Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-12 00:00:00

01.12.2016 року представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовною заявою до [PERSON], про припинення права власності на частку у спільному майні з виплатою грошової компенсації. Під час розгляду справи позивач [PERSON] зменшила позовні вимоги та відповідно до поданої до суду заяви від 22.04.2018 року, просить: - припинити право власності [PERSON] на ? частину квартири [ADDRESS]; - визнати за позивачем право власності на ? частину квартири [ADDRESS]; - стягнути з позивача на користь [PERSON] 285438,00 грн. компенсації за відступлення 1/2 частини квартири [ADDRESS] шляхом перерахування з депозитного рахунку Деснянського районного суду м. Києва грошових коштів; - стягнути з [PERSON] на користь позивача судові витрати у розмірі 14699, 38 грн.; - повернути позивачу надлишок сплаченого судового збору у розмірі 145,62 грн. Вказані вимоги обґрунтовані наступним. Позивач є власником 1/2 частини квартири [ADDRESS], яка належить їй на підставі Договору дарування від 17.07.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Льовушкіною С.А., зареєстрованого в реєстрі за 1902 (запис про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстрацію права власності №10459164 від 17.07.2015 року. Місце проживання позивача у цій квартирі зареєстровано з 22.06.2016 року. Квартира в цілому має наступні характеристики: загальна площа 39,30 кв.м., житлова площа 17,80 кв.м., кількість кімнат - 1 (одна). Власником іншої ? частини квартири є відповідач по справі [PERSON], що належить їй на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.02.2010 року. З моменту виникнення у позивача права власності на квартиру вона неодноразово в усному порядку зверталась до [PERSON], яка є її тіткою по батьківській лінії, з проханням надати ключі від квартири та визначити порядок володіння та користування квартирою. Тітка обіцяла дане питання вирішити, але їй потрібен час. Однак, бачачи, що близько року ключі від квартири не надали, тітка у телефонних розмовах відмовилась врегульовувати порядок володіння і користування квартирою, та позивач звернулась до неї письмово листами від 22.07.2016 року, 29.08.2016 року, 23.09.2016 року, з проханням не чинити перешкоди у здійсненні позивачем прав володіння і користування квартирою, а саме надати позивачу екземпляр ключів від вхідних дверей квартири; від вхідних дверей загального коридору; від вхідних дверей в під'їзд; від поштової скриньки, вищезазначені листи залишились без відповіді. У телефонній розмові відповідач повідомила, що ключі від квартири не надасть, тому що квартира необхідна їй для здачі в оренду та отримання коштів. 08.11.2016 року позивач направила на адресу тітки лист, в якому запропонувала купити у неї 1/2 частину квартири за 300000,00 гривень. Однак, відповіді на свій лист не тримала. Оскільки квартира є неподільною, виділ ? частини квартири не вбачається за можливе, спільне володіння і користування квартирою є не можливим, позивач звернулась до суду даним позовом за захистом своїх прав. Відповідач у спірній квартирі не проживає, здає її без погодження з позивачем в оренду. При цьому відповідачці на праві власності належить квартира [ADDRESS]. Таким чином, припинення права власності відповідачки на ? частину квартири не завдасть їй шкоди, не порушить її житлові права, оскільки житлом вона забезпечена. Натомість, позивачу окрім ? частини цієї квартири, жодне житло на праві власності не належить. Не забезпечений житлом і її чоловік, тому з 18.12.2014 року вона з чоловіком змушена винаймати житло. Окрім того, 07.08.2017 року у позивача народилася донька. Так як позивач знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, дохід сім'ї зменшився, а витрати збільшилися, проживання в орендованій квартирі з кожним місяцем ускладнюється. Тому квартира, що є предметом позову, врай необхідна безпосередньо для власного проживання. Оскільки квартира є неподільною річчю, вільне володіння і користування однокімнатною квартирою є неможливим, припинення права власності відповідачки на ? частину квартири з виплатою на її користь грошової компенсації не завдасть їй шкоди, оскільки у квартирі вона не проживає, здає її в оренду, житлом забезпечена, а позивач має намір використовувати квартиру для власного проживання, так як іншого житла не має, позивач просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В судовому засіданні представники позивача - [PERSON], [PERSON], позовні вимоги підтримали повністю, давши пояснення аналогічні тим, що викладені в позовній заяві та заяві про зменшення позовних вимог. Просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач[PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти позовних вимог. Вказували на те, що заявлені позовні вимоги нічим не підтверджені, а визначена експертом вартість майна, а саме: ? частини спірної квартири на момент розгляду справи є досить заниженою та не відповідає ринковим цінам на житло. Заслухавши пояснення представників позивача, відповідача, представника відповідача, з'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами наступне. Позивач є власником 1/2 частини квартири [ADDRESS], яка належить їй на підставі Договору дарування від 17.07.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Льовушкіною С.А., зареєстрованого в реєстрі за 1902 (запис про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстрацію права власності №10459164 від 17.07.2015 року. Місце проживання позивача у квартирі зареєстровано з 22.06.2016 року. Квартира в цілому має наступні характеристики: загальна площа 39,30 кв.м., житлова площа 17,80 кв.м., кількість кімнат - 1 (одна). Власником іншої ? частини квартири є відповідач по справі [PERSON], що належить їй на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.02.2010 року. З моменту виникнення у позивача права власності на квартиру вона неодноразово в усному порядку зверталась до [PERSON], яка є її тіткою, з проханням надати ключі від квартири та визначити порядок володіння та користування квартирою. Позивач зверталась до відповідача з письмовими листами від 22.07.2016 року, 29.08. 2016 року, 23.09.2016 року, з проханням не чинити перешкоди у здійсненні позивачем прав володіння і користування квартирою, а саме надати позивачу екземпляр ключів від вхідних дверей квартири; від вхідних дверей загального коридору; від вхідних дверей в під'їзд; від поштової скриньки, однак вищезазначені листи залишились без відповіді. Відповідно до листа Деснянського управління поліції Національної поліції в місті Києві від 18.11.2016 року №16064/125/49-2016 зазначено, що відносини, які виникли з [PERSON] носять цивільно-правовий характер та до компетенції поліції не відносяться, а розглядаються в суді в порядку цивільного судочинства. Крім того, 08.11.2016 року позивач направила на адресу відповідача лист, в якому запропонувала викупити у неї ? частину квартири за 300000,00 грн., однак, відповіді на свій лист не отримала. За клопотанням представника позивача ухвалою суду від 22.02.2017 року у вказаній справі призначено судову оціночно-будівельну експертизу, проведення якої доручено експерту Галієвій О.М. Київського бюро судових експертиз та досліджень «Константа». У відповідності до Висновку експерта №SЕ/01/1704-09 судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 20.07.2017 року у цивільній справі №754/14920/16-ц у зв'язку з: - невеликою часткою в одиницях площі, яка складає 19,65 кв.м., що недостатньо для влаштування окремої однокімнатної квартири, у відповідності до п. 2.22, п. 2.23 ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення.»; - малою загальною площею квартири №17, яка становить 39,30 кв.м., що унеможливлює влаштування двох окремих квартир площами не менше 30 кв.м. кожна, у відповідності до п. 2.22, п. 2.23 ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення.»; - конструктивними особливостями багатоповерхового житлового будинку, в якому розташована квартира № 17, які фактично унеможливлюють влаштування додаткового санвузлу, оскільки згідно з п. 2.28 ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення.» розташування санвузлів над кухнями та житловими кімнатами не допускається; - виділ ? частини квартири [ADDRESS] не вбачається за можливе. Ринкова вартість ? частини квартири [ADDRESS], визначена за порівняльним методичним підходом, складає 285438,00 грн. Відповідно до ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно із ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 355 Цивільного кодексу України, майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності. В силу ст. 356 Цивільного кодексу України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ст. 358 Цивільного кодексу України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Статтею 364 Цивільного кодексу України передбачено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Так, позивачем [PERSON] заявлені вимоги про визнання за нею права власності на ? частину квартири [ADDRESS], стягнення з позивача на користь [PERSON] 285438, грн. компенсації за відступлення 1/2 частини квартири [ADDRESS] шляхом перерахування з депозитного рахунку Деснянського районного суду м. Києва грошових коштів. Відповідно до ч.1 ст. 365 Цивільного кодексу України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. У відповідності до правових висновків Верховного Суду України, із змісту вказаної норми випливає, що припинення права особи на частку у спільному майні допускається за наявності будь-якої однієї з обставин, передбачених п. п. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Вирішуючи спір на підставі наявних у матеріалах справи доказів, суд виходить з того, що реальний виділ ? частини спірної квартири є неможливим, тому припинення права власності відповідача на ? частину квартири у даному випадку є доречним та можливим, не завдасть істотної шкоди. Отже, враховуючи той факт, що спільне володіння і користування майном між сторонами неможливе, тому наявні підстави, передбачені ст. 365 Цивільного кодексу України, для припинення права власності відповідача на частку за рішенням суду. Судом також встановлено, що спільне користування майном є неможливим, так як сторони не можуть досягти такої згоди, а розподіл квартири, з врахуванням належних сторонам часток технічно неможливий. Відповідач у спірній квартирі не проживає, здає її в оренду та отримує прибуток без погодження з позивачем. При цьому відповідачці на праві власності належить квартира [ADDRESS], про що не заперечувалось нею в судовому засіданні, тоді, як позивач має намір використовувати квартиру для власного проживання, так як іншого житла не має. Суд надає віри здобутим доказам, оскільки вони нічим не спростовані і не викликають сумніву в своїй об'єктивності та ґрунтуються на законі. Як встановлено судом, частка позивача не може бути виділена у натурі, а спільне володіння і користування таким майном є неможливим. Припинення права особи на частку у спільному майні як одна із підстав припинення права власності, узгоджується також із положеннями ч. 1 ст. 346 ЦК України, яка встановлює перелік підстав припинення права власності, що не є вичерпним, а частиною 2 вказаної статті передбачено можливість припинення права власності і в інших випадках, встановлених законом (наприклад у випадку, передбаченому ст. 365 ЦК України). Як роз'яснюється у п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», оскільки суд за чинним законодавством вирішує спори учасників спільної власності щодо розпорядження чи користування майном, то не слід розглядати як неправомірне позбавлення права власності присудження грошової компенсації за частку у спільній власності, якщо її неможливо виділити або поділити майно у натурі чи спільно користуватись ним. Визначена у Висновку експерта №SЕ/01/1704-09 судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 20.07.2017 року ринкова вартість ? частини квартири [ADDRESS], в розмірі 285438,00 грн. підлягає виплаті [PERSON], а тому суд приходить до висновку, що право відповідача на частину належної їй частки слід припинити, стягнувши з [PERSON] на користь [PERSON] вартість ? частини квартири [ADDRESS] у розмірі 285438,00 грн., які відповідно до квитанції №0.0.1039914171.1 від 18.05.2018 року зберігаються на депозитному рахунку Десянського районного суду м. Києва та припинивши право власності [PERSON] на ? частини квартири [ADDRESS]. Таке припинення права власності, на думку суду, не завдасть істотної шкоди відповідачу. Крім того, статтею 82 ЦПК України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. На підставі вищенаведеного, суд вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення. Крім того, в силу дії ст. 141 ЦПК України до стягнення з відповідача підлягає розмір судових витрат, сплачених позивачем при зверненні з уточненою заявою до суду. У зв'язку з наведеним, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені нею судові витрати у зв'язку з розглядом справи 14699,38 грн. Крім того, позивачу необхідно повернути надлишок сплаченого за квитанцією №139 від 26.11.2016 року судового збору у сумі 145,62 грн.

Outcome: approved