Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-01 00:00:00

У травні 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» (надалі по тексту ТОВ «Вердикт Фінанс») звернулось до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідачів заборгованість за Кредитним договором в сумі 35065,18 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач вказали, що 10 травня 2005 року між АІКБ «УКРСИББАНК», який в подальшому змінив свою назву на ПАТ "УКРСИББАНК" та [PERSON] був укладений Кредитний договір. Відповідно до умов Договору, відповідачу [PERSON] надано кредит в сумі 59229,00 грн., на строк з 10.05.2005 р. по 09.05.2010 року. 10 травня 2005 року, також був укладений договір поруки, відповідно до якого [PERSON], як поручитель, поручається за виконання [PERSON] обов'язків, які виникли на підставі договору. Попри взяті на себе зобов'язання, відповідачі умови Договору не виконали, своєчасно суму отриманого кредиту та нараховані відсотки за користування кредитом не повернули, що призвело до заборгованості, яку позивач просить стягнути. У судове засідання від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. При цьому вказав, що не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Дослідивши та проаналізувавши обставини справи, суд дійшов наступного. Суд вважає можливим розглянути справу заочно. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). В силу вказаних норм 20.01.2012 року Публічне акціонерне товариство «УКРСИББАНК» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс», відповідно до Договору факторингу свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами до боржників. 10 травня 2005 року між акціонерним інноваційним комерційним банком «УКРСИББАНК», який в подальшому змінив свою назву на ПАТ "УКРСИББАНК" та [PERSON] укладено кредитний договір № 0Г 00 А 7417 Д. Відповідно до умов зазначеного договору позивач зобов'язався надати відповідачу грошові кошти в сумі 59 229,00 гривень, на строк з 10 травня 2005 року до 09 травня 2010 року, а відповідач зобов'язався в порядку та на умовах визначених кредитним договором, повернути Банку кредит, сплатити проценти за користування кредитом, неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного Кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. З метою забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов'язань за Кредитним договором, 10 травня 2005 року між АІКБ «УКРСИББАНК» та [PERSON] був укладений договір поруки № 0Г 00 А 7417 П. Відповідно до умов зазначеного договору, [PERSON] поручилась перед банком відповідати за належне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань, що витікають з Кредитного договору. Позичальник і поручитель відповідають перед банком як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право банка вимагати виконання зобов'язань, вказаних у цьому договорі, повністю (чи у будь-якій його частині) як від позичальник та поручителя разом, так і від кожного окремо. Відповідно до умов ст. ст. 543, 554 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Зобов'язання повинні виконуватись належним чином, згідно з вимогами договору та у встановлений строк, що передбачено ст.ст. 526,527, 530 ЦК України. Позивач виконав свої зобов'язання у повному обсязі, надавши в підтвердження копію заяви на видачу готівки № 19705 від 10 травня 2003 року, що не спростовано відповідачами та доказів цьому не надано. Відповідачі свої зобов'язання належним чином не виконували, чим порушили умови Кредитного договору та договору поруки. Відповідно до ст. 611 ч. 1 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ч. 1 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобов'язання. Отже, відповідачі зобов'язані виконувати кредитний договір відповідно до його умов та законодавства. Кредитним договором передбачено право позивача на дострокове витребування повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій, якщо позичальник несвоєчасно чи не в повному обсязі сплатив черговий платіж (п. 3.9 кредитного договору та ч. 2 ст. 1050 Цивільного Кодексу України). Як вбачається з матеріалів справи, при укладенні спірного договору відповідачу були відомі усі умови договору та не існувало ніяких інших умов, які б примусили відповідача прийняти ці умови на вкрай невигідних для себе умовах. За час розгляду справи у суді, свої зобов'язання відповідачі також не виконали. Згідно з розрахунком заборгованості, з яким суд погоджується та який узгоджується з матеріалами справи, станом на 07 травня 2013 року загальна сума заборгованість становить 35 065,18 гривень Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Так, згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Таким чином, дослідивши та перевіривши матеріали справи, з огляду на зазначене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, задовольняючи вимоги позивача, судовий збір сплачений позивачем підлягає стягненню солідарно з відповідачів.

Outcome: approved