Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

У вересні 2013 року [PERSON] звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого вказував на те, що у його володінні знаходиться автомобіль марки «Фольксваген Пассат», державний номер «[NUMBER]». 29 листопада 2012 року о 08 год. 40 хв., [PERSON] керуючи автомобілем «Форд», державний номер «[NUMBER]» по вул. Ізмайлівській в м. Чернівці, порушивши вимоги п.п. 13.1 Правил дорожнього руху України, допустив зіткнення в задню частину автомобіля марки «Фольксваген Пассат», державний номер «[NUMBER]», яким він керував. 07 грудня 2012 року постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці [PERSON] притягнено до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Як зазначено в постанові суду, [PERSON] свою вину у вчиненні правопорушення визнав та щиро розкаявся. Дана дорожньо-транспортна пригода сталась саме з вини водія [PERSON], цивільно-правова відповідальність якого застрахована ВАТ НАСК «Оранта». В результаті вчинення дорожньо-транспортної події автомобіль, яким він керував, був пошкоджений, розмір завданої матеріальної шкоди, а саме вартість відновлювального ремонту, станом на 28 грудня 2012 року становить 22 450,86 грн., що підтверджується висновком експертного автотоварознавчого дослідження №1091/12/12, за виконання якої ним понесені витрати в розмірі 600,00 грн.. Також вказував на те, що [PERSON] особисто в день вчинення ДТП письмово надав до Чернівецької філії ВАТ HACK «Оранта» повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. Крім того, отримавши в січні 2013 року копію постанови Шевченківського районного суду міста Чернівці про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, він 01 лютого 2013 року, з дотриманням вимог статті 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на адресу ВАТ HACK «Оранта» надіслав заяву про виплату страхового відшкодування з документами, необхідними для отримання страхової виплати. Однак, ВАТ HACK «Оранта», всупереч вимогам Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», безпідставно та необґрунтовано зупинено розгляд справи по його заяві в зв'язку з тим, що на думку страховика відсутні правові підстави для здійснення виплати страхового відшкодування. На зазначені повідомлення ВАТ HACK «Оранта» про відмову у виплаті позивачу страхового відшкодування, він неодноразово направляв на адресу відповідача листи, в яких вказував про їх обов'язок здійснити виплату страхового відшкодування, при цьому посилався на чинні нормативно-правові акти. Проте, на сьогоднішній день страхове відшкодування завданої матеріальної шкоди внаслідок вчинення дорожньо-транспортної події він так і не отримав, що свідчить про порушення відповідачами його прав. У судовому засіданні представник позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили про їх задоволення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав письмові заперечення, в яких вказував на необґрунтованість позову та просив у його задоволенні відмовити. Представник ВАТ НАСК «Оранта» в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог й відповідно вказував на те, що власником пошкодженого транспортного засобу позивач не був та ним не надано доказів на підтвердження того, що саме йому завдано матеріальної шкоди пошкодженням транспортного засобу і він за дорученням та згодою власника транспортного засобу поніс витрати на ремонт автомобіля. Також позивачем не надано суду доказів, що він відповідно до вимог чинного законодавства належить до кола осіб, яким може бути виплачено страхове відшкодування. Крім того, вказував на завищення позивачем розміру матеріальної шкоди, оскільки проведеним дослідженням ТОВ «Гарант - АСІСТАНС» розмір завданої матеріальної шкоди визначено в розмірі 9 340 грн. 64 коп. з урахуванням зафіксованих в акті огляду транспортного засобу пошкоджень й відповідно позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження завдання йому матеріальної шкоди саме в розмірі, визначеного висновком автотоварознавчого дослідження. Просив в задоволенні позову відмовити. Представник Департаменту соціального захисту населення Чернівецької обласної державної адміністрації в судовому засіданні просив вирішення даного питання залишити на розсуд суду та прийняти рішення відповідно до вимог закону. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, письмові докази, надані суду на обґрунтування та заперечення позовних вимог, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом установлено, що 29 листопада 2012 року о 08 год. 40 хв., [PERSON] керуючи автомобілем «Форд», державний номер «[NUMBER]» по вул. Ізмайлівській в м. Чернівці, порушивши вимоги п.п. 13.1 Правил дорожнього руху України, допустив зіткнення з автомобілем марки «Фольксваген Пассат», державний номер «[NUMBER]», яким користувався позивач та який належав на праві власності Департаменту соціального захисту населення Чернівецької обласної державної адміністрації та був наданий як гуманітарна допомога [PERSON] з правом передачі керування зятю [PERSON], без права продажу, дарування або передачі іншій особі. Відповідно до ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права відповідно до положень глави 29 цього Кодексу, в тому числі - на відшкодування завданої майнової та моральної шкоди (ст. 386 ЦП України). Згідно із положеннями ст.ст. 386, 395, 396 ЦК України, положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб). Крім того, відповідно до положень ч. 9 ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» право на керування транспортним засобом відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії, що виключає наявність талону у водія. Статтею 16 вказаного Закону встановлено, що водій під час керування транспортним засобом повинен мати при собі та на вимогу працівників міліції пред'явити для перевірки посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб. Як убачається із довідки Головного управління праці та соціального захисту населення Чернівецької обласної державної адміністрації [PERSON], який помер [INFO], наказом від 13 грудня 2005 року № 168 видано безкоштовно автомобіль моделі «Фольксваген» з числа гуманітарної допомоги з правом передачі керування зятю [PERSON], без права продажу, дарування або передачі іншій особі (а.с. 143). Крім того, право керування позивачем даним автомобілем також підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, в якому міститься особлива відмітка, вчинена на підставі довідки органу соцзабезпечення про право керування даним транспортним засобом [PERSON], без права продажу, дарування, передачі іншим особам ( а.с. 39). Як встановлено судом рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 квітня 2012 року у справі за позовом прокурора Шевченківського району м. Чернівці в інтересах Головного управління праці та соціального захисту населення Чернівецької обласної державної адміністрації до [PERSON], позов задоволено та постановлено примусово вилучити у [PERSON] на користь Головного управління автомобіль «Фольксваген», 1998 року випуску, зеленого кольору, номерний знак [NUMBER] (а.с.139-140). Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 23 травня 2012 року рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 квітня 2012 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову прокурора Шевченківського району м. Чернівці в інтересах Головного управління праці та соціального захисту населення Чернівецької обласної державної адміністрації до [PERSON] про примусове вилучення автомобіля відмовлено (а.с. 144-145). Разом з тим, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 листопада 2012 року рішення апеляційного суду скасовано та залишено без змін рішення суду першої інстанції (а.с. 158-160). Дане судове рішення позивачем добровільно не виконано й відповідно постановою державного виконавця від 27 лютого 2013 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення суду про примусове вилучення автомобіля (а.с. 141). Однак, як встановлено судом, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, в якому міститься особлива відмітка, вчинена на підставі довідки органу соцзабезпечення про право керування даним транспортним засобом [PERSON], без права продажу, дарування, передачі іншим особам, на підставі якого позивач керував транспортним засобом на момент дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої було пошкоджено даний автомобіль, не скасовано й відповідно наявність даного посвідчення свідчить про те, що позивач належить до кола осіб, які мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну, оскільки [PERSON] керував транспортним засобом хоча і без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб). Враховуючи зазначені обставини, [PERSON] відповідно до положень ст.ст. 395-396 ЦК України має право на захист свого речового права й відповідно є належним позивачем. При цьому, доводи представника ВАТ НАСК «Оранта» про те, що [PERSON] не є власником автомобіля, а також належним користувачем й відповідно з урахуванням судових рішень про примусове вилучення у позивача транспортного засобу на момент ДТП, що свідчить, на думку представника відповідача про те, що позивач не належить до кола осіб, які мають право на отримання страхового відшкодування, є безпідставними. Як убачається із постанови Шевченківського районного суду м. Чернівці від 7 грудня 2012 року відповідача [PERSON] визнано винним у даній дорожньо-транспортній пригоді, й відповідно притягнуто його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу (а.с.12). Цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована на підставі полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідності власників наземних транспортних засобів № АВ /2227467 від 17 грудня 2011 року у ВАТ НАСК «Оранта» (а.с. 63), що не заперечується сторонами в справі. Відповідно до даного полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідності власників наземних транспортних засобів ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну (на одного потерпілого) складає 50 000 грн., франшиза - 0 грн. та даний поліс діє до 17 грудня 2012 року. Статтею 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Таким чином, необхідною умовою виникнення обов'язку страховика за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб, які на відповідній правовій підставі володіють транспортними засобами, є настання страхового випадку (події, внаслідок якої завдано шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована за договором). Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно зі ст. ст. 3, 5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників. Отже, враховуючи положення ст.. 1194 ЦК України, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого ст. 33 Закону обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у даному випадку ВАТ НАСК «Оранта»), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності ( у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди. У справі встановлено, що 29 листопада 2012 року [PERSON] повідомив страхову компанію про настання дорожньо-транспортної пригоди, що також не заперечується представником ВАТ НАСК «Оранта». 1 лютого 2013 року позивач [PERSON] особисто звернувся до ВАТ НАСК «Оранта» із заявою про виплату страхового відшкодування із наданням необхідних для здійснення страхового відшкодування документів (а.с 13). Разом з тим, у встановлений Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк, страхове відшкодування ВАТ НАСК «Оранта» [PERSON] виплачено не було, що не заперечувалося і представником відповідача у судовому засіданні, а також підтверджується чисельними переписками з позивачем [PERSON] , в яких страховою компанією повідомлялись позивачу різного роду підстави для нездійснення страхового відшкодування та відсутність правових підстав для здійснення виплати страхового відшкодування, а також зупинення розгляду справи по його заяві (а.с. 14- 20). Таким чином, судом встановлено, що позивач як потерпілий у встановленому законом порядку звернувся за виплатою страхового відшкодування до страхової компанії, в якій було застраховано цивільно-правову відповідальність винної особи, однак страхове відшкодування не отримав, тому має право на захист порушених прав в судовому порядку. Як установлено судом, внаслідок ДТП автомобіль «Фольксваген », яким керував позивач, зазнав механічних пошкоджень, що підтверджується наданими позивачем доказами та не спростовується відповідачем. Відповідно до положень ч. 34.4. ст. 34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти. Так, 29 листопада 2012 року старшим аварійним комісаром Чернівецького ОЦКП складено протокол огляду транспортного засобу із зазначенням пошкоджень транспортного засобу, яким керував позивач (а.с. 61-62). У даному протоколі міститься відмітка про те, що в разі виявлення під час ремонту прихованих пошкоджень (які не вказані в цьому протоколі), про це слід повідомити страхову компанію з метою складення додаткового протоколу. Даний акт було підписано як [PERSON], так і позивачем [PERSON] За наслідками складеного протоколу огляну транспортного засобу дослідженням № 2024АС_05.12-4, переведеним ТОВ «Гарант-АСІСТАНС» матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля «Фольксваген Пасат», реєстраційний номер [NUMBER] визначено в розмірі 9 340 грн. 64 коп. (а.сс. 64- 72). Згідно висновку №1091/12/12 експертного автотоварознавчого дослідження про визначення матеріального збитку, проведеного на замовлення позивача, матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля «Фольксваген Пассат», державний номер [NUMBER], в результаті його пошкодження при ДТП, станом на 28 грудня 2012 року складає 22 450 грн. 86 коп. (а.с. 21-28). Таким чином, як убачається з матеріалів справи, між позивачем та страховою компанією не досягнуто згоди щодо визначення розміру завданої унаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди. Відповідно до вимог чинного законодавства, у разі недосягнення згоди між потерпілим і страховиком щодо розміру завданої шкоди, така шкода, як і в інших випадках, визначається на підставі наданих сторонами доказів, у тому числі висновку експертизи. Статтею 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази мають подаватися сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до частини 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із чч. 1-3 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Зокрема, порядок визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження ТЗ визначається відповідно до положень Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 р. за N 1074/8395. Відповідно до положень п. 1.2. Методики, вона встановлює механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ. Методи оцінки, передбачені цією Методикою, можуть використовуватися для оцінки самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, тракторів і комбайнів на колісних шасі, якщо вони не суперечать тим положенням, які регламентують оцінку цих видів транспорту. Крім того, вимоги Методики є обов'язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб'єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб'єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб'єктами цивільно-правових відносин. Зокрема, відповідно до 5.1. Методики технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) являє собою початковий етап дослідження, який дає змогу органолептичними методами визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна. Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом (оцінювачем), який складає висновок чи звіт (акт), можливе тільки за рішенням органу (посадової особи), який здійснює судове чи досудове слідство, у разі надання ними даних, необхідних для оцінки. Разом з цим, за наслідками дослідження у судовому засідання вищезазначених звітів про оцінку як письмових доказів, судом встановлено, що при проведенні автотоварознавчго дослідження транспортного засобу, судовий експерт [PERSON] провів огляд пошкодженого транспортного засобу, в ході проведення якого ним було проведено часткове розбирання транспортного засобу й відповідно були виявлені внутрішні та приховані дефекти, які не були зафіксовані у протоколі огляду транспортного засобу, здійсненого у день ДТП аварійним комісаром Фраюком Ю.В., й відповідно з урахуванням усіх пошкоджень транспортного засобу внаслідок ДТП, у тому числі й з урахуванням прихованих пошкоджень, вартість відновлювального ремонту експертом була визначена з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу в розмірі 22 450 грн. 86 коп. Кім того, судом також встановлено, що судовим експертом [PERSON], з метою проведення експертного дослідження та необхідністю виявлення можливих прихованих пошкоджень, які не були зафіксовані у протоколі огляду транспортного засобу, складеного аварійним комісаром, а також з метою усунення розбіжностей у визначенні вартості матеріального битку, було повідомлено аварійного комісара Фраюка Ю.В., як представника страховика про час та місце проведення огляду пошкодженого транспортного засобу, що підтверджується відповідним листом № 30/10/12 від 27 грудня 2012 року (а.с. 120), однак останній не з'явився. Також факт виявлення прихованих дефектів при огляді транспортного засобу також було підтверджено й поясненнями допитаного в судовому засіданні експерта [PERSON], який підтвердив наданий ним висновок експертного автотоварознавчого дослідження, роз'яснив суду методику та порядок його проведення, а також вказав на те, що дійсно при огляді транспортного засобу ним були виявлені приховані дефекти, які не зафіксовані у складеному аварійним комісаром протоколі огляду транспортного засобу, у зв'язку з чим вартість матеріального збитку була визначена у збільшеному розмірі. Крім того, при розрахунку завданого матеріального збитку ним також було ураховано коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу. В свою чергу, із дослідження № 2024АС_05.12-4, проведеного ТОВ «Гарант-АСІСТАНС», вбачається що даний висновок складено без урахування прихованих пошкоджень та витрат на їх усунення, а також у порушення п. 5.1 Методики без фактичного огляду експертами, які його проводили, самого транспортного засобу, а лише на підставі складеного протоколу огляду ТЗ, який проведено при поверхневому огляді автомобіля та фотознімків, що позбавило експертів можливості встановити наявність чи відсутність прихованих пошкоджень, у зв'язку з чим суд не приймає вищезазначений звіт як належний доказ визначення вартості відновлювального ремонту автомобіля «Фольксваген Пассат», державний номер [NUMBER] . Таким чином, враховуючи наведене, суд приймає в якості належного доказу складений судовим експертом [PERSON] висновок № 1091/12/12 експертного автотоваознавчого дослідження, згідно якого вартість завданої матеріальної шкоди становить 22 450 грн. 86 коп. При цьому, суд не приймає до уваги доводи представника ВАТ НАСК «Оранта» щодо того, що визначена вартість матеріального збитку з урахуванням прихованих пошкоджень в розмірі 22 450 грн. 86 коп. не є належним доказом, оскільки позивачем не було повідомлено страхову компанію про приховані пошкодження, внаслідок чого не було складено додатковий акт, а тому дане дослідження було проведено без представника страхової компанії є безпідставними, оскільки вони спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, зокрема письмовим повідомлення представника страхової компанії Фраюка Ю.В. про місце та час проведення експертизи. Також судом не прийняті до уваги доводи заперечень відповідача про необґрунтоване включення експертом до вартості відновлювального ремонту суми податку на додану вартість, оскільки податок на додану вартість включається до ціни товарів та послуг і, хоча сплачується платником податку, але за рахунок коштів покупця. Крім того, визначена експертним дослідженням вартість матеріального збитку являє собою вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу автомобіля. При цьому, відповідно до Акту виконаних робіт № ОУ-000013 від 25 січня 2013 року та квитанції до прибуткового касового ордера № 3 від 24 січня 2014 року, оформлених ПП [PERSON], який надає відповідні послуги, позивачем здійснено фактичні витрати на ремонт автомобіля в розмірі 22 450 грн. 86 коп., які визначені без урахування даних щодо сплати позивачем ПДВ (а.с. 107, 108). Таким чином, відповідачем в розумінні положень ст. 10, 60 ЦПК України не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень щодо невідповідності визначеного позивачем розміру завданої шкоди, а також безпідставного включення до вартості відновлювального ремонту вартості робіт, пов'язаних із відновленням прихованих внаслідок ДТП пошкоджень транспортного засобу й відповідно не заявлено клопотання про призначення в справі автотоварознавчої експертизи з метою визначення дійсного розміру завданої позивачу шкоди та спростування наданого позивачем на підтвердження своїх вимог висновку експертного автотоварознавчогод дослідження. Так, статтею 1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно із положеннями ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Однак, як убачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем на момент подання заяви позивачем до суду страхове відшкодування не виплачено. У зв'язку із наведеним, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог [PERSON] про стягнення з відповідача на користь позивача коштів у сумі 22 450 грн. 86 коп. витрачених на ремонт автомобіля, які не перевищують ліміт відповідальності, встановлений договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеним між страховою компанією та [PERSON] Щодо позовних вимог до [PERSON] суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно зі ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Тому, з урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON] на користь позивача 600 грн. витрат, пов'язаних із виготовленням висновку автотоварознавчого дослідження, оскільки саме через неправомірні дії відповідача [PERSON], позивачу була завдана дана матеріальна шкода. Щодо позовних вимог [PERSON] в частині стягнення з відповідачів витрат, пов'язаних з оплатою витрат на правову допомогу в розмірі 7000 грн., то суд зазначає наступне. Згідно ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Відповідно до ст. 56 ЦК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Особа, зазначена в частині першій цієї статті, має право: знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім у судовому засіданні. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. Разом з тим, позивач не звертались до суду із заявою про допуск до участі у справі в якості фахівця у галузі права його представника та судом відповідна ухвала не виносилась. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, адвокат [PERSON] представляв інтереси позивача як представник та користувався правами наданими йому ст. 44 ЦПК України. Також слід зазначити, що постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2006р. № 590 "Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави" затверджені граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ. Проте, позивачем в обґрунтування цієї частини позовних вимог не надано у визначеному законом порядку належних та допустимих доказів, зокрема розрахунків заявлених витрат на послуги адвоката, підтверджених відповідними доказами. При цьому, надана позивачем угода та квитанція про сплату витрат на правову допомогу в розмірі 7000 грн. без зазначення переліку робіт та відповідного розрахунку їх вартості не може розцінюватись судом як доказ понесених позивачем витрат на правову допомогу, тому вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають. Разом з тим, ураховуючи те, що згідно із ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь, якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому на користь позивача з відповідачів підлягає стягненню судовий збір в розмірі 230 грн. 51 коп.

Outcome: partial