Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-23 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обгрунтування позову посилається на те, що Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] уклали кредитний договір № ROWWGA00002147 згідно якого ПАТ КБ «ПриватБанк» надав [PERSON] кредит у розмірі 16690.59 (Долар США) на термін до 21.07.2017 р. Відповідач зобов'язувався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно договору, погашення заборгованості повинно здійснюватися щомісяця в період сплати. [PERSON] повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. У випадку порушення зобов'язань за кредитним договором, Відповідач сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Позивач зобовязання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав Відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами Кредитного договору. [PERSON] не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором № ROWWGA00002147. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, [PERSON] зобовязання за вказаним Договором не виконав, а отже відповідно до ч. 2 ст. 1050 України наслідками порушення Відповідачем зобовязань шодо повернення чергової частини суми кредиту є право Позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Станом на 16.07.2015 року [PERSON] має заборгованість - 5615,56 (Долар США), яка складається з наступного: 5516,30 (Долар США) - заборгованість за кредитом; 98,61 (Долар США) - заборгованість по процентам за користування кредитом; 0,65 (Долар США) - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Згідно ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання. Враховуючи наведене просили стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 5615.56 (Долар США), що за курсом 22,10 відповідно до службового розпорядження НБУ від 16.07.2015 року складає 124103,88 гри. за кредитним договором № ROWWGA00002147 від 25.07.2007 року та судові витрати. [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», треті особи, що не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача приватний нотаріус Радивилівського районного нотаріального округу [PERSON], Національний банк України, Служба у справах дітей Радивилівської районної державної адміністрації та орган опіки та піклування Бугаївської сільської ради про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними. В обгрунтуваннея позову посилається на те, що 25 липня 2007 року між [PERSON], та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір № ROWWGA00002147. Зазначений договір укладений сторонами із визначенням його змісту на основі стандартної форми, запропонованої Банком для будь-яких клієнтів-фізичних осіб. На час укладання кредитного договору, [PERSON] була достовірно надана інформація, про його фінансово-майновий стан та відповідно до умов надання кредитних коштів, ним була надана довідка про отримання доходу у національній валюті України за шість місяців, що передували місяцю отримання кредиту. У забезпечення виконання боргових зобовязань за кредитним Договором № ROWWGA00002147 від 25 липня 2007 року між [PERSON] та Банком було укладено Договір іпотеки № ВЕ 1 091993,091996 від 25.07.2007 року відповідно до умов якого ним передано Банку в іпотеку нерухоме майно трьохкімнатний будинок загальною площею 64,1кв. м, житловою площею 51,9 кв. м. з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в с.Бугаївка вул. Возєднання 4а Радивилівського району Рівненської області та на даний час використовується його сімєю. Правовідносини, які виникають із кредитного договору, за суттю є зобовязаннями, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його зобовязань. На день укладення кредитного Договору іноземний курс валюти становив 1 USD = 5 грн., та на сьогоднішній день становить 1 USD 1 = 22 грн. Отже, існує істотна зміна становища, щодо виконання боргових зобовязань за кредитним Договором. Тобто з підвищенням курсу іноземної валюти, сума боргу значно зросла, яку [PERSON] необхідно сплачувати, в звязку із чим значно погіршився його фінансовий стан. Отже, подальше виконання кредитного договору на умовах, що діють на даний час є порушенням одного із принципів цивільно - правових відносин, які закріплені у статті 3 Цивільного кодексу України - принципу справедливості. Такі умови кредитного договору є несправедливими, так як всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс його прав та обовязків на шкоду Позичальника, споживача кредитних послуг. Згідно із статтею 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, ч.1 статті 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до статті 236 Цивільного кодексу України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до приписів частиною 2 статті 548 Цивільного кодексу України недійсне зобовязання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобовязання (вимоги) спричиняє недійсність правочину, щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Також повідомив, що договір іпотеки не був погоджений у встановленому порядку Органом опіки та піклування, завданням якого є захист прав неповнолітніх та малолітніх дітей при вирішенні питання розпорядження майном, яким вони володіють чи користуються. У будинку який є предметом застави за договором іпотеки на час укладання договору проживали і проживають на даний час неповнолітні діти [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. У звязку з неповерненням коштів ним за вказаним кредитом може відбутися позбавлення неповнолітніх дітей єдиного місця проживання - будинку, що є предметом застави за договором іпотеки. На час укладення кредитного договору 25.07.2007 року ним дійсно не було повідомлено Банк про міце проживання його дітей без реєстрації. Відповідно до ч.6 ст. 203 ЦК України правочин, що вчиняється батьками, не може суперечити правам та інтересам їх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ч.3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченні або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобовязуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобовязання. Відповідно до ч. 2 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці до 14 років є місцем проживання її батьків або одного із них з ким вона проживає. Відповідно до ч.1 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч.2 ст. 39 ЦПК України права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до 14 років а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи визначені законом. З огляду на викладене просив суд врахувати, що при укладенні Договору Іпотеки Банком в порушення вимог закону України «Про охорону дитинства», ст. 71 п.1 п.п.3 ЦК України не встановлено факт права користування предметом застави неповнолітніх дітей та не отримано для цього дозволу. Враховуючи наведене просив визнати недійсним кредитний Договір № ROWWGA00002147 від 25 липня 2007 року, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та позичальником [PERSON] та Договір іпотеки № ВЕ 1 091993,091996 від 25.07.2007 року, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та позичальником [PERSON] і посвідченим нотаріально приватним нотаріусом Радивилівського районного нотаріального округу [PERSON] і зареєстрованим в реєстрі за № 3192 від 25 липня 2007 року. Також, просив зобовязати приватного нотаріуса Радивилівського районного нотаріального округу [PERSON] виключити з реєстру іпотеку та заборонити відчуження запис про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна, яке було передано у іпотеку за Договором іпотеки укладеним між Позивачем [PERSON] та Банком 25.07.2007 року, а саме нерухоме майно - трьохкімнатний будинок, загальною площею 64,1кв. м, житловою площею 51,9 кв. м., що розташований за адресою: 4а вулиці Возєднання, у селі Бугаївка Радивилівського району Рівненської області, яка належить [PERSON]. Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» за первісним позовом в судове засідання не зявився і надіслав лист за №961/16 від 24.03.2016 року в якому позовні вимоги підтримав і просив справу розглянути в їх відсутність. В задоволенні зустрічних вимог просили відмовити з підстав викладених в запереченні.\~ \~\~\~\~\~\~\~ Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом в судовому засіданні проти задоволення первісного позову заперечував та просив задовольнити зустрічний позов з викладених в ньому підстав. Представник органу опіки та піклування Бугаївської сільської ради [PERSON] просила при вирішенні спору не позбавляти права на житло малолітніх дітей, які за адресою: с.Бугаївка по вул. Возєднання 4а, проживають із самого народження без реєстрації, так як на час оформлення кредиту до сільської ради для надання висновку ніхто не звертався, а отже орган опіки не міг процесуально вплинути на прийняття такого рішення. Представник служби у справах дітей Радивилівської районної державної адміністрації [PERSON] просила не позбавляти неповнолітніх дітей які там проживають із народження права на житло та врахувати, що до комісії жодних звернень не було, а тому свого висновку при укладенні іпотечного кредиту не надавали. Приватний нотаріус Радивилівського районного нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявився та надіслав лист за № 615-01/16 від 23.11.2015 в якому справу просив розглянути в його відсутність. Представник Національного банку України в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи належним чином повідомлені.\~\~\~\~\~\~\~\~ \~\~\~\~\~\~\~\~ Заслухавши пояснення сторін, свідків дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. 25.07.2007 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» укладено кредитний договір № ROWWGA00002147 відповідно до якого [PERSON] надано кредитні кошти у вигляді невідновлювальної кредитної лінії в сумі 16\~690,59 (Долар США) зі сплатою за користування кредитом відсотків в розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,2 % від суми виданого кредиту щомісячно та 1.5% від суми кредиту на момент надання кредиту на термін до 21.07.2017 року. \~\~\~\~ В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] 25.07.2007 року було укладено договір іпотеки № ВЕ 1 091993,091996 відповідно до умов якого ним передано Банку в іпотеку нерухоме майно трьохкімнатний будинок загальною площею 64,1кв. м, житловою площею 51,9 кв. м. з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в с.Бугаївка вул.Возєднання 4а Радивилівського району Рівненської області. В порушення умов кредиту [PERSON] своєчасно не надав грошові кошти для погашення кредиту відсотків та комісії тобто порушив свої зорбовязання за кредитним договором. Згідно ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання. Відповідно до ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України наслідком порушення [PERSON] зобовязань щодо повернення чергової частини кредиту є право позивача достроково вимагати повернення чергової частини суми кредиту. Станом на 16.07.2015 року сума боргу склала 5\~615,56 (Долар США), яка складається із 5516,30 (Долар США) - заборгованість за кредитом, 98,61 (Долар США) - заборгованість по процентам за користування кредитом та 0,65 (Долар США) - пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором. З таким розрахунком суд погоджується. Таким чином, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підставні. Отже, до стягнення із [PERSON] підлягає 5\~615,56 (Долар США) та сплачений судовий збір в сумі 1241 грн.04 коп. Під час судового слідства судом не встановлено порушень вимог діючого законодавства України ПАТ КБ «ПриватБанк» під час укладення кредитногого договору 25.07.2007 року в іноземній валюті. При цьому судом враховано, що всі умови договору були погодженні і визнанні [PERSON] Крім того, до подачі позову 05.08.2015 року [PERSON] всі платежі передбачені договором сплачувались в повному обсязі та в строк зазначений в договорі. Статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» передбачено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до Закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до Закону. За змістом цієї норми закону, а також статей 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», статті 177 СК України дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах обовязок батьків. З метою гарантування декларованого державою пріоритету інтересів дитини закон передбачає додаткові засоби контролю з боку держави за належним виконанням батьками своїх обовязків, установлюючи заборону для батьків малолітньої дитини вчиняти певні правочини щодо її майнових прав без попереднього дозволу органу опіки та піклування. Згідно з положеннями частин четвертої та пятої статті 177 СК України орган опіки та піклування проводить перевірку заяви про вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини та надає відповідний дозвіл, якщо в результаті вчинення правочину буде гарантоване збереження права дитини на житло. За змістом частини шостої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України правочин, що вчинений батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним. \~\~\~\~ За таких обставин вчинення батьками малолітньої дитини певного правочину за відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 177 СК України заборону. Проте, сам по собі цей факт не є безумовним підтвердженням наявності підстав для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнаний недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої предявлений позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення. Згідно зі ст.9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При цьому ЦК України, як і спеціальний Закон України «Про іпотеку», не містять норм, які б зменшували або обмежували право членів сімї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку. \~\~\~\~ У справі встановлено, малолітні [PERSON] та [PERSON] не мали і не мають права власності на будинок в с.Бугаївка вул. Возєднання 4а Радивилівського району Рівненської області. Фак проживання дітей в зазначеному будинку із дня їх народження є безспірним. Отже, вони набули права користування житлом - зазначеним будинком, як члени сімї власника відповідно до статті 405 ЦК України, статті 18 Закону України «Про охорону дитинства», та зберігають це право протягом часу перебування будинку в іпотеці. \~\~\~\~ Крім того, Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 9 жовтня 1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 13 травня 1980 року в справі Артіко проти Італії (пункт 35), рішення від 30 травня 2013 року визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. Порушення [PERSON] умов кредитного договору та в звязку з цим звернення банком стягнення на переданий в іпотеку будинок імовірні. Проте імовірність виникнення такої ситуації в майбутньому не може слугувати достатньою підставою для висновку про необхідність захисту, шляхом визнання недійсним іпотечного договору, примарного права малолітніх на збереження саме цього будинку як місця їх проживання. З огляду на вищенаведене та аналізу правових норм правочин, що вчинений батьками (усиновлювачами) стосовно нерухомого майна, право власності на яке чи право користування яким мають діти, за відсутності обовязкового попереднього дозволу органу опіки та піклування може бути визнаний судом недійсним (ч.6 ст. 203, ч.1 ст. 215 ЦК України) за умови, якщо буде встановлено, що оспорюваний правочин суперечить правам та інтересам дитини, - звужує обсяг існуючих майнових прав дитини та/або порушує охоронювані законом інтереси дитини, зменшує або обмежує права та інтереси дитини щодо жилого приміщення, порушує гарантії збереження права дитини на житло. Сам по собі факт відсутності обовязкового попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення оспорюваного правочину не є безумовною підставою для визнання його недійсним. Крім того, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (стаття 3 ЦК України). Відповідно до частин другої та третьої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобовязана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. З приводу цього суд приходить до висновку, що власник майна, який є одночасно законним представником неповнолітніх та укладає правочини, які впливають на права дитини, повинен діяти добросовісно та в інтересах дітей, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій. Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, яке передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини, а може спричинити інші наслідки, передбачені законодавством, які застосовуються органами опіки та піклування. [PERSON] - батько малолітніх, укладаючи оспорюваний договір іпотеки, повідомив нотаріусу неправдиві відомості про те, що в будинку ніхто інший крім нього та дружини не проживає. З огляду на наведені обставини та правового висновку Верховного Суду України, зроблені за результатами розгляду справ № 6-384цс15 від 30 вересня 2015року, суд враховує також, що дії [PERSON] під час укладення іпотечного договору не можуть вважатися добросовісними. При цьому обставин, які б свідчили про недобросовісність іпотекодержателя - банку, не встановлено. За таких обставин суд не знаходить підстав для задоволення позову про визнання недійсним як кредитного так і іпотечного договорів, оскільки їх укладення хоч і відбулося без попереднього дозволу органу опіки та піклування, проте не призвело до звуження обсягу, зменшення чи обмеження існуючого права малолітніх на користування житлом - будинком в с. Бугаївка вул. Возєднання 4а Радивилівського району Рівненської області. Що стосується заяви представника Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про застосування строків позовної давності до позовних вимог [PERSON] суд зазначає наступне. Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно статті 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (пункт 1), за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (пункт 5). Статтею 267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (пункт 3), сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (пункт 4). Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу Українивід 01.12.2004 N 18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено, що поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших Законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і Законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. З урахуванням наведеного, оскільки прав та охоронюваних законом інтересів позивача, про захист яких він просить у позові, відповідачем не порушено, і суд відмовляє позивачу у позові по суті в зв'язку з безпідставністю позовних вимог, питання порушення строку позовної давності (за даних обставин) не впливає на суть винесеного рішення і відповідно, строк позовної давності, як спосіб захисту саме порушеного права, при вирішенні даного спору застосуванню не підлягає. На підставі викладеного та

Outcome: approved