Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-27 00:00:00

Представник ПП « ТРК АТВ ПЛЮС» 06.03.2015 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 15.10.2005 року на роботу до ПП «ТРК АТВ ПЛЮС» був прийнятий [PERSON] на посаду техніка-монтажника кабельних мереж. Внаслідок халатного відношення до майна, яке було видане відповідачу у користування у робочий час, останній допустив викрадення його з того місця (машини), де це майно не повинно було бути. Враховуючи вищевикладене позивач просить суд: стягнути з [PERSON], [INFO], який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] на користь ПП «ТРК АТВ ПЛЮС» суму матеріального збитку у розмірі 28395 грн., а також стягнути з [PERSON], [INFO], який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] на користь ПП «ТРК АТВ ПЛЮС» суму судового збору у розмірі 283,95 грн. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх з підстав наведених в позові. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причина неявки суду не відома (а.с.39). Враховуючи вимоги ст.157 ЦПК України та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності сторін без фіксування судового процесу, що відповідає положенням ст.ст.158, 169, 197ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що 15.10.2005 року до ПП ТРК «АТВ-плюс» був прийнятий на роботу [PERSON], що підтверджується трудовим договором (а.с.14). З матеріалів справи вбачається, що 31.03.2014 року о 23-25 год. надійшло телефонне повідомлення від [PERSON], [INFO], мешканця [ADDRESS] про те, що 31.03.2014 року в період часу з 18-00 по 22-00 в м.Білгород-Дністровський по пров. Веселий, 1 невідома особа шляхом розбиття заднього бокового вікна автомобіля ВАЗ 2115, д/з [NUMBER] чорного кольору таємно скоїла крадіжку спортивної куртки, грошових коштів, моб. телефону, нет буку «Вісонік», пристрою для вимірювання ліній «Рефректометр», оптичного лазеру(ручка), пристрою мочності оптичного сигналу. Сума збитку склала приблизно 30000 грн. (а.с.6). За даним фактом розпочато досудове розслідування, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 12014160240000901 від 01.04.2014 року(а.с.7). Згідно довідки, виданої директором ПП «ТРК АТВ ПЛЮС» загальна вартість викраденого майна, а саме: вимірювального пристрою DVP-321 USER MANUAL ver 1.0, ноутбуку Viewsonic складає 28395 грн.(а.с.8). Трудові обов'язки працівника визначаються законодавством, трудовим договором, посадовою інструкцією, наказами керівника тощо. Підставою для матеріальної відповідальності може бути вина у формі прямого умислу або необережності (халатність, недбалість). Дії працівника повинні призвести до негативних наслідків, тобто має бути пряма дійсна шкода, що підлягає відшкодуванню, і між діями та наслідками дій працівника наявний причинний зв'язок Статтею 132 КЗпП України передбачено, що за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» роз'яснено, що під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов'язків, грошові виплати. Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» (із змінами) підстави для стягнення матеріальної шкоди, завданої працівником при виконанні трудових обов'язків, можуть мати місце лише при встановленні судом наявності обов'язкових складових для настання матеріальної відповідальності, а саме: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями працівника її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними. У сенсі розуміння до ст.367 КК України, службова недбалість - це єдиний злочин у сфері службової діяльності, який вчинюється тільки з необережності. З суб'єктивної сторони він характеризується злочинною самовпевненістю (службова особа передбачає, що внаслідок невиконання чи неналежного виконання нею своїх службових обов'язків правам і законним інтересам може бути завдано істотну шкоду, але легковажно розраховує на її відвернення) або злочинною недбалістю (службова особа не передбачає, що в результаті її поведінки може бути завдано істотну шкоду, хоча повинна була і могла це передбачити).Кваліфікуючою ознакою злочину є спричинення тяжких наслідків. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. При вирішенні спорів про відшкодування шкоди доказуванню підлягають: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача і його вина, причинний зв'язок між протиправною дією і негативними наслідками. Обов'язок доказування розподіляється таким чином: позивач доказує наявність шкоди та її розмір, а відповідач відсутність його вини в заподіянні шкоди. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. Враховуючи вищевикладене, а саме те, що позивачем не доведено якими неправомірними діями працівника заподіяно шкоду, чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; які були створені підприємством умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними, з матеріалів справи не вбачається, що дії відповідача були неправомірними, що саме з його вини було заподіяно шкоди підприємству, враховуючи те, що трудовим договором або іншим правочином сторони не обумовлювали де повинні знаходитися обладнання, видані працівникові для виконання його посадових обов`язків, суд не вбачає, що викрадення майна сталося з вини відповідача, вирок суду, що вказував би наявність вини та причинного зв'язку між виною та шкодою відповідача, відсутній, тож суд приходить до висновку, що вимоги ПП "ТРК АТВ ПЛЮС" є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed