Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

У липні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Автозаводської районної ради м. Кременчука про визнання права власності в порядку набувальної давності. Посилаючись на обставини і підстави викладені в позовній заяві позивач просив суд визнати за ним, [PERSON], право власності за набувальною давністю на нерухоме майно 7/25 частин домоволодіння по [ADDRESS] що в цілому складається з житлового будинку (на технічному плані літ.А.а,а1,а2) загальною площею 40,1 кв.м., житловою площею - 23,4 кв.м. і господарських будівель; сараю літ. Б, літньої кухні літ. Г, погріба літ. Дп, вимощення літ. І, колодязя літ. К, воріт №1, огорожі №2 та розташованого на земельній ділянці комунальної власності. Позивач у судове засідання не прибув, попередньо надіславши до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні покладався на розсуд суду. Так відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, з якої слідує, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд приходить до наступного. Судом достовірно встановлено, що [PERSON], 1975 року народження, являється інвалідом дитинства, по життєво(глухонімий). Народився і виріс в м. Кременчуці; з 1982 року навчався в Полтавській школі-інтернаті для глухонімих, яку закінчив в 1994 році. Що підтверджую відповідним атестатом. В 1995 році повернувся додому та був зареєстрований і проживав у приватному домоволодінні по [ADDRESS] На даний час має сім»ю: дружину [PERSON] та дочку [PERSON], 2009 року народження. Домоволодіння по [ADDRESS] складається з житлового будинку, який побудований його дідом [PERSON] в 1945 році, та складається з: житлової кімнати пл.8,8кв.м, кімнати пл.14,6 кв.м., кухні пл.8,1кв.м., веранди пл. 5,4кв.м., сіней пл.5,0 кв.м., кладової пл. 3,6кв.м., загальною площею 40,1 кв.м., житловою - 23,4кв.м., та господарських будівель: погріб, вимощення, сарай, літня кухня, колодязь, огорожа, ворота; розташоване на земельній ділянці площею 1628 кв.м. комунальної власності. Згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.04.2012 року він успадкував після тітки [PERSON], померлої [INFO] року, 9/50 частин, домоволодіння, а відповідно договору дарування від 07.07.2014 року його мати [PERSON] подарувала йому належні їй 27/50 часток вказаного житлового будинку з господарськими будівлями. Ці долі відповідним чином зареєстровані за ним в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Згідно технічної документації та договору дарування від 18.02.1964 р. його дід [PERSON] свого часу подарував в цьому домоволодінні своїй дочці, а його тітці, [PERSON] 7/25 частки домоволодіння. [PERSON] була одинокою жінкою, прямих спадкоємців не мала; відповідно актового запису про смерть №1158 Кременчуцького відділу РАЦС померла [INFO] року. В даному домоволодінні вона ніколи не проживала; ніколи не виявляла наміру визнавати вказану частку домоволодіння своєю власністю. З дня народження в 1975 році, за виключенням навчання в школі-інтернаті, і до цього часу він проживає та відкрито, безперервно володіє вищевказаним майном. Окрім цього, являється спадкоємцем (правонаступником) і цієї частки - 7/25 житлового будинку і господарських будівель. Тривале, добросовісне, відкрите та безперервне володіння майном, як своїм власним, підтверджується як його проживанням з сім'єю в будинку, користуванням земельною ділянкою, підтримуванням домоволодіння в належному для проживанні стані, так і показами свідків та іншими доказами. Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. У відповідності ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. У відповідності до п. 13 Постанови пленуму ВССУ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" № 5 від 07.02.2014 року можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Згідно п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Згідно з п. 14 цієї ж постанови, виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. З урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved