Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

01.07.2020 року позивач [PERSON] , [INFO] , звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON] , [INFO] , в якому просить розірвати шлюб, укладений між сторонами та зареєстрований 08.08.2003 року Першим відділом реєстрації актів громадянського стану Приморського районного управління юстиції м.Одеси, актовий запис № 195, посилаючись на те, що від шлюбу у сторін народилась дитина, однак, подружні стосунки не складаються, не має спільних інтересів, почуття поваги та любові остигли, спільне господарство не ведуть, шлюбні відносини фактично припинені, проживають разом за адресою місця реєстрації, примирення та збереження шлюбу неможливі, у зв`язку із чим, позивач змушений звернутися до суду із позовом. Спору з приводу проживання дитини на теперішній час відсутній, дитина залишиться проживати разом з позивачем. Спору щодо поділу спільного майна на теперішній час не існує. Відповідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.07. 2020 року вищевказану справу було розподілено судді Гниличенко М.В. Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 09.07.2020 року справа була відкрита за правилами спрощеного позовного провадження, передбаченого ст.ст.274-279 ЦПК України, оскільки підпадає під ознаки малозначної справи, з повідомленням /викликом/ сторін за наявними у справі матеріалами. Вищевказана ухвала була направлена сторонам по справі та відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства відповідачу був наданий строк для подання відзиву на позовну заяву, заперечень, подання зустрічного позову або клопотання про слухання справи у судовому засіданні з викликом сторін. Відповідач правом на подання відзиву не скористався. Позивач [PERSON] до судового засідання з`явилась, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] до судового засідання з`явився, не заперечував проти розірвання шлюбу. Дослідивши матеріали справи, заслухавши позивача та відповідача, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] /до шлюбу - « [PERSON] »/ 08.08.2003 року уклали шлюб, який зареєстрований Першим відділом реєстрації актів громадянського стану Приморського районного управління юстиції м.Одеси, актовий запис № 195, що вбачається із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 08.08.2003 року / а.с.12/. Судом встановлено, що від шлюбу у сторін народилась дитина - [PERSON] , [INFO] , що вбачається із копії свідоцтва про народження, яке видано 28.05.2004 року серія [NUMBER] , батьками в якому вказані сторони по справі /а.с.7/. Шлюб у сторін носить формальний характер, подружні стосунки між ними не підтримуються, з травня 2020 року проживають окремо, спільного господарства сторони не ведуть, спору щодо поділу спільного майна на теперішній час не заявляють, матеріальну допомогу на дитину надає в добровільному порядку. Згідно з ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім`ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім`ю - шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання та право одного з них розірвати шлюб, не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах. На підставі викладеного, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved