Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-10 00:00:00

У жовтні 2014 року до суду звернулася [PERSON] із зазначеним позовом, в обґрунтування якого вказує, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» направило до Вищого господарського суду України за місцем роботи позивача «Скаргу на дії працівника суду» без номера та дати , яка була зареєстрована в канцелярії Вищого господарського суду України за Вх. № 15217 від 18.06.2014 року, на дії [PERSON], як працівника суду. У даній скарзі зазначено, що 10 вересня 2008 року між [PERSON] та ПАТ «Сведбанк» укладено кредитний договір №2634/0908/55-024, відповідно до умов якого банк надав позичальнику грошові кошти на споживчі потреби у вигляді кредиту в розмірі 50 000 доларів США та 28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» укладено Договір факторингу, відповідно до якого Банк відступив свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з Боржниками, право на вимогу якої належить Банку на підставі Документації, а також зазначено, що 28.11.2012 року між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу. Вважає, що у даній скарзі відповідач поширив щодо позивача негативну інформацію, розкрив перед третіми особами персональні дані, одержані як від споживача у зв'язку з укладенням та виконанням договору про надання споживчого кредиту та незаконно розголосив інформацію, яка становить банківську таємницю, чим порушив вимоги чинного законодавства і вчинив неправомірні дії по відношенню до позивача. На думку позивача, ТОВ «Кредитні ініціативи» не мало права на розголошення перед третіми особами (Вищим господарським судом України) інформації про фінансово - економічний стан, укладення позивачем з ПАТ «Сведбанк» кредитного договору та розмір виданого кредиту, наявність заборгованості за кредитним договором. У зв'язку з цим, зазначивши в скарзі інформацію, яка становить банківську таємницю, ТОВ «Кредитні ініціативи» порушило законне право позивача на захист інформації, чим вчинило протиправні дії по відношенню до позивача. Внаслідок протиправних дій відповідача позивачу було завдано моральної шкоди, яка виразилася в тривалих душевних стражданнях та нервових переживаннях, яку остання оцінює в розмірі 6000 грн. У судовому зсідання представники позивача [PERSON] та [PERSON] доводи позову підтримали та просили задовольнити його в повному обсязі. Представник відповідача Бічан М.А. пославшись на необґрунтованість та безпідставність позовних вимог, просила відмовити у їх задоволенні. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що на адресу Вищого господарського суду України надійшла «Скарг на дії працівника суду» від ТОВ «Кредитні ініціативи», без номера та дати, адресована Голові ВГС України, яка була зареєстрована в канцелярії Вищого господарського суду України, що підтверджується наявністю на копії скарги реєстраційного штампу із датою реєстрації - 23.06.2014 року, за Вх. № 01-28/81/14. У даній скарзі зазначено, що 10 вересня 2008 року між [PERSON] та ПАТ «Сведбанк» укладено кредитний договір №2634/0908/55-024, відповідно до умов якого банк надав позичальнику грошові кошти на споживчі потреби у вигляді кредиту в розмірі 50 000 доларів США та 28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» укладено Договір факторингу, відповідно до якого Банк відступив свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з Боржниками, право на вимогу якої належить Банку на підставі Документації, а також зазначено, що 28.11.2012 року між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу. Отже, до ТОВ «Кредитні ініціативи» як до нового кредитора згідно договорів факторингу перейшло право вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених боржниками з ПАТ «Сведбанк». Також скаржник висловив перед головою Вищого господарського суду прохання щодо вжиття необхідних заходів, спрямованих на усунення порушень у діях підлеглого співробітника [PERSON] Крім того, в скарзі відповідач вказує на те, що у разі ухилення від виконання покладених на [PERSON] цивільно-правових зобов'язань, вирішуватиметься питання про притягнення останньої до юридичної відповідальності шляхом звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, до правоохоронних органів для вирішення питання щодо наявності в діях ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України (шахрайство). Відповідач зазначає в скарзі, що дії [PERSON] є неприпустимими та такими, що суперечить основним вимогам, які ставляться перед працівниками суду. У поданій скарзі, адресованій голові Вищого господарського суду України, зазначено інформацію про укладення кредитного договору між позивачем та банком, вказаний номер кредитного договору, дата та розмір отриманого кредиту та наявність заборгованості за кредитним договором. Керівником апарату Вищого господарського суду України 27.06.2014 року відповідачу надано відповідь про те, що вирішення порушених у скарзі питань, не належить до повноважень голови Вищого господарського суду України, оскільки стосується приватного життя [PERSON] та не пов'язані з її професійною діяльністю. За змістом ст. 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку, є банківською таємницею. Банківською таємницею, зокрема, є: 1) відомості про банківські рахунки клієнтів, у тому числі кореспондентські рахунки банків у Національному банку України; 2) операції, які були проведені на користь чи за дорученням клієнта, здійснені ним угоди; 3) фінансово-економічний стан клієнтів. Частиною 3 статті 61 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» встановлено, що приватні особи та організації, які при виконанні своїх функцій або наданні послуг банку безпосередньо чи опосередковано отримали конфіденційну інформацію, зобов'язанні не розголошувати цю інформацію і не використовувати її на свою користь чи на користь третіх осіб. Згідно пункту 1.4. Правил зберігання, захисту, використання та розкриття банківської таємниці, затверджених постановою Правління Національного банку України від 14.07.2006 № 267, банки зобов'язані за погодженням з клієнтом відображати в договорах, що укладаються між банком і клієнтом, застереження щодо збереження банківської таємниці та відповідальності за її незаконне розголошення або використання. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживача» персональні дані, одержані від споживача або іншої особи, у зв'язку з укладенням та виконанням договору про надання споживчого кредиту, можуть використовуватись виключно для оцінки фінансового стану споживача та його спроможності виконати зобов'язання за таким договором. Фінансові установи несуть відповідальність за порушення прав споживачів у сфері захисту персональних даних згідно із законом. Стаття 2 Закону України «Про захист персональних даних» визначає, що персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 30.10.1997 року №5-зп у справі щодо офіційного тлумачення ст.ст. 3, 23, 31, 47, 48 Закону України «Про інформацію" та ст. 12 Закону України "Про прокуратуру" ч.4 ст. 23 Закону України «Про інформацію" треба розуміти так, що забороняється не лише збирання, і й зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її попередньої згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту, прав та свобод людини. До конфіденційної інформації, зокрема, належать свідчення про особу (освіта, сімейний стан, релігійність, стан здоров'я, дата, місце народження, майновий стан та інші персональні дані). Відповідно до частини другої статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно із ст. 280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. З наведених підстав вбачається, що відповідач зобов'язаний був не розголошувати персональні дані позивача, однак, направивши вищевказану скаргу за місцем роботи позивача, з якою при її реєстрації та наданні відповіді були ознайомлені інші працівники, допустив розголошення персональних даних позивача та конфіденційної інформації ( інформація про укладення кредитного договору між позивачем та банком, номер кредитного договору, дата та розмір отриманого кредиту та наявність заборгованості за кредитним договором ), яка відповідачу стала відома при укладенні договору факторингу. Інші доводи позивача є необґрунтованими та безпідставними. Позивач зазначає, що внаслідок неправомірних дій ТОВ «Кредитні ініціативи» щодо поширення відносно позивача негативної інформації, оприлюднення за місцем роботи позивача персональних даних та інформації про стан заборгованості та невиконані цивільно-правові зобов'язання, зазнала душевних страждань та переживань, стресу, втратила нормальний сон, змушена звертатись до суду для захисту свої прав, а також зверталася до лікарів за медичною допомогою в зв'язку з отриманим стресом від неправомірних дій відповідача, що потребує додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно записів в карті амбулаторного хворого позивач була на прийомі у лікаря 08.08.2014 року та 12.08.2014 року в зв'язку з психотравмуючою ситуацією, позивачу було призначено лікування. Медичною довідкою Центральної поліклініки управління охорони здоров'я МВС України від 12.08.2014 року підтверджено, що позивач зверталася за медичною допомогою до лікаря-невролога з приводу головного болю, запаморочення, слабкість, тривожність, порушення сну. Разом з тим, вищезазначені доводи щодо завдання позивачу моральної шкоди доведені не в повному обсязі, тому суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 1000 грн. моральної шкоди, завданої внаслідок поширенням відповідачем персональних даних позивача. На підставі викладеного та

Outcome: partial