Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-04 00:00:00

01 липня 2014 року позивачка звернулася до Зарічного районного суду м. Суми із зазначеним позовом до ПП «Грандфінресурс» та в обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що в середині серпня 2013 року вона прочитала об'яву в газеті «Ваш шанс», в якій зазначалося: «Альянс-Україна. Надаємо позики під 3% -12% річних». Також була вказана адреса знаходження цієї установи: м. Суми вул. Петропавлівська, 60 та номери мобільних телефонів. Оскільки на той час їй вкрай необхідні були кошти на будівництво, то вирішила отримати позику в розмірі 120 000 грн. у вищезазначеній в рекламі установі. 17 серпня 2013 року вона прийшла до офісу відповідача, та цього ж дня сплатила перший внесок 8400 грн. та підписала договір № 221420 з метою одержання суми коштів у розмірі 120 000 грн. Після цього її запевнили, що протягом трьох-п'яти днів вона отримає на наданий нею рахунок кошти у розмірі 120 000 грн. Однак до вказаної дати вона кошти не отримала, а їй в телефонному режимі запропонували сплатити черговий місячний платіж, як це передбачено договором, про що її було проінформовано та надано квитанцію до сплати. Тому нею було сплачено один щомісячний внесок 1300 грн. 00 коп. Після того, як відповідач не надав їй позики до зазначеної дати, вона стала занепокоюватись та звернулася за допомогою до фахівців права, які пояснили, що вона стала учасником програми діяльності «Альянс- Україна» і може отримати згідно договору не гроші в сумі 120 000 грн. в якості позики, а лише товар, про який вона і речі не вела, оскільки хотіла отримати гроші в чистому вигляді. Щодо дати коли це станеться, в договорі та додатках до нього нічого не вказано, а кошти сплачені нею в розмірі 8400 грн. це не первісний внесок в рахунок майбутніх платежів за позикою, а одноразовий комісійний платіж, який нікуди не враховується. Зазначає, що з її боку була присутня помилка щодо природи правочину при укладенні оспорюваного договору. Крім того, не маючи ліцензії на право здійснення діяльності в сфері надання фінансових послуг, відповідач взагалі не мав права укладати з позивачем договорів, за якими він може залучати його кошти. Також вказала, що положення оспорюваного договору містить ознаки нечесної підприємницької практики, діяльність ПП «Грандфінресурс» фактично є діяльністю з надання фінансових послуг, оскільки має характерні для таких послуг ознаки, але здійснюється відповідачем без відповідної ліцензії, з боку відповідача має місце нечесна підприємницька практика. Вважає, що вона вчинила правочин під впливом обману з боку відповідача, який замовчував існування обставин, які могли перешкодити укладенню договору, а саме відсутність у відповідача права (ліцензії) на укладення подібних договорів, навмисно повідомив позивачу, що він укладає саме договір позики, знаючи про те, що він укладає зовсім інший за своєю юридичною природою договір - договір про надання послуг. Позивачка зазначила, що їй нанесені прямі матеріальні збитки в сумі 9700 грн.00 коп. у вигляді сплати одноразового комісійного платежу і одного щомісячного внеску, та з урахуванням того, що відповідач застосував обман (в порядку ст. 230 ЦК України) вважає, що має право на відшкодування збитків у подвійному розмірі, тобто в сумі 19 400 грн.00 коп. Крім того, внаслідок неправомірних дій відповідача вона втратила віру в людяність та порядність, вимушена була хвилюватись внаслідок того віддала останні кошти на отримання позики та була обманута, що в свою чергу привело до довгої депресії та пригніченого стану, чим їй завдано моральну шкоду. Посилаючись на зазначені обставини, позивачка просила визнати недійсним укладений з відповідачем договір разом з додатками до нього та стягнути з відповідача ПП «Грандфінресурс» на свою користь кошти в сумі 19 400 грн.00 коп., витрати на юридичні послуги в сумі 1500 грн. та моральну шкоду в сумі 1000 грн., а разом 21 900 грн. В судове засідання позивачка не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала письмову заяву про розгляд справи без її участі, свої вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Зі згоди позивачки, викладеної у її письмовій заяві, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. В зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 17 серпня 2013 року між позивачкою та ПП «Грандфінресурс» було укладено договір № 221420 з додатками №1 та №2 до нього (а.с. 6-8), за умовами якого відповідач за згодою позивача зобов'язується вчинити від його імені та за його рахунок певні юридичні дії, спрямовані на придбання ним 120000 грн. на умовах діяльності програми «Альянс Україна», в тому числі сформувати реєстр учасників, забезпечити його адміністрування, організовувати та проводити заходи по розподілу грошового фонду та надати йому відповідну заявлену для придбання суму. Для цього позивач доручив відповідачеві використовувати суми чистих внесків для формування фонду реєстру та його розподілу. За ст. 2 цього Договору учасник, поряд із іншим, зобов'язується сплатити одноразовий комісійний внесок у день підписання сторонами даного договору та адміністративний платіж, який сплачується не пізніше 15 календарних днів з моменту отримання дозволу, а також своєчасно сплачувати загальний платіж, який включає чистий внесок, за рахунок якого адміністратор надає заявлені для отримання грошові суми, та адміністративні витрати, що є платою за послуги адміністратора з організації діяльності програми. Відповідно до ст. 4 Договору його укладено у двох примірниках, по одному для кожної із сторін, що мають однакову юридичну силу, набуває чинності з дати його складання та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих зобов'язань, передбачених Договором та додатками до нього. Цей договір не є поворотною фінансовою допомогою. Всі додатки, зміни та доповнення до нього вважаються його невід'ємною частиною. Підписання угоди є свідченням того, що сторони повністю розуміють її значення та умови, правові наслідки, що вона не носить характеру фіктивного або удаваного правочину, і що договірні умови є обов'язковими для виконання. Згідно з п.1.3 ст.1 додатку №2 до Договору його предметом є послуги з формування реєстру учасників програми, метою яких є отримання відповідної грошової суми зазначеної у додатку № 1 до Договору. Після вчасної сплати чергового загального платежу учасник набуває право брати участь у найближчому заході, коли фонд реєстру є достатнім ( п.4.1 ст.4 додатку № 2). Конкретні умови отримання учасником заявленої суми визначені у ст.5 цього додатку. Учасник підтверджує, що отримав усі коректно викладені пояснення від представника адміністратора, уважно прочитав та зрозумів умови додатку №2 та правові наслідки, що засвідчує своїм підписом (ст.13 додатку №2). На виконання умов даного договору позивачка 17 серпня 2013 року сплатила 8400 грн. комісійного внеску. 20 вересня 2013 року нею було сплачено 1000 грн. 00 коп. щомісячного чистого внеску та 300 грн. адміністративних витрат. Всього позивачем сплачено 9700 грн. 00 коп. (а.с. 9). Доводи позивача про те, що діяльність відповідача є такою, що вводить споживача в оману, оскільки позивач не отримав чіткої інформації, необхідної для здійснення свідомого вибору і сплатив кошти не за одержання товару чи послуги, а за можливість одержання права на отримання позики за рахунок залучення інших споживачів, що свідчить про наявність пірамідальної схеми, внаслідок чого оспорюваний договір в силу ч.6 ст.9 Закону України «Про захист прав споживачів» є недійсним, є необґрунтованими. Так, предметом оспорюваної угоди є надання учаснику програми «Альянс Україна» адміністративних послуг фінансового характеру з метою отримання заявленої до надання грошової суми. Оплатні послуги адміністратора при виконанні споживачем всіх умов договору забезпечують не можливість, а реальне отримання останнім грошової суми за рахунок фонду реєстру, який формується з чистих внесків його та інших учасників, з наступним повним погашенням цієї суми своїми внесками. До того ж при невиконанні цього обов'язку настає відповідальність, передбачена ст. 9 додатку № 2. Таким чином, позивач за оспорюваним договором виявив бажання отримати кошти, добровільно скориставшись наданими йому послугами, і у кінцевому результаті не за рахунок залучення інших споживачів, а за рахунок власних внесених коштів. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] засвідчила своїм підписом повне розуміння нею значення та умов договору, його правові наслідки, отримав від представника Адміністратора усі пояснення, уважно прочитала та зрозуміла усі визначення, умови та зміст договору. В той же час пунктом 3 ч.1 ст. 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» визначено, що відповідно до спеціальних законів ліцензуванню підлягає господарська діяльність, зокрема із надання фінансових послуг. Згідно з п.п. 1,5 ч.1 ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» під фінансовою установою слід розуміти юридичну особу, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. Фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Такими фінансовими послугами, як зазначено у п.п.2,6,11-1 ч.1 ст.4 цього ж Закону, вважаються довірче управління фінансовими активами, надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту та адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Пунктом 4 ч.1 ст. 34 даного Закону передбачено, що національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції видає ліцензії для здійснення фінансовими установами діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 34 вказаного Закону здійснення такої діяльності дозволяється тільки після отримання відповідної ліценції. Особи, винні у здійсненні діяльності без ліцензії, несуть відповідальність згідно із законами України. Згідно з п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг» від 02 червня 2011 року №3462-VI (введено в дію з 09 січня 2012 року) фінансові установи зобов'язані протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність у відповідність із вимогами цього Закону. На підставі цього Закону Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (як уповноважений державний орган), затвердила Ліцензійні умови провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (розпорядження від 9 жовтня 2012 року № 1676 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах»). Фінансовим установам цим законом було надано час протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність у відповідність до вимог цього Закону, тобто до 09 січня 2013 року. Із викладеного вбачається, що для укладення 17 серпня 2013 року договору з позивачем відповідач повинен був отримати у встановленому законом порядку відповідну ліцензію, однак її у відповідача не має. В силу ч. 1 ст. 203, ч. 1,3 ст. 215, ст. 227 ЦК України, вчинення ПП «Грандфінресурс» оспорюваного правочину без відповідного дозволу (ліцензії) є підставою для визнання такого договору недійсним. Виходячи з правових наслідків недійсності правочину, визначених абз. 2 ч. 1 ст. 216 ЦК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 9700 грн. 00 коп. на повернення внесеного ним за договором платежу. У позові про відшкодування моральної шкоди треба відмовити, оскільки позивач не надав суду переконливих доказів на підтвердження її заподіяння. Враховуючи викладене, суд відмовляє в іншій частині позовних вимог за необґрунтованістю. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. Оскільки позивачкою не надано доказів на підтвердження того, що правова допомога надавалась фахівцем в галузі права, та не подано фінансових документів на підтвердження понесення таких витрат в сумі 1500 грн., в задоволенні вимог про стягнення з відповідача понесених витрат на правову допомогу слід відмовити.

Outcome: partial