Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-17 00:00:00

02.03.2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк». звернулося до суду з цим позовом до [PERSON] , [PERSON] , зазначаючи, що 26.03.2008 року між Банком та [PERSON] був укладений кредитний договір № 2008-МК-11, згідно з умовами котрого остання отримала кредит у розмірі 26500,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення до 26.03.2014 року. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем [PERSON] взятих на себе зобов`язань з повернення кредиту, виникла заборгованість у розмірі 84530,55 доларів США, що складається з 23711,93 доларів США - заборгованості за тілом кредиту; 21742,82 доларів США - заборгованості за відсотками за користування кредитом; 39075,80 доларів США - пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Від цієї суми віднімається сума, котра була стягнута з відповідачів рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24.09.2010 року у розмірі 26838,91 доларів США, з яких: 23808,76 доларів США - заборгованість за тілом кредиту; 2825,67 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 204,48 доларів США - пеня. Різниця становить 57788,47 доларів США. Позивач зазначив, що з метою забезпечення виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором між Банком та [PERSON] 26.03.2008 року був укладений договір поруки № 2008-МК/11, у зв`язку з чим вони є солідарними відповідачами за пред`явленим позовом. У зв`язку з викладеним, позивач просив суд стягнути з відповідачів солідарно на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 3900,00 доларів США, що становить заборгованість за відсотками за користування кредитом, та судові витрати у справі. 20.06.2017 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із зустрічним позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача, визнання недійсними кредитного договору та додаткової угоди до кредитного договору. В обґрунтування зустрічного позову відповідачі зазначили, що 26.03.2008 між нею, [PERSON] , та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений договір про надання споживчого кредиту № 2008-МК-11, відповідно до умов якого вона отримала споживчий кредит у розмірі 26500,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення до 26.03.2014 року. Відповідачі зазначили, що вважають вказаний кредитний договір не відповідає чинному законодавству України, є несправедливим та повинен бути визнаний недійсним з наступних підстав. По-перше, оскільки вказаний договір є договором споживчого кредиту, відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на час укладення договору) перед укладенням договору кредитодавець повинен був повідомити її у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Однак перед підписанням кредитного договору вона, [PERSON] , не отримувала інформаційного листа відповідно до вимог чинного законодавства. По-друге, в порушення Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту та статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» укладений Договір не містить жодних положень щодо зменшення процентної ставки у разі інфляційних процесів. Станом на час подання позову курс гривні до долару США становить 26 грн. 20 коп. за 1 долар, тоді як договір укладався за курсом 5 грн. 05 коп. за 1 долар. Таким чином, п. 9.2 Договору за умови відсутності дзеркальної норми, яка б захищала права позивача у разі інфляції, є несправедливим по відношенню до споживача. Оскільки проценти входять до ціни позову, відповідачі вважають, що ціна договору несправедлива. З огляду на зазначене, відповідачі вважають, що в момент підписання Договору між сторонами [PERSON] була введена в оману Банком щодо істотних умов договору, ціни та відсоткової ставки, тому волевиявлення [PERSON] на укладання кредитного договору у вигляді та розмірах, зазначених у кредитному договорі, суперечили її волевиявленню на його укладення саме на таких умовах. Відповідачі зазначили, що Банк приховав від позичальника повну та об`єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту та вказав в угоді занижені значення показників суттєвих умов договору, чим фактично ввів позичальника в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, яку сплатив би позичальник банку, погашаючи кредит у порядку, визначеному графіком погашення заборгованості. У зв`язку з викладеним, відповідачі просили суд визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту № 2008-МК-11 від 26.03.2008 року та додаткові угоди № 1,2 до нього. Зустрічна позовна заява [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні 20.06.2017 року прийнята до спільного розгляду із первісним позовом та об`єднана в одне провадження. В судовому засіданні представник позивача Чумак С.О. підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представник позивача заперечував проти зустрічного позову, зазначаючи, що відповідачами пропущено встановлений законом трирічний строк позовної давності, оскільки кредитний договір, котрий є предметом спору по справі, був укладений 26.03.2008 року, а з цим зустрічним позовом до суду відповідачі звернулися лише 20.06.2017 року, тобто після спливу більш ніж 9 років після укладення кредитного договору. У зв`язку з викладеним, представник позивача просив суд застосувати до зустрічних вимог відповідачів строк позовної давності. Також представник позивача указав, що доводи відповідачів про те, що [PERSON] не отримала інформацію про умови кредитування, не відповідають дійсності. Перед початком укладання договору відповідач була ознайомлена з його умовами і підписала його, виразивши своє волевиявлення. Чинне законодавство про захист прав споживачів не зобов`язує повідомляти споживача у письмовому вигляді про ознайомлення його з умовами кредитування. [PERSON] не додала до зустрічного позову жодного доказу того, що під час укладання кредитного договору вона не мала можливості прочитати даний договір та детально ознайомитися з його умовами. Натомість, [PERSON] протягом тривалого часу, а саме до липня 2016 року, здійснювала погашення заборгованості за кредитом, що свідчить про згоду [PERSON] зі всіма умовами кредитного договору. Відповідачами не доведено, що Банк під час укладення кредитного договору ввів [PERSON] в оману. Остання, вирішивши оформити кредитний договір, була вільна як у виборі кредитних установ для отримання кредиту, так і у виборі форми кредитування, ніхто не примушував позичальника укладати кредитний договір, це була її особиста воля. При цьому, позичальник цілком усвідомлювала в момент укладення договору, що укладаючи його в валюті - долар США, вона несе ризик того, що її зобов`язання в гривневому еквіваленті можуть суттєво зрости в разі валютних коливань, які й до укладення кредитного договору не раз траплялися. Просив суд відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог. Представник відповідача Ковальової С.Є [PERSON] , [PERSON] В.В [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти позову, зазначаючи, що відповідно до висновку судового експерта по справі, кредитний договір № 2008-МК-11 від 26.03.2008 року не відповідає законодавству. Вказаним висновком підтверджується, що Банк скористався тим, що [PERSON] бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюваного договору і вона була введена в оману при отриманні кредитних послуг, а Банк в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» не надав позичальнику відомості, необхідні клієнту при укладенні кредитного договору та не зазначив їх в його змісті. Судово-економічною експертизою підтверджено, що під час укладення договору Банк приховав від позичальника повну та об`єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту, чим ввів позичальника в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, яку сплатив би позичальник Банку, погашаючи кредит у порядку, визначеному графіком погашення заборгованості. Так, експертом встановлено, що реальна процентна ставка за кредитним договором становила 26,52% на рік, а не 17% річних як зазначено у кредитному договорі. З урахуванням вказаних обставин, спірний кредитний договір має бути визнаний судом недійсним, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для стягнення заборгованості за ним. Також представник відповідача зазначила, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки останній платіж відповідач здійснила 25.05.2010 року, а з цим позовом позивач звернувся до суду лише у 2017 році. У зв`язку з викладеним, представник відповідача просила суд застосувати до вимог позивача строк позовної давності та відмовити позивачеві у задоволенні позову. Зустрічний позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав на адресу суду заяву, у котрій просив розглянути справу за його відсутності (а.с. 88 т. 1). Суд, вислухавши учасників судового процесу, судового експерта, вважає, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» та зустрічні позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що 26.03.2008 року між Банком та [PERSON] був укладений кредитний договір № 2008-МК-11, згідно з умовами котрого остання отримала кредит у розмірі 26500,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17,00% на рік з кінцевим терміном повернення до 26.03.2014 року (а.с. 17-21 т. 1). Зобов`язання [PERSON] були забезпечені шляхом укладання з [PERSON] договору поруки № 2008-МК/11 від 26.03.2008 року, у зв`язку з чим вони є солідарними відповідачами за пред`явленим до стягнення боргом (а.с. 22 т. 1). Судом встановлено, що у зв`язку з неналежним виконанням позичальником взятих на себе зобов`язань з повернення кредиту виникла заборгованість за кредитним договором. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24.09.2010 року по справі № 2-9321/2010 з [PERSON] , [PERSON] солідарно стягнуто на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № 2008-МК-11 від 26.03.2008 року у розмірі 214 087,23 грн. (що еквівалентно 26814,53 доларів США на час ухвалення рішення) та з [PERSON] , [PERSON] , ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус» солідарно стягнуто на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 200,00 грн. та судові витрати у справі (а.с. 4-5 т. 1). Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 10.02.2017 року позичальник [PERSON] має заборгованість за кредитним договором № 2008-МК-11 від 26.03.2008 року у розмірі 84530,55 доларів США, що складається з 23711,93 доларів США - заборгованості за тілом кредиту; 21742,82 доларів США - заборгованості за відсотками за користування кредитом; 39075,80 доларів США - пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Від цієї суми віднімається сума, котра була стягнута з відповідачів рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24.09.2010 року у розмірі 26838,91 доларів США, з яких: 23808,76 доларів США - заборгованість за тілом кредиту; 2825,67 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 204,48 доларів США - пеня. Різниця становить 57788,47 доларів США. Ухвалою суду від 20.07.2017 року по справі за клопотанням представника [PERSON] , [PERSON] було призначено судово-економічну експертизу для визначення реальної процентної ставки та абсолютного подорожчання кредиту за спірним договором та додатковими угодами до нього, з`ясування розміру документально обґрунтованого щомісячного платежу за кредитним договором (а.с. 113 т. 1). За вимогами ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (статті 599 ЦК України). Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Пунктом 2.3.3 кредитного договору № 2008-МК-11 від 26.03.2008 року визначено, що у разі порушення позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених умовами даного кредитного договору, в тому числі у разі порушення позичальником цільового призначення кредиту, Банк на свій розсуд має право змінити умови договору - вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, виплати відсотків за користування ним, виконання інших зобов`язань за Договором в повному обсязі шляхом направлення повідомлення (а.с. 17 зворотній бік т. 1). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 року по справі № 310/11534/13-ц (14-154цс18) дійшла такого висновку. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умов і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, натомість кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язань відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. За змістом частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Звернувшись 01.02.2010 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , [PERSON] та ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус» про стягнення заборгованості за кредитним договором № 2008-МК-11 від 26.03.2008 року, ПАТ КБ «ПриватБанк» скористалося своїм право достроково вимагати повернення кредиту та на власний розсуд змінило умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Так, рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24.09.2010 року встановлено, що станом на 05.03.2010 року розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 2008-МК-11 від 26.03.2008 року становив 26838,91 доларів США і саме цю суму заборгованості, але у гривневому еквіваленті, було стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] , ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус» на користь ПАТ КБ «ПриватБанк». Тобто вказаним рішенням суду достроково стягнуто всю суму боргу з урахуванням відсотків та інших платежів. Враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 3900,00 доларів США, котру просить стягнути позивач з відповідачів, нарахована позивачем позичальникові за період з дати ухвалення рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська - 24.09.2010 року та станом на 10.02.2017 року, тобто після дострокового стягнення кредиту, суд не вбачає правових підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за відсотками у розмірі 3900,00 доларів США, оскільки позивач має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язань відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. За таких обставин суд приходить до висновку про відмову АТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позову в повному обсязі. Стосовно заяви представника відповідача про застосування до вимог позивача строку позовної давності та відмови у позові з цих підстав, суд не приймає її до уваги, оскільки наявні самостійні підстави для відмови у позові про стягнення заборгованості за кредитним договором. Суд вважає, що зустрічний позов [PERSON] , [PERSON] задоволенню не підлягає з наступних підстав. Як встановлено судом, 26.03.2008 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір № 2008-МК-11, відповідно до умов якого Банк надав [PERSON] кредит у розмірі 26 500,00 доларів США (а.с. 17-20 т. 1). Відповідно до Додатку № 1 від 26.03.2008 року до кредитного договору сторонами Договору погоджено графік погашення кредиту і відсотків за користування кредитом (а.с. 20 зворотній бік - 21 т. 1). 26.03.2008 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений договір поруки № 2008-МК/11, відповідно до умов якого поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов`язків за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів,нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені,та інших платежів, відшкодування збитків (а.с.22 т. 1). Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п. 1.1 Договору у рамках програми мікрокредитування, при наявності вільних грошових коштів, Банк зобов`язується надати позичальникові кредит у межах суми, зазначеної в п. 1.2 даного Договору, на термін і на умовах, передбачених у даному Договорі, а позичальник зобов`язується повернути отриманий кредит і сплатити відсотки у встановлені даним Договором терміни, а також виконати інші зобов`язання згідно з цим Договором у повному обсязі. Сума кредиту 26 500,00 доларів США (п. 1.2). Термін повернення кредиту, відсотків і винагороди відповідно до Графіка погашення кредиту, відсотків і винагороди, але не пізніше 26.03.2014 року (п. 1.3). Кредит надається на наступні цілі: придбання автотранспорту (п. 1.4). Згідно з п.2.2.2. Кредитного договору позичальник зобов`язався сплачувати Банку відсотки за користування кредитом відповідно до п.п. 2.3.1, 2.3.2, 4.1, 4.2, 4.3, 4.4, 4.11, 4.12 Договору. Відповідно до п. 4.3 Договору при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, передбачених п.п. 1.3, 2.2.3, 2.3.3, 2.4.1. 4.11 даного Договору, позичальник сплачує Банку відсотки за користування кредитом у розмірі 34% річних від суми залишку непогашеної заборгованості. Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом із нарахованими відсотками. Згідно з частиною п`ятою цієї статті із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах. Відповідно до частини другої статті 18 Закону умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Частиною шостою статті 11 Закону визначено, що споживач протягом чотирнадцяти календарних днів має право відкликати свою згоду на укладання договору про надання споживчого кредиту, одночасно повернувши кредитодавцю кошти або товари, одержані згідно договору. Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту. У договорах за участі фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами), вимог, встановлених частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до частини першої статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідач [PERSON] оскаржує кредитний договір з тих підстав, що вона не була проінформована про умови кредитування, чим була введена в оману. Її волевиявлення на укладання кредитного договору на умовах, зазначених в цьому договорі, не було; умови договору з нею не узгоджувались. Частиною першою статті 230 ЦК України визначено, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Разом з тим, відповідно до наданої представником позивача виписки з рахунку [PERSON] , остання до липня 2016 року виконувала умови кредитного договору (а.с. 61 т. 1). Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24.09.2010 року з [PERSON] , [PERSON] , ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус» на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягувалась заборгованість за спірним кредитним договором. Із змісту рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24.09.2010 року видно, що [PERSON] визнавала, що в неї є заборгованість за кредитним договором. Спірним кредитним договором чітко визначено предмет договору, права та обов`язки сторін, забезпечення кредиту, порядок розрахунків, додаткові зобов`язання позичальника, відповідальність сторін, термін дії договору і порядок зміни умов договору, інші умови, визначено детальний розпис сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту. Також сторонами у додатку № 1 до кредитного договору - графіку погашення кредиту, відсотків і винагороди було обумовлено дату погашення кредиту, сплату відсотків і винагороди, загальну суму внеску, суму кредиту до погашення, суму відсотків до сплати. Погодження позичальника з умовами наданих кредитних коштів підтверджується також і договором застави автотранспорту, який було укладено того ж дня, 26.03.2008 року. Спірний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Банк надав позичальнику документи, які передували укладанню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки. Не встановлено і будь-яких обтяжливих або непропорційних позадоговірних перешкод для здійснення споживачем своїх прав за договором, оскільки як вже зазначалось вище, сторонами погоджено усі істотні умови при укладанні правочину. Доводи представника відповідача [PERSON] стосовно того, що, підписуючи спірний договір, позичальник погодилась на проценту ставку 17%, а вона складає 26,52% є хибними, оскільки п.4.1 визначена сплата саме 17%, жодних доказів стосовно того, що позичальник сплачує 26,52% нею не надано. Відповідно до положень статей 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини,які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин і відповідних їм правовідносин, суд вважає, що відповідачами не доведено, що [PERSON] , укладаючи кредитний договір № 2008-МК-11 від 26.03.2008 року діяла під впливом обману з боку ПАТ КБ «ПриватБанк». Не доведено відповідачами, що під час укладання договору [PERSON] не була ознайомлена з його умовами. Закон України «Про захист прав споживачів» не зобов`язує у письмовому вигляді повідомляти споживача про умови договору. Тож, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання недійсним кредитного договору № 2008-МК-11від 26.03.2008 року. Так само суд не вбачає підстав для визнання недійсним Додаткової угоди № 1 до кредитного договору, тобто додатку № 1, яким є графік погашення кредиту, відсотків і винагороди, котрий сам по собі не є правочином. Стосовно вимоги відповідача про визнання недійсним Додаткової угоди № 2 до кредитного договору, то ані позивачем, ані відповідачами не надано копію вказаної Додаткової угоди, копія останньої в матеріалах справи відсутня та сторонами взагалі не зазначалося про укладення цієї Додаткової угоди, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав для задоволення вимог в цій частині. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, тобто строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з частиною 1 статті 260 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частинами 3 та 4 статті 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як встановлено судом, кредитний договір № 2008-МК-11 був укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 26.03.2008 року, а з цим зустрічним позовом до суду остання звернулася лише 20.06.2017 року. Проте суд не приймає до уваги заяву представника позивача щодо застосування строку позовної давності до зустрічних позовних вимог відповідачів, оскільки є самостійні підстави для відмови відповідачам у позові у зв`язку з його необґрунтованістю і безпідставністю. З огляду за зазначене, суд відмовляє [PERSON] та [PERSON] у задоволенні зустрічного позову до АТ КБ «ПриватБанк». Суд критично ставиться до посилань представника [PERSON] на висновок судового експерта Київської незалежної судово-експертної установи Тарасюка [PERSON] .Ю. щодо невідповідності спірного кредитного договору умовам законодавства України та введення Банком позичальника [PERSON] в оману з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. У зв`язку з цим, суд зазначає, що відповіді судового експерта на питання суду, викладені в ухвалі про призначення експертизи, є суперечливими, не дають чітких відповідей на поставлені питання та не спростовують висновків суду про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову [PERSON] , [PERSON] , оскільки під час розгляду справи встановлено, що спірним кредитним договором чітко визначено всі істотні умови кредитного договору, котрих досягли сторони при його укладенні, визначена процентна ставка за кредитом та абсолютне значення подорожчання кредиту, що відображено у Додатку № 1 до кредитного договору, котрим є графік погашення кредиту, відсотків і винагороди, а також враховуючи, що [PERSON] тривалий час сплачувала щомісячні платежі за кредитом, що свідчить про її згоду з умовами кредитного договору. За таких обставин суд оцінює висновок судового експерта критично. Оскільки суд дійшов висновку про відмову АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , [PERSON] у задоволенні позовів, судові витрати відповідно до статті 141 ЦПК України сторонам не відшкодовуються.

Outcome: dismissed