Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-22 00:00:00

У вересні 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], де третя особа Четверта дніпровська державна нотаріальна контора, про надання права на спадкування разом із спадкоємцями попередніх черг. Позов обґрунтувала тим, що [INFO] помер її дідусь - [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді [ADDRESS]; [ADDRESS] та мотоциклу «ПАПОНІЯ», 1970 року випуску. Після смерті [PERSON] позивачка прийняла спадщину, оскільки на момент його смерті була зареєстрована та проживала разом зі спадкодавцем. 29 серпня 2017 року вона звернулася до нотаріальної контори із заявою щодо прийняття спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину, проте їй було відмовлено, оскільки спадщину після померлого [PERSON] прийняла його донька - [PERSON], яка є єдиним спадкоємцем першої черги після померлого [PERSON] Проте, позивач, як онука померлого, з 1998 року та по день смерті спадкодавця [PERSON] постійно проживала з останнім, вони вели спільне господарство та у них був спільний бюджет. В останній час дідусь тяжко хворів, перебував на обліку у сімейного лікаря, постійно потребував стороннього догляду, піклування та допомоги. Позивач здійснювала догляд за ним, надавала матеріальну допомогу, купувала ліки, утримувала господарство, робила поточний ремонт домоволодіння, за власні кошти облаштувала холодне та гаряче водопостачання в будинку. На підставі викладеного, позивач просить суд надати їй, спадкоємиці п'ятої черги за законом на спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON], померлого [INFO], право на спадкування разом із [PERSON], спадкоємицею першої черги за законом. 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. У відповідності до п.п. 9 п.1 Розділу ХШ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2017 року відкрито провадження по даній справі. (а.с.21). Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 грудня 2017 року ухвалу судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2017 року скасовано та направлено справу на розгляд до Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська.(а.с.52-53). Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 січня 2018 року позовну заяву передано на розгляд за територіальною юрисдикцією до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська. (а.с.55). Ухвалою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2018 року прийнято справу до розгляду (а.с.63). Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська в порядку забезпечення доказів витребувано з Четвертої дніпровської нотаріальної контори копію спадкової справи після [PERSON], померлого [INFO] (а.с.105). Ухвалою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2018 року закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до розгляду по суті (а.с.184). 23 липня 2018 року справу розглянуто по суті з ухваленням рішення. В судовому засіданні позивач [PERSON], представник позивача [PERSON] підтримали позов та просили його задовольнити. Пояснення надали аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач [PERSON], представник відповідача [PERSON], в судовому засіданні заперечували проти позову, підтримавши наданий письмовий відзив на позов (а.с.75-79). Крім іншого, представник позивача [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] Донька з З 29.12.2015 відповідач постійно проживала з батьком, опікувалася ним. Позивачем не надано переконливих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а тому просила у задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори у судове засідання не з'явився, про слухання справи повідомлений належним чином, до суду надано заяву з прохання слухати справи у їх відсутність та винести рішення на розсуд суду. Суд, вислухавши позивача, відповідача, їх представників, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Вищевказані спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України. Статтею1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Частиною 2 статті 1259 ЦК України встановлено, що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Тобто предметом доказування у даній справі є надання позивачем протягом тривалого часу матеріального забезпечення спадкодавця, перебування останнього в безпорадному стані, тобто стані, обумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Як роз'яснив у п.6 своєї постанови Пленум Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008, безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Під поняттям «опікування» необхідно розуміти надання звичайних фактичних послуг спадкодавцю, який перебував у безпорадному стані і потребував сторонньої допомоги: приготування їжі, прибирання квартири, прання білизни тощо. Поняття «матеріально забезпечувала» слід розуміти як надання такої матеріальної допомоги, яка була основним засобом до існування, так і оплату комунальних послуг, ліків, придбання необхідних спадкодавцю побутових та особистих речей тощо. Поняття «тривалий час» належить до оціночних категорій і суд має визначатися з його змістом, виходячи із засад розумності і справедливості. Так, судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с.113). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина все належне йому майно. Спадкоємцем першої черги після померлого [PERSON] є його донька [PERSON], яка у передбачений законом строк звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Із заявою про прийняття спадщини після [PERSON] в нотаріальну контору також звернулася і позивач, як онука спадкодавця, [PERSON] Зазначені обставини не заперечуються сторонами і підтверджуються Спадковою справою відкритою після [PERSON], копія якої наявна в матеріалах справи та досліджена в судовому засіданні (а.с.111-170). Постановою Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори від 29 серпня 2017 року [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки свої права на спадкове майно заявила спадкоємиця першої черги - донька померлого [PERSON], тоді як [PERSON] не є спадкоємицею першої черги (а.с.6). Розглядаючи спір між сторонами, суд враховує, що підставами для задоволення заявленого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами), 2) матеріальне забезпечення спадкодавця, 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріальне вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири, 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3, 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову, необхідна наявність всіх п'яти вищезазначених обставин. Проте, позивачем не доведена відповідними засобами доказування, наявність вище перелічених юридичних фактів у їх сукупності. Навпаки в судовому засіданні встановлено, що спадкодавець [PERSON] отримував пенсію, за рахунок якої проживав, сплачував комунальні послуги, харчувався. Доказів того, що позивач [PERSON] мала самостійний дохід за рахунок якого надавала матеріальну допомогу померлому в суді не встановлено і належних доказів на підтвердження цим обставинам, суду не надано. Натомість допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили, що [PERSON] матеріальної допомоги не потребував. Цей факт не заперечували та визнали також і сторони по справі - позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] Що стосується безпорадного стану спадкодавця [PERSON], то судом встановлено та не заперечується сторонами, що дійсно 29.12.2015 [PERSON] впав на своєму подвір'ї і отримав травму, після чого перебував у безпорадному стані та потребував сторонньої допомоги. Водночас, допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], сімейний лікар родини, [PERSON], медсестра, [PERSON], працівник ПАТ «Ощадбанку», у якої тривалий час [PERSON] отримував пенсію і яка після отримання травми останнім допомагала йому оформлювати довіреність на отримання пенсії на доньку [PERSON], [PERSON], яка є сусідкою покійного, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] - родичі сторін, пояснили, що доглядали [PERSON] після отримання травми всі - і донька останнього - відповідач [PERSON], і його онучки - позивач [PERSON] і свідок [PERSON] Доводи сторони позивача про відсутність довірительних відносин між [PERSON] та його донькою [PERSON] після отримання [PERSON] травми спростовуються наданням довіреності від імені [PERSON] на отримання пенсії [PERSON], про що також підтвердила свідок [PERSON], яка особисто спілкувалася з померлим з цього питання. Посилання позивача, на здійснення ремонту в домоволодінні діда [PERSON], як на підставу позову, суд не може взяти до уваги, оскільки позивач пояснила, що у лютому 2016 року зробила ремонт у своїй кімнаті. Щодо ремонту у ванній кімнаті, встановлення бойлеру, то суд вважає, що це не є достатньою підставою для задоволення позову, тим більше, що в [ADDRESS] позивач проживала з дітьми, а отже облаштовувала і свій побут також. Крім того, допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили суду, що [PERSON] не охоче дозволяв робити будь-які ремонти, переобладнання у своєму будинку. Дані покази свідків також узгоджуються з поясненнями і сторін по справі - позивача [PERSON] і відповідача [PERSON] Згідно із ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ч.1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Підсумовуючи наведене, суд вважає, що позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ принцип належного здійснення правосуддя передбачає, що у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позиції сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland) від 1 липня 2003 року, п. 36). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland) від 27 вересня 2001 року, п. 30). З урахуванням результату справи та відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати слід віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed