Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-21 00:00:00

У січні 2018 року Виконком Центрально-Міської районної у місті ради звернувся в інтересах дітей: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позивач просив позбавити [PERSON] батьківських прав у відношенні малолітніх дітей - [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO]. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час розгляду справи була повідомлена належним чином, заперечень проти позову не надала. Заслухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] [INFO], є матір'ю дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження ( а.с. 6,8,10,12). Відомості про батьків у свідоцтвах про народження дітей записані відповідно до ст. 135 Сімейного кодексу України, про що свідчать витяги з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію народження дітей, видані Центрально-Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області.( а.с.9,11,13,14). Згідно з наказами служби у справах дітей Виконкому Центрально-Міської районної у місті ради від 15.01.2016 №4-П, 07.05.2012 №47 та від 18.05.2012 №57 діти [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], перебувають на обліку у справах дітей, як такі що опинились у складних життєвих обставинах. ( а.с. 36-38). Відповідачка злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню, навчанню та утриманню дітей: не здійснює за ними належний догляд, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, не цікавиться навчанням дітей, що підтверджується інформаціями Криворізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №1 Криворізької міської ради Дніпропетровської області, Комунального комбінованого дошкільного навчального закладу №306 та Криворізького міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді. ( а.с.15, 20,23) Відповідно довідки КЗ «Криворізький психоневрологічний диспансер» з 02 липня 2012 відповідачка перебуває на диспансерному обліку в наркологічному кабінеті Центрально-Міського району м. Кривого Рогу з приводу хронічного алкоголізму, а у період з 20.10.2017 по 10.11.2017 [PERSON] пройшла курс лікування від алкогольної залежності в стаціонарному відділенні Комунального закладу «Криворізький психоневрологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради, але продовжує зловживати алкогольними напоями. ( а.с. 24) З 29.09.2017 малолітні діти [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], за ініціативою служби у справах дітей виконкому районної у місті ради, були влаштовані та перебувають там до теперішнього часу до Комунального закладу «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Криворізької міської ради, оскільки гр.[PERSON] належним чином не доглядала за ними, постійно залишала дітей на свою матір, гр.[PERSON], а сама бродяжила та вживала алкогольні напої. ( а.с. 32-33). Житлово-побутові та санітарно-гігієнічні умови проживання малолітніх дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], є незадовільними, що убачається із Акту обстеження умов проживання від 26.09.2017 року, складеного комісією у складі директора, класного керівника та заступника директора по виховній роботі КЗШ №1, відповідно до якого будинок [ADDRESS], в якому проживає відповідачка разом із дітьми перебуває в аварійному стані, відсутні -газо та водопостачання, каналізація, у деяких вікнах відсутнє скло, в приміщенні відчувається неприємний запах.( а.с.16,21) Постановами Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.04.2013 року та 26.06.2014 року [PERSON] неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 184 КУпАП за ухилення від належного виконання передбачених законодавством обов'язків, щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання своїх дітей.( а.с.39-40) З 2012 року родина [PERSON] перебуває на обліку у Криворізькому міському центрі соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, фахівцями якого проводилась відповідна індивідуально-профілактична робота, яка не дала позитивних результатів, оскільки у відповідачки відсутнє бажання брати особисту участь у вирішенні складних життєвих обставин, поверненні малолітніх дітей до біологічної сім'ї у зв'язку із чим питання про стан виконання [PERSON] батьківських обов'язків неодноразово розглядалося на засіданнях комісії з питань захисту прав дитини та з питань взаємодії суб'єктів соціальної роботи з сім'ями, які опинились у складних життєвих обставинах. Зі змісту ч. ч. 2, 5 ст. 150, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Частинами 1, 2 ст. 155 СК України передбачено здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановлене законом. Крім того, ч. ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини. Батьки або особи, що їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати до самостійного життя та праці. За правилами ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Відповідно до роз'яснень пунктів 15,16,18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У рішенні «Хант проти України» Європейський суд з прав людини наголошує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35-36, п. 90)0, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78). Однак, відповідно до ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно частини другої статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. З огляду на зазначене суд приходить до висновку, що є всі підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дітей. Згідно статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання як розподілити між сторонами судові витрати. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України "Про судовий збір" від 08 липня 2011 року № 3674-VI (з наступними змінами та доповненнями) встановлено, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Частиною 1 статті 4 ЗУ "Про судовий збір" передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Позивач звернувся до суду з позовом 30 січня 2018 року. Враховуючи викладене, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 704.80 грн.

Outcome: approved