Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-07 00:00:00

У травні 2018 року позивач звернулася до Ленінського районного суду м. Харкова з позовною заявою, у якій просила стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з урахуванням індексації, щомісячно, починаючи з моменту подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначила, що 17 жовтня 2009 року року між нею та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстрований у Жовтневому відділі реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції за актовим записом № 671, від якого народилася донька, [PERSON], [INFO]. 17 квітня 2018 року заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова шлюб між нею та відповідачем був розірваний. На теперішній час донька проживає разом з нею та знаходиться на її повному матеріальному утриманні. Відповідач повністю ухилився від виховання та матеріального утримання дитини, у зв'язку з чим вона вимушена була звернутися до суду. Позивач в судове засідання не зявилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву, у якій просить розглядати справи у її відсутності, а також уточнила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн., щомісячно, починаючи з 23 травня 2018 року і до досягнення повноліття дитини з подальшою індексацією відповідно до закону. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд вважає, що відповідач не з'явився до суду без поважних причин, не подав відзив, тому, при відсутності заперечень зі сторони позивача, вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України У зв'язку з викладеним, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об'єктивно оцінивши докази, встановив, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Позивачка та відповідач перебувають у шлюбі з 17 жовтня 2009 р., від якого народилася донька, [PERSON], [INFO]. 17 квітня 2018 р. заочним рішенням Ленінського райсуду м. Харкова шлюб між сторонами було розірвано. Відповідач [PERSON] є батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про її народження [NUMBER] виданого Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції від 22.02.2011 року (а.с. 6). Після розірвання шлюбу відповідач належної матеріальної допомоги не надає, не бере участі у вихованні дочки. Неповнолітня [PERSON] проживає разом з позивачкою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] і знаходиться на її повному забезпеченні. Згідно вимог ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином зобов'язання по забезпеченню дитини мають обидва батьки. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як вбачається зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.183 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватись, як аліменти визначається судом. За ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що відповідач з 2014 року проживає окремо, жодної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, у житті дитини, її вихованні та розвитку ніякої участі не бере. Відповідач має нерегулярний дохід, оскільки працює у Російській Федерації міста Москви, стан здоров'я відповідача задовільний, інших непрацездатних осіб відповідач на утриманні не має, може надавати матеріальну допомогу. Виходячи з викладеного, суд вважає, що відповідач спроможний сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн. кожного місяця на утримання дитини. При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги позивача є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно ст.5 Закону України "Про судовий збір" позивачі при поданні позову про стягнення аліментів звільняються від сплати судового збору. Суд вважає, що з відповідача в порядку ст.141 ЦПК України, та Закону України "Про судовий збір", підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. Відповідно до вимог ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved