Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

У листопаді 2020 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛОБАЛ ІНВЕСТМЕНТ СОЛЮШН» та Державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Рябоконь Олени Ікарівни про визнання недійсним правочинів, скасування свідоцтва про право власності та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень і визнання права спільної сумісної власності на квартиру. В якості підстав звернення до суду позивач зазначала, що 13.06.2014 між нею та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Соломянського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено відповідний актовий запис за №1130. За час шлюбу позивач з відповідачем 1 набули в спільну сумісну власність квартиру [ADDRESS] . Незважаючи на те, що вищезазначена квартира була об`єктом права спільної сумісної власності останніх, 01.12.2014 відповідач 1 без згоди позивача вчинив правочини щодо розпорядження нею та фактично її відчужив, шляхом передачі до статутного капіталу ТОВ «ГЛОБАЛ СПОРТ ІНВЕСТ» (станом на сьогоднішній день - ТОВ «ГЛОБАЛ ІНВЕСТМЕНТ СОЛЮШН»). 31.01.2015 на підставі вищезазначених правочинів державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Рябоконь Оленою Ікарівною (відповідача 3) прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний № 19005450) та видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно (індексний № 32980925) згідно з якими право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за ТОВ «ГЛОБАЛ СПОРТ ІНВЕСТ» (відповідач 2). З огляду на це, позивач просила суд: визнати недійсним пункт 4 рішення загальних зборів учасників ТОВ «ГЛОБАЛ СПОРТ ІНВЕСТ», прийнятого 01.12.2014, оформленого протоколом №2 в частині збільшення розміру статутного капіталу товариства з 1 000 грн. (одна тисяча гривень) до 21 501 000 грн. (двадцять один мільйон п`ятсот одна тисяча гривень) за рахунок внесення учасником товариства [PERSON] наступного майна: 2) квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 260, 3 кв. м., житловою площею 177, 7 кв. м., що належить на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серія та номер [NUMBER] , виданого 27.06.2014р. Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 394853980382. Загальна вартість квартири складає 19 500 000 грн. (дев`ятнадцять мільйонів п`ятсот тисяч гривень); визнати недійсним пункт 1 акту приймання-передачі нерухомого майна до статутного капіталу ТОВ «ГЛОБАЛ СПОРТ ІНВЕСТ» від 01.12.2014, в частині 1. учасник Товариства передав, а Товариство в особі [PERSON] прийняло в якості внеску до Статутного капіталу Товариства квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 260,3 кв. м., житловою площею 177, 7 кв. м., що належить на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серія та номер [NUMBER] , виданого 27.06.2014р. Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 394853980382. Загальна вартість квартири складає 19 500 000 грн. (дев`ятнадцять мільйонів п`ятсот тисяч гривень); скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний № 19005450) від 31.01.2015, винесене державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Рябоконь Оленою Ікарівною та свідоцтва про право власності на нерухоме майно (індексний № 32980925) від 31.01.2015; визнати квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] ) та [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] ).В судовому засіданні представник позивача позов підтримав. В подальшому 16 листопада 2021 року до суду надійшло клопотання представника позивача - [PERSON] , в якому останній просив розглянути справу за його відсутності та відсутності позивача. Представник відповідача надав відзив, в якому зазначив, що передаючи належне йому з дружиною майно на праві спільної сумісної власності до статутного капіталу ТОВ «ГЛОБАЛ СПОРТ ІНВЕСТ», він вважав, що діяв в інтересах сім`ї, пов`язаних із володінням корпоративними правами вказаного товариства та отримання в майбутньому відповідного прибутку у зв`язку із цим не запитував згоду дружини на вчинення ним вказаних дій. в судовому засіданні просив відмовити в позові. В подальшому просив розглядати справу в відсутність. Відповідач 2 в судове засідання не з`явився, про дату й час судового засідання був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Відповідач 3 в судове засідання не з`явився, про дату й час судового засідання був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 20.11.2020р. відкрито провадження в справі в порядку загального. Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 6.04.2021р. призначено судове засідання. Судом визнано можливим розгляд справи у відсутність сторін. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення своїх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 13.06.2014. Шлюб зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено відповідний актовий запис №1130, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серія [NUMBER] . За час шлюбу позивач з відповідачем 1 набули у спільну сумісну власність квартиру [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно (індексний № 23564874) від 27.06.2014 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію право власності (індексний номер витягу 23565044) від 27.06.2014. У відповідності до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу)(Аналогічне зазначено у ч.3 ст.368 ЦК України). У відповідності до ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. У відповідності до ч. 1 ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У відповідності до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Аналогічне зазначено у ст. 369 ЦК України, у відповідності до якої співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Незважаючи на те, що квартира [ADDRESS] , загальною площею 260,3 кв.м., була набута 27.06.2014 відповідачем 1 в шлюбі , тобто є об`єктом права спільної сумісної власності, 01.12.2014 р., відповідач 1 без згоди позивача вчинив правочини щодо розпорядження нею та фактично її відчужив, шляхом передачі до статутного капіталу ТОВ «ГЛОБАЛ СПОРТ ІНВЕСТ» (станом на сьогоднішній день - ТОВ «ГЛОБАЛ ІНВЕСТМЕНТ СОЛЮШН»), що підтверджується: пунктом 4 рішення загальних зборів учасників ТОВ «ГЛОБАЛ СПОРТ ІНВЕСТ», яким збільшено розмір статутного капіталу Товариства з 1 000 грн.(одна тисяча гривень) до 21 501 000 грн. (двадцять один мільйон п`ятсот одна тисяча гривень) за рахунок внесення учасником Товариства [PERSON] (відповідач 1) наступного майна, зокрема: 2) квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , загальною площею 260, 3 кв. м., житловою площею 177, 7 кв. м., що належить на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серія та номер [NUMBER] , виданого 27.06.2014р. Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 394853980382. Загальна вартість квартири складає 19 500 000 грн. (дев`ятнадцять мільйонів п`ятсот тисяч гривень); довіреністю, якою уповноважено [PERSON] прийняти квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS] як внесок до Статутного капіталу ТОВ «ГЛОБАЛ СПОРТ ІНВЕСТ». Для цього останнє надало їй право підписати та проставити печатку на акті приймання-передачі нерухомого майна до Статутного капіталу ТОВ «ГЛОБАЛ СПОРТ ІНВЕСТ»; пунктом 1 акту приймання-передачі нерухомого майна до статутного капіталу ТОВ «ГЛОБАЛ СПОРТ ІНВЕСТ», згідно з яким учасник Товариства - [PERSON] (відповідач 1) передав, а ТОВ «ГЛОБАЛ СПОРТ ІНВЕСТ» в особі [PERSON] прийняло в якості внеску до Статутного капіталу останнього квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , загальною площею 260,3 кв. м., житловою площею 177, 7 кв. м., що належить на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серія та номер [NUMBER] , виданого 27.06.2014 Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 394853980382. Загальна вартість квартири складає 19 500 000 грн. 31.01.2015 на підставі вищезазначених документів державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Рябоконь Оленою Ікарівною (Відповідача-3) прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний № 19005450) та видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно (індексний № 32980925) згідно з якими право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за ТОВ «ГЛОБАЛ СПОРТ ІНВЕСТ» (відповідач 2). Частиною 1 ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Частиною 2 цієї ж статті ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. У відповідності до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину. У відповідності до ч.1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно з ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, його моральним засадам. За змістом статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Способами захисту прав при цьому є двостороння реституція або, у разі її неможливості, - відшкодування вартості того, що одержано, відшкодування заподіяних збитків та моральної шкоди. Правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи» (статті 215, 216 ЦК України). З огляду на зазначені приписи, кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб. Оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була його стороною. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав. Вказаний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 16.09.2020 у справі № 504/791/14-ц (провадження № 61-15515св19). У відповідності до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 01.07.2004р. у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення. Ураховуючи внесення відповідачем 1 до статутного капіталу відповідача 2 квартири [ADDRESS] шляхом збільшення розміру його статутного капіталу (пункт 4 Рішення загальних зборів ТОВ «ГЛОБАЛ СПОРТ ІНВЕСТ», оформлене протоколом №2 від 01.12.2014р.) та у зв`язку з чим передача її відповідачу 2, що оформлена актом приймання-передачі нерухомого майна до статутного капіталу ТОВ «ГЛОБАЛ СПОРТ ІНВЕСТ» від 01.12.2014 мала б відбуватися за письмовою нотаріально посвідченою згодою позивача. Однак, позивач на таке розпорядження квартирою [ADDRESS] відповідачу 1 згоди не надавала. Відсутність згоди одного із співвласників - подружжя - на розпорядження нерухомим майном є підставою визнання правочину, укладеного іншим співвласником щодо розпорядження спільним майном, недійсним. Відсутність нотаріально посвідченої згоди іншого зі співвласників (другого з подружжя) на укладення правочину позбавляє співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень на укладення договору про розпорядження спільним майном. Укладення такого договору свідчить про порушення його форми і відповідно до частини четвертої статті 369, статті 215 ЦК України надає іншому зі співвласників (другому з подружжя) право оскаржити договір з підстав його недійсності. При цьому закон не пов`язує наявність чи відсутність згоди усіх співвласників на укладення договору ні з добросовісністю того з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, ні третьої особи - контрагента за таким договором і не ставить питання оскарження договору в залежність від добросовісності сторін договору. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 р. у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). При розгляді спорів про відчуження одним із подружжя спільного майна без згоди іншого з подружжя слід передусім визначитись з об`єктом, тобто з тим, що відчужується. Предмет правочину є іншою правовою категорією, а саме - об`єктом, а не його частиною. Відчуження спільного майна відбувається за згодою співвласників, а відчуження частки - лише за її наявності (після зміни правового режиму спільного майна подружжя зі спільної сумісної на спільну часткову). У такому разі співвласник вправі самостійно розпорядитися своєю часткою, але з додержанням вимог статті 362 ЦК України про переважно право купівлі частки (якщо відчуження частки відбувається на підставі договору купівлі-продажу). Якщо об`єкт належить на праві спільної сумісної власності кільком особам, то право власності кожного із співвласників у спільній сумісній власності поширюється на весь об`єкт, відтак передати у власність можна лише об`єкт в цілому. Вказаний висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 15.06.2020 р. у справі № 430/1281/14-ц (провадження № 61-43510сво18). Ураховуючи вищезазначені правові висновки Верховного Суду та з огляду на те, що позивач не надавала відповідачу 1 письмової нотаріально посвідченої згоди на розпорядження нерухомим майном - квартирою [ADDRESS] , яке є об`єктом їх спільної сумісної власності, Відповідно до ст..202,203,215 ЦК України не підлягають задоволенню вимоги позивача про визнання недійсними пункт 4 рішення загальних зборів учасників ТОВ «ГЛОБАЛ СПОРТ ІНВЕСТ» прийнятого 01.12.2014р., оформленого протоколом №2 в частині збільшення розміру статутного капіталу Товариства з 1 000 грн.(одна тисяча гривень) до 21 501 000 грн. (двадцять один мільйон п`ятсот одна тисяча гривень) за рахунок внесення учасником Товариства [PERSON] наступного майна: 2) квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 260, 3 кв. м., житловою площею 177, 7 кв. м., що належить на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серія та номер [NUMBER] , виданого 27.06.2014р. Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 394853980382. Загальна вартість квартири складає 19 500 000 грн. (дев`ятнадцять мільйонів п`ятсот тисяч гривень); пункт 1 акту приймання-передачі нерухомого майна до статутного капіталу ТОВ «ГЛОБАЛ СПОРТ ІНВЕСТ» від 01.12.2014р., в частині учасник Товариства передав, а Товариство в особі [PERSON] прийняло в якості внеску до Статутного капіталу Товариства квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 260,3 кв. м., житловою площею 177, 7 кв. м., що належить на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серія та номер [NUMBER] , виданого 27.06.2014р. Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 394853980382. Загальна вартість квартири складає 19 500 000 грн. Не є правочином , а документи на підставі яких здійснюється державна реєстрація прав та їх обтяжень. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону ( п.4 ст.334 ЦК ) Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав ( ч. 1 ст. 2 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень ). Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації» ( п.2 ст. 3 Закону) Щодо позовних вимог про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Судом встановлено , що спірна квартира була відчужена без згоди позивачки , з метою повного та ефективного захисту її прав вимоги підлягають задоволенню. Тому рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний № 19005450) від 31.01.2015р., винесене державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Рябоконь Оленою Ікарівною, та свідоцтво про право власності на нерухоме майно (індексний № 32980925) від 31.01.2015р. підлягають скасуванню. У справі Європейський суд з прав людини «Белеш та інші проти Чеської Республіки» вказав, що право на справедливий судовий розгляд, що гарантується статтею 6 § 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має здійснюватися відповідно до норм закону, що передбачають наявність у сторін судового розгляду ефективного судового захисту з метою захисту їх цивільних прав та обов`язків. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. Відповідно до абз. 2, 3 ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 01.07.2004р. у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у частині визнання квартири [ADDRESS] спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] з метою повного та ефективного захисту прав позивача. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідачів [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛОБАЛ ІНВЕСТМЕНТ СОЛЮШН» на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 12191,60 грн. в рівних частинах. На підставі викладеного,

Outcome: partial