та користуватися ним, тому вимоги позивачів про вселення до будинку та зобов'язання відповідача не чинити перешкоди у проживанні та користуванні будинком є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно з ч.3 ст.386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Порушення відповідачем прав позивача [PERSON] проживати та користуватися власністю призвели до матеріальних збитків, спричинених необхідністю орендувати інше житло. Так, з квітня 2014 року до жовтня 2015 року позивачем [PERSON] сплачено за оренду кімнати у гуртожитку 55200 гривень, що підтверджується квитанціями про сплату коштів за кімнату ( а.с.48-50, 93-95). Зазначені кошти згідно з вимогами закону підлягають відшкодуванню відповідачем. Позивачі також просять стягнути з відповідача по 20000 гривень кожному на відшкодування завданої їм моральної шкоди. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з роз'ясненнями, наданими в п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування моральної (немайнової шкоди) від 31.03.1995 року № 4 із наступними змінами» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Обґрунтовуючи необхідність стягнення з відповідача моральної шкоди, позивачі зазначають, що вказані збитки спричинені необхідністю орендувати житло, позивача [PERSON] - проживати у бабусі, батьків дружини, позбавленням позивача міського комфорту і можливості користуватися інфраструктурою м.Києва, що вплинуло на виховання його дитини, вказують на те, що зазнали душевних страждань у зв'язку з протиправною поведінкою відповідача, на погіршення сну, відновлення хронічних захворювань, втрату звичного місця проживання, яке позивач [PERSON] своїми силами ремонтувала та підтримувала у справному стані. Оскільки доказів завданої позивачам моральної шкоди суду не надано, суд приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність вимог позивачів про відшкодування моральної шкоди. Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Отже, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, стягненню з відповідача на користь позивачів підлягає сплачений ними судовий збір у сумі 552 гривні. На підставі викладеного,

Outcome: partial