Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-08 00:00:00

У жовтні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому прохає визнати за ним, право власності за набувальною давністю на ј частину квартири [ADDRESS] . Мотивуючи позов тим, що позивачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, після померлої матері [PERSON] належить на праві власності ѕ частини квартири [ADDRESS] . Вказує, що його мати - [PERSON] за життя була вдруге одружена та перебувала у шлюбі з [PERSON] якому належала Ѕ частина квартири [ADDRESS] . Інша Ѕ частина цієї квартири належала [PERSON] . 19.06.1997 року після смерті [PERSON] належна йому Ѕ частина спірної квартири розподілена між матір`ю позивача та сином померлого від іншого шлюбу [PERSON] , в рівних частинах тобто по ј кожному з них. Але, враховуючи належну матері позивача іншу Ѕ частину даного майна рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 22.01.1999 року було остаточно визнано за [PERSON] право власності на ѕ спірної квартири та за [PERSON] визнано право власності на 1/4 частину цієї квартири. Проте, речове право на дане майно. [PERSON] в органах державної реєстрації речових прав не зареєстрував. Крім цього, [PERSON] у спірній квартирі не проживав, не зареєстрований, належну йому частину квартири не утримував, не використовував, в найм (оренду) іншим особам для проживання не передавав та жодного разу усно або письмово про своє право на це житло не заявляв. Натомість позивав вказує, що ним дана квартира використовувалась для проживання повністю як ізольоване помешкання в житловому будинку. На даний час він користується всіма приміщеннями які імовірно відповідають ј частині даної квартири, що не є його власністю. Разом з цим, утримання позивачем даної квартири, зокрема виконання поточних ремонтів та сплата комунальних послуг здійснювались відносно всіх приміщень та з врахуванням загальної площі квартири. Зазначає, що він більше двадцяти років безперервно володіє квартирою та утримує її, тому має право заявити вимогу про визнання за ним право власності на квартиру. Ухвалою суду від 20.10.2020 року за вказаною позовною заявою відкрито провадження у справі із призначенням до розгляду за правилами загального позовного провадження з викликом сторін у підготовче судове засідання. 04.03.2021 року ухвалою суду замінено первісного відповідача, Управління майном комунальної власності міста Полтавської міської ради, на належного [PERSON] , яка є дружиною померлого [PERSON] (власника\~ј частини\~спірної квартири)\~та прийняла\~спадщину після\~смерті останнього,\~а саме\~на її\~ім`я було видано свідоцтво про право на спадщину на інший об`єкт нерухомого майна за адресою [ADDRESS] . Ухвалою суду від 29.04.2021 підготовче засідання у справі закрито з призначенням справи до судового розгляду. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, просив відмовити. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився. Заслухавши учасників процесу, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] після смерті матері [PERSON] належить на праві власності ѕ частини квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 19.12.2011 року та витягу з реєстру речових прав від 12.01.2011 року. Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, мати позивача [PERSON] за життя була вдруге одружена та перебувала у шлюбі з [PERSON] якому належала Ѕ частина квартири [ADDRESS] . Інша Ѕ частина цієї квартири належала [PERSON] . 19.06.1997 року після смерті [PERSON] належна йому Ѕ частина спірної квартири розподілена між матір`ю позивача [PERSON] та сином померлого від іншого шлюбу [PERSON] . Відповідно до рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 22.01.1999 року встановлено, що за [PERSON] було визнано право власності на ѕ спірної квартири та за [PERSON] визнано право власності на 1/4 частину цієї квартири. Статтею 41 Конституції України,\~главою 24 ЦК України\~встановлено, що право власності набувається у порядку, визначеному законом. Відповідно до пункту 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" (далі-Постанова №5), можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей\~15,\~16 ЦК України, а також ч.4\~ст.344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. Відповідно до ч.1, 4\~ст. 344 ЦК України\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Звертаючись до суду позивач вказав на те, що більше двадцяти років він відкрито та добросовісно користується спірною квартирою та утримує її в цілому, інший власник ј частини квартири [PERSON] в квартирі не проживає та про своє право власності не заявляє, а тому просить визнати за ним право власності на ј частини вказаного нерухомого майна за набувальною давністю. Задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі\~ст. 344 ЦК України, можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. За відсутності хоча б однієї із вказаних умов право власності за набувальною давністю на майно не може бути визнано. За набувальною давністю може бути отримано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, власник якого невідомий або відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні його власнику було відмовлено. При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Характерною ознакою для визнання права власності на нерухомість за давністю володіння згідно до\~ст. 344 ЦК України\~є добросовісність, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю (пункту 9 Постанови №5). За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. Однак як встановлено судом, позивач сплачуючи за комунальні послуги та проводячи ремонтні роботи достовірно знав про власника іншої ј частини спірної квартири [PERSON] . Вищевказаний факт позивачем та його представником в судовому засіданні не спростовано. Крім того позивачу було відомо, що [PERSON] помер і спадщину після нього отримав [PERSON] . Отже суд встановив, що позивач знав про власника іншої ј частини спірної квартири [PERSON] , який не відмовлявся від свого права власності на квартиру. Разом з цим, позивач помилково припускає, що відсутність інформації про реєстрацію права власності на ј частину спірної квартири за [PERSON] у відповідних державних органах є підставою вважати, що переходу права власності не відбулося і попереднім власником залишився померлий [PERSON] . Допитані у\~судовому засіданні\~свідки [PERSON] \~та [PERSON] \~пояснили,\~що позивач\~ [PERSON] \~дійсно проживає\~у квартирі\~ [ADDRESS] , сплачує комунальні послуги та здійснював поточний ремонт даної квартири. Після смерті [PERSON] його син [PERSON] у вказаній квартирі не проживав. Проте, суд зазначає, що сам лише факт користування спірним приміщенням не дає підстав для задоволення позовних вимог про набуття права власності на нього на підставі\~статті 344 ЦК України. Положення наведеної статті не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалося на підставі договірних зобов`язань, чи у будь-який інший передбачений законом спосіб, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Під час розгляду справи позивач [PERSON] не надав доказів, а матеріали справи таких не містять, про те, що він володіє ј частиною спірної квартири не за волею власника чи його правонаступника і не знав, хто є власником. Оцінюючи встановлені у справі обставини суд вважає доведеним, що позивачу з моменту вселення та реєстрації у спірній квартирі було відомо, що вона має і інших власників. Так, зазначене унеможливлює набуття такої квартири у власність позивача за давністю володіння відповідно до правил, встановлених\~статтею 344 ЦК України, оскільки у даному випадку відсутня така складова умова набуття права власності за набувальною давністю як добросовісне заволодіння чужим майном. Здійснення сплати комунальних платежів та укладення договорів на комунальні послуги не є підставою для задоволення позовних вимог про визнання права власності на частину спірної квартири за набувальною давністю. Оскільки підстави, встановлені\~ст. 344 ЦК України\~для визнання за позивачем права власності за набувальною давністю на ј частину спірної квартири, яка розташоване за адресою:\~\~ [ADDRESS] відсутні, суд приходить до висновку, що в позові слід відмовити. Керуючий пунктом 9, 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", ст.\~15,\~16,\~344 ЦК України, ст.\~2,\~12,\~13,\~76,\~259,\~263,\~268,\~273,\~354 ЦПК України, суд,-

Outcome: dismissed