Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-16 00:00:00

У листопаді 2019 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , в якому просила розірвати шлюб зареєстрований 17 жовтня 2008 року між нею та відповідачем, стягнути із відповідача на її користь аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду з даним позовом, та до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 17 жовтня 2008 року між нею та відповідачем [PERSON] зареєстровано шлюб. Від спільного подружнього життя у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Подружні відносини сторони припинили, так як у них різні погляди на сімейне життя, спільного господарства не ведуть та проживають окремо з жовтня 2018 року, діти проживають з позивачем та перебувають на її утриманні. З цих підстав позивач змушена звернутись до суду. Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київській області Радзівіл А.Г. від 22 листопада 2019 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Позивача у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити, надала пояснення аналогічні позову. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Згідно із ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вислухавши пояснення сторін, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, дослідивши надані докази, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 17 жовтня 2008 року [PERSON] та [PERSON] одружилися, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 728 (а.с. 4). Від спільного подружнього життя у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 78; [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 93 (а.с. 11, 12). Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд встановив, що на даний час сторонни подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, разом не проживають, позивач на розірванні шлюбу наполягає а відповідач не заперечує, то подальше збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11 передбачено, що охорона сім`ї державною полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, то шлюб між сторонами підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить їх інтересам. Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду із відповідним позовом (п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15 травня 2006 року). За змістом ст. ст. 181, 182 СК України, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначені розміру аліментів суд, враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно ч. 1 ст. 183 Сімейного Кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Як передбачено ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За змістом п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішень у межах суми платежу за один місяць. Таким чином, заслухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити, шляхом стягнення із відповідача аліментів у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття.

Outcome: approved