Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-02 00:00:00

У січні 2015 р. позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому, з урахуванням уточнених вимог, просив стягнути з ПАТ «Платинум Банк» за прострочений строк виплати депозиту та нарахованих відсотків 3 % річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання на підставі частини другої статті 625 ЦК України в сумі 20,74 доларів США, відсотки по банківському вкладу за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів на підставі частини п`ятої статті 1061 ЦК України в сумі 76,84 доларів США, пеню у розмірі 3 % за кожен день прострочення строку виплати депозиту та нарахованих відсотків на підставі частини 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 04.02.2015 р. по 14.03.2015 р. в сумі 7579,51 доларів США та 5000,00 грн. моральної шкоди. Позивач при зверненні до суду мотивував свої вимоги тим, що 08.01.2014 року між ним та ПАТ «Платинум Банк» був укладений договір банківського вкладу. Загальна сума банківського вкладу становила 17495 дол. США. Строк дії договору банківського вкладу закінчився 10. 01. 2015 року. Позивач зазначає, що з 12.01.2015 року по 04.02.2015 року банк мав можливість повністю повернути позивачу суму вкладу з урахуванням обмежень НБУ - не більше 15000 грн. щодня. Позивач вважає, що всього з 12.01.2015 року по 04.02.2015 року банк міг видати 17901 дол. США. Сума до видачі на 12.01.2015 року склала 17 533,26 дол. США згідно виписки банку. Таким чином, на думку позивача, банк мав можливість повністю розрахуватись з позивачем до 04. 02. 2015 року включно, однак станом на 05.02.2015 року банк повністю не повернув позивачу суму вкладу і заборгованість склала 11 717,25 дол. США, згідно виписки банку. Таким чином, відповідач не виконав умов договору депозиту та не повернув йому внесок і відсотки, які були нараховані на вкладені ним кошти, у встановлений договором строк, в зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом за захистом своїх прав та законних інтересів. Заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 08 вересня 2015 р, позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» про стягнення 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, відсотків по банківському вкладу за прострочений строк виконання зобов`язання, пені та відшкодування моральної шкоди, - задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» на користь [PERSON] за прострочений строк виплати депозиту та нарахованих відсотків 3 % річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання - 20,74 доларів США, відсотки по банківському вкладу за прострочений строк виконання зобов`язання в сумі 76,84 доларів США, пеню у розмірі 3 % за кожен день прострочення строку виплати депозиту та нарахованих відсотків в сумі 7579,51 доларів США та 1000 грн. у відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання судових витрат. В решті вимоги залишено без задоволення (а.с. 121-124 Том 1). Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 03 лютого 2016 р., заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 08 вересня 2015 р., - скасовано та ухвалено в справі нове рішення наступного змісту: Позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» про стягнення 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, відсотків по банківському вкладу за прострочений строк виконання зобов`язання, пені та відшкодування моральної шкоди, - задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» на користь [PERSON] відсотки по банківському вкладу за прострочений строк виконання зобов`язання в сумі 76,84 доларів США; за прострочений строк виплати депозиту та нарахованих відсотків 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання - 20,74 долари США, що по курсу НБУ станом на 08.09.2015 р. еквівалентно 458 гривням 72 копійкам. В іншій частині позову відмовлено (а.с. 217-222 Том 1). Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 04 квітня 2016 р., рішення апеляційного суду м. Києва від 3 лютого 2016 року залишено без змін (а.с. 244-245 Том 1). Постановою Верховного Суду України від 13 вересня 2017 р., заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 8 вересня 2015 року, рішення Апеляційного суду міста Києва від 3 лютого 2016 року й ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 квітня 2016 року в частині стягнення пені в розмірі 3% за кожен день прострочення - скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 11.10.2017 р. зазначену цивільну справу було передано для розгляду в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Лазаренко В.В. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 21.02.2019 р. зазначену цивільну справу передано для розгляду в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І. Позивач [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити та стягнути з ПАТ «Платинум Банк» пеню у розмірі 3 % за кожен день прострочення строку виплати депозиту та нарахованих відсотків на підставі частини 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 04.02.2015 р. по 14.03.2015 р. в сумі 7579,51 доларів США, посилаючись на підстави та обставини, викладені у позовній заяві, та надані докази. Представник відповідача ПАТ «Платинум Банк» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи відповідача було повідомлено належним чином. 11.06.2018 р. представником відповідача ПАТ «Платинум Банк» до суду було надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого ПАТ «Платинум Банк» просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на безпідставність позовних вимог. 25.09.2018 р. до суду від позивача [PERSON] надійшли письмові заперечення на відзив, у яких позивач повністю підтримує заявлені позовні вимоги та просить задовольнити позов в повному обсязі. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Виходячи з цього, враховуючи вимоги ст. 223 ЦПК України, суд, вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності представника відповідача ПАТ «Платинум Банк» на підставі наявних доказів, проти чого не заперечував позивач в судовому засіданні. Суд, заслухавши пояснення позивача, врахувавши його доводи, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Так, предметом розгляду справи є стягнення з ПАТ «Платинум Банк» на користь [PERSON] пені у розмірі 3 % за кожен день прострочення строку виплати депозиту та нарахованих відсотків на підставі частини 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» в сумі 7579,51 доларів США. Судом встановлено, що 8 січня 2014 року між [PERSON] і ПАТ «Платинум Банк» було укладено договір банківського вкладу № 00232663 , загальна сума якого становила 17 тис. 495 доларів США, зі строком дії до 10 січня 2015 року. 12 та 13 січня 2015 року [PERSON] звернувся до банку із заявами і просив повернути йому банківський вклад з процентами, але вказану грошову суму не отримав. Відповідно до п. 3.1 договору банківського вкладу № 00232663 від 08.01.2014 р., сума вкладу, а також сума нарахованих та не сплачених процентів повертається на картковий/поточний рахунок № [NUMBER] Вкладника, відкритий у Банку. Згідно Виписки по особовому рахунку [PERSON] з 12.01.2015 р. по 16.03.2015 р. вбачається, що Банком 12.01.2015 р. було перераховано Вклад позивачу у розмірі 17495,00 дол. США. на картковий рахунок № [NUMBER] . Позивач отримав суму Вкладу зі свого карткового/поточного рахунку № [NUMBER] в період з 12.01.2015 р. по 16.03.2015 р. Дані обставини позивач підтвердив в судовому засіданні. Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Преамбула Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначає метою цього Закону створення правових основ для захисту інтересів споживачів фінансових послуг, правове забезпечення діяльності і розвитку конкурентоспроможного ринку фінансових послуг в Україні, правове забезпечення єдиної державної політики у фінансовому секторі України. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1 цього Закону фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (частина перша статті 1058 ЦК України). Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3). Відповідно до частини п`ятої статті 10 цього Закону у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі. Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме сплату пені у розмірі 3 % вартості послуги за кожен день прострочення. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (частина перша статті 1058 ЦК України). За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту договору банківського вкладу можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог вкладника, яке не виконане банком, не припиняє правовідносин сторін такого договору, не звільняє банк від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє вкладника права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Згідно з частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка має на меті, крім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання. Окрім того, до моменту вчинення порушення пеня відіграє забезпечувальну функцію і, навпаки, з моменту порушення - є мірою відповідальності. Однак, повертаючи частинами грошові кошти за договором банківського вкладу від 8 січня 2014 року № 00232663, банк посилався на постанови Правління НБУ від 1 грудня 2014 року № 758 та від 3 березня 2015 року № 160 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України», у яких передбачено, що уповноважені банки зобов`язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 15 тис. грн на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом НБУ. Так. пп. 5 п. 6 постанови Правління НБУ "Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України" від 01.12.2014 року № 758 передбачено, що уповноважені банки зобов`язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті або банківських металів з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 15 000 гривень на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України. Постанова набрала чинності з 03.12.2014 року і діяла до 03.03.2015 року включно. Також, пп. 10 п. 6 постанови Правління НБУ "Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України" від 03.03.2015 року № 160 передбачено, що уповноважені банки зобов`язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті або банківських металів з поточних і депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 15 000 гривень на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України. Постанова набрала чинності з 04.03.2015 року і діяла до 03.06.2015 року включно. Згідно ст. 56 Закону України «Про Національний банк України», Національний банк видає нормативно - правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов`язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій. Національний банк України надав роз`яснення щодо застосування окремих вимог вищевказаної постанови, а саме: згідно із підпунктом 13 п. 1 постанови Правління НБУ від 1 грудня 2014 року № 758, видача готівкових коштів у межах України за електронними платіжними засобами, що емітовані як резидентами, так і нерезидентами, здійснюється виключно в гривнях. Зняття готівкових коштів з поточних (в тому числі карткових) та депозитних рахунків з використанням електронних платіжних засобів здійснюється виключно в гривнях. У разі, якщо клієнт бажає отримати готівкові кошти в іноземній валюті з власного поточного (в тому числі карткового), депозитного рахунків, уповноважений банк здійснює видачу готівкової іноземної валюти через касу банку за заявою про видачу. Враховуючи сутність пені та беручи до уваги вимоги вказаних вище постанов Правління НБУ, якими встановлено обмеження щодо здійснення виплат банками на певний період, не можна кваліфікувати дії ПАТ «Платинум Банк» як неналежне виконання покладених на нього зобов`язань. Тому на час дії постанов Правління НБУ від 1 грудня 2014 року № 758 та від 3 березня 2015 року № 160 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» не підлягає нарахуванню пеня в розмірі 3 % вартості послуги за кожний день прострочення, що передбачена частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у зв`язку з установленням обмеження щодо видачі банками коштів. Разом з тим положення цих постанов Правління НБУ не звільняють банк від виконання своїх обов`язків, установлених договором та законодавством, з урахуванням встановлених обмежень щодо видачі коштів. Такий правовий висновок міститься й у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1881цс16, в якій встановлені дані правовідносини та фактичні обставини. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При цьому, суд звертає увагу на те, що 10.01.2017 р. Національним банком України було прийнято рішення № 14рш/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» до категорії неплатоспроможних», на підставі якого 11.01.2017 р. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення № 85 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Платинум Банк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». Згідно з даними рішеннями розпочато процедуру виведення Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на один місяць з 11.01.2017 р. по 10.02.2017 р. включно. Уповноваженою особою Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Платинум Банк» було призначено Ірклієнка Юрія Петровича. 09.02.2017 р. виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 501, відповідно до якого продовжено строк тимчасової адміністрації у ПАТ «Платинум Банк» з 11.02.2017 р. до 10.03.2017 р. включно. Відповідно до даного рішення також продовжено строк повноважень уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Платинум Банк» Ірклієнка Юрія Петровича з 11.02.2017 р. до 10.03.2017 р. включно. На підставі рішення Правління Національного банку України від 23.02.2017 р. № 95-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 24.02.2017 р. № 743 «Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з яким розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк», призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Платинум Банк». Відносини, які виникають у зв`язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідацією банків, регулюються спеціальним законодавством, зокрема, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Таким чином, станом на день розгляду справи, ПАТ «Платинум Банк» здійснює свою діяльність на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», частиною першою статті першої якого встановлено правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банком, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку і його ліквідація. У спорах, пов`язаних з виконанням зобов`язань банком, у якому здійснюється ліквідаційна процедура, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Положеннями частини п`ятої статті 35 вказаного Закону визначено, що під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання. Статтею 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Відповідно до статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000,00 грн. Адміністрація Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Виплата відшкодування здійснюється з урахуванням сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у банку. Порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, передбачений статтею 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідно до пунктів 1, 3 частини п`ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), а також зобов`язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов`язань банку. Положеннями пункту 1 частини шостої статті 36 вказаного Закону визначено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п`ятої цієї статті, не поширюється на зобов`язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Положеннями частини п`ятої статті 45 вказаного Закону передбачено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб - вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються. Згідно із частиною третьою статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури. Оскільки розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Платинум Банк», то стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» неможливо. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29.05.2019 р. у справі №758/771/16-ц (провадження №61-34470св18). Таким чином, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість вимог [PERSON] до ПАТ «Платинум Банк» про стягнення пені в розмірі 3 % вартості послуги за кожний день прострочення, що передбачена частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Суд приходить до висновку, що вимоги про стягнення з ПАТ «Платинум Банк» пені відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed