Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

У серпні 2015 року позивач звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок отримання виробничої травми на підприємстві. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що, працюючи на підприємстві відповідача, 23.03.2012 року із ним стався нещасний випадок на виробництві. У цей день позивач працював у першу зміну і отримав завдання від майстра дільниці №1 [PERSON] на обробку зварних швів на металевих конструкціях за допомогою шліфувальної машинки. Після виконання завдання навправлявся по доріжці до кімнати майстра та зачепився ногою за розкидані хаотично заскладовані деталі, які лежали навпроти плазового поля та виступали на пішохідну доріжку. Внаслідок чого отримав виробничу травму - Закритий відламкуватий перелом н/3 кісток лівого передпліччя зі зміщенням. Ступінь тяжкості травми - тяжка. За результатами нещасного випадку був складений Акт форми Н-1 від 28.03.2012 року за висновками якого нещасний випадок був пов'язаний із виробництвом. Позивач вимушений був проходити тривале лікування Після травмування позивачу згідно первинного висновку МСЕК від 01.10.2012р. була встановлена втрата працездатності - 25%. Вказував, що внаслідок отриманої травми йому була заподіяна моральна шкода, яка полягає у психологічних стражданнях, сильних душевних хвилюваннях, проблемах зі сном, дратівливості, загальної слабкості, білі отриманої травми. Зазначає про перебування його в пригніченому стані через неможливість повного відновлення здоров'я, порушення професійних планів позивача внаслідок втрати працездатності. Протягом останніх 4 років позивачу доводиться терпіти наслідки отриманого каліцтва, що полягають у сильних больових відчуттях. Спричинене каліцтво викликає негативні емоції, порушились нормальні життєві зв'язки, доводиться докладати додаткові зусилля для організації свого життя. Заподіяну йому моральну шкоду оцінює у 30 000 гривень та просить стягнути її із відповідача. Позивач у судове засідання не прибув, подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволені позовних вимог наполягав, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач своїх заперечень та ставлення до позову не висловив. Будучи своєчасно та належним чином повідомленим про час і місце слухання справи, у судове засідання не прибув з невідомих причин, тому за наявності письмової згоди позивача суд вважає можливим постановити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Згідно із статтею 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги Позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Актом розслідування нещасного випадку, складеним по формі Н-5 від 28 березня 2012 року встановлено, що нещасний випадок, який стався 23.03.2012 року на ПАТ «АЗОВЗАГАЛЬМАШ» з наждачником цеху №179 [PERSON], пов'язаний з виробництвом. Особами, що допустили порушення законодавства з охорони праці - є майстер цеху №179 [PERSON] та наждачник цеху №179 [PERSON] Основною організаційною причиною через яку стався нещасний випадок, згідно пункту 4 Акту форми Н-5, є невиконання посадових обов'язків, що виразилось у порушенні правил складування деталей, чим порушено норми посадової інструкції майстра цеху. Разом з тим супутньою організаційною причиною, через яку стався нещасний випадок, згідно пункту 4 Акту форми Н-5, є невиконання вимог інструкції з охорони праці, що вираилось у неуважному пересуванні по території цеху, чим порушено норми інструкції з охорони праці. В акті №21, складеним по формі Н-1 від 28 вересня 2012 року про нещасний випадок пов'язаний з виробництвом, зазначено діагноз потерпілого Позивача - закритий відламкуватий перелом н/3 кісток лівого передпліччя зі зміщенням. Ступінь тяжкості травми - тяжка. З акту вбачається, що проведеним розслідуванням встановлені аналогічні обставини та причини нещасного випадку, що і актом Н-5 від 28 березня 2012 року. Згідно виписки із історії хвороби №264 позивач в період з 22.04.2013р. по 03.05.2013р. знаходився на лікуванні в травматологічному відділенні МЛ №1 м.Маріуполя з попереднім діагнозом зрощений оперований перелом н/з лівого передпліччя з наявністю металоконструкцій. 23.04.2013 року відбулась операція з видалення металоконструкцій із лівого передпліччя. Стан хворого задовільний. Призначене подальше лікування. Згідно довідки Міжрайонної травматологічної МСЕК міста Маріуполя від 01.10.2012р., позивачу первинно було оглянуто та встановлено 25% втрату працездатності в період з 01.10.2012р. по 01.10.2013р., із наступною датою переогляду до 01.10.2013р. Відомостей щодо результатів подальшого переогляду позивачем не представлено. Даючи оцінку правовідносинам, що є предметом судового розгляду, суд виходить із наступного. Відповідно до положень статті 3, ч. 4 ст.43, ч. 1 ст. 46 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Відповідно до частини другої статті 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. З урахуванням конституційної значущості життя і здоров'я як невідчужуваного та непорушного блага, що належить людині від народження і охороняється державою, законодавець закріпив за працедавцем обсяг обов'язків для забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці та відповідальність за їх можливе невиконання і травмування працівника. Відповідно до ч.2 ст.153 Кодексу законів про працю України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до ст.173 Кодексу законів про працю України за потерпілим закріплено право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Статтею 13 Закону України «Про охорону праці», передбачено що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місті в кожному структурному підрозділу умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. В судовому засіданні встановлено, що шкоду здоров'ю, внаслідок отримання важкої травми руки позивачу було заподіяно з вини працівників відповідача, яка є основною організаційною причиною нещасного випадку, що підтверджується наведеним висновками в акті розслідування нещасного випадку, складеним по формі Н-5 від 28 березня 2012р. (пункт 4), а також актом №21, складеним по формі Н-1 від 28 березня 2012 року. Таким чином, судом встановлено, що умови праці позивач на ПАТ «Азовзагальмаш» не відповідали вимогам ст.153 КЗпП України, оскільки основними технічними причинами настання нещасного випадку є невиконання посадових обов'язків працівником підприємства відповідача та незабезпечення належного складування деталей. Разом з тим, судом також встановлена супутня часткова вина позивача в нещасному випадку, який трапився із ним. Пошкодженням здоров'я внаслідок отримання травми лівої руки, позивачу завдано моральну шкоду, яка обумовлена моральними та фізичними стражданнями з приводу пошкодження здоров'я, погіршенням життєвих умов та фізіологічних здібностей організму, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає, що у зв'язку з отриманням вказаної травми лівої руки позивач дійсно вимушений була змінити звичний образ життя - потребував значного медичного лікування та реабілітації, не мав змоги працювати за фахом, в період з 01.10.2012 по 01.10.2013 року втратив 25 % працездатності, був обмежений у своїх фізичних можливостях. Також суд враховує, що в результаті нещасного випадку була завдана фізична біль, яка призводила до нервових потрясінь. Згідно статті 237-1 КЗпП України, відшкодування шкоди власником, або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995р «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995р «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. За змістом ч.ч.1-3 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я. За ст. 1168 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин справи, які мають значення для справи. Доказами, наявності факту заподіяння позивачеві моральної шкоди, є акт розслідування нещасного випадку, складений по формі Н-5, а також акт складений по формі Н-1, довідка МСЕК про встановлення втрати працездатності та виписка із історії хвороби. Суд також при вирішенні спору та визначені глибини моральних страждань і розміру можливої компенсації, приймає до уваги рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-9/2004, де в п.4.1 зазначено, що ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності вже спричиняють йому моральні і фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. З урахуванням викладеного, суд вважає законними та обґрунтованими вимоги Позивача до ПАТ «Азовзагальмаш» про відшкодування моральної шкоди, оскільки внаслідок отримання травми руки, позивачу заподіяні фізичний біль і душевні страждання. Ушкодження здоров'я призвело до порушення його особистих немайнових прав, таких як право на охорону здоров'я, на безпечну працю. Загалом це призвело до порушення його звичайного образу життя, спричинення втрати професійної працездатності, що належним чином має бути компенсовано. Дані обставини знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, дослідженими та проаналізованими в ході судового розгляду. Разом з тим, при визначені ступеню вини відповідача в заподіяній позивачу шкоди та обсягах можливої грошової компенсації, судом також враховується наявність часткової супутньої вини самого позивача в нещасному випадку із ним. З урахуванням цього, враховуючи глибину моральних та фізичних страждань позивача з приводу пошкодження здоров'я, ступінь втрати ним професійної працездатності (25%), суд вважає за необхідне зменшити розмір заявленого відшкодування та стягнути з Відповідача на користь Позивача 10 000 гривень, в порядку відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать також витрати на правову допомогу. Позивачем також заявлено вимоги про стягнення на його користь витрат на правову допомогу в сумі 649,60 грн., які він поніс на оплату послуг фахівця в галузі права за підготовку та складання позовної заяви. Згідно підпункту 2 частини 3 статті 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу, серед яких за статтею 84 ЦПК відносяться витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги іншого фахівця в галузі права. Згідно роз'яснень, викладених в пункті 47 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 № 10, право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року№ 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року№ 6-рп/2013). При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12,42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Спираючись на зазначені положення та дослідивши, представлені позивачем документи в підтвердження витрат на правову допомогу фахівця в галузі права, зокрема договору про надання юридичних послуг, акту про прийняття -передачу виконаних робіт від 02.08.2015р., квитанцію про сплату наданих послуг від 01.08.2015р. за складання позовної заяви, кількість витраченого фахівцем часу для виконання робіт за даними документами в розмірі 1 година 20 хвилин, вартість сплачених послуг, яка складає 649,60 грн., документи, що підтверджують статус фахівця в галузі права, суд вважає обґрунтованими та доведеними вимоги позивача про витрати на правову допомогу. Разом з тим, оскільки позовні вимоги задоволені частково, а частка задоволених вимог від первинно заявлених становить 33,33 відсотків, тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України витрати на правову допомогу також підлягають частковому відшкодуванню відповідачем пропорційно до задоволених вимог в сумі 216,51 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial