Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-11 00:00:00

01.12.2015 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість по аліментах на утримання двох доньок [PERSON] та [PERSON], [INFO] в розмірі 13 581 грн. 56 коп. та пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 1419 грн. 24 коп. Свої вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Врадіївського районного суду від 08.11.2001 року з відповідача на її користь присуджено стягнення аліментів на утримання неповнолітніх доньок , однак, в зв'язку з не виплатою відповідачем аліментів, у останнього станом на день виповнення дітям повноліття, 04.06.2015 р., існує заборгованість по аліментах у сумі 13 581 грн. 56 коп., яку відповідач у добровільному порядку відмовляється погашати. З врахуванням того, що відповідач аліменти сплачував несвоєчасно та не в повному обсязі, вона просила також стягнути суму пені у розмірі 1419 грн. 24 коп. за період з грудня 2014 року по червень 2015 року. У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити. Відповідач проти задоволення позову не заперечував та рішення просив постановити законно. Заборгованість по аліментах не погасив через відсутність таких коштів. Від заборгованості по аліментах не відмовляється. Заслухав пояснення сторін, дослідив письмові докази, судом встановлені наступні обставини. Як вбачається з матеріалів справи та таке визнано сторонами, 12.03.2002 року шлюб між сторонами було розірвано. Згідно рішення Врадіївського районного суду від 08.11.2001 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], 04.06.1997 р. н., [PERSON], 04.06.1997 р. н., в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. На виконання зазначеного рішення 08.11.2001 року Врадіївським районним судом видано виконавчий лист №2-473 та до 04.06.2015 року проводилось примусове виконання рішення суду державним виконавцем ВДВС Врадіївського РУЮ. [PERSON] допустив заборгованість по сплаті щомісячних сум аліментів та відповідно до довідки-розрахунку відділу державної виконавчої служби Врадіївського районного управління юстиції Миколаївської області заборгованість відповідача по аліментах за період з 01.10.2013 року по 04.06.2015 року включно становить 13\~581 грн. 56 коп. Таким чином, з встановлених судом обставин вбачається, що між сторонами виникли правовідносини щодо заборгованості зі сплати аліментів присуджених за рішенням суду та в цій частині у задоволенні позову необхідно відмовити на підставі наступного. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття закріплений у ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 3 ст. 194 СК України визначено повноваження суду щодо стягнення заборгованості по аліментах, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу. Сплата аліментів згідно ст. 187 СК України здійснюється в добровільному порядку, та в тому випадку, коли один із батьків подав заяву за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати, пенсії, стипендії у розмірі та на строк, які визначені у цій заяві. Водночас, ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що порядок стягнення аліментів визначається законом (ч. 1). У разі наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника (ч. 2). Розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого СК України (ч. 3). За наявності заборгованості із сплати аліментів у розмірі, що сукупно перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності за злісне ухилення від сплати аліментів (ч. 10). Відповідно до ч. 9 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», судом, за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом, вирішується лише спір щодо розміру заборгованості із сплати аліментів. Крім того, суд роз'яснює позивачу, що ч. 1 ст. 82 вказаного Закону передбачено право стягувача та інших учасників виконавчого провадження (крім боржника), оскаржити рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду. Таким чином, ні положення СК України, ні Закону України «Про виконавче провадження» не передбачають можливість стягнення заборгованості за аліментами, яка утворилась при виконанні судового рішення про їх стягнення, шляхом подання відповідного позову в судовому порядку. Повторне стягнення з боржника суми, яка має бути ним виплачена в порядку виконання рішення суду про стягнення аліментів, недопустиме. Відтак нарахована сума заборгованості по сплаті аліментів підлягає стягненню в судовому порядку тільки у випадку її виникнення на підставі добровільної сплати аліментів відповідачем, а не в результаті її виникнення після примусового стягнення в судовому порядку, оскільки в такому разі аліменти стягуються в порядку виконавчого провадження. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача 1419 грн. 24 коп. пені за прострочення сплати аліментів за період з грудня 2014 року по червень 2015 року, то вони є обґрунтованими, а відтак такими, що підлягають задоволенню. Так, як вбачається з довідки- розрахунку відділу державної виконавчої служби Врадіївського районного управління юстиції Миколаївської області за період з грудня 2014 року по червень 2015 року у відповідача наявна заборгованість по аліментах та яка у грудні 2014 року становила 624 грн. 97 коп.; січень 2015 р. 590 грн. 66 коп.;лютий 2015 р. 590 грн. 66 коп.; березень 2015 р. 790 грн. 66 коп., квітень 2015 р. 790 грн. 66 коп., травень 2015 р. 590 грн. 66 коп., червень 2015 р. 105 грн. 40 коп. Розмір заборгованостей по аліментах зазначених у вказаному розрахунку, відповідач не оспорював та належними та допустимими доказами не спростував. Заборгованість по сплаті аліментів, яка була нарахована по вищезазначеній довідці державного виконавця, боржником не оскаржувалася. Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. З наведеного випливає, що необхідними умовами для нарахування пені мають бути наявність заборгованості по сплаті аліментів та вина особи, яка повинна їх сплачувати. У п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, роз'яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. Належних доказів, які б свідчили про наявність підстав для звільнення відповідача від обов'язку сплатити неустойку, ним суду не надані. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобовязання. Її завдання сприяти належному виконанню зобовязання, стимулювати боржника до належної поведінки. Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обовязку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обовязку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Правова позиція по вказаному виду правовідносин висвітлена у Постанові ВСУ №6-94цс15 від 01.07.2015 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є підставою для застосування судом першої інстанції в подібних правовідносинах. Таким чином, з огляду на наданий позивачем розрахунок, пеня за грудень 2014 року буде становити 193 грн. 74 коп., січень 2015 року -245 грн. 10 коп., лютий 2015 року 221 грн. 38 коп., березень 2015 року 245 грн. 10 коп., квітень 2015 року 237 грн. 20 коп., травень 2015 року 245 грн. 10 коп., червень 2015 року 31 грн. 62 коп. За таких обставин позов підлягає задоволенню частково - з відповідача на користь позивача підлягає стягненню неустойка (пеня) за несплату аліментів за період з грудня 2014 року по червень 2015 року у загальному розмірі 1419 грн. 24 коп. У судовому засіданні встановлено, що за період, за який позивачка просить стягнути неустойку (пеню) за несплату аліментів, відповідач був ознайомлений з рішенням суду, відповідно якому повинен був сплачувати аліменти на утримання дітей, та з власної вини допустив заборгованість зі сплати аліментів. Об'єктивних причин, які б заважали відповідачу сплачувати аліменти судом не встановлено, що свідчить про його вину у виникненні заборгованості зі сплати аліментів. У відповідності до ст. 88 ЦПК України судові витрати присуджуються пропорційно до розміру задоволених позовних вимог та з врахуванням того, що позивачу було відстрочено сплату судового збору до постановлення рішення судом, з відповідача на користь держави необхідно стягнути мінімальний розмір судового збору у розмірі 487 грн. 20 коп.

Outcome: partial