Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-16 00:00:00

01.09.2016 року ПАТ «ОТП Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 09.10.2006 р. між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна» (правонаступником якого є ЗАТ «ОТП Банк», надалі - АТ «ОТП Банк») та [PERSON] був укладений Кредитний договір №ML-201/255/2006. Остаточний строк повернення кредитних коштів - 09.10.2026 р. Згідно з Кредитним договором, Банк надав [PERSON] кредит в сумі 56 000,00 доларів США., а [PERSON] в свою чергу, зобов'язався прийняти, належним чином використати, та повернути Банку вказані кредитні кошти у строки, зазначені в Кредитному договорі (зокрема, в п. 1.6. Кредитного договору, з підпунктами), а також сплатити відповідну плату за користування Кредитом, в порядку та на умовах, що визначені Кредитним договором (зокрема, в п.п. 1.4., 1.5. Кредитного договору, з підпунктами). Згідно з п. 1.5.1. з підпунктами частини 2 Кредитного договору повернення відповідної частини кредиту та сплата процентів здійснюється [PERSON] щомісяця у розмірі та строки визначені у Графіку Платежів. Незважаючи на умови Договору, Позичальник не виконує своїх обов'язків по погашенню кредиту. На підставі викладеного, у [PERSON] станом на 27.04.2016 р. утворилася заборгованість: по тілу кредиту за Кредитним договором складає 33103,94 доларів США, по нарахованим та не сплаченим відсоткам за Кредитним договором складає 7970,52 доларів США. Відповідно до пункту 1.9. Кредитного договору, ч.2 ст. 1050 та ч.2 ст. 1054 Цивільного кодексу України в разі порушення [PERSON] своїх зобов'язань за Кредитним договором Позивач має право достроково стягнути заборгованість по Кредиту, відсоткам та комісії, вимагати виконання інших зобов'язань за Кредитним договором. 09.10.2006 р. в забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] по Кредитному договору було укладено Договір поруки №СGML-201/255/2006 (далі по тексту - Договір Поруки) між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна» (правонаступником якого є ЗАТ «ОТП Банк») та [PERSON] Відповідно до п. 1.1 ст. 1 Договору поруки [PERSON] прийняла на себе зобов'язання відповідати за повне та своєчасне виконання Боржником [PERSON].) його зобов'язань перед Кредитором (Позивачем) за Кредитним договором, в повному обсязі таких зобов'язань. Також п. 1.2 ст. 1 Договору поруки передбачено, що Поручитель та Боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що Кредитор може звернутись з вимогою про виконання боргових зобов'язань як до Боржника так і до Поручителя, чи до обох одночасно. Позивач просить суд стягнути з солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь АТ «ОТП Банк» заборгованість за Кредитним договором у сумі 41 074,46 доларів США та витрати по сплаті судового збору в розмірі 15 287,43 гривень. Представник позивача у судове засідання не з'явився, в позовній заяві просить суд справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, в судове засідання не з'явилися, причини своєї неявки суду не повідомили, від уповноваженого представника відповідачів до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутності відповідачів з урахуванням наданих заперечень. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України в зв`язку з неявкою сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються в обґрунтування своїх позовних вимог та заперечень, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за заявою фізичних або юридичних осіб, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами й іншими особами, що беруть участь у справі. Судом встановлено та матеріалами справи доведено, що 09.10.2006 р. між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна» (правонаступником якого є ЗАТ «ОТП Банк», надалі - АТ «ОТП Банк») та [PERSON] був укладений Кредитний договір №ML-201/255/2006. Остаточний строк повернення кредитних коштів - 09.10.2026 р. Згідно з Кредитним договором Банк надав [PERSON] кредит в сумі 56 000,00 доларів США., а [PERSON] в свою чергу, зобов'язався прийняти, належним чином використати, та повернути Банку вказані кредитні кошти у строки, зазначені в Кредитному договорі (зокрема, в п. 1.6. Кредитного договору, з підпунктами), а також сплатити відповідну плату за користування Кредитом, в порядку та на умовах, що визначені Кредитним договором (зокрема, в п.п. 1.4., 1.5. Кредитного договору, з підпунктами). Згідно з п. 1.5.1. з підпунктами частини 2 Кредитного договору повернення відповідної частини кредиту та сплата процентів здійснюється [PERSON] щомісяця у розмірі та строки визначені у Графіку Платежів. Незважаючи на умови Договору, Позичальник не виконує своїх обов'язків по погашенню кредиту. На підставі викладеного, у [PERSON] станом на 27.04.2016 р. утворилася заборгованість, яка по тілу кредиту за Кредитним договором складає 33103,94 доларів США, по нарахованим та не сплаченим відсоткам за Кредитним договором складає 7970,52 доларів США, що підтверджується розрахунком заборгованості. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Стаття 1049 ЦК України зазначає, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Згідно ч. 1ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до ч. 1,2 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідач [PERSON] порушив умови договору, не виконавши свої зобов'язання за кредитним договором внаслідок чого утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню з [PERSON] у судовому порядку. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги до [PERSON] про стягнення заборгованості законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. Посилання [PERSON] на недоведеність розміру заявлених вимог є безпідставними і розмір заборгованості в порядку ст. 60 ЦПК України відповідачем не спростований. Вирішуючи позовні вимоги, заявлені до [PERSON], суд виходить з наступного. Встановлено, що 09.10.2006 р. в забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] по Кредитному договору було укладено Договір поруки №СGML-201/255/2006 (далі по тексту - Договір Поруки) між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна» (правонаступником якого є ЗАТ «ОТП Банк») та [PERSON] Відповідно до п. 1.1 ст. 1 Договору поруки [PERSON] прийняла на себе зобов'язання відповідати за повне та своєчасне виконання Боржником [PERSON].) його зобов'язань перед Кредитором (Позивачем) за Кредитним договором, в повному обсязі таких зобов'язань. Також п. 1.2 ст. 1 Договору поруки передбачено, що Поручитель та Боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що Кредитор може звернутись з вимогою про виконання боргових зобов'язань як до Боржника так і до Поручителя, чи до обох одночасно. Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Згідно із ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, коли кредитор протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до ч.1 ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч.1ст.252ЦК). Разом з тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч.2ст.251 та ч.2ст.252ЦК). З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (п.4.1 договору поруки) про його дію до повного виконання зобов'язань за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч.1ст. 251 та ч.1 ст. 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч.4 ст.559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки належить до преклюзивних строків. Разом з тим позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256ЦК). При цьому відповідно до чч.1 та 5 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли в кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо порука припинилась (у тому числі й на підставі непред'явлення кредитором відповідної вимоги до поручителя протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання), інститут позовної давності не застосовується, тому що право кредитора на пред'явлення вимоги до поручителя та обов'язок поручителя відповідати перед кредитором за порушене позичальником зобов'язання припинилися. Отже, непред'явлення кредитором вимоги до поручителя протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання в разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, й обов'язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов'язанням. Судова практика Верховного Суду України в період з 17.09.2014 року свідчить, що порука безумовно припиняється в разі реалізації кредитором права на дострокове повернення кредиту шляхом направлення відповідної вимоги, та пропуску шестимісячного строку на подання позову до поручителя (постанови ВС України №6-1 Обцс 14, 6-75цс14, 6-190цс14, 6- 616цс15, 6-1085ц15, 6-933цс15, 6-213цс15, 6-352цс15, 6-263цс15, 6-2056цс15, 6-436цс15, 6- 2017ц15, 6-1599цс15, 6-18цс16, 6-2875цс15, 6-1301цс15. №6-190цс14 від 21.01.2015 р. №6-3831 1св14 від 03.12.2014 р. №6-170цс14 від 17.09.2014 року). Отже, кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, який був змінений ним відповідно до п. 1.9.1 Кредитного договору, шляхом направлення відповідної вимоги на адресу поручителя [PERSON], 16.06.2014 року, яка отримана 28.06.2014 року, а саме з 01.07.2014 року (три календарних дні), про що свідчить вимога від 16.06.2014 року, не пред'явив вимоги до поручителя. Останній день подання позову до поручителя сплив 01.01.2015 р. Оскільки позовну заяву до поручителя було подано лише 01.09.2016 р. (а.с.1), кредитор у межах своїх прав передбачених кредитною угодою в односторонньому порядку змінив строк її виконання встановивши нову дату - 01.07.2014 року, кредитор в межах шестимісячного строку від нової дати виконання кредитної угоди не заявив свої вимоги до поручителя, у зв'язку і з чим, суд приходить до висновку, що порука [PERSON] перед кредитором за договором поруки №СGML-201/255/2006 припинена згідно зі ч.4ст. 559 ЦК України, а відтак, підстав для покладення на поручителя [PERSON] відповідальності за невиконання умов договору позичальником [PERSON] суд не вбачає, а тому, в задоволенні позову про стягнення заборгованості з поручителя слід відмовити. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та на користь Банку підлягає стягненню з відповідача [PERSON] заборгованість за Кредитним договором у сумі 41 074,46 доларів США. З підстав ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь банку необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору.

Outcome: partial