overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-10 00:00:00

01.03.2017 [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 03.02.1990р. у Бригадирівській сільській раді Балаклійського району Харківської області, актовий запис №1. Мотивуючи позовну заяву вказав, що від шлюбу з відповідачем неповнолітніх дітей не мають. Спільне життя не склалось через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки. Шлюбні відносини фактично припинені. Кожен з них живе своїм життям та своїми інтересами. Просить розірвати шлюб та зазначає, що примирення з відповідачем не можливе, буде суперечити її інтересам. Позивач в судове засідання не з'явився. Надав заяву, у якій наполягає на розірванні шлюбу, просить розглянути справу за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явилася. Представником відповідача надано заяву, у якій проти розірвання шлюбу не заперчує, просить розглянути справу за відсутності відповідача. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно свідоцтва про шлюб [PERSON]. та [PERSON] зареєстрували шлюб 03.02.1990 (а.с.6). Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Як вбачається з позову, за час подружнього життя сторонами не створено дружньої родини. Спільне життя не склалось через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства. Шлюбні відносини фактично припинені. Враховуючи зазначені обставини, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Згідно ст.51 Конституції України, ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. За ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них або інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі ст.ст.10,11,60,88,212-215 ЦПК України, ст.ст.110-112 Сімейного кодексу України, суд -

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-10 00:00:00

01.03.2017 [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 15.10.2012р. в Міловській с/раді Балаклійського району Харківської області, актовий запис №03. Мотивуючи позовну заяву вказала, що від шлюбу з відповідачем мають малолітню доньку Анастасію, 20.08.2012р.н. Спільне життя не склалось через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки. Шлюбні відносини фактично припинені. Кожен з них живе своїм життям та своїми інтересами. Просить розірвати шлюб та зазначає, що примирення з відповідачем не можливе, буде суперечити її інтересам. Позивач в судове засідання не з'явилася. Надала заяву, у якій наполягає на розірванні шлюбу, просить розглянути справу за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився. Надав заяву, у якій проти розірвання шлюбу не заперчує, просить розглянути справу за його відсутності. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно свідоцтва про шлюб [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 15.10.2012 (а.с.5). Від шлюбу мають малолітню доньку Анастасію, 20.08.2012р.н. (а.с.6) Як вбачається з позову, за час подружнього життя сторонами не створено дружньої родини. Спільне життя не склалось через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства. Шлюбні відносини фактично припинені. Враховуючи зазначені обставини, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Згідно ст.51 Конституції України, ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. За ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них або інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 88 ЦПК України передбачено порядок розподілу судових витрат між сторонами. Так за загальним правилом, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі ст.ст.10,11,60,88,212-215 ЦПК України, ст.ст.110-112 Сімейного кодексу України, суд -

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-18 00:00:00

01.03.2017 позивач звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з 08.08.2008 року вони з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну дитину: [PERSON], [INFO]. Позивач стверджує, що спільне життя з відповідачем не склалось, в останній час в них виникли різні погляди на життя, що призвело до відсутності взаєморозуміння і довіря. В звязку з цим позивач припинив з відповідачем шлюбні стосунки і перестав вести спільне господарство, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. В судове засідання сторони не зявились, подали зави про розгляд справи у їх відсутність, відповідно до яких: позивач позов підтримує, відповідач позов визнала, примирення вважають неможливим. Дослідивши подані заяви, долучені до матеріалів справи документи, суд вважає, що є усі підстави для ухвалення рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить чинному законодавству та не порушує прав та законних інтересів інших осіб. У судовому засіданні встановлено, що подружжя зареєстрували шлюб 08 серпня 2008 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області, про що зроблений актовий запис № 303, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ОК №069399 (а.с.6). Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ОК №140461 від 30 жовтня 2009 року, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області (а.с.7). Сторонами визнано, що вони подружніх стосунків не підтримують, вважають, що примирення між ними неможливе. Внаслідок зазначених обставин сім`я подружжя фактично розпалась, а шлюб існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Судові витрати позивач просить залишити за собою. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-03 00:00:00

01.03.2017 позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором від 03.12.2008 року в сумі 16783 грн 22 коп., а також 1600 грн у відшкодування понесених судових витрат. В обґрунтування позову послався на порушення відповідачем умов кредитного договору, в частині дотримання строків розрахунків. Представник позивача в судове засідання не з'явився, при цьому надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача позов не визнав. Він заперечує факт отримання відповідачем кредиту в сумі 8000 грн, крім того просить застосувати до спірних правовідносин трирічний строк позовної давності. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Як випливає з матеріалів справи (а. с. 8), 03.12.2008 року відповідач звернувся до позивача із заявою, яку останній розглядає як договір про надання кредиту. Посилаючись на вказану заяву, а також на Умови та правила надання банківських послуг позивач стверджує, що сторонами досягнуто домовленість про надання позивачем відповідачу кредиту вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 8000 грн, зі сплатою за користування кредитними коштами 30% річних. Позивач стверджує, що відповідач не виконує умови кредитного договору, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 31.01.2017 року становить 16783 грн 22 коп., зокрема: заборгованість за тілом кредиту - 7999.93 грн, заборгованість по сплаті відсотків - 7407.90 грн, комісія - 100 грн, штраф/пеня - 1275.39 грн. Відповідно до частини третьої статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, звертаючись до суду з цим позовом, позивач повинен був довести факт надання відповідачу кредиту в розмірі 8000 грн; досягнення сторонами домовленості щодо розміру відсотків за користування кредитними коштами, а також виду та розміру штрафних санкцій, що підлягають застосуванню в разі порушення умов кредитного договору; обґрунтованість заявленої до стягнення суми боргу. Втім, позивач зазначені вимоги закону не виконав. Зокрема, в приєднаній до справі заяві відповідача не вказана ані сума кредитного ліміту, яку він просить встановити, ані погоджений сторонами розмір плати за користування кредитними коштами, а приєднані до справи Умови та правила надання банківських послуг не підписані позивачем, при цьому однозначно не визначають ті умови договору про які йдеться в позові. Позивачем не надано й доказів фактичного надання відповідачеві кредиту в розмірі 8000 грн, а приєднаний до справи розрахунок заборгованості (а. с. 4-7) є похідним документом, який може лише доводити обґрунтованість визначеної до стягнення суми боргу, але не сам факт отримання коштів позичальником. За таких обставин, пред'явлений позов не підлягає задоволенню через не доведення позивачем належними і беззаперечними доказами обґрунтованості заявлених матеріально-правових вимог.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-12 00:00:00

01.03.2017 позивач звернувся із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 10.07.2015, від шлюбу сторони мають доньку, [PERSON], [INFO]. Разом з тим зазначає, що спільне сімейне життя не склалось, у зв'язку із різними поглядами на сімейне життя, проживають окремо один від одного, спільного господарства не ведуть. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, посилаючись на викладені обставини, просив позов задовольнити. Відповідач, яка повідомлялась судом належним чином, в судове засідання не з'явилась, 26.05.2017 на адресу суду надійшла заява в якій проти позову не заперечувала, слухання справи просила проводити без її участі, позов просила задовольнити. Суд, заслухавши представника позивача, оголосивши заяву відповідача, визнав можливим проводити розгляд справи у відсутності відповідача, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх наданими доказами, судом встановлено. 10.05.2017 [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб у Виконавчому комітеті Бердянської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 294. Після реєстрації шлюбу відповідач взяла прізвище [PERSON]. Від шлюбу сторони мають доньку, [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини сторонами не підтримуються, сторони бажають розірвати шлюб, клопотань про надання строку для примирення сторони не заявляли, позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач проти цього не заперечує. Частиною 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. За таких обставин, оскільки сторони наполягають на припинені шлюбних відносин, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, оскільки буде суперечити інтересам кожної із сторін, що має істотне значення. Враховуючи наведене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-05 00:00:00

01.03.2017 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що з 06.05.2006 р. вони перебувають у шлюбі з відповідачкою, від шлюбу мають неповнолітню дитину, оскільки спільне життя не склалося через непорозуміння, несумісність характерів, то шлюбні відносини з відповідачкою припинені. Позивач просить розірвати шлюб з відповідачкою. Позивач та відповідач в судове засідання не зявились, позивач надав до суду заяву, в якій просить справу розглядати за його відсутності та позов підтримав. Відповідачка надала суду заяву з проханням розглядати справу без неї, позов визнала повністю, про що подані відповідні письмові заяви. У звязку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи надані докази, приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що шлюб між сторонами зареєстрований 06.05.2006 року Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції за актовим записом №116 (а.с.5). Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини [PERSON] 1-ЖС №054821 за актовим записом № 93 (а.с.4). Сімейне життя не склалось, наразі сторони мешкають окремо, спільного господарства не ведуть. Враховуючи той факт, що шлюбні відносини між сторонами припинені, відновляти їх вони не мають намірів, шлюб існує формально та не виконує свого прямого призначення, підстав для збереження шлюбу між сторонами не встановлено, а тому шлюб між сторонами доцільно розірвати. Окрім того, згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України шлюб підлягає розірванню, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позов законний, обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-03 00:00:00

01.03.2017 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] яким просить позбавити відповідача права користування квартирою №7, будинку №8 по вул.Адмірала Головка в м.Кривому Розі. Вказує що є власником зазначеної квартири в порядку приватизації, відповідач є його онукою, та в квартирі не проживає з лютого 2006 року. Позивач [PERSON] подав до суду заяву про підтримання позову, згоду на заочний порядок, та розгляд справи в свою відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи викликалася належним чином двічі за місцем реєстрації, згідно поштових повідомлень про вручення судових повісток. Дослідивши письмові докази, суд вважає що в порядку заочного розгляду справи зі згоди позивача, позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] згідно свідоцтва про право власності на житло в порядку приватизації, своє право на нерухомість зареєстрував у встановленому порядку а.с.7. Згідно довідки та акту а.с.10-11 у вказаній квартирі зареєстрована відповідач [PERSON], яка як член сім»ї власників квартири у вказаному житлі не проживає з лютого 2006 р. Згідно ст.405 ч.2 ЦК України - члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином сукупністю досліджених доказів судом встановлено, що відповідач не проживає в квартирі понад один рік без поважних причин, та як член сім'ї власника житла, може бути позбавлена правом користування квартирою. Оскільки відповідач визнається таким що втратив право користування квартирою, тому згідно ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» - орган державної міграційної служби при винесенні такого рішення, зобовязаний самостійно зняти особу з реєстраційного обліку, для цього винесення окремого судового рішення не потрібно. На підставі ст.405 ч.2 ЖК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-03 00:00:00

01.03.2017р. [PERSON] звернулася в суд з позовом, в якому просить постановити рішення про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON], який був зареєстрований 07.08.2010 року Міським відділом держаної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 1705. Позовну заяву обґрунтовує тим, що від подружнього життя у них є дитина - [PERSON], [INFO]. Подружнє життя не склалося через відсутність взаєморозуміння між подружжям. Їх шлюбні відносини фактично припинені. З березня 2017 року проживають окремо. Їх шлюб існує формально. Примирення неможливе. В судовому засіданні позивачка позов підтримала, пояснила. Просила не змінювати прізвище на дошлюбне. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, хоч про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини неявки суду не повідомив. В матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, позивачка не заперечує проти заочного розгляду справи. Суд, у відповідності до вимог ст. ст. 223, 280 ЦПК України, зі згоди позивача, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши позивачку, дослідивши подані докази, з'ясувавши дійсні обставини справи, фактичні взаємини подружжя, причини та мотиви розірвання шлюбу, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких мотивів. Сторони зареєстрували шлюб 07.08.2010р. Даний факт стверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 07.08.2010р. Від подружнього життя у них є дитина - [PERSON], [INFO]. Дитина проживає з позивачкою. Є рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 18.05.2018р. про стягнення аліментів з відповідача на її користь. Суд встановив, що сторони більше року не підтримують подружніх стосунків, проживають окремо. Їх шлюб існує формально. Можливість примирення позивачка категорично заперечує. Майнового спору між сторонами та спору про визначення місця проживання дитини не заявлено. Згідно ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення для справи. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд робить висновок, що позов підставний, підлягає задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивачки 704,80 грн. судового збору. Прізвище позивачки після розірвання шлюбу не змінюється.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

01.03.2017 р. до суду заявлено позов, у якому позивачка просила щомісячно стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн., яка підлягає індексації відповідно до закону і до його повноліття, оскільки відповідач добровільно не виконує свого законного обов'язку надавати щомісячне утримання їх спільній неповнолітній дитині. Позивачка до суду не з`явилась, письмово просила справу розглянути без неї, позовні вимоги задовільнити в повному обсязі (а.с.11). Відповідач до суду не з`явився, письмово вимоги позову визнав повністю, проти їх задоволення не заперечував, просив справу розглядати у його відсутність (а.с. 14). З урахуванням позицій сторін та досліджених доказів, суд визнає за необхідне позов задовольнити повністю з таких міркувань. Доведено, що [PERSON] є рідним батьком [PERSON], [INFO], але добровільно не виконує свого законного обов'язку надавати щомісячне утримання неповнолітній дитині. Зазначені правовідносини регулюються: - ст. ст. 180, 181 п.3, ч.1 ст.184 Сімейного Кодексу України, відповідно до яких батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей; в разі ухиляння батьків від цього обов'язку кошти на утримання дітей стягуються з них за рішенням суду, зокрема, у твердій грошовій сумі, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; - ст. 192 Сімейного Кодексу України, відповідно до якої розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров»я когось із них. Оскільки відповідач добровільно не виконує свого законного обов'язку надавати щомісячне утримання неповнолітньому сину [PERSON], [INFO], хоча має таку можливість, то задля захисту законних інтересів дитини аліменти в розмірі 1500 грн. на місяць, яка підлягає індексації відповідно до закону, необхідно стягувати з відповідача починаючи з дня звернення позивачки до суду і до повноліття дитини, - в примусовому порядку.

Outcome: approved