Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

У лютому 2016\~р. [PERSON] звернулась з вказаним позовом, у якому, з урахуванням заяви від 30.11.2016\~р. (а.\~с.\~42), яка була прийнята Судом до розгляду, просить розірвати шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований 24.07.2014\~р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.\~Бердичеву реєстраційної служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №\~396, стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], який народився 01.01.2015\~р., у твердій грошовій сумі у розмірі 3\~000,00 російських рублів щомісячно, починаючи з 01.07.2016\~р., позбавити [PERSON] батьківських прав щодо сина [PERSON], який народився 01.01.2015\~р. [PERSON] з позовом погодився, що підтверджується його заявою від 26.05.2016\~р., його поясненнями, наданими у Кузнецькому районному суді Пензенської області Російської Федерації та його нотаріально посвідченою заявою від 01.07.2016\~р. (а.\~с.\~30, 32 33, 43). Від представника Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області надійшла заява від 30.11.2016\~р., у якій він зазначає, що при ухваленні рішення просить врахувати висновок від 09.11.2016\~р. №\~02-16/1902 Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області (далі Висновок). Судом з'ясовано, що між [PERSON] та [PERSON] 24.07.2014\~р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.\~Бердичеву реєстраційної служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції у Житомирській області було зареєстровано шлюб, актовий запис №\~396, вони є батьками дитини [PERSON], який народився 01.01.2015\~р., який проживає з [PERSON] (а.\~с.\~8, 9, 46). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Разом з тим, згідно з частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Звернення [PERSON] з позовною вимогою про розірвання шлюбу, зареєстрованого з [PERSON], та згода останнього з цією вимогою свідчить про те, що подальше спільне життя [PERSON] та [PERSON] і збереження шлюбу між ними суперечило б їхнім інтересам та інтересам їхньої дитини, що має істотне значення, такий шлюб не ґрунтувався б на вільній згоді [PERSON] та [PERSON]. Згідно з частиною другою статті 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи зазначене, Суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення позову [PERSON] в частині позовної вимоги про розірвання шлюбу, зареєстрованого з [PERSON], а відтак задовольняє цю вимогу. Як зазначалось вище, [PERSON] та [PERSON] є батьками дитини [PERSON], який народився 01.01.2015\~р. 16.02.2015\~р. [PERSON] підписав заяву, адресовану до суду м.\~Бердичева та інших органів, у якій зазначив, що він відмовляється від батьківства щодо дитини [PERSON], який народився 01.01.2015\~р., згоден на позбавлення батьківських прав щодо цієї дитини (а.\~с.\~13). Справжність підпису [PERSON] на цій заяві засвідчена нотаріусом м.\~Кузнецька Пензенської області Російської Федерації [PERSON] Крім того, як зазначалось раніше , [PERSON] з позовом погодився, у тому числі з вимогою про позбавлення його батьківських прав щодо дитини [PERSON]. Виконавчий комітет Бердичівської міської ради Житомирської області дійшов до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо дитини [PERSON], про що подав Висновок (а.\~с.\~47). У Висновку зазначено, що, зокрема, [PERSON] пояснила, що в лютому 2015\~р. [PERSON] поїхав проживати за місцем реєстрації: Російська Федерація, [ADDRESS]. З того часу дитину не бачив, не телефонує, не цікавиться життям, здоров'ям, фізичним і психологічним розвитком сина, не підтримує жодних контактів і не має наміру приймати участь у вихованні дитини. Також у Висновку вказано, що, зокрема, [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов'язків по вихованню сина, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Суд, оцінивши наведене вище, приходить до висновку, що [PERSON] тривалий час ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини сина [PERSON] , а саме не піклується про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, навчання, не створює належних умов для розвитку її природних здібностей, не готує до самостійного життя та праці. Пунктом 2 частини першої статі 164 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Частинами першою третьою статті 150 Сімейного кодексу України встановлено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частинами першою та другою статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Враховуючи викладені вище обставини та зазначені норми законодавства України, Суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення позову [PERSON] в частині позовної вимоги про позбавлення батьківських [PERSON] щодо дитини сина [PERSON], який народився 01.01.2015\~р., а тому задовольняє цю вимогу. Відповідно до частини другої статті 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Згідно зі статтею 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином [PERSON] зобов'язаний утримувати свого сина [PERSON], до досягнення тим повноліття. Частинам першою третьою статті 181 Сімейного кодексу України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 Сімейного кодексу України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)\~стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2)\~стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3)\~наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4)\~інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Частиною першою статті 184 Сімейного кодексу України визначено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Зважаючи на те, що [PERSON] просить стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], у твердій грошовій сумі у розмірі 3\~000,00 російських рублів щомісячно, починаючи з 01.07.2016\~р., на що, як зазначалось вище, [PERSON] погодився, Суд вважає, що розмір аліментів може бути визначено у цій твердій грошовій сумі. Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку, що наявні законні підстави для задоволення позову [PERSON] в частині позовної вимоги про стягнення аліментів, а тому задовольняє цю вимогу. Відповідно до частини першої статей 79 та 88 Цивільного процесуального кодексу України що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином з [PERSON] на користь [PERSON] у якості відшкодування судових витрат підлягає стягненню 1\~102,40\~грн. (судовий збір, а.\~с.\~2, 3). Крім того, з [PERSON] в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551,20\~грн., оскільки [PERSON] від сплати цього судового збору звільнена на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір".

Outcome: approved