Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-06 00:00:00

02.04.2015 року, в суд надійшла позовна заява ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (далі - Товариство) до [PERSON] , в якій просить: -«Звернути стягнення на підставі Договору застави № PCL-001/033/2008 від 22 лютого 2008 року на заставне майно: MITSUBISHI PAJERO SP, реєстраційний д.н. [NUMBER] ; рік випуску-2007; колір сірий; кузов [NUMBER] ; тип - Легковий універсал (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] видане УДАІ ГУ МВС України в м. Києві 12 лютого 2008 року), яке належить на праві власності [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] паспорт серія [NUMBER] , виданий Радивилівським РВ УМ ВС України в Рівненській області, 02.04.1999 року; дата народження [INFO] ; місце проживання: [ADDRESS] ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (адреса: 03680, м. Київ, вул. Фізкультури, 28-Д, р/р № [NUMBER] в AT «ОТП Банк», МФО 300528, код ЄДРПОУ 36789421) шляхом проведення прилюдних торгів, встановивши початкову ціну на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій; - Кошти отримані від реалізації заставного майна направити на погашення заборгованості в сумі 2 972 741,12 (два мільйони дев`ятсот сімдесят дві тисячі сімсот сорок одна) гривня та 12 копійок перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за Кредитним договором № CL-001/033/2008 від 22 лютого 2008 року.» (а.с.1-4). Свої вимоги мотивує тим, що згідно з Договором №СL-001/033/2008 від 22.02.2008 року, ЗАТ »ОТП Банк» надав [PERSON] кредит в сумі 18000,00 дол. США строком по 22.02.2013 року для придбання автомобіля «MITSUBISHI PAJERO SP», зі щомісячною сплатою платежів, а також передбачені штрафні санкції у вигляді пені. Згідно з Договором № РСL-001/033/2008 від 22.02.2008 року, у виконання договірних зобов`язань, [PERSON] передав Банку в заставу автомобіль «MITSUBISHI PAJERO SP», державний номерний знак [NUMBER] . Згідно з Договором відступлення права вимоги від 20.07.2011 року, Договору комісії від 20.07.2011 року, Договору купівлі - продажу від 20.07.2011 року, Банк переуступив Товариству право вимоги по Договору. Умови Договору відповідач належним чином не виконує, а тому Товариство вимушене звернутися до суду за захистом своїх прав. В судовому засіданні, представник Товариства позов підтримав, просить його задовольнити. Представник відповідача позов не визнав, мотивуючи тим, що підстав для звернення стягнення на предмет застави, в забезпечення стягнення коштів в сумі 2 972 741, 12 грн. немає, оскільки згідно з рішенням Подільського районного суду м.Києва від 29.05.2012 року, по справі №2607/4412/12, до стягнення підлягають кошти в сумі 13 229,83 дол. США, які і мають бути стягнені згідно з цим рішенням суду. Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 12.10.2016 року зазначений позов був задоволений частково, а саме: в частині звернення стягнення на предмет застави, шляхом проведення прилюдних торгів, встановивши початкову ціну на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій в сумі 13 229,83 дол. США, що станом на 15.11.2011 року, є еквівалентом 105 604,47 грн. Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 30.01.2017 року Апеляційну скаргу представника відповідача на рішення Подільського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2016 року відхилено і відповідне рішення залишене без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.10.2017 року рішення Подільського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2016 року, ухвалу апеляційного суду м. Києва від 30 січня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Під час нового розгляду справи суд встановив, що з Договору від 22.02.2008 року №СL-001/033/2008, (далі-Договір), ЗАТ «ОТП Банк» (далі - Банк) надав [PERSON] кредит в сумі 18 000,00 дол. США строком по 22.02.2013 року для придбання автомобіля «MITSUBISHI PAJERO SP», зі щомісячною сплатою платежів , а також передбачені штрафні санкції у вигляді пені.(а.с.6-15). Згідно з Договором № РСL-001/033/2008 від 22.02.2008 року, на виконання договірних зобов`язань, [PERSON] передав Банку в заставу автомобіль «MITSUBISHI PAJERO SP», державний номерний знак [NUMBER] (а.с.16-17). Згідно з Договором відступлення права вимоги від 20.07.2011 року (а.с.23-27), Договору комісії від 20.07.2011 року (а.с.28-40), Договору купівлі - продажу від 20.07.2011 року (а.с.41-54), Банк переуступив Товариству право вимоги по Договору. Представник позивача до суду звернувся із заявою про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач свого права на участь у судовому засіданні не використав, про розгляд справи судом повідомлений належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, в тому числі врахувавши позицію Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладену в ухвалі від 11.10.2017 року, дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Згідно з п. 1. ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частина 1 статті 546 ЦК України та частина 1 статті 1 Закону України «Про заставу» визначає, що застава є видом забезпечення виконання зобов`язання. Згідно з ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави), що кореспондується з ст. 1 Закону України «Про заставу». Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором, що кореспондується з ст. 19, 20 Закону України «Про заставу». Згідно з ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. У разі часткового виконання боржником зобов`язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі. Відповідно до ст. 593 ЦК України право застави припиняється, зокрема, у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою, що кореспондується з ст. 26, 28 Закону України «Про заставу». Отже, з аналізу відповідних норм законодавства можна зробити висновок, що: 1) кредитор ТОВ «ОТП Факторинг Україна» має не виконане зобов`язання боржника [PERSON] (згідно з договорами від 22.02.2008 року №СL-001/033/2008 про надання кредиту, № РСL-001/033/2008 про заставу, договором відступлення права вимоги від 20.07.2011 року, договору комісії від 20.07.2011 року, договору купівлі - продажу від 20.07.2011 року), що встановлено рішенням Подільського районного суду м.Києва від 29 травня 2012 року та яке набрало законної сили; 2) у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Стосовно апеляцій представника відповідача та зауважень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ щодо строку позовної давності суд зазначає наступне. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки згідно з ст. 257 ЦК України. Спеціальна позовна давність щодо стягнення на заставлене майно не встановлена ст. 258 ЦК України. Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (накладення стягнення на заставлене майно тощо). Кредитор («ОТП Факторинг Україна») не пропустив строк позовної давності до основної вимоги (щодо стягнення коштів з боржника за кредитним договором) та намагався у судовому порядку примусово змусити боржника виконувати свої зобов`язання. Крім цього, відповідно до ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Отже, з аналізу положень Глави 19 ЦК України, а також враховуючи, що кредиторові не допомогло навіть судове рішення змусити боржника виконувати свої зобов`язання, був використаний механізм забезпечення зобов`язань, такий як застава, шляхом звернення до суду щодо стягнення на предмет застави протягом трьох річного періоду з моменту набрання законної сили відповідним рішенням Подільського районного суду м.Києва від 29 травня 2012 року, тому строк позовної давності не пропущений. Подібна правова думка міститься у постанові Касаційного цивільного суду від 11.09.2019 у справі № 201/13602/16-ц. Стосовно апеляцій представника відповідача та зауважень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ щодо відсутності реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження згідно з ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 577 ЦК України застава рухомого майна може бути зареєстрована на підставі заяви заставодержателя або заставодавця з внесенням запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону України «Про заставу» застава рухомого майна може бути зареєстрована відповідно до закону. Тобто, у зазначених правових нормах законодавець використовує слово «може», на відміну від нерухомого майна, де використовується слово «підлягає». Крім цього, правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна встановлює Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. Згідно з ч. 3 ст. 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» на підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом. Задоволення прав чи вимог декількох обтяжувачів, на користь яких встановлено обтяження одного й того ж рухомого майна, здійснюється згідно з пріоритетом, який визначається в порядку, встановленому цим Законом. Тому, відсутність реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження (рухомого майна) у даному конкретному спорі не має значення, оскільки обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами та відсутня необхідність встановлювати пріоритет обтяження, а також взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності відповідним правочином і відсутність такої реєстрації не призводить до його нікчемності. Як вбачається з рішення Подільського районного суду м.Києва від 29.05.2012 року, по справі №2607/4412/12 (а.с.157-158), на виконання умов Кредитного договору №СL-001/033/2008 від 22.02.2008 року, до стягнення підлягають кошти в сумі 13 229,83 дол. США, що станом на 15.11.2011 року, становило в сумі 105 604,47 грн. Підстав для звернення стягнення на предмет застави, у забезпечення стягнення коштів в сумі 2 972 741,12 грн. у суду немає за відсутністю рішення компетентного органу, яким визначено таку суму боргу. Докази, які свідчать про належне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань в матеріалах справи відсутні. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем заявлялася немайнова вимога, яка задоволена, тому згідно з Законом України «Про судовий збір» станом на дату подачі позову (квітень 2015 року) із вимогою немайнового характеру підлягав сплаті судовий збір у сумі 243,60 грн., які і підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі ст. ст. 256, 264, 266, 512, 516, 526, 546, 572, 589, 590, 593, 577 1054 ЦК України та

Outcome: partial