Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-25 00:00:00

У листопаді 2018 року [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою. Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що 09.01.2018 вона уклала з [PERSON] угоду № 01-2018, відповідно до умов якої відповідач зобов`язався виконати роботи по виготовленню, доставці і монтажу сходів в сауні Позивача. На виконання умов вказаної угоди 31.01.2018 позивачем було сплачено, а відповідачем отримано оплату в розмірі 1780,00 доларів США, що еквівалентно 51 440,00 грн. одним платежем. У той же ж час, позивач зазначає, що станом на день подання даної позовної заяви відповідач в порушення умов договору, які позивач вважає істотними, у строк до 10.02.2018 вироби на адресу позивача не виготовив, не поставив та не змонтував. 22.08.2018 позивач з метою досудового врегулювання вказаних обставин направив на адресу відповідача вимогу про повернення суми у розмірі 51 440,00 гривень у зв`язку з невиконанням умов укладеної угоди, а саме відсутності монтажу та поставки виробу. З урахування викладеного позивач просила суд: розірвати угоду № 01-2018 від 09.01.2018, укладену між сторонами, а також стягнути з відповідача на її користь основну суму заборгованості у розмірі 51 440,00 грн., інфляційні збитки у сумі 4 361,15 грн., пеню у сумі 1 725,99 грн. та судові витрати, що складаються зі сплаченого судового збору у сумі 1 423,59 грн. та витрат на професійну правову допомогу у розмірі 15 000,00 грн. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26.11.2018 було відкрито загальне позовне провадження у справі, розпочато підготовче провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26.11.2018 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. 19.06.20 року позивач та її представник в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини своєї неявки суду не повідомили, у попередніх засіданнях були присутні, позов підтримували, просили його задовольнити. Також подавали відповідь на відзив на позовну заяву, в якій зазначили, що обставини, якими відповідач обґрунтовує свої доводи є безпідставними. 19.06.20 року відповідач та його представник в судове засідання також не з`явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини своєї неявки суду не повідомили, відповідач подав суду письмовий виклад судових дебатів, в якому просив суд відмовити у задоволенні позову, у попередніх засіданнях також був присутнім разом з представником і дотримувався такої ж позиції, подав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що ним було виготовлено, доставлено та змонтовано сходи в сауну в строк, передбачений угодою, а саме 18.01.2019, за що 31.01.2019 позивач передав відповідачу грошові кошти, передбачені угодою. Поміж іншим, відповідач зазначив, що він нарочно віддав позивачу акт виконаних робіт з метою підписання, проте вона його навмисно не підписала. Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Допитаний у судовому засідання 23.10.2019 свідок [PERSON] суду пояснив, що перед Водохрещам монтував сходи у сауні позивача, що були на місці у розібраному стані. Допитаний у судовому засідання 29.11.2019 свідок [PERSON] суду пояснив, що чоловік позивачки звертався до нього з пропозицією перефарбувати сходи у сауні позивача. Допитаний у судовому засідання 29.11.2019 свідок [PERSON] суду пояснив, що він є чоловіком позивача, що сходи у сауну були виготовлені і змонтовані, але не так, як про це було домовлено з відповідачем, тому їх потім розібрали. Допитаний у судовому засідання 29.11.2019 свідок [PERSON] суду пояснив, що він 01.07.2019 на підставі укладеного з позивачем договору від 02.05.2019 виготовив, доставив та монтував сходи в лазні позивача. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, покази свідків, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З огляду на ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 09.01.2018 між сторонами був укладений договір (угода) підряду № 01-2018, відповідно до якого відповідач зобов`язався виконати роботи по виготовленню, доставці і монтажу сходів в сауні позивача. Жодних особливостей виготовлення сходів, їх колір, розмір, вид деревини тощо даною угодою передбачені не були. Умов, за яких сторони можуть розірвати даний правочин, у договорі не передбачено. Пунктом 2 спірної угоди встановлено, що вартість виробів, з урахуванням матеріалів, робіт по виготовленню, доставці і монтажу згідно з даною угодою складає 1780,00 доларів США, що еквівалентно 51 440,00 грн. Її пунктом 3 визначено, що строк здачі виготовленого виробу - 10.02.2018. Пунктом 12 спірного правочину визначено, що угода дійсна на весь період до повного розрахунку по виконаним роботам. На сторінці 2, вкінці даної угоди міститься розписка відповідача про те, що він 31.01.2018 у повному обсязі отримав кошти у розмірі 1 780,00 доларів США. У вказаній угоді, укладеній між сторонами, не визначено, за якою процедурою має відбуватися приймання-передача виконаних робіт. Відповідач є фізичною особою-підприємцем, здійснює діяльність відповідно до коду КВЕД 16.23 «Виробництво інших дерев`яних будівельних конструкцій і столярних виробів». 22.08.2018 позивачем було направлено відповідачу вимогу від 06.08.2018 про повернення сплачених на підставі спірної угоди коштів, так як роботи за угодою не виконані та прийняття виробу не мало місце. З урахуванням встановлених обставин суд вважає за необхідне проаналізувати наступні правові норми. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Згідно зі ст.ст. 598, 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. В той же час, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору, що прямо передбачено ч. 4 ст. 631 ЦК України. Проте поняття "строк дії договору" та "строк виконання зобов`язання" не є тотожними. Відповідно до правової позиції ВС, викладеної у постанові від 07.08.2018 у справі № 910/7981/17, розірвано може бути лише чинний (такий, що діє на час звернення до суду з позовом та прийняття відповідного судового рішення) договір. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Частиною 5 ст. 653 ЦК України, якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Відповідно до ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Статтею 849 ЦК України визначено, що замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника. Якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника. Замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору. Частинами 1-3 ст. 853 ЦК України передбачено, що замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі. Замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки). Якщо після прийняття роботи замовник виявив відступи від умов договору підряду або інші недоліки, які не могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (приховані недоліки), у тому числі такі, що були умисно приховані підрядником, він зобов`язаний негайно повідомити про це підрядника. Відповідно до ч. 1 ст. 854 ЦК України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Згідно зі ст. 857 ЦК України робота, виконана підрядником, має відповідати умовам договору підряду, а в разі їх відсутності або неповноти - вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру. Результат роботи в межах розумного строку має бути придатним для використання відповідно до договору підряду або для звичайного використання роботи такого характеру. З урахуванням встановлених обставин у розрізі проаналізованих вище правових норм та правового висновку ВС суд приходить до наступних висновків. З огляду на зміст п.п. 2 та 12 спірної угоди та те, що з відповідачем проведено повний розрахунок, про що на цій же угоді міститься відповідна розписка, дана угода припинила свою дію, що вказує на те, що розірвати її вже не можливо, що відповідає вище викладеній за текстом правовій позиції ВС, а тому суд залишає вимогу [PERSON] про розірвання угоди без задоволення. Проте, закінчення строку дії договору не є підставою для припинення визначених ним зобов`язань, оскільки згідно зі ст. 599 ЦК України такою умовою є виконання, проведене належним чином. При цьому слід розрізняти припинення безпосередньо дії договору та припинення зобов`язань, визначених ним. Суд враховує, що навіть після припинення дії договору, невиконані стороною зобов`язання за ним залишаються чинними для такої сторони-боржника, і вказана обставина не звільняє останнього від виконання обов`язку протягом того часу, коли існує відповідне зобов`язання. Однак, зі змісту п. 12 спірної угоди вбачається, що повний розрахунок за спірною угодою має місце саме за виконані роботи, що відповідає положенням ст. 854 ЦК України, у даній угоді авансові платежі не передбачені, тому з урахуванням того, що позивач з відповідачем провела повний розрахунок за даною угодою, суд вбачає, що роботи за спірною угодою відповідачем були виконані. Відсутність актів приймання-передачі виконаних робіт такого висновку не спростовує, так як такі акти не передбачені спірною угодою, тим паче, свідок [PERSON] , чоловік позивача, підтвердив, що роботи були виконані, але потім сходи було розібрано. Той факт, що позивач не була задоволена роботою відповідача і сходи, виконані відповідачем, були розібрані, не спростовує факту виконання відповідачем умов спірної угоди, так як вона не містила особливих вказівок щодо виготовлення та монтажу сходів, їх фарбування, розмірів, кольору, матеріалу тощо, за її умовами відповідач лише повинен був виконати роботи по виготовленню, доставці і монтажу у сауні позивача. Покази допитаних судом свідків таких обставин не спростовують. Дана позиція підтверджується і тим, що до серпня 2018 року позивач не мала до відповідача жодних претензій. Доказів того, що позивач скористалась своїми правами, передбаченими ст.ст. 849, 853 ЦК України, суду надано не було. А отже, так як судом не було встановлено обставин невиконання відповідачем зобов`язань, взятих за укладеною між сторонами угодою № 01-2018 від 09.01.2018, не підлягають задоволенню і вимоги позивача щодо стягнення на її користь з відповідача коштів, в тому числі й пені, інфляційних втрат та 3% річних. При цьому, з огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даному рішенні, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). У зв`язку з тим, що суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, у порядку ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача. З урахуванням викладеного та правового висновку, викладеного у постанові від 07.08.2018 у справі № 910/7981/17, відповідно до ст.ст. 15, 16, 509, 530, 598, 599, 626, 631, 651, 653, 837, 849, 853, 854, 857 ЦК України,

Outcome: dismissed