Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-09 00:00:00

У березні 2018 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , де третя особа - Орган опіки та піклування в особі виконкому Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпрі ради, про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову посилалася на те, що з відповідачем по справі перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірвано Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська від 07.11.2007. Від шлюбу народилася дитина - донька [PERSON] , [INFO] . З часу розлучення відповідач проживає окремо і батьківські обов`язки щодо дитини не виконує, не піклується про неї, коштів на утримання не надає, не цікавиться її успіхами, не піклується про її духовний та фізичний розвиток. З 2008 року вона з дитиною виїхала на постійне місце проживання до Праги. Дитина не знає батька та не відчуває до нього ніяких почуттів. За таких обставин, позивач просила суд позбавити батьківських прав [PERSON] щодо малолітньої доньки [PERSON] та стягнути судові витрати (а.с.3-5, 55-56). Не погодившись із позовними вимогами, відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди у спілкуванні батька з малолітньою донькою, зобов`язати [PERSON] надати батьку дитини [PERSON] інформацію про актуальні номери телефонів, електронної поштової адреси та інші засоби зв`язку малолітньої [PERSON] та/або актуальні номери телефонів, електронної поштової адреси та інші засоби зв`язку матері [PERSON] , зобов`язати [PERSON] не чинити перешкоди батьку дитини [PERSON] у спілкуванні з донькою [PERSON] за допомогою засобів зв`язку (телефон, Інтернет, месенжери, Скайп та ін.), зобов`язати [PERSON] не рідше двох разів на рік надавати батькові можливість спільного відпочинку з дитиною [PERSON] , зобов`язати [PERSON] надавати батьку дитини [PERSON] можливість вільного та необмеженого спілкування з дитиною [PERSON] у разі знаходження [PERSON] на території Чеської республіки або знаходження [PERSON] на території України. В обґрунтування зустрічного позову посилався на те, що після розірвання шлюбу між сторонами, він надав свою згоду на виїзд колишньої дружини [PERSON] з їх спільною донькою [PERSON] до Чеської Республіки, де проживали батьки [PERSON] Перед підписанням нотаріальної згоди, між ним та [PERSON] було досягнуто домовленість про те, що [PERSON] не буде подавати на аліменти, а він зможе спілкуватися з дитиною. Проте, після виїзду з України, [PERSON] почала чинити перешкоди у спілкуванні з дитиною. Надавати фінансову допомогу він не мав можливості, оскільки не знав ані місця проживання дитини, ані банківські реквізити, на які можливо було б перерахувати кошти. Зі своєю дитиною він хоче спілкуватися і брати участь у її вихованні (а.с.116-120). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2018 року справу передано за підсудністю Новомосковському міськрайонному суду Дніпропетровської області (а.с.43). Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2018 року справу по підсудності передано на розгляд Амур-Нижньодніпровському районному суду м. Дніпропетровська (а.с.62-63). Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м, Дніпропетровська від 08 листопада 2018 року справу прийнято до розгляду та визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с.68). Ухвалою суду від 11 грудня 2018 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду (а.с.86). Ухвалою від 10 січня 2019 року поновлено відповідачу [PERSON] строк подання зустрічного позову та прийнято до розгляду його зустрічний позов (а.с.136). 10 травня 2019 року справу розглянуто по суті з ухваленням судового рішення. В судове засідання позивач за первісним позовом [PERSON] не з`явилася, надавши заяву, в якій просила задовольнити її позов, врахувавши всі обставини та звільнити її доньку від такого батька як відповідач (а.с.219-220). В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом [PERSON] - адвокат Мажара О.О. первісні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав викладених у ньому, оскільки відповідач не вчиняв будь-яких дій щодо спілкування зі своєю дитиною, не цікавиться її життям, не допомагає фінансово. У 2016 році відмовив позивачу у наданні дозволу на виїзд дитини на відпочинок до Туреччини. У батька повинно бути не лише бажання спілкуватися з дитиною, а і обов`язки по відношенню до дитини. Також просила у задоволенні зустрічного позову відмовити у повному обсязі, оскільки [PERSON] виявив бажання спілкуватися з донькою лише після подання [PERSON] позову про позбавлення його батьківських прав. Починаючи з 2008 року, позивач за зустрічним позовом не намагався знайти адресу доньки, спілкуватися з нею, надавати матеріальну допомогу. На теперішній час дитина не хоче спілкуватися з батьком, оскільки його не знає і в найкращих інтересах дитини задовольнити первісний позов і відмовити у задоволенні зустрічного позову. Представник позивача [PERSON] - адвокат Шевченко О.І. первісний позов підтримав у повному обсязі і просив його задовольнити, оскільки саме таке рішення буде в найкращих інтересах дитини сторін по справі. Орган опіки, визнаючи недоцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] , не перевірив докази, а саме - те, що батько не надає фінансової допомоги дитині, не намагався протягом тривалого часу через Посольство України у Чеській Республіці дізнатися про місце проживання дитини. Крім того, перебуваючи у Польщі, [PERSON] не спромігся відвідати дитину, тим більше, що його мати зустрічалася з онукою. Вважає, що саме бездіяльність батька у своїх батьківських обов`язках призвела до того, що донька його не знає, спілкуватися з ним не бажає. Просив суд звернути увагу, що пріоритетним є інтереси дитини і саме в інтересах дитини є позбавлення батьківських прав [PERSON] , тим більше, що законом йому не заборонено в подальшому поновлення своїх батьківських прав, якщо це буде в інтересах дитини. Відповідач за первісним позовом [PERSON] проти первісного позову заперечував, підтримавши зустрічний позов у повному обсязі. Суду пояснив, що після від`їзду колишньої дружини [PERSON] з їх спільною дитиною до Чехії , він намагався спілкуватися з [PERSON] , проте у нього завжди вимагали щоб він відмовився від дитини і у 2016 році у телефонній розмові з [PERSON] його не просили надати дозвіл на виїзд дитини до Туреччини на відпочинок, а вимагали відмови від дитини. Він завжди хотів спілкуватися з дитиною, проте [PERSON] заважала цьому. Представник відповідача за первісним позовом [PERSON] - адвокат Цезарева М.І. первісний позов не визнала, посилаючись на те, що відсутні підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав. Зустрічний позов підтримала у повному обсязі. Зокрема суду пояснила, що розлучення сторін по справі відбулося із-за зради дружини. Після розлучення, [PERSON] разом з дитиною сторін виїхала до своїх батьків у Прагу. При цьому [PERSON] надав свою згоду на виїзд. На Україні у подружжя залишилися несплачені кредити, які після розлучення [PERSON] був вимушений закривати самотужки. Проте на теперішній час батько хоче спілкуватися, налагодити контакт з дитиною, і таку спробу, на її думку, можливо надати рідним людям. Представник відповідача за первісним позовом - адвокат Гонцова Є.Д. зустрічний позов підтримала, просила суд врахувати бажання батька налагодити контакт зі своєю дитиною, а також ту обставину, що дитина проживає за межами України і свого часу відповідач [PERSON] був позбавлений можливості і в силу стану здоров`я також і відсутності візи, виїжджати безперешкодно до Чехії, а [PERSON] з 2008 року на територію України не приїжджала. Представники третьої особи [PERSON] та [PERSON] просили вирішити справу відповідно до норм чинного законодавства і в інтересах дитини. Висновок наданий Амур-Нижньодніпровською районною у м. Дніпрі ради підтримали, пояснивши, що батько виявляє бажання спілкуватися зі своєю дитиною, а тому і прийнято рішення про недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його доньки [PERSON] До суду також надіслано лист дитини сторін [PERSON] з офіційним перекладом, в якому вона зазначила, що батька не знає, не хоче його ані чути, ані бачити (а.с.167). Суд, вислухавши представників позивача за первісним позовом, відповідача та його представників, представників третьої особи, допитавши свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що з 21 травня 2005 року [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який 07 листопада 2007 року було розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, копією рішення суду та копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.13,16,17). Від шлюбу сторони мають дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 14). Судом встановлено та не заперечується сторонами по справі, що неповнолітня [PERSON] , [INFO] , проживає з матір`ю та знаходиться на її утримання та вихованні. [PERSON] надав нотаріально посвідчену згоду на проживання спільної дитини сторін - [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] на території Чеської Республіки (а.с.18,19). Висновком Органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпро ради №4/4-114 від 28 січня 2019 року визнано недоцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] (а.с.149-151). Висновком Органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпро ради №4/4-295 від 11 березня 2019 року не визначено можливим встановити способи участі батька - [PERSON] у вихованні дитини відносно неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , оскільки остання мешкає за межами України (а.с.216-217). У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. За змістом положень ч.ч. 7,8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст.ст. 3,18 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 (набрала чинності для України 02.09.1991) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Виходячи з тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.16 постанови №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (з послідуючими змінами та доповненнями), ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Практика Європейського суду з прав людини (справа "Хант проти України" від 7 грудня 2006 року) свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. Також у своїй практиці, зокрема у справі "М.С. проти України" Європейський суд з прав людини наголосив, що на сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Крім зазначено, суд також бере до уваги, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (справа «Савіни проти України», рішення від 18 грудня 2008 року). Як вбачається зі змісту позовних вимог, позивач за первісним позовом [PERSON] просить позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] з підстав ухилення від виконання ним своїх обов`язків по вихованню дитини. Заперечуючи проти позовних вимог [PERSON] зазначав, що він має бажання брати участь у вихованні своєї доньки і позбавлений був такого права у зв`язку із проживанням дитини за межами України та напруженими відносинами з колишньою дружиною. Підсумовуючи наведене, враховуючи встановлені обставини, суд вважає, що стороною позивача не доведено наявність підстав для застосування крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення батьківських прав, а також, те, що відповідач має бажання відновити спілкування зі своєю дитиною, розуміє, що наявна його бездіяльність у здійсненні своїх батьківських прав певний період часу у вихованні та розвитку доньки, намагання змінити своє ставлення до виконання батьківських обов`язків, а тому у задоволенні первісного позову [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав слід відмовити. Що стосується зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] , де третя особа - Орган опіки та піклування в особі виконкому Амур-Нижньодніпровської районної у м.Дніпрі ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, участі у її вихованні шляхом визначення порядку спілкування з дитиною, то суд приходить до наступного. Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, є те, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння, більш гармонійним є розвиток дитини при присутності і участі у її вихованні двох батьків. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини (ч. 1 ст. 151 СК України). За змістом статті 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Частиною 2 ст. 155 СК України передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законодавством України закріплено обов`язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини, окрім того, законодавством зобов`язано батьків вирішувати всі питання виховання дитини спільно (ст. 157 СК України ). Відповідно до ч.ч.1,2 ст.159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Чинним законодавством України встановлений принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей, і жоден із них не має будь-яких переваг. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. Згідно ч.ч.1,2 ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ст.1 ч.ч.2,3 глави 1 Європейської конвенції про здійснення прав дітей (учинено у м. Страсбург 25 січня 1996 року, реєстраційний код 37216/2006) предметом цієї Конвенції є - у найвищих інтересах дітей підтримка їхніх прав, надання дітям процесуальних прав та сприяння здійсненню ними цих прав шляхом забезпечення становища, при якому діти особисто або через інших осіб чи органи поінформовані та допущені до участі в розгляді судовим органом справ, що їх стосується. Згідно вимог ст.ст.3,7,8,18,19 Конвенції про права дитини (ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.91) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Дитина з моменту народження має право на піклування своїх батьків. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини, докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину. Відповідно до ст. 4 Конвенції про контакт з дітьми (підписана 15.05.2003, набрала чинності для України 01.04.2007), дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним, такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з батьків. Статтею 10 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року передбачено, що відповідно до зобов`язання Держав-учасниць за пунктом 1 статті 9 заява дитини чи її батьків на в`їзд у Державу-учасницю або виїзд із неї з метою возз`єднання сім`ї повинна розглядатися Державами-учасницями позитивним, гуманним і оперативним чином. Держави-учасниці надалі забезпечують, щоб подання такого прохання не призводило до несприятливих наслідків для заявників та членів їх сім`ї. Дитина, батьки якої проживають у різних державах, має право підтримувати на регулярній основі, за виключенням особливих обставин, особисті відносини і прямі контакти з обома батьками. 3 цією метою і відповідно до зобов`язання Держав-учасниць за пунктом 2 статті 9 Держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоров`я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами. Згідно статті 16 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, батьки якої проживають у різних державах, має право на регулярні особисті стосунки і прямі контакти з обома батьками. Дитина та її батьки для возз`єднання сім`ї мають право на вільний в`їзд в Україну та виїзд з України у порядку, встановленому законом. Батьки, інші члени сім`ї та родичі, зокрема ті, які проживають у різних державах, не повинні перешкоджати одне одному реалізувати право дитини на контакт з ними, зобов`язані гарантувати повернення дитини до місця її постійного проживання після реалізації нею права на контакт, не допускати неправомірної зміни її місця проживання. При цьому, ч.ч.1,2 ст.171 СК України передбачено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Під час судового розгляду справи до суду було надіслано лист дитини сторін по справі - [PERSON] на чеській мові, також надано офіційний переклад, в якому вона зазначила, що свого батька вона ніколи не бачила, не чула, а також не знає як він виглядає. Він ніколи не пробував з нею зв`язатися, не зважаючи на те, що вона є у соціальних мережах. На дні народження батько ніколи їй не телефонував і не писав, не зважаючи нате, що має номер телефону її матері. Також зазначила, що вона не хоче батька ані чути, ані бачити (а.с.167). Водночас, небажання дітей підтримувати контакт та спілкуватися з батьком не повинно розцінюватися як абсолют у визначенні їх найкращих інтересів в розумінні Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. До такого висновку прийшов Європейський суд з прав людини у справі «A.V. проти Словенії» від 09 квітня 2019 року (заява № 878/13). При цьому, ЄСПЛ виходив з того, що стаття 8 (право на повагу до приватного і сімейного життя) Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод вимагає, щоб національні органи влади домагалися справедливого балансу між інтересами дитини та інтересами батьків і що в процесі балансування особливу увагу слід приділяти найкращим інтересам дитини. Незважаючи на те, що практика ЄСПЛ вимагає врахування поглядів дітей, ці погляди не обов`язково є незмінними, а заперечення дітей, які мають бути наділені належною вагою, не обов`язково достатні для нехтування інтересами батьків, особливо в тому, щоб мати постійний контакт з дитиною. Зокрема, право дитини висловлювати власні погляди не повинно тлумачитися як надання безумовного права вето дітям без будь-яких інших факторів, що розглядаються, а також проведення експертизи для визначення їх найкращих інтересів. Такі інтереси зазвичай означають, що зв`язки дитини з сім`єю повинні зберігатися, за винятком випадків, коли це може зашкодити її здоров`ю та розвитку. ЄСПЛ також нагадав, що, хоча основною метою статті 8 є захист особи від свавілля органів державної влади, існують, крім того, позитивні зобов`язання щодо ефективної «поваги» до сімейного життя. Так, у справах, що стосуються прав контакту одного з батьків, держава, в принципі, зобов`язана вживати заходів з метою возз`єднання батьків зі своїми дітьми та сприяти таким возз`єднанням і, якщо це необхідно, «відновити» сім`ю. З огляду на норми чинного національного та міжнародного законодавства, беручи до уваги розумний баланс участі батька у вихованні доньки, виходячи з якнайкращих інтересів дитини та її віку, права та бажання батька підтримувати постійний контакт з донькою, враховуючи рівність прав та обов`язків батьків щодо своїх дітей, суд вважає за необхідне задовольнити зустрічний позов частково та визначити батькові [PERSON] такі способи його участі у вихованні та спілкуванні з донькою [PERSON] , [INFO] , а саме шляхом встановлення систематичного спілкування один раз на тиждень, протягом 20-30 хвилин, обравши день спілкування за домовленістю між батьками дитини, з урахуванням учбового графіку дитини та режиму дня, за допомогою засобів зв`язку (телефон, Інтернет, месенжери, Skype), у присутності матері [PERSON] , а також шляхом періодичних зустрічей батька з донькою по дві години за один день з обов`язковою участю матері дитини [PERSON] , за умови перебування [PERSON] на території Чеської Республіки в м. Прага (за місцем проживання дитини) або у разі знаходження [PERSON] разом з донькою [PERSON] на території України, за умови задовільного стану здоров`я дитини. Крім того, суд вважає необхідним зобов`язати [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у спілкуванні з донькою [PERSON] , [INFO] та надати батькові [PERSON] інформацію про актуальні номери телефонів, електронної поштової адреси та інші засоби зв`язку малолітньої [PERSON] , [INFO] , або актуальні номери телефонів, електронної поштової адреси та інші засоби зв`язку матері [PERSON] . Встановлюючи саме такий спосіб спілкування з дитиною, суд виходить з того, що спілкування з дитиною кожного тижня будуть сприяти звиканню дитини до батька і створенню між ними більш тісного контакту. Крім того, засоби зв`язку - телефон, Інтернет, месенжери, Skype, є розповсюдженим, загально прийнятим у суспільстві способом комунікації, відповідним віку дитини, і таким, що, на думку суду, також сприятиме підтриманню стосунків між батьком і донькою, та буде на користь як батьку, так і, безумовно та в першу чергу, на користь дитині. Водночас, враховуючи ставлення дитини до батька, спілкування [PERSON] чеською мовою, суд вважає, що при таких розмовах доцільним буде присутність матері, незважаючи на її бажання позбавити батька батьківських прав. При цьому, негатив у сприйнятті донькою сторін рідного батька має бути обов`язково виправлений саме в інтересах дитини. При розгляді справи суд також враховує, що між тим з батьків, хто проживає окремо, і дитиною повинен існувати постійний, систематичний контакт, що буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, адже спілкування дітей з батьками служить задоволенню життєво важливих потреб дітей. Судом не встановлено, що спілкування позивача за зустрічним позовом [PERSON] з донькою [PERSON] буде перешкоджати її нормальному розвитку, або негативно впливати на неї. Батько має гарантоване законом рівне з матір`ю право на спілкування зі своїми дітьми та право на їх виховання, а відповідач за зустрічним позовом не має права перешкоджати позивачу у здійсненні вказаного права. Щирість намірів позивача за зустрічним позовом [PERSON] щодо спілкування з дитиною та участі у її вихованні для гармонійного та повноцінного розвитку дитини не викликає у суду сумнівів. В частині позовних вимог про зобов`язання [PERSON] не рідше двох разів на рік надавати батькові можливість спільного відпочинку з дитиною [PERSON] та зобов`язання. надавати батьку дитини [PERSON] можливість вільного та необмеженого спілкування з дитиною [PERSON] у разі знаходження [PERSON] на території Чеської республіки або знаходження [PERSON] на території України, суд вважає відмовити, оскільки такі вимоги є передчасними до налагодження взаємовідносин між батьком [PERSON] та дитиною [PERSON] Ухвалюючи саме таке рішення по справі, суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК, враховуючи результат розгляду справи, заявлені позовні вимоги, суд вважає можливим понесені судові витрати за первісним та зустрічним позовами віднести на рахунок сторін по справі.

Outcome: partial