Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

У вересні 2015 року [PERSON] звернулась до суду позовом до ПрАТ «Азовелектросталь» про стягнення заборгованості по заробітній платі, індексації заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позову зазначила, що вона працювала у ПрАТ «Азовелектросталь», де їй нараховувалась, але не виплачувалась заробітна плата. 17 лютого 2015 року її було звільнено за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Після звільнення остаточний розрахунок з нею проведений не був. Сума заборгованості по заробітній платі складає 9606,58 грн. У зв'язку із не проведенням повного розрахунку в день звільнення на підставі ст. 117 КЗпП України просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.02.2015 року по 15.09.2015 року у сумі 8670,52 грн. із розрахунку середньоденної заробітної плати в розмірі 61,06 грн. Також зазначає, що при затримці виплати заробітної плати роботодавець не проводив передбачену діючим законодавством індексацію заробітної плати (далі індексація) за період з вересня 2014 року по лютий 2015 року, внаслідок чого порушені її права на оплату праці і не отримані кошти у розмірі 3862,68 грн. Просила стягнути на її користь заборгованість по заробітній платі, індексацію та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 22139,78 грн. Позивачка у судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явилась, надала на адресу суду письмові заперечення проти позову, в яких зазначила, що позовні вимоги визнає частково. Згідно довідки № 3362 від 29 жовтня 2015 року заборгованість по заробітній платі перед позивачкою була повністю погашена 29 вересня 2015 року. 17 лютого 2015 року позивачку було звільнено. Згідно табелю обліку робочого часу та графіку роботи позивачки за період затримки розрахунку нараховується 151 робочий день. Представник відповідача визнала розрахунок середньоденного заробітку позивачки в розмірі 61,06 грн. і не заперечувала цю обставину та не наполягала на її доведенні. Отже, загальний розмір середнього заробітку за затримку розрахунку складає 9220,06 грн. Що стосується позовних вимог [PERSON] про стягнення індексації заробітної плати, то позивачці за період роботи на ПрАТ «Азовелектросталь» виконувалось підвищення заробітної плати випереджаючим шляхом. З лютого 2014 року по день звільнення позивачка знаходилась на частковому або повному простої. Згідно «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою КМУ № 1078 від 17 липня 2003 року індексація заробітної плати нараховується тільки з оплату праці за виконану роботу. На протязі простою роботи не виконуються, тому оплата періоду простою не є обєктом індексації. Отже, заробітна плата індексації не підлягає. У цьому випадку суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Основним законом України статтею 43 Конституції передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обовязки, в рівній мірі кореспондується обовязок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Судом встановлено, що позивачка з 31.05.2012 року по 17.02.2015 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем, що підтверджується відповідними записами у її трудовій книжці. 17 лютого 2015 року її було звільнено за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. За період роботи позивачки їй нараховувалась заробітна плата. В день звільнення 17.02.2015 року [PERSON] не була здійснена виплата всіх сум, що належали їй від підприємства. Згідно повідомлення головного бухгалтера ПрАТ «Азовелектросталь» № 3362 від 29 жовтня 2015 року, платіжними дорученнями №№ 403, 404 від 25 вересня 2015 року на рахунок позивачки перераховано в рахунок заборгованості по заробітній платі грошові кошти в сумі 4707,23 грн., платіжним дорученням № 20 від 28 вересня 2015 року - грошові кошти в сумі 2017,38 грн., платіжним дорученням № 14 від 29 вересня 2015 року - грошові кошти в сумі 2881,97 грн., а всього 9606,58 грн. Заборгованість по заробітній платі станом на 23 жовтня 2015 року перед [PERSON] відсутня. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] про стягнення заборгованості по заробітній платі задоволенню не підлягають. Щодо позовних вимог [PERSON] про стягнення індексації заробітної плати, то суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 1 Закону України Про оплату праці заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Відповідно до ст. 33 Закону України Про оплату праці в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України Про індексацію грошових доходів населення та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078. Індексація грошових доходів населення встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Обєктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру. Структуру заробітної плати визначено у статті 2 Закону України "Про оплату праці", якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до складу фонду додаткової заробітної плати згідно з підпунктом 2.2.7 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 р. № 5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 р. за № 114/8713. У відповідності з положеннями ч.5 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі, оплата праці (грошове забезпечення). Відповідно до ч. 1 ст. 4 цього Закону індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цінперевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка. Згідно ч.1 ст. 5 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв'язку з індексацією за рахунок власних коштів. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, в якому індекс споживчих цін не перевищив поріг індексації, зазначений в частині першої цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у звязку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. Зазначений порядок індексації, заробітної плати передбачений і п. 1-1 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17 липня 2003 року, з наступними змінами та доповненнями. Частиною 2 ст. 233 КЗпП України визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Таким чином, індексація є складовою частиною заробітної плати, є додатковою заробітною платою і у разі порушення законодавства про оплату праці в частині її виплати, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому індексації заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно письмових пояснень представника відповідача, позивачці за період роботи на ПрАТ «Азовелектросталь» виконувалось підвищення заробітної плати випереджаючим шляхом. Згідно табелю обліку робочого часу позивачка у травні 2014 року 7 днів знаходилась на простої, у серпні 2014 року 3 дні, у вересні 2014 року 21 день, у жовтні 2014 року 12 днів, у листопаді 2014 року 10 днів, у грудні 2014 року весь місяць, у січні 2015 року 5 днів, у лютому 2015 року 11 днів. Таким чином, за вказаний період знаходження на простої позивачкою фактично роботи не виконувались, в той час як згідно п.2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками. Суд не може погодитись з розрахунками позивачки, які проведені без зазначення базових місяців, якими відповідно до положень п. 5 Порядку є місяці, в яких відбувалось підвищення розмірів заробітної плати випереджаючим шляхом. Тому вказаний розрахунок не може бути визнаний вірним та братися до уваги при вирішенні спору. Крім того, позивачка зазначає, що їй до моменту звільнення індексація не виплачувалась. Між тим, нею наданий суду розрахунковий лист за лютий 2015 року, з якого вбачається, що у лютому 2015 року [PERSON] нарахована індексація заробітної плати в розмірі 1,61 грн. За таких обставин, суд вважає, що позивачкою не надано достатніх доказів на підтвердження того, що їй не виплачувалась індексація заробітної плати, а також на підтвердження своїх вимог про стягнення індексації заробітної плати у вказаному нею розмірі, а тому вони задоволенню не підлягають. Щодо позовних вимог [PERSON] про стягнення середнього заробітку суд зазначає. Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідачем вказаних вимог закону дотримано не було, заробітна плата у встановлені строки не виплачувалася та остаточний розрахунок при звільненні проведений не був. Датою виплати заборгованості по заробітній платі [PERSON] є 29 вересня 2015 року. У відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. У звязку із порушенням строків виплати заробітної плати та всіх сум, які належать позивачці при звільнені, відповідач має сплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто за період з дня, наступного за днем звільнення (18.02.2015 року) по день фактичного розрахунку - 29.09.2015 року. Визначаючи розмір відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки, суд керується наступним. Верховний Суд України в п. 20 постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13 розяснив, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. У разі не проведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Такі ж правові позиції наведені в постановах Верховного Суду України від 24 жовтня 2011 року у справі № 6-39 цс11 та від 21 листопада 2011 року у справі № 6-60 цс11. Порядок обчислення середньої заробітної плати закріплений Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», за частиною 3 пункту 2 якої середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Позивачкою був наданий до суду власний розрахунок середньоденної заробітної плати за останні два календарних місяці роботи, що передували дню звільненню. Згідно наданого позивачкою розрахунку, її середньоденна заробітна плата становить 61,06 грн. Відповідач у своїх поясненнях повністю погодився із розрахованим позивачкою розміром середньоденного заробітку в сумі 61,06 грн. і не заперечував цю обставину та не наполягав на її доведенні згідно вимог ст. 61 ЦПК. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Крім того, нормами ст. 10, 11 ЦПК України закріплено такі принципи цивільного судочинства, як змагальність сторін та диспозитивність цивільного судочинства, які полягають в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також за принципом диспозитивності суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Зважаючи на вказані принципи та обставини того, що суд не може вийти за межі позовних вимог позивачки, яка у своєму позові наполягає на розмірі середньоденного заробітку в розмірі 61,06 грн., а відповідач повністю визнає вказаний розмір, вказана обставина не підлягає доведенню іншими доказами, та вважається судом встановленою у зазначеному розмірі 61,06 грн. Згідно наданого відповідачем графіку роботи №1 для працюючих в одну зміну з робочим днем тривалістю 8 годин 12 хвилин за період з 18.02.2015 року по 29.09.2015 року кількість робочих днів складає 152. Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 18.02.2015 року по 29.09.2015 року складає 9273,52 грн. (152 дні х 61,06 грн.). За таких обставин та положень закону, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає задоволенню, складає 9273,52 грн. У звязку із задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягають стягненню на користь держави судовий збір у розмірі мінімальної ставки в сумі 487,20 гривень за вимоги майнового характеру.

Outcome: partial