Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-20 00:00:00

01.11.2018 позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову вказує на те, що 05.05.2005 уклала шлюб з відповідачем. За час шлюбу у них народилися троє дітей: Марта-Марія, [INFO], Діана, [INFO], Денис, [INFO]. Подружнє життя зруйнувалось. Причиною припинення шлюбно-сімейних відносин у їхній сімї є те, що у них відсутнє взаєморозуміння, різні погляди на сімейні відносини, сімейні обовязки з ведення спільного господарства та виховання дітей. Сімя фактично розпалась. Більше трьох років вони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних відносин. Вона намагалась зберегти сімю, оскільки в них ростуть неповнолітні діти, однак зі сторони відповідача ніяких дій не було, поведінка та ставлення до сімї не змінилась. Прізвище просила залишите набуте в шлюбі Сторони не зявились. 06.11.2018 від відповідача надійшла заява про визнання позову та розгляд справи без його участі. 16.11.2018 позивач подала заяву про розгляд справи без її участі та підтримання позову. Судові витрати просила не стягувати з відповідача. Перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, суд дійшов висновку про задоволення позову. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Як вбачається з матеріалів справи, шлюб між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований 05.05.2005 у відділі державної реєстрації актів цивільного стану м. Дрогобича Дрогобицького міськрайонного управління юстиції у Львівській області, актовий запис № 125. У даному шлюбі народилися троє дітей: Марта-Марія, [INFO], Діана, [INFO], Денис, [INFO]. Судом встановлено, що подружнє життя позивача з відповідачем не склалося, за час спільного проживання вони виявили несумісність характерів та різні погляди на сімейне життя. На даний час позивач прийшла до висновку, що їхній шлюб існує лише формально і зберегти його неможливо, подружжя не проживає разом протягом останніх трьох років, не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільного господарства. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Згідно ст. 24 СК України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ч. 3 та 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Таким чином, суд дійшов висновку, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст. 111 СК України, є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства. Отже, встановивши об'єктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст. 112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату ними почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобов'язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім'ї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності подружжя один перед одним, як того вимагає ст. 55 СК України, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, що має важливе значення, бажання зберегти сім'ю у сторін відсутнє, що є підставою для розірвання між ними шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Outcome: approved