Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-21 00:00:00

У червні 2019 року [PERSON] звернувся до суду із вищезазначеним позовом. Як підставу позову зазначено, що в [ADDRESS] розташована будівля гаражу (зблоковані гаражні бокси). Власник будівлі невідомий, право власності за жодною фізичною чи юридичною особою не зареєстровано. В 2012 році Шевченківською селищною радою Шевченківського району Харківської області проведено обстеження нежитлових будівель по [ADDRESS] та у відповідності до ст. 335 ЦК України взято на облік комплекс безгоспних нежитлових об`єктів за вищевказаною адресою. На даний час нежитлова будівля гаражу (зблоковані гаражні бокси) за даною адресою обліковуються як безхазяйне майно. Земельна ділянка прилеглої території площею близько 0,13 га була ним особисто за власні кошти огороджена залізобетонними плитами із залізними воротами на в`їзді. На даний час виникла необхідність постачання електроенергії до нежитлової будівлі, проте за відсутності документів, що посвідчують право власності на будівлю це виявилося неможливим. Протягом більше 10 років до нього жодного разу не пред`являлися будь-які претензії щодо користування будівлею гаражу по [ADDRESS] та щодо звільнення будівлі, жодна фізична чи юридична особа з 2007 року не оспорювала своє право на користування нежитловою будівлею та не заявляла своє право власності на нього. Вважає, що він добросовісно, відкрито, безперервно володіє нежитловою будівлею гаражуз 2007 року по цей час, тобто, протягом більш ніж 10 років. Враховуючи наведене, просить визнати за ним право власності на нежитлову будівлю гаражу по [ADDRESS] , а саме гараж загальною площею 223,20 кв.м., в тому числі приміщення 1 площею 35,10 кв.м., приміщення 2 площею 16,0 кв.м., бокс 3 площею 126,6 кв.м., приміщення 4 площею 6,90 кв.м., приміщення 5 площею 20,20 кв.м., приміщення 6 площею 5,90 кв.м., приміщення 7 площею 4,0 кв.м., приміщення 8 площею 8,50 кв.м., за набувальною давністю. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та наполягав на задоволенні позову. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав у повному обсязі і не заперечував проти його задоволення. Перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні докази, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. У відповідності до ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані в ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, прийнятої в м. Рим 4.11.1950 р., що набрала чинності для України з 11.09.1997 р., яка є складовою її правової системи відповідно до ст. 9 Конституції України. Ця норма міжнародної конвенції передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном; не допускає позбавлення тією чи іншою особою свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права; визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів. У Конституції України закріплені основні правові принципи регулювання відносин власності, головним з яких є принцип рівного визнання й захисту рівним чином усіх форм власності (статті 13, 14, 41). Конституційні положення про право власності відображені в нормах діючого законодавства , закрема в статті 344 ЦК України, якою встановлені правила застосування набувальної давності як одного зі способів набуття права власності. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Частиною 4 ст. 344 ЦК України визначено, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Частиною 8 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України передбачено, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки , коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, тобто з 01.01.2001року. Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України обставинами , які мають значення для справи , і , які повинен довести сам позивач ( ч. 3 ст. 12 ЦПК України) , є законний об`єкт володіння , добросовісність володіння , відкритість володіння , давність володіння та його безперервність ( тобто строк володіння). Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 9.13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 7 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав" при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя ст. 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга ст. 344 ЦК України). За змістом ст. 344 ЦК України при набувальній давності тягар доказування лягає на позивача. При цьому звернуто увагу на те, що спосіб захисту обирається позивачем, проте не довільно, а з урахуванням вимог закону. Об`єктом захисту є не право, якого просто немає, і не майно (річ), тому що майно в будь-якому випадку не може мати власного захисту, а захищається саме особа незаконного володільця. Судом встановлено, що у [ADDRESS] розташована нежитлова будівля гаражу (зблоковані гаражні бокси). Право власності за жодною фізичною чи юридичною особою не зареєстровано. За розпорядженням селищного голови Шевченківської селищної ради Шевченківського району Харківської області № 7/3 від 23.03.2012 року, 27.01.2012 року комісією обстеження нежитлових будівель зблокованих гаражних боксів по [ADDRESS] встановлено, що земельна ділянка в східній частині [ADDRESS] фактично використовувється для обслуговування будівель гаражних боксів розміром 28,00 х 9,50 м., на земельній ділянці знаходиться три зблокованих гаражних бокси, будівлі гаражних боксів мають цегляні стіни та залізобетонне перекриття, земельна ділянка орієнтовно площею 0,13 га (згідно виконаних замірів 35,00 х 36,00 м.), ділянка має тверде асфальтне покриття та огороджена залізобетонними плитами із залізними воротами на в`їзді, зі слів мешканців сусідніх будинків дана земля із комплексом гаражних боксів використовувалася для ремонту автомобілів та немає конкретного господаря, за даними Шевченківської селищної ради дана земля перебуває у комунальній власності селищної ради (а.с. 23). Рішенням ХV сесії VІ скликання Шевченківської селищної ради Шевченківського району Харківської області від 31.01.2012 року затверджено акт обстеження комісії від 27.01.2012 року безхазяйного майна зблокованих гаражних боксів, розташованих по [ADDRESS] (а.с. 24). Згідно оголошенню в Шевченківській районній газеті «Краєвид» №№ 20-21 від 10.03.2012 року Шевченківська селищна рада повідомила щодо виявлення комплексу безхазяйних нежитлових об`єктів, розташованих по [ADDRESS] (а.с. 24). На замовлення позивача КП «Шевченківське БТІ» 06.11.2018 року виготовлено технічний паспорт на гараж, розташований по [ADDRESS] (а.с. 8-10). За інформацією виконавчого комітету Шевченківської селищної ради Шевченківського району Харківської області № 502 від 21.03.2018 року, № 470 від 26.04.2019 року зблоковані гаражні бокси, розташовані по [ADDRESS] обліковуються як безхазяйне майно (а.с. 23, 29). Згідно висновку ТОВ «Юридична компанія «Консулат» від 22.11.2018 року вартість гаражу загальною площею 223,2 м2, що розташований по [ADDRESS] , становить 51 300 гривень (а.с. 11). Відповідно до звіту ТОВ «Архітектурно-проектне бюро «Атріум» № 048-02/19-ТЗ за 2019 рік проведене технічне обстеження нежитлової будівлі гаражу літ. «Г», розташованої по [ADDRESS] , в ході якого встановлено можливість до подальшої експлуатації вищезазначеної будівлі (а.с. 13-19). За інформацією виконкому Шевченківської селищної ради, радою не приймалось рішення про виділення у користування [PERSON] земельної ділянки, на якій розташовані зблоковані гаражні бокси за адресою: [ADDRESS] . Позивач знав про вказані обставини та надав їх в обґрунтування своїх позовних вимог. За правилами ст. 12 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З огляду на положення статті 344 ЦК та роз`яснення, викладені в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 7 лютого 2014 року, набуття права власності на чужі речі за набувальною давністю здійснюється за умови, що річ, яка опинилася у володінні особи, є об`єктивно чужою, володілець суб`єктивно вважає майно своїм, володілець майна має бути добросовісним набувачем, володіння здійснюється протягом усього строку відкрито та продовжувалось безпреревно, строк такого володіння нерухомим майном складає 10 років. Позов про право власності за давністю володіння не може пред`явити законний володілець або особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є її власником. Таким чином, добросовісність [PERSON] на зазначений ним, як початковий момент заволодіння вищезазначеним житлом, була відсутня. З огляду на викладене, вимоги ст. 344 ЦПК України не розповсюджуються на дані правовідносини та підстав для її застосування у даному випадку немає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed