Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-22 00:00:00

01.12.2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із наведеним вище позовом, в обґрунтування якого зазначав наступне. 22.03.2011 року АТ КБ «ПриватБанк» (раніше ПАТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] , шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, уклали договір № б/н (далі - Договір), і останній отримав кредитну картку «Універсальна». [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку складають між нею та Банком договір, що підтверджується його підписом у цій анкеті-заяві. 03.04.2014 року в рамках даного договору, відповідачу було переоформлено кредитну картку «Універсальна» на престижну картку «Gold» та відкрито картковий рахунок, згідно якому останній отримав кредит у розмірі 7996, 10 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 27, 6 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки останній день серпня 2017 року. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, надавши [PERSON] кредит, водночас останній порушив умови Договору і має прострочену заборгованість станом на 20.11.2018 року в сумі 68\~402, 66 грн., яка склалася із тіла кредиту 3 201, 43 грн., процентів за користування кредитом 61\~267, 77 грн., пені та комісії 200 грн., штрафу (фіксованої частини) 500, 00 грн., штрафу (процентної складової) 3\~233, 46 грн. [PERSON] в добровільному порядку не вжив заходів щодо погашення заборгованості, а тому АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із вищевказаним позовом. З огляду на вказане, позивач просив стягнути з [PERSON] зазначену вище суму заборгованості за кредитним договором, а також суму понесених судових витрат\~у розмірі\~1 762 грн. 00 коп. Ухвалою Розівського районного суду Запорізької області від 24.01.2019 року у вказаній справі було відкрито провадження та її призначено до розгляду у порядку спрощеного\~позовного провадження з викликом сторін на 13.02.2019 року (а.с. 61). 06.02.2019 року відповідач [PERSON] подав до суду заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та просив постановити ухвалу про розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с. 65). Ухвалою суду від 11.03.2019 року клопотання відповідача [PERSON] задоволено і судом здійснено перехід з розгляду даної цивільної справи в порядку спрощеного провадження, до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, та призначено підготовче судове засідання на 11.03.2019 року на 15.00 год., яке в подальшому відкладалось у зв`язку з необхідністю вжиття відповідних підготовчих дій, зокрема витребування доказів згідно до ухвали від 11.04.2019 року (а.с. 102, 120). Ухвалою суду від 21.05.2019 року у даній цивільній справі було закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляд по суті на 11.06.2019 року, в подальшому розгляд справи неодноразово відкладався, останній раз на 23.07.2019 року (а.с 221). У відзиві на позов відповідач [PERSON] заперечуючи проти позовних вимог зазначав, що рішенням Розівського районного суду Запорізької області від 16.12.2016 року вже були задоволені позовні вимоги Банку і з нього за кредитним договором від 22.03.2011 року, станом на 08.11.2016 року стягнута заборгованість в сумі 20\~664, 21 грн., та сума судових витрат в розмірі 1 378 грн. Відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження від 25.10.2018 року судове рішення виконано в повному обсязі. Крім того, вказував, що з листопада 2014 року він був позбавлений можливості користуватися кредитними коштами, оскільки Банком було анульовано кредитний ліміт, а також, що всупереч вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України, проценти були нараховані Банком після закінчення строку дії картки (08/17), та одночасно застосовано штраф та пеню у порушення вимог ст. 549 ЦК України. На підставі викладеного, просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі (а.с. 76-78). У відповіді на відзив представник позивача Гаренко Н.В., посилаючись на обґрунтованість позовних вимог, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с. 107-110). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Крім того, надав право на представництво його інтересів в суді своєму представнику адвокату Комарю Г.І., а тому розгляд справи проведено у відсутність відповідача, що не суперечить нормам ЦПК України. Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» - Компанець Д.С. в судовому засіданні підтримав позов та просив стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 22.03.2011 року в сумі 68\~402, 66 грн., посилаючись на те, що наявність судового рішення, згідно до п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних відносин», не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених умовами договору, який не припинив свою дію, а тому вважав, що Банком правомірно продовжували нараховуватись проценти та штрафні санкції. Окрім цього вказував, що відповідач не міг користуватися кредитними коштами після ухвалення судового рішення, оскільки не мав до них доступу через наявність заборгованості за кредитним договором. Стосовно позовних вимог в частині стягнення пені та комісії зазначив, що з 2014 року комісія не нараховується, а тому фактично у позові йде мова про стягнення пені, як виду неустойки за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання. Представник відповідача Комар Г.І. в судовому засіданні заперечуючи проти позову вказував, що рішенням суду від 16.12.2016 року було задоволено позовні вимоги Банку і з [PERSON] стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором в сумі 20\~664, 21 грн., яке виходячи з постанови про закінчення виконавчого провадження від 25.10.2018 року виконано в повному обсязі, а тому звернення Банку до суду із вказаним позовом є неправомірним. Крім того, зазначав, що з листопада 2014 року [PERSON] був позбавлений можливості користуватися кредитними коштами, оскільки Банком було анульовано кредитний ліміт, а також що всупереч вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України, проценти були нараховані Банком після закінчення строку дії картки (08/17), та одночасно застосовано штраф та пеню у порушення вимог ст. 549 ЦК України, а тому у задоволенні позову просив відмовити. Перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні в них докази та надавши їм оцінку, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до\~положень статті\~12\~ЦПК України\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін.\~Учасники справи\~мають рівні\~права щодо\~здійснення всіх\~процесуальних прав\~та обов`язків,\~передбачених законом.\~Кожна сторона\~повинна довести\~обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до статті 76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі\~яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Під час судового розгляду даної цивільної справи судом встановлено наступне. 22.03.2011 року АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, уклали договір № б/н, і останній отримав кредитну картку «Універсальна». В подальшому в рамках даного кредитного договору, 03.04.2014 року відповідачу було переоформлено кредитну картку «Універсальна» на кредитну картку «Універсальна Gold», згідно якому останній отримав кредит у розмірі 7 996, 12 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 27, 6 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки останній день серпня 2017 року (а.с. 9, 10, 52). При цьому представник позивача в судовому засіданні не зміг пояснити, яка саме кредитна картка, із зазначених у Витягу з Тарифів надавалася відповідачу вперше, чи то «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», чи то «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а.с. 11). Згідно до розрахунку, який міститься в матеріалах справи, у відповідача [PERSON] утворилась заборгованість за кредитним договором від 22.03.2011 року, станом на 20.11.2018 року в сумі 68\~402, 66 грн., яка склалася із тіла кредиту 3 201, 43 грн., процентів за користування кредитом 61\~267, 77 грн., пені та комісії 200 грн., штрафу (фіксованої частини) 500, 00 грн., штрафу (процентної складової) 3\~233, 46 грн. (а.с. 6-8). Водночас судом встановлено, що ПАТ КБ «Приватбанк» (на даний час АТ КБ «ПриватБанк») 23.11.2016 року звертався до суду із позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути заборгованість за кредитним договором б/н від 22.03.2011 року (кредитна картка «Універсальна Gold»), в сумі 20\~664, 21 грн., яка склалася із тіла кредиту 7 920 грн., процентів за користування кредитом 10\~884, 01 грн., пені та комісії 400 грн., штрафу (фіксованої частини) 500 грн. та штрафу (процентної складової) 960, 20 грн., а також суму понесених судових витрат в розмірі 1 378 грн. Рішенням Розівського районного суду Запорізької області від 16.12.2016 року, ухваленого у цивільній справі № 327/351/16-ц (провадження № 2/327/153/2016), позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено в повному обсязі і з [PERSON] , за кредитним договором від 22.03.2011 року (кредитна картка «Універсальна Gold»), стягнуто заборгованість в сумі 20\~664, 21 грн., а також суму понесених судових витрат в розмірі 1 378 грн. (а.с. 79-80). Вказане рішення суду набрало законної сили 28.01.2017 року і було звернуто до виконання. Згідно до матеріалів виконавчого провадження № 54061038, 02.06.2017 року старшим державним виконавцем Розівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Жиєнко А.В., за заявою представника ПАТ КБ «ПриватБанк», було відкрито виконавче провадження за виконавчим листом, виданим 10.02.2017 року Розівським районним судом Запорізької області у справі № 327/351/16-ц, по якій було ухвалено рішення про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 20\~664, 21 грн. (а.с. 132, 135 зв. ст.). Постановою старшого державного виконавця Розівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Жиєнко А.В. від 25.10.2018 року було закрито виконавче провадження з примусового виконання даного виконавчого листа, у зв`язку із виконанням судового рішення в повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями, які містяться в матеріалах цього виконавчого провадження, а також знайшло своє відображення у розрахунку заборгованості (графа «сума погашення за наданим кредитом») про внесення відповідачем в порядку примусового виконання судового рішення коштів на погашення заборгованості за кредитним договором від 22.03.2011 року (а.с. 6-8, 156, 159, 162, 168, 172, 175, 178, 181, 184, 188, 191, 194, 213). При цьому, як пояснив в судовому засіданні представник позивача, будь-якого іншого кредитного договору з відповідачем не укладалось, і заборгованість утворилась саме за договором від 22.03.2011 року. Окрім цього, вказував, що відповідач не міг користуватися кредитними коштами після ухвалення судового рішення, оскільки не мав до них доступу через наявність заборгованості за кредитним договором. Таким чином, на час звернення АТ КБ «ПриватБанк» до суду із даним позовом, - 01.12.2018 року (а.с. 46), вже існувало судове рішення, яким з [PERSON] була стягнута заборгованість за кредитним договором від 22.03.2011 року в повному обсязі, і яке було виконано. Посилання представника позивача на правомірність звернення до суду із вказаним позовом, та зокрема нарахування після ухвалення судового рішення процентів та штрафних санкції, з огляду на роз`яснення, які містяться в п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних відносин», на думку суду, є помилковими. Так, згідно до п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних відносин», зобов`язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Нормами статті 625 ЦК України визначено, що боржник не\~звільняється від\~відповідальності за\~неможливість виконання\~ним грошового\~зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто, захист прав кредитора, в даному випадку, забезпечено нормами ч. 2 ст. 625 ЦК України, а тому нарахування позивачем після ухвалення судового рішення, процентів та штрафних санкцій, на переконання суду, є безпідставним. При цьому, суду є досить незрозумілим, як за наявності виконаного судового рішення, зокрема в частині стягнення в повному обсязі тіла кредиту, водночас утворилась заборгованість за тілом кредиту в розмірі 3 201, 43 грн. З урахуванням наведеного, суд доходить висновку, що у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 22.03.2011 року б/н в сумі 68\~402, 66 грн., слід відмовити.

Outcome: dismissed