Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін позиція позивача 16.01.2021 року позивач звернулась в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу укладеного 04.09.2009 року та стягнення аліментів на її користь на утримання дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] в твердій грошовій сумі по 3000 гривень на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття, починаючи з червня 2020 року, щомісячно. В обґрунтування своїх вимог позивач покликається на те, що відповідач близько 10 років тому поїхав на заробітки в Чехію . Приїжджав додому двічі - тричі на рік на декілька днів та відмовляв їй в тому щоб вона теж поїхала до нього в Чехію. Таке тривале проживання в різних місцях призвело до фактичного припинення подружніх відносин. Шлюб має лише формальний характер, однак відповідач на розлучення не погоджується. В червні 2020 року позивачка з дітьми переїхала проживати до своїх батьків з Закарпатської області до Кіровоградської. Діти навчаються в школі в с. Долинівка Гайворонського району Кіровоградської області. Вважає, що примирення та збереження сім`ї неможливим. Після розлучення просить залишити їй прізвище [PERSON] . Крім того зазначає, що відповідач самостійно не хоче сплачувати аліменти на утримання та виховання їх спільних дітей. Вона просила відповідача сплачувати аліменти на утримання дітей, але він відмовлявся це робити. Їй не відомо де відповідач працює, чи офіційно працевлаштований, але з його слів - він заробляє біля 30000 грн. в місяць. Враховуючи, що прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить 2395 грн, позивач просить стягувати з відповідача аліменти в твердій сумі в розмірі 3000 грн. на одну дитину. Просить судові витрати стягнути з відповідача. позиція відповідача Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи був повідомленим належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності та відзиву не подав. Поданий засобами електронної пошти 18.03.2021 відзив на позовну заяву, який не містить підпису відповідача [PERSON] та поданий без накладення електронного підпису та електронної ідентифікації суд не бере до уваги, оскільки такий подано в порушення Закону України "Про електронні довірчі послуги", Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", відповідно до яких оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом заявника або підписом, прирівняним до власноручного підпису. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі Ухвалою від 18.02.2021 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.25). Протокольною ухвалою 18.03.2021 розгляд справи відкладено на 12.04.2021. Позивач 12.04.2021 подала заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначивши, що не заперечує проти заочного розгляду. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, доходить висновку, що позов підлягає до задоволення частково виходячи з такого. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. За вимогами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 04.09.2009 у Виконкомі Пушкінської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області, актовий запис №7. Ці обставини підтверджуються свідоцтвом про шлюб від 04.09.2009 серії [NUMBER] (а.с.12). Відповідно до свідоцтва про народження (повторне) серії [NUMBER] від 26.04.2010 [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.13). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24.06.2011 [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.14). Згідно довідки №15 від 15.01.2021 виданої Долинівською сільською радою Гайворонського району Кіровоградської області [PERSON] з синами [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] з червня 2020 року тимчасово проживають за адресою [ADDRESS] . Діти навчаються за місцем тимчасового проживання матері та знаходяться на утриманні матері [PERSON] (а.с.15). Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наміром позивачки припинити шлюбні відносини з відповідачем та стягувати аліменти на утримання дітей. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування щодо розірвання шлюбу Так, за приписами частини 3 статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до частини 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з частиною 2 статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Крім цього, суд зважає на роз`яснення Пленуму Верховного суду України, викладені в пункті 10 постанови від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», згідно з якими проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. щодо стягнення аліментів Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дітей той із них, з ким вони проживають, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно ч. 3 цієї ж статті за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно положень ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до частини 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згіднозп.1 ч.1ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Як вбачається з п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ч.2 ст.191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. У постанові Верховного Суду від 27 січня 2020 року в справі № 672/198/19 зазначено, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: - вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; - ухилення відповідача від утримання дитини. У відповідності до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено у 2021 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень; Мотивована оцінка наведених учасниками справи аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову щодо розірвання шлюбу Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених доказів, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, однак не проживають разом протягом тривалого часу. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, вказує, що примирення між ними неможливе. Відповідач в судове засідання не з`явився, відзиву не подав, що на думку суду свідчить про його байдужість до долі сім`ї. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності суд доходить переконання, що подальше спільне життя сторін як подружжя і збереження їхнього шлюбу є неможливим, суперечить їхнім інтересам, тому позов слід задовольнити повністю. щодо стягнення аліментів Позивач та відповідач є батьками [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , що підтверджується їх свідоцтвами про народження. Неповнолітні проживають з матір`ю - позивачкою по справі та перебувають на її утриманні, що підтверджено довідкою №15 від 15.01.2021 виданою Долинівською сільською радою Гайворонського району Кіровоградської області. Відповідач, як батько дітей, зобов`язаний їх утримувати. Також, суд зазначає, що утримання дітей до досягнення ними повноліття є обов`язком батьків в рівній мірі. Сімейний кодекс України передбачає єдину підставу для визначення судом аліментів у твердій грошовій сумі - наявність заяви одержувача аліментів. Відповідно до рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11.03.2020 по справі № 759/10277/18, тільки та особа з якою проживає дитина, зокрема позивач, в праві визначати спосіб стягнення аліментів. Визначаючи розмір аліментів суд, відповідно до вимог ст. 182 СК України, враховує обставини, які впливають на його визначення. При визначені розміру аліментів суд виходив із того, що відповідач є особою працездатного віку. Доказів того, що відповідач несе витрати на утримання інших непрацездатних осіб чи за станом здоров`я неспроможний утримувати неповнолітніх синів [PERSON] і [PERSON] суду не надано і таких у судовому засіданні не здобуто. Суд враховуючи законодавчо встановлені розміри мінімального гарантованого та мінімального рекомендованого розмірів аліментів на дитину, бере до уваги витрати, які необхідні для утримання та виховання дітей, необхідність створення для них такого рівня життя, який був би достатнім для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку кожної дитини, в зв`язку з чим доходить до переконання про необхідність стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання неповнолітніх синів [PERSON] і [PERSON] , у твердій грошовій сумі 2000,00 грн. на кожну дитину, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, починаючи з дня подачі позову - 16.01.2021. За наведених обставин суд доходить переконання, що розмір аліментів, які позивач просить стягнути з відповідача у сумі 3000,00 грн. на кожну дитину є необґрунтованим та завищеним та не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки позивачкою не надано жодних підтверджуючих доказів цього. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів за минулий час, починаючи з червня 2020 року до 15 січня 2021 року, суд виходить із того, що позивач не надала суду жодних доказів вжиття нею заходів щодо одержання аліментів з відповідача та на підтвердження умисних дій відповідача, спрямованих на ухилення від сплати аліментів, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позову в частині стягнення аліментів за минулий час. щодо судових витрат В справі заявлено три позовні вимоги - одна немайнового характеру про розірвання шлюбу та дві майнового характеру - про стягнення аліментів на двох дітей. За позовну вимогу немайнового характеру позивачкою сплачено судовий збір в розмірі 908,00 грн. Водночас позивачка звільнена від сплати судового збору за позовні вимоги майнового характеру - про стягнення аліментів в силу п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до п.п. 12, 13 Постанови Пленуму ВССУ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 № 10 у випадках об`єднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру судовий збір згідно з частиною третьою статті 6 Закону № 3674-VI підлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для позовних заяв зі спорів немайнового характеру, наприклад, зняття арешту з майна та визнання права власності на це майно. При цьому судовий збір може бути сплачений окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами. Якщо в позовній заяві об`єднано кілька самостійних вимог майнового характеру, пов`язаних між собою, то, враховуючи, що об`єктом справляння судового збору є позовна заява, максимальний розмір судового збору має відповідати загальній сумі всіх вимог (пункт 10 частини першої статті 80 ЦПК). При цьому судовий збір може бути сплачено окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення аліментів - сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців. Отже загальна сума позовних вимог майнового характеру за шість місяців становить 36000 грн. ((3000+3000)*6), з яких задоволено 24000 ((2000+2000)*6), тобто 2/3. Згідно ч.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 908,00 грн. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.35 Постанови Пленуму ВССУ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 № 10 якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, якщо його також не звільнено від сплати цих витрат (частина друга статті 88 ЦПК). З огляду на наведене судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача та держави в розмірі ставки, яка встановлена Законом України «Про судовий збір» на час подання позову пропорційно до задоволеної частини вимог. Отже оскільки позов задоволено частково (задоволено немайнову позовну вимогу та частково немайнові), то з відповідача на користь позивачки слід стягнути суму сплаченого судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу в розмірі 908,00 грн. та в дохід держави, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, - 605,33 грн. (2/3 від суми судового збору, від сплати якого звільнена позивачка, за позовні вимоги майнового характеру в розмірі 908,00 грн.). На підставі статей 24, 56, 104, 105, 110, 112, 141, 150, 180-182, 184, 191,430 СК України та

Outcome: approved