Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-14 00:00:00

У жовтні 2017 року [PERSON] звернувся до Харківського районного суду Харківської області з позовною заявою до Інституту проблем кріобіології і кріомедицини Національної Академії Наук України, з позовом про працевлаштування на роботу, в якому просив суд: -зобов`язати відповідача прийняти позивача - інваліда на роботу; -у зв`язку з незаконною відмовою у прийнятті позивача на роботу, позивач просить стягнути на його користь з відповідача середній заробіток з 19.09.2017 по день розгляду справи судом, у розмірі визначеному шляхом множення середньої заробітної плати 105,13 гривень (3200/30,44) на кількість календарних днів вимушеного прогулу, у відповідності до статті 22 ЦК України. Також прохальна частина позовної заяви містити наступні вимоги, щодо яких позивач просив постановити окремі ухвали: 1)витребувати у відповідача та третьої особи інформацію про вакантні посади станом на 19.09.2017 та штатний розклад станом на 19.09.2017; 2)з метою визначення % кількості працюючих інвалідів у відповідача, позивач просить надати судовий запит до Фонду соціального захисту інвалідів (Харківське обласне відділення: 61022, м.Харків, майдан Свободи, 5, Держпром, 1-й під`їзд, кім.16) про зайнятість та працевлаштування інвалідів у відповідача; 3)з метою визначення % кількості працюючих інвалідів у відповідача, позивач просить надати судовий запит до Пенсійного фонду України (01601, м.Київ, вул.Бастіонна, 9) про загальну кількість працюючих у відповідача (за кодом ЄДРПОУ - 03534630) працівників та про кількість працівників до яких було застосовано ставку ЄСВ у розмірі 8,41 %, у вересні 2017 року, оскільки застосування ставки ЄСВ у розмірі 8,41 % застосовують виключно до інвалідів; 4)з метою встановлення дійсності факту скорочення посади головного енергетика у відповідача, позивач просить надіслати судовий запит до третьої особи про те, чи була скорочена посада головного енергетика у відповідача 20 липня 2017 року. Обґрунтовуючи вимоги позовної заяви [PERSON] зазначає, що 07 вересня 2017 року він звернувся до відповідача з особистою заявою про прийняття на роботу, вказавши в даній заяві про те, що позивачу немає чого їсти та він не має грошей на ліки, оскільки через інвалідність він ніде не може працевлаштуватись на роботу. Протипоказань за станом здоров`я для роботи у відповідача, позивач не має. У відповідності до статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій, громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі 4% середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік. Позивач вказує, що 05 жовтня 2017 року від відповідача отримав лист за вих.№206/331 від 19.09.2017 про відмову у прийнятті на роботу, через інвалідність позивача, що має дискримінаційний характер за станом здоров`я з боку відповідача, що відповідно до статті 21 Конституції України є неприпустимим, а причини відмови відповідачем не відповідають дійсності і є надуманими. Так, відмовляючи у прийнятті на роботу відповідачем у листі за вих.№206/331 від 19.09.2017 зазначено, що квота на працюючих інвалідів у нього виконана і складає 5%, а на підприємстві відсутня посада головного енергетика у штатному розгляді. Позивач з такими висновками відповідача не погоджується, у зв`язку з тим, що останній не інформував позивача про вакантні посади станом на 19.09.2017 та не запропонував йому відповідну посаду. Разом з тим, коли [PERSON] звільнявся з роботи за ч.3 ст.38 КЗпП України у червні 2017 року - начальник відділу кадрів Демент`єва Г.В . дуже шкодувала через те, що на підприємстві не має необхідного 4% інвалідів та не повідомила позивача про те, що 20.07.2017 посада головного енергетика буде скорочена, тоді як у самому листі за вих.№206/331 від 19.09.2017, відповідачем зазначено про 5% працюючих інвалідів. Однак, зазначене не відповідає дійсності, у зв`язку з чим, позивач і просив надіслати відповідні запити до Фонду соціального захисту інвалідів та Пенсійного Фонду України, про які вказано вище. Поряд з приведеним вище, скорочення штату або скорочення посади головного енергетика у відповідача здійснюється виключно наказом третьої особи, у відповідності до статусу відповідача. У зв`язку з чим, позивач просить надіслати запит до третьої особи, що того чи дійсно буда скорочена посада головного енергетика у відповідача 20 липня 2017 року. Мотивуючи підстави звернення до суду приведеним вище, позивач звернувся до суду з позовом, адже дії відповідача суперечать вимогам статті 43 Конституції України та статті 5-1 КЗпП України. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 жовтня 2017 року дана справа надійшла у провадження судді Харківського районного суду Харківської області Юдіна Є.О. На підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 18 жовтня 2017 року у справі відкрито провадження. 13 листопада 2017 року на адресу суду надійшло заперечення до позовної заяви від представника Інституту проблем кріобіології і кріомедицини Національної Академії Наук України Шкурупі Ю.О., який діє на підставі довіреності від 26.12.2016 №206/573, в якому вказано наступне. Так, представник підтверджує, що дійсно 07 вересня 2017 року позивач звернувся до Інституту із заявою про прийом на роботу на посаду головного інженера. Листом від 19.09.2017 за вих. №200/331 позивачу було надано вмотивовану відповідь про відсутність можливості задовольнити його прохання у зв`язку з тим, що наказом 20.7.2017 №31 посада головного енергетика скорочена, а пропозиція про іншу посаду була відсутня, адже на час звернення квота працюючих інвалідів в Інституті проблем кріобіології і кріомедицини становила 5,18 % від загальної кількості працюючих (при встановленому законом України нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів в розмірі 4%). При штатній кількості 232 особи, працюючих інвалідів -12 чоловік. Посилання позивача на ненадання йому інформації про вакантну посаду є безпідставною з огляду на те, що в своїй заяві позивач вказував на конкретну посаду і не просив надати відомості про наявність інших вакантних посад. Також представник відповідача у своїх запереченнях зауважив, що з наданої відповіді відділення Пенсійного Фонду України за період з 01.01.2016 по 01.11.2017, [PERSON] станом на момент подач заяви про прийом на роботу (07.09.2017) був працевлаштованим у ТОВ «Балаклійський олійнопереробний завод» (у вересні відпрацьовано 30 днів), ТОВ «ТД «Асторг» (відпрацював 19 днів) та ТОВ «Конві-Україна» (відпрацював 30 днів). Вказаними підприємствами були сплачені пенсійні внески за позивача в повному обсязі. З огляду на викладене представник позивача вказав, що позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» внесено зміни до Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року. Відповідно до п.1.9 Перехідних положень ЦПК України, який набув чинності 15.12.2017, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діяли після набрання чинності цією редакцією Кодексу. 04 квітня 2018 року за наслідками повторного автоматичного розподілу справ автоматизованої системи документообігу, який було здійснено згідно розпорядження керівника апарату Харківського районного суду Харківської області №01-02/27 від 04.04.2018, дана справа передана судді Харківського районного суду Харківської області Карченцеву І.В. Ухвалою від 10 квітня 2018 року зазначена справа була прийнята до свого провадження новим суддею. 26 квітня 2018 року на адресу суду від представника Інституту проблем кріобіології і кріомедицини Національної Академії Наук України - адвоката Жовнович Антона Миколайовича, який діє на підставі довіреності від 24 січня 2018 року №206/37, надійшов відзив на позовну заяву, разом із копіями звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2016, 2017 роки в Інституті. З тексту відзиву вбачається, що представник відповідача наполягає на безпідставності вимог позивача, зокрема, вказуючи на те, що квота з працевлаштування інвалідів у 2016 та 2017 роках у відповідача виконана. З приводу ж підстави звернення до суду з відповідним позовом, а саме, необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу, представником зазначено наступне. Так, позивач не належить до кола осіб, з якими відповідач зобов`язаний укласти трудовий договір (запрошення на роботу в порядку переведення, молоді спеціалісти, котрих в установленому законом порядку направлено на роботу в дану організацію; особи запрошені на роботу в порядку переведення з іншого підприємства за погодженням між керівниками підприємств та в інших випадках, передбачених ст.ст.42-1, 118, 119, 184, 186-1, 196, 197, 252 КЗпП України). Вичерпний перелік підстав для виникнення обов`язку роботодавця укласти трудовий договір з працівником за правилами КЗпП України вказує на те, що відповідачем жоден з них не був порушений. Із дискримінаційною ознакою відмова у прийнятті на роботу також не пов`язана, оскільки [PERSON] раніше вже працював у відповідача, а посада головного енергетика - була скорочена. Між тим, [PERSON] був звільнений 24.06.2017 за власним бажанням у зв`язку з порушенням трудового законодавча (ч.3 ст.38 КЗпП України) та йому було виплачена вихідна допомога у розмірі трьох місячних окладів. Окрім того, відповідно до ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, в яких за основним місцем роботи працює 8 і більше осіб, реєструються у відповідних відділеннях Фонду соціального захисту інвалідів за своїм місцезнаходженням і щороку подають цим відділенням звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів. Порядок подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007 року № 70 «Деякі питання реалізації норм Законів України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" та "Про зайнятість населення"». Згідно вказаного порядку звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів роботодавці подають (надсилають рекомендованим листом) щороку до 1 березня відділенням Фонду, в яких вони зареєстровані, за формою №10-ПІ (річна) Відповідну звітність відповідач подаває щорічно, а за 2017 рік середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу склала 242, чисельність працівників, що мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню - 14 осіб, із них з інвалідністю - 12 осіб (приблизно 15 %). Відтак, вказане підтверджує, що квота з працевлаштування інвалідів, яка складає відповідно до статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» 4% середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, виконана відповідачем в повному обсязі. Отже обов`язку працевлаштування відповідач, як особу з інвалідністю, у Інституту не було. Враховуючи на все приведене вище, представник відповідача просить суд відмовити в задоволенні позову, як необґрунтованого. 26 липня 2018 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача, в якому зазначено наступне. Відповідно до пункту 1.7 «Правил технічної експлуатації електроустановок споживачів», які зареєстровані в Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за №1143/13017, обов`язки особи, відповідальної за електрогосподарство, покладається на головного енергетика. Допускається виконання обов`язків особи, відповідальної за електрогосподарство, покладати на заступника головного енергетика. Пунктом 1.1 цих Правил визначено, що Правила поширюються на діючі електроустановки, які належать суб`єктам господарювання - споживачам електроенергії незалежно від форм власності та відомчої належності, що використовуються електричну енергію для забезпечення власних потреб. З посиланням на викладене позивач зазначає, що посаду електроенергетика було скорочено відповідачем незаконно, а відмова відповідача прийняти на роботу позивача є необґрунтованою. Вказуючи також на не законність дій та безпідставність відмови у прийнятті на роботу, позивачем зазначено, що відповідачем не виконано норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, оскільки до розрахунку нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів включаються тільки інваліди, які не досягли пенсійного віку, у відповідності до вимог статті 14 Закону України «Про зайнятість населення», тоді як станом на 19.09.2017 у відповідача працевлаштовані лише 7 осіб інвалідів, а мало бути 9 осіб. Позивач, разом з іншим, також вказує, що відповідачем не було надано до суду перелік вакантних посад Інституту проблем кріобіології і кріомедицини НАН України станом на 19.09.2017, а за змістом заперечень за №28430 від 13.11.2017 у штатному розкладі відповідача наявні вакантні посади, які не були запропоновані позивачу, а відтак недостача обслуговуючого персоналу свідчить про приховування з боку позивача відомостей про вакантні посади у відповідача. При цьому, позивачем зауважено, що дані які надано до суду про нього, як застрахованої особи, є конфіденційною інформацією, а ним не надано згоди для їх розголошення. З посиланням на все приведене, позивач просить задовольнити його позовні вимоги та у відповідності до статті 43 Конституції України, статті 5-1 КЗпП України та статті 22 ЦК України, у зв`язку з незаконною відмовою прийняття на роботу, стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток з 19.09.2017 (день відмови у працевлаштуванні) по 14.08.2018 (кількість календарних днів вимушеного прогулу з 19.09.2017 по 14.08.2018 складає 331 гривень) у розмірі 34 798, 03 гривень, у відповідності до статті 22 ЦК України. 06 серпня 2018 року за наслідками повторного автоматичного розподілу справ автоматизованої системи документообігу, який було здійснено згідно розпорядження керівника апарату Харківського районного суду Харківської області №01-02/66 від 06 серпня 2018 року у зв`язку з розглядом Вищою радою правосуддя 24.07.2018 заяви про відставку судді Харківського районного суду Харківської області [PERSON] та відповідно до наказу голови Харківського районного суду Харківської області від 26.07.2018 №05-05/76 «Про відрахування судді Харківського районного суду Харківської області [PERSON].», зазначена справа була передана в провадження судді Харківського районного суду Харківської області [PERSON]. На підставі ухвали від 07 серпня 2018 року дану цивільну справу прийнято до свого провадження суддею Харківського районного суду Харківської області [PERSON] та призначено судове засідання у справі. 06 вересня 2018 року за наслідками повторного автоматичного розподілу справ автоматизованої системи документообігу, який було здійснено згідно розпорядження керівника апарату Харківського районного суду Харківської області №01-02/101 від 06 вересня 2018 року у зв`язку з розглядом Вищою радою правосуддя 28.08.2018 заяви про звільнення судді Харківського районного суду Харківської області [PERSON] та відповідно до наказу голови Харківського районного суду Харківської області від 05.09.2018 №05-05/99 «Про відрахування судді Харківського районного суду Харківської області [PERSON].», зазначена справа була передана в провадження судді Харківського районного суду Харківської області Шинкарчука Я.А. На підставі ухвали від 07 вересня 2018 року дана цивільна справа прийнята до свого провадження та призначене судове засідання у справі. 09 листопада 2018 року до суду від представника відповідача у справі - Інституту проблем кріобіології і кріомедицини Національної Академії Наук України - адвоката Жовнович Антона Миколайовича, який діє на підставі довіреності від 24 січня 2018 року №206/37, надійшло заперечення на надану позивачем відповідь на відзив. Так, з тексту заперечення вбачається, що представник відповідача зауважив з приводу помилковості думок позивача щодо звітності визначеної за вимогами Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» та статті 14 Закону України «Про зайнятість населення», які є різними. Зокрема, положення щодо квоти для працевлаштування громадян, що мають додаткові гарантії в сприянні працевлаштування, встановленої статтею 14 Закону України «Про зайнятість населення», не розповсюджується на осіб з інвалідністю, які не досягли пенсійного віку, оскільки як встановлено частиною другою статті 14 Закону України «Про зайнятість населення» норматив працевлаштування на роботу таких осіб встановлено згідно із законом України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні». Щодо факту подальшого заперечення [PERSON] перебування у вересні 2017 року в трудових відносинах з ТОВ «Балаклійський олійнопереробний завод», ТОВ «КОНВІ-України» та ТОВ «ТД «АСТОРГ», з огляду на надані ним пояснення в судовому засіданні, яке відбулося у травні 2018 року, відповідач просить не приймати такі заперечення позивача даної обставини. Стосовно посилань позивача про наявність та відсутність у відповідача вакантних посад, які не було запропоновано позивачу, представником відповідача зазначено, що станом на вересень 2017 року посад на які міг претендувати [PERSON] з урахування фахової освіти і спеціалізації у Інституті проблем кріобіології і кріомедицини Національної академії наук України не було. При цьому, з приводу наявності вакантної посади машиніста котельної, яка має шкідливі умови праці, відповідачем зауважено, що у відповідності до висновку Медико-соціальної експертної комісії (довідка МСЕК серії 10ААб №182376 від 15.08.2012) робота зі шкідливими умовами праці заборонена [PERSON] 13 листопада 2018 року до суду від [PERSON] надійшла заява, в якій останній вказує, що вимоги позову підтримує в повному обсязі, із зауваженням щодо заперечення представника відповідача. Так ним зазначено, що станом на дату його звернення із заявою про прийняття на роботу була вакантна у відповідача також посада машиніста водогрійних котлів, а питання про придатність позивача для виконання робіт за даною посадою може бути вирішено лише медкомісією в порядку визначеному ст.169 КЗпП України та статті 17 Закону України «Про охорону праці». Учасники справи в судове засідання не з`явились. Позивач [PERSON] надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Від представника відповідача у справі - Інституту проблем кріобіології і кріомедицини Національної Академії Наук України - адвоката Жовнович Антона Миколайовича, який діє на підставі довіреності від 24 січня 2018 року №206/37 в матеріалах справи також міститься заява про розгляд даної справи без його участі, в якій вказано, що відповідач заперечує проти задоволення позову [PERSON] в повному обсязі та просить відмовити в його задоволенні. Від представника третьої особи у справі - Національної Академії Наук України Тертичного Ю.І., який діє на підставі довіреності №17/950-12 від 04.06.2015, в матеріалах справи міститься заява про розгляд даної справи без його участі, в якій вказано, що НАН України заперечує проти задоволення позову [PERSON] в повному обсязі та просить відмовити в його задоволенні. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно частини четвертої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також, відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 07 вересня 2017 року [PERSON] звернувся до директора Інституту проблем кріобіології і кріомедицини Національної Академії Наук України Гольцева А.М. із заявою про прийняття його на роботу головним енергетиком з випробувальним строком на два місяці. Обґрунтовуючи свою заву [PERSON] зазначено, що на час звернення із такою заявою йому нічого їсти та він не має грошей на ліки, оскільки через інвалідність ніде не може працевлаштуватись на роботу, протипоказань за станом здоров`я не має. Відповідно до статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», - для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій, громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік (а.с.25). Листом за вих.№200/331 від 19.09.2017 (а.с.26) [PERSON] було повідомлено, що посада головного енергетика відсутня у штатному розписі Інституту проблем кріобіології і кріомедицини Національної Академії Наук України. Стосовно квоти на працюючих інвалідів, то вона станом на 12.09.2017 виконана і складає 5% від складу працюючих в Інституті. [PERSON] рекомендовано звернутися до районного центру зайнятості. В додаток до відповідного листа останньому надіслано копії службових записок завідувача відділу кадрів та заступника голови бухгалтера, а також копія наказу №31 від 20.07.2017 про скорочення посали головного енергетика. Так, у відповідності до наказу директора Інституту проблем кріобіології і кріомедицини НАН України №31 від 20.07.2017 «Про внесення змін до структури та штатного розпису інституту», скорочено вакантну посаду головного енергетика на 0,75 ставки (а.с.28). Згідно з копією змін №4 до штатного розпису з 01.08.2017 по 31.12.2017 Інституту проблем кріобіології і кріомедицини НАН України (а.с.35-36), затвердженого у серпні 2017 року, з 01.08.2017 виводиться зі штату посада головного енергетика 0,75 штатної посади. Статтею 43 Конституції України проголошено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, які він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової тощо. Приведені гарантії збігаються з гарантіями, викладеними в статті 5-1 КЗпП України, в якій проголошена гарантія правового захисту від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу. Статтею 22 КЗпП України встановлено, що відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається. Вимоги щодо віку, рівня освіти, стану здоров`я працівника можуть встановлюватися законодавством. Згідно частини другої статті 232 КЗпП України визначено, що безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються також спори про відмову у прийнятті на роботу: 1) працівників, запрошених на роботу в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації; 2) молодих спеціалістів, які закінчили вищий навчальний заклад і в установленому порядку направлені на роботу на дане підприємство, в установу, організацію; 3) вагітних жінок, жінок, які мають дітей віком до трьох років або дитину з інвалідністю, а одиноких матерів (батьків) - при наявності дитини віком до чотирнадцяти років; 4) виборних працівників після закінчення строку повноважень; 5) працівників, яким надано право поворотного прийняття на роботу; 6) інших осіб, з якими власник або уповноважений ним орган відповідно до чинного законодавства зобов`язаний укласти трудовий договір. Згідно з пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06 листопада 1992 року роз`яснено, що відповідно до ч.2 ст.232 КЗпП суди безпосередньо розглядають позови про укладення трудових договорів: працівників, запрошених на роботу в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації; молодих спеціалістів, які закінчили вищий навчальний заклад і в установленому порядку направлені на роботу на дане підприємство, в установу, організацію; вагітних жінок, жінок, які мають дітей віком до трьох років або дитину-інваліда, а одиноких матерів - при наявності дитини віком до 14 років; виборних працівників після закінчення строку повноважень; працівників, яким надано право поворотного прийняття на роботу; інших осіб, з якими власник або уповноважений ним орган відповідно до чинного законодавства зобов`язаний укласти трудовий договір (наприклад, коли у випадках, передбачених законодавством, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний приймати в порядку працевлаштування інвалідів і неповнолітніх, направлених на роботу в рахунок броні; осіб, які були звільнені в зв`язку з направленням на роботу за кордон, призовом на строкову чи альтернативну військову службу і повернулись після закінчення цієї роботи чи служби), або які вважають, що їм відмовлено в укладенні трудового договору всупереч гарантіям, передбаченим статтею 22 КЗпП. При обґрунтованості позову суд рішенням зобов`язує власника або уповноважений ним орган укласти трудовий договір з особою, запрошеною на роботу в порядку переведення - з першого робочого дня наступного після дня звільнення з попереднього місця роботи (якщо була обумовлена інша дата - з цієї дати), з іншими особами - з дня їх звернення до власника або уповноваженого ним органу з приводу прийняття на роботу. Якщо внаслідок відмови у прийнятті на роботу або несвоєчасного укладення трудового договору працівник мав вимушений прогул, його оплата провадиться стосовно до правил ч.2 ст.235 КЗпП про оплату вимушеного прогулу незаконно звільненому працівникові. Так, згідно зі статтею 22 КЗпП України забороняється необґрунтовано відмова у прийнятті на роботу. Вказана стаття КЗпП України передбачає наявність двох окремих складів правопорушень трудового законодавства при відмові у прийнятті на роботу, а саме: необґрунтована відмова у прийнятті на роботу і відмова у прийнятті на роботу за ознаками дискримінації особи у випадках, як прямо передбачених частиною другою статті 22 КЗпП України, так і в інших нормах трудового права. Відповідно до положень статті 21 КЗпП України укладення трудового договору, як і будь-якої іншої двосторонньої угоди, потребує згоди не тільки працівника, а й власника або уповноваженого ним органу. Зазначеним забезпечується оптимальне узгодження інтересів роботодавця і особи, яка бажає укласти трудовий договір, інакше роботодавець буде позбавлений можливості у повному обсязі виконувати свої функціональні обов`язки щодо підбору та розміщення кадрів і нести відповідальність за той обсяг роботи, за який він відповідає за законом. Судом в ході розгляду справи не було встановлено, що [PERSON] належить до кола осіб, з якими відповідач зобов`язаний був укласти трудовий договір (запрошення на роботу в порядку переведення, молоді спеціалісти, котрих в установленому законом порядку направлено на роботу в дану організацію, тощо). Відмова у прийнятті на роботу [PERSON] не пов`язана з дискримінаційною ознакою, зокрема наявності інвалідності, а прийнято роботодавцем у зв`язку з відсутністю як потреби у прийнятті на роботу головного енергетика, так і штатної одиниці на момент відмови. Таким чином, порушення відповідачем вимог статті 22 КЗпП України не вбачається. Доводи [PERSON] , викладені у додаткових письмових заявах, відповідях та відзивах, щодо незаконності дій відповідача при винесенні наказу про скорочення посади головного енергетики №31 від 20.07.2017, у зв`язку з чим є незаконною й відмова відповідача у прийнятті на роботу, суд не приймає до уваги, оскільки з огляду на поставлені перед судом вимоги, у даній справі не вирішується питання щодо дій відповідача вчинених в ході винесення наказу про скорочення посад, а лише про відмову у працевлаштуванні на роботу та відповідно стягнення середнього заробітку. Стосовно посилань на обов`язок відповідача у відповідності до статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» виконати квоту з працевлаштування інвалідів (4% середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік), то судом встановлено, що відповідачем відповідна квота виконана. Так, як вбачається з копії звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2017 рік (а.с.76), у Інституті проблем кріобіології і кріомедицини НАН України з 242 середньооблікової кількості штатних працівників облікового складу, 12 складає працівників з інвалідністю, що у співвідношенні становить близько 5% (4,95%). Проаналізувавши надані сторонами докази та приведені доводи у даній справі, суд прийшов до висновку, що відповідач у даній справі в силу вимог закону, не був зобов`язаний укладати трудовий договір із [PERSON] . Таким чином, вимоги позову [PERSON] про визнання незаконною відмову про прийняття на роботу та зобов`язання прийняти на роботу, не підлягаю задоволенню. Стосовно вимоги позовної заяви [PERSON] про стягнення заробітку, суд зазначає, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06 листопада 1992 року передбачено, що якщо внаслідок відмови у прийнятті на роботу або несвоєчасного укладення трудового договору працівник мав вимушений прогул, його оплата провадиться стосовно до правил частини другої статті 235 КЗпП про оплату вимушеного прогулу незаконно звільненому працівникові. Згідно частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Виходячи з того, що судом не встановлено порушень зі сторони відповідача при відмові позивачу у прийнятті на роботу, підстав для задоволення вимоги про стягнення середнього заробітку немає.

Outcome: dismissed