Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-22 00:00:00

У січні 2019 року [PERSON] (позивач) звернувся до Шевченківского районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (відповідач треті особи: Шевченківська районна у м. Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування, Володарська районна державна адміністрація як орган опіки та піклування, у якому, згідно вимог заяви про предмету позову від 26.06.2019 року (т. 2 а.с. 7-9) просив суд: 1. зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди у спілкуванні [PERSON] із сином, [PERSON] , [INFO] , та визначити такі способи участі у вихованні дитини: - безперешкодне спілкування дитини із батьком як за місцем проживання матері, так і за місцем проживання батька у будні дні із ночівлею дитини за місцем проживання батька не менше трьох разів на тиждень; - безперешкодне спілкування дитини із батьком, шляхом перебування дитини за місцем проживання батька з вечора п`ятниці до вечора неділі кожного другого та четвертого тижня місяця; - безперешкодне спілкування дитини із батьком, шляхом перебування дитини за місцем проживання батька з вечора п`ятниці до вечора неділі кожного першого та третього тижня місяця у випадку, якщо зустрічі з вечора п`ятниці до вечора неділі кожного другого та четвертого тижня місяця не відбулися; - безперешкодне спілкування дитини з батьком, шляхом проведення спільного відпочинку не менше ніж 10 (десять) днів щоквартально. 2. стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з квітня 2016 року до вересня 2017 року позивач та відповідач проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а [INFO] у них народився син [PERSON] . Позивач, відповідач та дитина до вересня 2017 року проживали у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , який належить позивачу на праві власності. У вересні 2017 року фактичні шлюбні відносини та спільне проживання між сторонами припинені, відповідач самовільно змінила місце проживання дитини та наразі проживає разом із сином за адресою: [ADDRESS] . Із вказаного часу відповідач почала обмежувати спілкування позивача з дитиною, створювати перешкоди у частині виховання дитини, обмежувати доступ позивача до сина. Позивач у серпні 2018 року звернувся до Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації як органу опіки та піклування із Заявою про визначення способу участі одного з батьків у вихованні та особистому спілкуванні з дитиною. 28.11.2018 року Розпорядженням Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації № 721 встановлено громадянину [PERSON] наступний графік побачень з малолітнім сином [PERSON] , терміном на 6 місяців два рази на тиждень з 16.00 до 20.00 у вихідні дні матері. В той же час, зазначене вище Розпорядження аналогічно не виконується відповідачем, позивач і надалі обмежений як у спілкуванні, так і у вихованні дитини. При цьому, дії відповідача не відповідають ані інтересам дитини, ані вимогам чинного законодавства, жодних встановлених законом обмежень щодо участі батька у вихованні та спілкуванні з сином наразі не має. Так, позивач проживає у комфортабельному житловому будинку, загальною площею 157,7 кв.м., житловою площею - 82,3 кв.м., який належить йому на праві власності. У вказаній житловій нерухомості створені всі необхідні умови для відпочинку, дозвілля та комфорту дитини, облаштована відокремлена дитяча кімната. Крім того, у власності Позивача перебуває житлова нерухомість, зокрема, квартира, загальною площею 81,9 кв.м., житловою площею - 42, 8 кв.м., розташована за адресою: [ADDRESS] , де аналогічно створені усі необхідні умови для проживання, розвитку, відпочинку та навчання дитини. З урахуванням наведеного вище, позивач може дбати про дитину, організовувати зустрічі за місцем свого проживання як у межах м. Києва, де наразі проживає відповідач, так і поза межами міста Києва, де проживає позивач, та до вересня 2017 року проживала дитини. Позивач є працевлаштованим та має постійний дохід, що свідчить про спроможність матеріального забезпечення дитини. Крім того, позивач як за час проживання однією сім`єю із відповідачем, так і після припинення фактичних шлюбних відносин здійснював повне матеріальне забезпечення дитини. Позивач, як за місцем проживання, так і за місцем роботи характеризується позитивно, веде здоровий спосіб життя, негативних звичок не має, антисоціальними проявами не вирізняється, до кримінальної відповідальності не притягався, на наркологічному та психіатричному обліку не перебуває. Відповідач проживає у квартирі, загальною площею 45,1 кв.м., житловою площею - 29,4 кв.м ( [ADDRESS] ), користування якою здійснюється нею на праві оренди. У зазначеному житловому приміщенні відсутні умови для повноцінного розвитку, відпочинку, навчання та проживання дитини. При цьому, разом із відповідачем та спільним сином проживає восьмирічний син відповідача, народжений від інших шлюбних відносин, що з огляду на площу займаного житлового приміщення свідчить про відсутність належних умов проживання для малолітньої дитини. Крім того, відповідач не працевлаштована, наразі дитина не перебуває на обліку у медичних установах, що свідчить про те, що матір`ю не здійснюється повноцінна охорона здоров`я дитини. У відзиві на позовну заяву, відповідач вказала, що не заперечує проти спілкування батька з сином та не чинить ніяких перешкод. Проживання у будинку за адресою: [ADDRESS] , який належить позивачу, стало неможливим через конфлікти з донькою позивача та застосування позивачем фізичного насильства до неї. Одразу після переїзду, відповідач повідомила позивача про своє місце фактичного проживання. При цьому, дитини малолітня, і дуже чутлива до змін, а саме режиму дня до якого входить сон, харчування, гімнастика, масаж, прогулянка. Але позивач, замість того, щоб зателефонувати і з`ясувати, в який час краще буде для дитини, щоб він приїхав, приїжджає без попередження у будь-який час коли йому заманеться і вимагає дати йому дитину на прогулянку. Випадки, коли відповідач не давали дитину позивачу для прогулянок, це коли дитина спала, або хворіла, або під час епідемії хвороб, щоб уникнути захворювання. Вищенаведені причини відмови у наданні дитини на самостійні прогулянки є вичерпними, у решті випадків відповідач завжди надавала можливість бачитися та проводити час з сином на одинці. Надаючи суду неправдиву інформацію, позивачем, не наведено жодного доказу не виконання відповідачем Розпорядження № 721. Позивач, як до винесення Розпорядження № 721 так і після нього навідує дитини як йому заманеться, не менше 3-4 разів на тиждень. Фактично вищевказане розпорядження жодним чином не вплинуло на стан відносин, і позивач має вільний доступи до дитини. Тому, перешкоди вказані позивачем є вигаданими, які в дійсності не існують. Надання дитини для проводження часу в місці проживання батька без участі матері може нашкодити дитині, оскільки батько не знає розпорядку дня дитини, раціон їжі, графік сну, через те, що його участь у житті дитини за його власним волевиявленням обмежується лише короткочасними зустрічами які проходять у вигляді забави. На думку відповідача, позовна заява [PERSON] є безпідставною, не враховує вікові потреби дитини, психологічний зв`язок з матір`ю, який міцніше ніж з батьком. Щодо забезпечення сина зазначає, що нею провадиться медичний огляд дитини систематично, у разі необхідності звертається до лікаря. Відповідач являється професійним перукарем, надає послуги як фізична особа, за рахунок отриманого доход утримує сім`ю, наймає житло. Також, у своїй власності має двокімнатну квартиру в м . Києві , придбану в 2018 році за власні заощаджені та родинні кошти. Переїхати до новобудови поки що не може, оскільки в квартирі тривають ремонтні роботи. Тому і проживає по [ADDRESS] . Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач та представник відповідача просили відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації в судовому засіданні просив винести рішення з урахуванням висновку органу опіки та піклування. Представник третьої особи Володарської районної державної адміністрації у судовму засіданні просив визначити графік спілкування батька з дитиною. Розгляд справи відбувається в судовому засіданні (ч. 1 ст. 211 ЦК України). Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Осаулова А.А. від 14.03.2019 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Протокольною ухвалою суду від 27.05.2019 року до матеріалів справи долучено відзив, докази, які надані стороною позивача, а також відмовлено у задоволенні клопотання про витребування доказів. Ухвалою суду від 31.05.2019 року обмежено у праві виїзду за межі України малолітнього [PERSON] . Протокольною ухвалою суду від 02.07.2019 року до матеріалів справи долучено відповідь на відзив, докази, долучені до відповіді на відзив суд ухвали не приймати до уваги. Крім того, долучено додаткові докази, а також прийнято до розгляду заяву про зміну предмету позову і відмовлено у задоволенні клопотання про витребування доказів. Протокольною ухвалою суду від 23.08.2019 року до матеріалів справи долучено висновок Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, а також заперечення на відповідь на відзив, додаткові докази та пояснення. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників процесу, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.2 ст. 1 СК України регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Згідно зі ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (т. 1 а.с. 18). Звертаючись до суду з даним позовом батько дитини зазначив, що з вересня 2017 року відповідач почала обмежувати спілкування позивача з дитиною, створювати перешкоди у частині виховання дитини, обмежувати доступ позивача до сина. Розпорядженням Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації № 721 від 28.11.2018 року встановлено громадянину [PERSON] наступний графік побачень з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , терміном на 6 місяців два рази на тиждень з 16.00 до 20.00 у вихідні дні матері (т. 1 а.с. 25). Також позивач вказав, що приписи вищевказаного розпорядження відповідач не виконувала. Натомість відповідач зазначила, що нею не чиняться перешкоди у спілкуванні позивача з сином, позивач знає адресу її проживання з дитиною та приїздить до них. Випадки відмови у наданні дитини позивачу на прогулянку були, але вони зумовлені режимом сну сина або його хворобою, або під час епідемії хвороб, задля уникнення захворювань. Як вбачається із висновку Органу опіки та пілкування Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації від 02.07.2019 року №109/04/40-6023, враховуючи інтереси дитини та на їх думку, зустрічі батька з дитиною повинні відбуватися на наступним графіком: три рази на тиджень з 16:00 до 20:00 у вихідні дні матері; 1 раз на місяць відпочинку в рік за погодженням з матір`ю та за її участі (т. 2 а.с. 56-58). У той же час, причин які б унеможливлювали участь батька у вихованні дитини судом не встановлено. Відповідно ч. 1, 2 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Таким чином, згідно вимог закону батьки мають переважне право при визначення порядку та способу виховання дитини. Згідно вимог закону, будь-ким із батьків перешкоди чинитися не можуть. За принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 р., дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Відповідно до ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї . Згідно положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка була ратифікована Україною 27.02.1991 року та набрала чинності для України 27.09.1991 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до Конвенції ООН про права дитини діти мають право на належне спілкування та допомогу. Згідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Крім того, в рішенні Європейський суд з прав людини (рішення у справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року, рішення у справі Olsson v. Sweden (N2) від 27 листопада 1992 року) зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Дані гарантії закріплені і в інших нормативних документах щодо охорони дитинства. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про охорону дитинства" контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Аналізуючи вищезазначені норми закону, висновок органу опіки та піклування, суд вважає, що батько має право приймати участь у вихованні сина, причин які б унеможливлювали цього судом не встановлено. Приймаючи рішення по суті спору, суд має зазначити про застосування положень цивільного процесуального законодавства щодо змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства. Так приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. При цьому за положеннями ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що між сторонами у справі виникли непорозуміння, які носять особистий характер, у зв`язку з даними обставинами загострились взаємовідносин між ними. Дана обставина не зумовлює вирішення питання участі батька у вихованні дитини в судовому порядку, визначений сімейним законодавством, адже стороною позивача не доведено належними та допустими доказами, що матір`ю дитини чиняться перешкоди батьку у спілкуванні з сином. Навпаки, остання не заперечує проти такого спілкування та вважає його необхідним. Наявний у матеріалах справи лист ГУ НП у м. Києві щодо повідомлень [PERSON] від 08.05.2019 року про те, що його співмешканка не дає бачитися із спільною дитинию не може слувати доказом перешкод у спілуванні з сином сторін, адже вказане повідомлення було сформовано виключно зі слів самого батька, інформація працівниками правоохоронних оранів не перевірялась, а викладені обставини не дають можливості зробити висновок про час існування перешкод і те, що їх чинити саме [PERSON] (т. 2 а.с. 3). В свою чергу відповідно до ч. 2 ст. 153 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. При цьому, враховуючи вік дитини станом на час розгляду справи (2 роки та 9 місяців), на думку суду є недоцільним відпочинок батька з сином без присутності матері, а також ночівля дитини за місцем проживання батька саме без присутності матері. Отже, беручи до уваги обставини встановлені в судовому засіданні, суд вважає, що вимоги про встановлення порядку участі батька у вихованні з сином у запропонованому вигляді є передчасними, а проти побачень батька з сином відповідач не заперечує. При цьому, суд не приймає до уваги висновок Органу опіки та пілкування Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації від 02.07.2019 року №109/04/40-6023, оскільки він носить рекомендаційний характер, має враховуватись у разі існування перешкод у спілкуванні з дтиною і задоволення позову. Більш того, на час звернення до суду із цим позовом строк дії ропорядження Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації № 721 від 28.11.2018 року про встановлення [PERSON] графіку побачень з сином [PERSON] , [INFO] , не закінчився, а доказів його недотримання з боку відповідача не надано, як не доведено перешкод у повторному зверненні до Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації із заявою про встановлення навого графіку побачень. Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Приписами ч.ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Надаючи оцінку наданим доказам, суд приходить до висновку, що матеріали справи не містять будь - яких доказів, які б підтверджували, що відповідач чинить перешкоди позивача у спілкуванні з сином, зважаючи на наявні матеріли справи, а тому, у задоволенні даного позову слід відмовити. Окрім того Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 13.05.1980 року в справі «Артіко проти Італії (пункт 35), рішення від 30.05. 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 32) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. У відповідності до ст.141 ЦПК України, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed