Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-20 00:00:00

01 серпня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до реєстраційної служби Верхньодніпровського районного управління юстиції про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом і видачу Державного свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] р. померла його дружина [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина, яка складається із земельної ділянки (паю), що знаходиться на території Дніпровської селищної ради Верхньодніпровського району. У травні 2013р. він звернувся до Верхньодніпровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, де 14.05.2013р. була заведена спадкова справа. Для того, щоб отримати свідоцтво про право на спадщину на дану земельну ділянку, необхідно надати державний акт на право власності на земельну ділянку, який належить його дружині. У зв»язку з тим, що після смерті його дружини, Державний акт на землю був втрачений за невідомих обставин, тому була надана копія Державного акту, але із-за відсутності оригіналу йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, на підставі чого позивач просить суд визначити попередній розмір судового збору на підставі нормативної грошової оцінки вказаної у договорі оренди землі; визнати за ним, як спадкоємцем за законом, право власності на земельну ділянку, яка розташована на території Дніпровської селищної ради Верхньодніпровського району, площею 21.880 га. та кадастровим номером [NUMBER] (пай [NUMBER]), та зобов»язати реєстраційну службу Верхньодніпровського районного управління юстиції видати свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Ухвалою суду від 23.12.2014р. замінено відповідача з реєстраційної служби Верхньодніпровського районного управління юстиції на Дніпровську селищну раду Верхньодніпровського району (а.с.31). Заявою від 25.12.2014р. позивач змінив позовні вимоги та просив визнати за ним, як спадкоємцем за законом, право власності на земельну ділянку, яка розташована на території Дніпровської селищної ради Верхньодніпровського району, площею 21.880 га. та кадастровим номером [NUMBER] (а.с.54-55). В судове засідання позивач не з'явився, про час, день та місце судового засідання повідомлений належним чином. Представник позивача в судове засідання з'явився, позовні вимоги, з урахуванням змін, підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, вказаних в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання з'явився, проти задоволення позову не заперечував. Суд, заслухавши представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до Державного Акту на право колективної власності на землю серії [NUMBER]. колективному сільськогосподарському підприємству «Дніпровський» Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, передано у колективну власність 1481,0 га землі в межах згідно з планом, для сільськогосподарського використання (а.с.79-80). До списку пенсіонерів КСП «Дніпровське» станом на 01 грудня 1996 року включена, зокрема, [PERSON], яка проживала [ADDRESS] (а.с.83). Рішенням від 15.06.2001р. №112/2-22/ХХІІІ Дніпровська селищна рада вирішила видати державні акти на право приватної власності на земельні частки (паї) для ведення сільськогосподарського товарного виробництва громадянам, згідно з додатком (а.с.91). Додатком до Рішення Дніпровської селищної ради є Список власників сертифікатів, яким видаються державні акти на право приватної власності на земельну частку (пай), до якого включена [PERSON], з зазначенням площі земельної частки - 21,88 га (а.с.92). Відповідно до копії Державного акту на право приватної власності [NUMBER], [PERSON] є власником земельної ділянки площею 21,880 га, розташованої на території Дніпровської селищної ради. Державний акт виданий 06.12.2001р. та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №447 (а.с.84). Відповідно до ст. 125 ЗК право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтвом про право на спадщину (ч. 1 і ч. 2 ст. 126 ЗК). Отже [PERSON] набула право власності на зазначену земельну ділянку та оформила документи, що підтверджують це право, в порядку передбаченому чиним законодавством. Само по собі втрата виготовленого, зареєстрованого та виданого Державного Акту не припиняє права власності, оскільки така підстава припинення права власності не передбачена діючим законодавством. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 15 листопада 2012 року виконавчим комітетом Дніпровської селищної ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області (а.с. 5). Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається, зокрема із вищевказаної земельної ділянки. Позивач є чоловіком спадкодавця - [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим повторно 06.08.2013р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Верхньодніпровського районного управління юстиції Дніпропетровської області (а.с. 6). Відповідно до Змісту спадкової справи №196/2013 до майна померлої [PERSON], заяву про прийняття спадщини подав чоловік померлої - [PERSON] (позивач). Заяву про відмову від спадщини на користь [PERSON] подав син спадкодавця - [PERSON] (а.с.60-61). 21.08.2013р. представник позивача звернувся до нотаріальної контори з заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [PERSON] Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21.08.2013р., державний нотаріус Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Малашова Г.В. відмовила представнику позивача у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищезазначену земельну ділянку в зв'язку з тим, що представником позивача не надано оригіналу правовстановлюючого документу на земельну ділянки (а.с.11). Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (чч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України). Згідно зі ст.ст. 1217, 1223 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст.ст. 1258, 1261 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтями 1268, 1269 ЦК України, передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вищевикладене, а також те що, спадкодавець на день смерті був власником земельної ділянки; позивач є спадкоємцем першої черги, прийняв спадщину, подав до нотаріальної контори відповідну заяву; наявність інших спадкоємців судом не встановлено, то позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Обов'язок суду вирішити питання про розподіл судових витрат передбачений ст. ст. 214, 215 ЦПК України. При цьому суд зазначає, що норми ст. ст. 88, 214, 215 ЦПК України є нормами процесуального права, носять імперативний характер та не можуть бути змінені за згодою сторін (за виключенням випадків укладання мирової угоди). Таким чином, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 2400 (дві тисячі чотириста) грн. 22 коп. (а.с.1-1а).

Outcome: approved