Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-27 00:00:00

У липні 2019 року позивач звернувся до суду з названим позовом. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 18.08.2014 року наказом № 126к по особовому складу позивача було прийнято на посаду провідного інженера за сумісництвом до відділу по роботі зі споживачами СПГ та моніторингу ринку газу Управління з питань обліку та реалізації газу Департаменту з питань обліку та реалізації газу регіонального виробничого управління «Донецькавтогаз» Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної Акціонерної Компанії «Нафтогаз України». Після тривалої праці позивача на інженерних посадах наказом № 135к від 03.08.2018 [PERSON] було переведено на посаду головного інженера РВУ «Київавтогаз» Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної Акціонерної Компанії «Нафтогаз України», на якій він пропрацював 10 місяців. Зі слів позивача, за час роботи він добросовісно ставився до виконання своїх обов`язків, ніколи не мав нарікань на свою роботу, отримував премії, проходив навчання. Відповідно до наказу ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» від 23.01.2019 №24 «Про затвердження організаційної структури ДП «Укравтогаз» на підприємстві відбулася зміна в організації виробництва і праці. Позивача було звільнено з посади головного інженера РВУ «Київавтогаз» ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» наказом №607к від 28.05.2019 у зв`язку зі змінами в організації виробництва та праці на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Позивач стверджував, що 28.03.2019 він отримав повідомлення №2 про майбутнє звільнення у зв`язку з тим, що посада головного інженера виведена зі штатного розпису на підставі наказів НАК «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» від 23.01.2019 №24 «Про затвердження організаційної структури ДП «УКРАВТОГАЗ», наказу ДП «УКРАВТОГАЗ» від 31.01.2019 №29 «Щодо організаційної структури ДП «УКРАВТОГАЗ», наказу ДП «УКРАВТОГАЗ» від 27.03.2019 №178 «Про ліквідацію структурних підрозділів». 28.03.2019 позивач ознайомився із повідомленням про можливість його переведення на інші посади підприємства, які в порівнянні з його посадою були нижчі як за кваліфікацією, так і за окладом, а також вимагали зміни постійного місця проживання та розлучення із родиною. На думку позивача, йому не було запропоновано підходящої роботи відповідачем, так як пропозиції не відповідали розміру заробітної плати, місцю розташування підрозділу підприємства, а також не відповідали рівню його кваліфікації. На переконання позивача, відповідач мав можливість перевести його, за його згодою, на іншу роботу на тому ж підприємстві, оскільки вакансії на підприємстві з`являлися, і, як наслідок, у керівництва підприємства була можливість запропонувати вакантні посади або перевести позивача на іншу роботу. Позивач стверджував,\~що причиною\~звільнення в\~наказі про\~його звільнення\~зазначено «у зв`язку із змінами в організації виробництва та праці на підставі п.1 ст.40 КЗпП України», проте відповідачем при його звільненні було грубо порушено вимоги ч. 1 та п. 3 ч. 2 ст. 42 КЗпП України, якими передбачено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці та кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається. 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 3)\~працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації. Позивач зауважив, що на його утриманні знаходиться двоє неповнолітніх дітей: [PERSON] ( [INFO] ) та [PERSON] ( [INFO] ). Позивач вказав, що враховуючи кількість прийнятих працівників на інженерні посади та керівні посади в ДП «УКРАВТОГАЗ» за період з 01.01.2019 по 22.04.2019, відповідач зобов`язаний був виконати вимоги ч. 1 та п. 3 ч. 2 ст. 42 КЗпП України. Так, відповідно до Журналу обліку працівників, прийнятих на роботу до ДП «УКРАВТОГАЗ» до служби головного інженера ДП «УКРАВТОГАЗ» було прийнято начальника відділу та провідного інженера 31.01.2019, у лютому 2019 року - до різних відділів було прийнято працівників на посади інженерного напрямку. Наказ №607к\~від 28.05.2019 про звільнення [PERSON] з посади головного інженера РВУ «Київавтогаз» та повідомлення №2 про майбутнє звільнення від 28.03.2019 також, на думку позивача, підтверджують той факт, що роботодавцем не було виконано умови ст.42 КЗпП України. Позивач вважав,\~що відповідачем\~було порушено\~порядок звільнення\~працівника з\~посади,\~передбачений чинним\~законодавством України\~про працю,\~оскільки йому\~не були\~запропоновані для\~працевлаштування всі\~посади,\~які були\~вакантними з\~моменту повідомлення\~про майбутнє\~звільнення до\~дня звільнення\~ [PERSON] (тобто в період з 28.03.2019 по 28.05.2019). Також, на думку позивача, роботодавцем не було враховано його переважного права на залишення на роботі, не надано належної оцінки його перевагам в рівні кваліфікації, продуктивності праці та тривалості стажу роботи в порівнянні з іншими працівниками підприємства. Також [PERSON] зазначив, що про ліквідацію структурних підрозділів було відомо директору ДП «Укравтогаз» [PERSON] , починаючи з 23.01.2019. Позивач вказував, що вже 31.01.2019 директор ДП «УКРАВТОГАЗ» Ватажишин [PERSON] видає наказ №29, яким зобов`язує: - першого заступника директора [PERSON] в термін до 04.02.2019 надати пропозиції щодо комплектування новостворених підрозділів ДП «УКРАВТОГАЗ»; - начальника відділу кадрів ДП «УКРАВТОГАЗ» [PERSON] провести перестановку (перегрупування) працівників та переведення на вакантні посади у новостворені підрозділи, за їх згодою, з дотриманням вимог чинного законодавства України. На думку позивача, начальник відділу кадрів ДП «УКРАВТОГАЗ» [PERSON] не здійснив перестановку (перегрупування) вже працюючих працівників на вакантні посади новостворених підрозділів. Так, позивачеві не було запропоновано жодної посади інженерного напрямку. Зі слів позивача, не дивлячись на майбутні заплановані звільнення працівників, в ДП «УКРАВТОГАЗ» протягом лютого-березня 2019 року здійснювався активний прийом нових працівників, в тому числі й на посади керівників, професіоналів, фахівців. Позивач стверджував, що роботодавець не виконав належним чином вимоги ч. 2 ст.\~40, ч.\~3 ст.\~49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника. Враховуючи численні порушення порядку звільнення працівника [PERSON] , останній вимушений був звернутися до суду за поновленням своїх трудових прав. Позивач вважав, що відповідач повинен його поновити на посаді головного інженера та виплатити йому середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 29.05.2019 по 25.06.2019 у розмірі 18\~330,44\~грн. Крім цього, позивач вказував, що незаконним звільненням йому було заподіяно моральну шкоду, що полягала в душевних стражданнях, яких він зазнав внаслідок протиправної поведінки відповідача, та яку він оцінює у 5\~000 грн. На підставі викладеного, позивач просив суд: - визнати його звільнення з посади головного інженера регіонального виробничого управління «Київавтогаз» ДОЧІРНЬОГО ПІДПРИЄМСТВА «УКРАВТОГАЗ» НАЦІОНАЛЬНОЇ АКЦІОНЕРНОЇ КОМПАНІЇ «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» у зв`язку із змінами в організації виробництва та праці на підставі п.1 ст.40 КЗпП України незаконним та поновити його на посаді головного інженера; - визнати незаконним та скасувати наказ №607к від 28.05.2019 «Про звільнення з роботи» [PERSON] »; - стягнути з ДОЧІРНЬОГО ПІДПРИЄМСТВА «УКРАВТОГАЗ» НАЦІОНАЛЬНОЇ АКЦІОНЕРНОЇ КОМПАНІЇ «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» (код ЄДРПОУ 36265925) на користь [PERSON] середню заробітну плату за весь час вимушеного прогулу за період з 29.05.2019 до дати ухвалення судового рішення; - стягнути з ДОЧІРНЬОГО ПІДПРИЄМСТВА «УКРАВТОГАЗ» НАЦІОНАЛЬНОЇ АКЦІОНЕРНОЇ КОМПАНІЇ «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» (код ЄДРПОУ 36265925) на користь [PERSON] моральну шкоду за незаконне звільнення з роботи в розмірі 5\~000 грн. 05.08.2019 ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області було відкрито провадження у справі №369/8345/19, призначено підготовче судове засідання. 22.11.2019 ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області було задоволене клопотання представника позивача про витребування доказів та було: - витребувано у ДОЧІРНЬОГО ПІДПРИЄМСТВА «УКРАВТОГАЗ» НАЦІОНАЛЬНОЇ АКЦІОНЕРНОЇ КОМПАНІЇ «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» (код ЄДРПОУ 36265925) інформацію щодо кількості прийнятих працівників в ДП «УКРАВТОГАЗ» НАК «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» (код ЄДРПОУ 36265925) в період 23.01.2019 по 28.05.2019 із зазначенням посад, дат прийняття на роботу та номерів відповідних наказів; - витребувано у ДОЧІРНЬОГО ПІДПРИЄМСТВА «УКРАВТОГАЗ» НАЦІОНАЛЬНОЇ АКЦІОНЕРНОЇ КОМПАНІЇ «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» (код ЄДРПОУ 36265925) вказані в таблиці №2 (перелік посад інженерного напрямку, на які протягом січня-квітня 2019 року було здійснено прийом нових працівників в ДП «УКРАВТОГАЗ») копії наказів про прийом працівників в період 01.01.2019 - 28.04.2019, а також за період 29.04.2019 - 27.05.2019 до моменту звільнення позивача з ДП «УКРАВТОГАЗ» НАК «Нафтогаз Україна»; 27.01.2020 ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області було закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до розгляду по суті. Представник позивача у судове засідання з`явилась, позов підтримала, просила його задовольнити. Представник відповідача у судове засідання з`явилась, проти позову заперечувала, просила відмовити у його задоволенні. У ході розгляду справи представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, в якому було вказано, що відповідачем у спірному випадку було дотримано процедури розірвання трудового договору з позивачем у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праві, так як позивача було попереджено про таке розірвання за 2 місяці і були запропоновані вакантні посади, які були вільні на той момент, а саме станом на 28.03.2019, проте від запропонованих посад позивач відмовився. Представник відповідача вказувала, що нових працівників відповідач на роботу не приймав, а здійснювалось переведення працівників відповідача зі скорочуваних посад на вільні, на той час будь-яких інших вільних посад, що відповідали б за кваліфікацією та окладом його посаді та не вимагали зміни постійного місця проживання, не було. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Згідно зі\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 3\~ст. 12 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1\~ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 18.08.2014 року наказом № 126к по особовому складу [PERSON] було прийнято на посаду провідного інженера за сумісництвом до відділу по роботі зі споживачами СПГ та моніторингу ринку газу Управління з питань обліку та реалізації газу Департаменту з питань обліку та реалізації газу регіонального виробничого управління «Донецькавтогаз» Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної Акціонерної Компанії «Нафтогаз України». Наказом № 135к від 03.08.2018 [PERSON] було переведено на посаду головного інженера РВУ «Київавтогаз» Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної Акціонерної Компанії «Нафтогаз України» Відповідно до наказу НАК «Нафтогаз України» від 23.01.2019 №24 «Про затвердження організаційної структури ДП «Укравтогаз» з метою забезпечення ефективного використання матеріальних, технічних та фінансових ресурсів підприємства, поступового переходу до цільової, функціональної, дворівневої організаційної структури та зміни загального підходу до формування організаційно-управлінської структури підприємства було затверджено та введено в дію з 01.02.2019 нову організаційну структуру відповідача. З огляду на наказ НАК «Нафтогаз України» від 31.01.2019 № 29 «Щодо організаційної структури ДП «Укравтогаз» на виконання наказу НАК «Нафтогаз України» від 23.01.2019 №24 «Про затвердження організаційної структури ДП «Укравтогаз» введено в дію з 01.02.2019 нову організаційну структуру ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України». Наказом НАК «Нафтогаз України» від 27.03.2019 № 178 «Про ліквідацію структурних підрозділів» було, в тому числі, припинено діяльність регіонального виробничого управління «Київавтогаз» ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» шляхом ліквідації, затверджено план заходів щодо вказаної ліквідації, серед яких персональне попередження працівників про наступне вивільнення не пізніше ніж за 2\~місяці протягом 5 днів з дня прийняття даного наказу. 28.03.2019 позивач під розписку отримав повідомлення №2 про майбутнє звільнення у зв`язку з тим, що посада головного інженера виведена зі штатного розпису на підставі наказів НАК «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» від 23.01.2019 №24 «Про затвердження організаційної структури ДП «УКРАВТОГАЗ», наказу ДП «УКРАВТОГАЗ» від 31.01.2019 №29 «Щодо організаційної структури ДП «УКРАВТОГАЗ», наказу ДП «УКРАВТОГАЗ» від 27.03.2019 №178 «Про ліквідацію структурних підрозділів», в якому йому було запропоновано низку посад в ДП «Укравтогаз», в тому числі й посаду начальника АГНКС м. Житомир з окладом 8810 грн. та майстра АГНКС-2 м. Харків з окладом 7140 грн. Протягом 2 місяців з дня повідомлення позивач не звернувся до відповідача із заявою про переведення його на одну із запропонованих посад. Позивача було звільнено з посади головного інженера РВУ «Київавтогаз» ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» наказом №607к від 28.05.2019 у зв`язку зі змінами в організації виробництва та праці на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. На ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22.11.2019 відповідачем було надано суду запитувані копії наказів про прийом працівників в період 01.01.2019 - 28.04.2019, а також за період 29.04.2019 - 27.05.2019 до моменту звільнення позивача з ДП «УКРАВТОГАЗ» НАК «Нафтогаз Україна». Копії наказів, датовані до 27.03.2019 суд не може взяти до уваги, так як вони передували ліквідації структурного підрозділу, в якому займав посаду позивач, та попередженню позивача про звільнення, а отже, не входять до предмету доказування у даній справі. Наказом НАК «Нафтогаз України» № 513к від 27.03.2019 було переведено з 28.03.2019 заступника начальника служби з експлуатації та ремонту АГНКС ремонтно-експлуатаційної служби РВУ «Харківавтогаз» [PERSON] на посаду провідного інженера відділу технічного обслуговування, ремонту та експлуатації АГНКС ДП «Укравтогаз» за адресою: [ADDRESS] . Наказом НАК «Нафтогаз України» № 560к від 16.04.2019 було переведено з 22.04.2019 касира кафе РВУ «Київавтогаз» [PERSON] на посаду провідного інженера загального відділу Управління адміністративно-господарського забезпечення ДП «Укравтогаз» за її заявою від 22.03.2019 про переведення. Доказів того, що у період з 27.03.2019 до дня звільнення позивача у відповідача були вільні посади, що максимально наближено відповідали посаді позивача за кваліфікацією, окладом і не вимагали зміни його постійного місця проживання, суду надано не було. При цьому суд враховує рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява N 26864/03) від 26.06.2008, в якому зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із заінтересованих сторін. З огляду на встановлені обставини суд приходить до висновку про необхідність аналізу наступних правових норм та правових висновків. Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 32 КЗпП України переведення на\~іншу роботу\~на тому\~ж підприємстві,\~в установі,\~організації,\~а також\~переведення на\~роботу на\~інше підприємство,\~в установу,\~організацію або\~в іншу\~місцевість,\~хоча б\~разом з\~підприємством,\~установою,\~організацією,\~допускається тільки\~за згодою\~працівника,\~за винятком\~випадків,\~передбачених у\~статті 33\~цього Кодексу\~та в\~інших випадках,\~передбачених законодавством. Не\~вважається переведенням\~на іншу\~роботу і\~не потребує\~згоди працівника\~переміщення його\~на тому\~ж підприємстві,\~в установі,\~організації на\~інше робоче\~місце,\~в інший\~структурний підрозділ\~у тій\~же місцевості,\~доручення роботи\~на іншому\~механізмі або\~агрегаті у\~межах спеціальності,\~кваліфікації чи\~посади,\~обумовленої трудовим\~договором.\~Власник або\~уповноважений ним\~орган не\~має права\~переміщати працівника\~на роботу,\~протипоказану йому\~за станом\~здоров`я. У зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Пунктом 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадк у змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у\~пунктах 1,\~2\~і\~6\~цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Частинами 1-2 ст. 42 КЗпП України визначено, що при скороченні\~чисельності чи\~штату працівників\~у зв`язку\~із змінами\~в організації\~виробництва і\~праці переважне\~право на\~залишення на\~роботі надається\~працівникам з\~більш високою\~кваліфікацією і\~продуктивністю праці. При\~рівних умовах\~продуктивності праці\~і кваліфікації\~перевага в\~залишенні на\~роботі надається: 1)\~сімейним -\~при наявності\~двох і\~більше утриманців; 2)\~особам,\~в сім`ї\~яких немає\~інших працівників\~з самостійним\~заробітком; 3)\~працівникам з\~тривалим безперервним\~стажем роботи\~на даному\~підприємстві,\~в установі,\~організації; 4)\~працівникам,\~які навчаються\~у вищих\~і середніх\~спеціальних учбових\~закладах без\~відриву від\~виробництва; 5)\~учасникам бойових\~дій,\~постраждалим учасникам\~Революції Гідності,\~особам з\~інвалідністю внаслідок\~війни та\~особам,\~на яких\~поширюється чинність\~Закону України\~"Про\~статус ветеранів\~війни,\~гарантії їх\~соціального захисту",\~а також\~особам,\~реабілітованим відповідно\~до Закону\~України "Про\~реабілітацію жертв\~репресій комуністичного\~тоталітарного режиму\~1917-1991\~років",\~із числа\~тих,\~яких було\~піддано репресіям\~у формі\~(формах)\~позбавлення волі\~(ув`язнення)\~або обмеження\~волі чи\~примусового безпідставного\~поміщення здорової\~людини до\~психіатричного закладу\~за рішенням\~позасудового або\~іншого репресивного\~органу; 6)\~авторам винаходів,\~корисних моделей,\~промислових зразків\~і раціоналізаторських\~пропозицій; 7)\~працівникам,\~які дістали\~на цьому\~підприємстві,\~в установі,\~організації трудове\~каліцтво або\~професійне захворювання; 8)\~особам з\~числа депортованих\~з України,\~протягом п`яти\~років з\~часу повернення\~на постійне\~місце проживання\~до України; 9)\~працівникам з\~числа колишніх\~військовослужбовців строкової\~служби,\~військової служби\~за призовом\~під час\~мобілізації,\~на особливий\~період,\~військової служби\~за призовом\~осіб офіцерського\~складу та\~осіб,\~які проходили\~альтернативну (невійськову)\~службу,\~-\~протягом двох\~років з\~дня звільнення\~їх зі\~служби. 10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат. Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне\~вивільнення працівників\~персонально попереджають\~не пізніше\~ніж за\~два місяці. При\~вивільненні працівників\~у випадках\~змін в\~організації виробництва\~і праці\~враховується переважне\~право на\~залишення на\~роботі,\~передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. З огляду на ч.ч. 2, 3 ст. 235 КЗпП України при винесенні\~рішення про\~поновлення на\~роботі орган,\~який розглядає\~трудовий спір,\~одночасно приймає\~рішення про\~виплату працівникові\~середнього заробітку\~за час\~вимушеного прогулу\~або різниці\~в заробітку\~за час\~виконання нижчеоплачуваної\~роботи,\~але не\~більш як\~за один\~рік.\~Якщо заява\~про поновлення\~на роботі\~розглядається більше\~одного року,\~не з\~вини працівника,\~орган,\~який розглядає\~трудовий спір,\~виносить рішення\~про виплату\~середнього заробітку\~за весь\~час вимушеного\~прогулу. У разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. З огляду на п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові ВСУ від 11.07.2012 у цивільній справі № 6-65-1цс12, ліквідація структурного підрозділу юридичної особи зі створенням чи без створення іншого структурного підрозділу не є ліквідацією або реорганізацією юридичної особи, а свідчить лише про зміну внутрішньої (організаційної) структури юридичної особи. На відміну від ліквідації чи реорганізації юридичної особи, ця обставина може бути підставою для звільнення працівників цього структурного підрозділу згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України лише з підстав скорочення чисельності або штату працівників у зв`язку з такими змінами при умові дотримання власником вимог ч. 2 ст. 40, ст. ст. 42, 43, 49-2 КЗпП України. З урахуванням встановлених обставин у розрізі проаналізованих правових норм та правових позицій, суд приходить до наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що мала місце ліквідація структурного підрозділу відповідача, де працював за посадою позивач, що свідчить про зміну внутрішньої (організаційної) структури відповідача. Позивача з дотриманням вимог ч. 2 ст. 40, ст. 49-2 КЗпП України за 2 місяці було попереджено відповідачем про його вивільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці та було запропоновано перелік посад, що були вільними саме в той момент, коли відповідач приймав рішення про скорочення його структурного підрозділу. Взяти до уваги те, що відповідач зарахував на посади провідного інженера відділу технічного обслуговування, ремонту та експлуатації АГНКС ДП «Укравтогаз» та провідного інженера загального відділу Управління адміністративно-господарського забезпечення ДП «Укравтогаз» наказами № 513к від 27.03.2019 та № 560к від 16.04.2019 двох працівників, суд не може, так як вказані працівники були переведені на ці посади за їх заявами, що були датовані до 27.03.2019, тобто вважати дані посади вільними на час попередження позивача про вивільнення не можливо. При цьому, робоче місце за першою згаданою посадою знаходиться у м. Харкові, а такі посади з огляду на позицію позивача ним не розглядались, так як потребували зміни постійного місця проживання. А отже, відсутні докази того, що у відповідача у період з 28.03.2019 по день звільнення позивача були вільні інші посади ніж ті, що були запропоновані позивачу, і вони були наближені за кваліфікацією та окладом до посади позивача і не вимагали зміни його постійного місця проживання, а також що не було враховано переважне право позивача на залишення на роботі за умови, що на одну й ту саму вільну посаду претендував позивач та інший працівник. Крім того, від запропонованих відповідачем для переведення посад позивач відмовився, оскільки не звернувся до відповідача протягом 2 місяців із відповідною заявою про його переведення на одну із цих посад. З огляду на це суд приходить до висновку про те, що позивача було звільнено з посади згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України з дотримання процедури, визначеної вимогами ч. 2 ст. 40, ст. ст. 42, 49-2 КЗпП України, а тому відмовляє у задоволенні вимог про визнання звільнення незаконним та поновлення позивача на посаді, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення позивача. Разом з тим, так як відсутні підстави для задоволення вимог про визнання звільнення незаконним та поновлення позивача на посаді, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення позивача, не можливо і задовольнити похідні вид цих вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. У відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Обґрунтовуючи своє рішення, суд бере до уваги вимоги\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якого суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, та враховує, згідно що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed