Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-28 00:00:00

01.07.2020 року заявник звернувся до суду з вищевказаною заявою на обґрунтування якої зазначив, що 12.06.2020 року він звернувся до ГУ Держгеокадастру у Волинській області із заявою про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру про земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , однак, отримав від державного кадастрового реєстратора повідомлення про відмову в прийнятті заяви про внесення відповідних відомостей в зв`язку з тим, що він не може бути заявником, оскільки дані внесені згідно державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого на ім`я « [PERSON] ». Так, 26.12.2008 року рішенням Луцької міської ради № 33/37 «Про передачу у власність громадян міста земельних ділянок для ведення садівництва» вирішено передати у його власність земельні ділянки, де його прізвище вказано « [PERSON] ». Крім того, в плані земельної ділянки, землекористувачем також зазначено « [PERSON] ». На підставі вищезазначеного рішення Луцької міської ради № 33/37 від 26.12.2008 року, управлінням Держкомзему було виготовлено Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 323591 від 16.04.2009 року на ім`я власника « [PERSON] ». В червні 2020 року у нього виникла необхідність у відчуженні земельної ділянки, в зв`язку з чим необхідно було внести зміни до відомостей до Державного земельного кадастру. Проте, державним кадастровим реєстратором йому було відмовлено у цьому через невідповідність прізвища заявника із прізвищем власника. Тобто, при прийнятті рішення Луцькою міською радою, а також при виготовленні державного акту управлінням Держкомзему у місті Луцьку Волинської області, було допущено помилку, а саме: невірно вказано «прізвище» заявника « [PERSON] » замість « [PERSON] ». З метою усунення вказаної помилки, він звернувся до Луцької міської ради, однак, вказану помилку не було виправлено, посилаючись на давність прийняття рішення. В позасудовому порядку визнати належність правовстановлюючих документів в даному випадку неможливо. Враховуючи викладене, просить суд встановити юридичний факт належності йому [PERSON] рішення Луцької міської ради від 26.12.2008 року № 33/37 та Державного акта на право власності на земельну ділянку від 16.04.2009 року серія ЯЕ № 323591, зареєстрованого за № 010907700497, виданого управлінням Держкомзему у місті Луцьку Волинської області на ім`я « [PERSON] ». До початку судового засідання заявником [PERSON] було подано до суду заяву з проханням розгляд справи здійснювати у його відсутності, заявлені вимоги він підтримує та просить їх задовольнити у повному обсязі (а.с. 26). Представником заінтересованої особи - Луцької міської ради також було подано до суду заяву, в якій він просить розгляд справи проводити без його участі, а при вирішенні заявлених вимог покладається на думку суду (а.с. 24). Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Судом встановлено, що 26.12.2008 року відповідно до рішення Луцької міської ради № 33/37 «Про передачу у власність громадян міста земельних ділянок для ведення садівництва» вирішено передати у власність земельні ділянки з видачею державного акта на право власності на земельні ділянки для ведення садівництва громадянам міста, згідно з Додатком № 1, яким, в свою чергу, затверджено список громадян, яким передаються безоплатно у власність земельні ділянки в садівничих товариствах «Маяк» по [ADDRESS] (а.с. 5). Як вбачається з витягу до рішення Луцької міської ради від 26.12.08 № 33/37 серед громадян, яким передаються безоплатно у власність вищезгадані земельні ділянки, є [PERSON] (а.с. 6). Крім того, в плані земельної ділянки, землекористувачем також зазначено [PERSON] (а.с. 7). Судом також встановлено, що на підставі рішення Луцької міської ради № 33/37 від 26.12.2008 року, управлінням Держкомзему було виготовлено Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №323591 від 16.04.2009 року (а.с. 8). Вищевказаний Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010907700497. Відповідно до державного акту власником земельної ділянки площею 0.0655 га, що розташована у садівничому товаристві «Маяк», ділянка [ADDRESS] , цільове призначення - для ведення садівництва, є [PERSON] . У своїй заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, [PERSON] зазначає, що в червні 2020 року у нього виникла необхідність у відчуженні земельної ділянки, що розташована у садівничому товаристві «Маяк», ділянка [ADDRESS] , в зв`язку з чим необхідно було внести зміни до відомостей до Державного земельного кадастру. 12.06.2020 року [PERSON] , звернувся до ГУ Держгеокадастру у Волинській області Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру земельного кадастру із заявою про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру про земельну ділянку, що розташована у садівничому товаристві «Маяк», ділянка [ADDRESS] , однак, отримав від державного кадастрового реєстратора повідомлення про відмову в прийнятті заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, в зв`язку з тим, що [PERSON] не можу бути заявником відповідно, до Порядку ведення державного земельного кадастру, оскільки у відомостях з ДЗК внесені дані згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ № 323591, зареєстрованого за № 010907700497 від 16.04.2009 року, виданого [PERSON] (а.с. 9). З метою усунення вказаної помилки, [PERSON] звернувся до Луцької міської ради, що приймав вищезазначене рішення, проте, вказану помилку не було виправлено, посилаючись на давність прийняття рішення. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Пленум Верховного Суду України у п. 12 постанови «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року роз`яснив, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Аналіз даних норм дає підстави для висновку, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: 1) факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них повинні залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; 2) встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право; 3) заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, що засвідчує факт, що має юридичне значення; 4) чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Положеннями ст. ст. 80, 81 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши надані заявником докази у своєму взаємозв`язку, суд вважає доведеним, що при прийнятті рішення Луцькою міською радою, а також при виготовленні державного акту управлінням Держкомзему у місті Луцьку Волинської області, було допущено помилку, а саме: невірно вказано прізвище заявника, « [PERSON] » замість « [PERSON] ». Те, що у рішенні Луцької міської ради та державному акті допущено помилку, підтверджується особистими документами заявника, а саме: паспортом громадянина України серії [NUMBER] , де у графі «прізвище» вказано - « [PERSON] » (а.с. 10-11); довідкою про присвоєння ідентифікаційного номера (а.с. 10); пенсійним посвідченням, виданим на ім`я серії [NUMBER] , у графі «прізвище» вказано - « [PERSON] » (а.с. 12). Зазначене у своїй сукупності, дає підстави для висновку, що у рішенні Луцької міської ради № 33/37 від 26.12.2008 року за реєстровим № 3-5018 та у Державному акті серії ЯЕ № 323591 від 16.04.2009 року, зареєстрованому за № 010907700497, було допущено помилку, що позбавляє заявника можливості усунути її в позасудовому порядку. Встановлення належності правовстановлюючих документів має для [PERSON] юридичне значення та породжує юридичні наслідки, пов`язані з правом володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Таким чином, суд вважає, що заява [PERSON] , заінтересована особа - Луцька міська рада, про встановлення факту, що має юридичне значення є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Outcome: approved