Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-26 00:00:00

Представник позивача КП«Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» - Калінін М.В. звернулася до суду з позовом до [PERSON] про зобов`язання звільнити земельну ділянку площею 620,18 кв.м., що знаходиться на території, яка відведена КП «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» для будівництва Подільського мостового переходу через р. Дніпро в [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER] після сплати комунальним підприємством «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» [PERSON] компенсації в розмірі ринкової оцінки майна та експертної оцінки земельної ділянки з поліпшенням на підставі висновку судової експертизи. Представник позивача мотивує вимоги тим, що рішенням Київської міської ради від 28.08.2008 №164/164 «Про передачу земельних ділянок комунальному підприємству "Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва" для будівництва Подільського мостового переходу через р. Дніпро у м. Києві на відрізку від залізниці Дарниця-Петрівка до вул. Райдужна та для перенесення гаражів авто кооперативу «Голубий експрес» з траси мостового переходу у Дніпровському районі м. Києва» комунальному підприємству «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» надано в постійне користування вказана земельна ділянка та видано державний акт від 24.11.2010 року. Згідно ст. 149 ЗК України, з метою створення умов для будівництва Подільського мостового переходу через р. Дніпро у м. Києві 16.12.2005р. Київською міською радою було прийнято Рішення № 607/3068 «Про винесення з траси будівництва Подільського мостового переходу через р. Дніпро в м. Києві та лінії Київського метрополітену частини садових ділянок Русанівських і Воскресенських садів», зі змінами та доповненнями, яким затверджено перелік земельних ділянок на території Русанівських та Воскресенських садів у Дніпровському районі м. Києва, що підлягають вилученню (викупу) для суспільних потреб м. Києва при будівництві Подільського мостового переходу через р. Дніпро в м. Києві та лінії Київського метрополітену, згідно якого КП «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» доручено викупити земельні ділянки на території Русанівських та Воскресенських садів, які знаходяться у приватній власності громадян, з вирішенням майново-правових питань в повному обсязі відповідно до законодавства або забезпечити компенсацію громадянам, ділянки яких підлягають винесенню з траси будівництва Подільського мостового переходу через р. Дніпро в м. Києві та лінії Київського метрополітену, за земельні ділянки, зелені насадження, садові будинки та інші споруди, що підлягають знесенню в зв`язку з будівництвом Подільського мостового переходу та лінії метрополітену. Серед цього переліку зазначено земельну ділянку [ADDRESS] , яка входить до меж площі, що відведена КП «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» і знаходиться на території Садового товариства «Південтеплоенергомонтаж» та підпадає під межі будівництва Подільського мостового переходу. Відповідно до кадастрового номеру [NUMBER] зазначена земельна ділянка знаходиться на території садового товариства «Південтеплоенергомонтаж» за адресою: [ADDRESS] , площею 620,18 кв.м. і перебуває у фактичному користуванні [PERSON] 03.07.2012 року між КП «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» та відповідачем був укладений Договір про вилучення земельної ділянки для суспільних потреб - будівництва Подільського мостового переходу, що розташована на території садового товариства «Південтеплоенергомонтаж» за адресою: [ADDRESS]. 03.03.2016 року КП «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» звернулося з листом до відповідача, з пропозицією укласти додаткову угоду для можливості перерахування грошової компенсації передбаченої умовами Договору, у зв`язку зі зміною банківських реквізитів. Однак, відповідач, який фактично здійснює постійне користування земельною ділянкою, не надав згоди на укладення вищезазначеної додаткової угоди, чим порушив права землекористувача на використання вказаної земельної ділянки. 20.11.2017 року [PERSON] звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до КП «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» про відшкодування збитків, а саме стягнути 542983 грн. без ПДВ - за вилучення земельної ділянки та втрачене майно на ній; 655485,38 грн. без ПДВ - індексація інфляційних збитків від первісної суми ; 91043, грн.. без ПДВ - 3% річних від первісної суми; 833917,76 грн. без ПДВ - відшкодування збитків за неможливість користування земельною ділянкою; 690000 грн. без ПДВ - відшкодування моральних збитків. [PERSON] мотивує свої вимоги тим, що до 01.04.2012 року КП «Дирекцією будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» йому були заподіяні протиправні дії, а саме вилучення садової ділянки та знищення майна. За спричиненні збитки відповідачем не було надано компенсації. Крім того протиправними діями КП «Дирекцією будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» позивачу було заподіяно моральну шкоду визначену у розмірі 10 000 грн. 20.12.2017 року [PERSON] до суду було заперечення на позовну заяву про зобов`язання звільнити земельну ділянку відповідно до яких провадження у справі просив закрити на підставі п.1 ст. 205 ЦПК України. 01.02.2018 року представником КП «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» до суду було подано відзив на зустрічну позовну заяву, відповідно до якого у задоволені позовних вимог просив відмовити в повному обсязі. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 03.04.2018 року клопотання представника позивача КП «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» Парфенюк В.А. про призначення судової будівельно-технічної експертизи було задоволено та призначено у справі за позовом Комунального підприємства «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» до [PERSON] про зобов`язання звільнити земельну ділянку судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено судовому експерту Бєляєвій Л.І. 25.01.2019 року від КП «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» до суду надійшла заява про зміну позовних вимог, а саме зобов`язати [PERSON] звільнити земельну ділянку площею 620,18 кв.м., що знаходиться на території, яка відведена КП «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» для будівництва Подільського мостового переходу через р. Дніпро в [ADDRESS], після сплати комунальним підприємством «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» [PERSON] компенсації в розмірі 748607 грн. та стягнути судові витрати у розмірі 1600 грн. та витрати на проведення судової експертизи в розмірі 21400 грн. За змістом положень статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Крім того, відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав згідно вказаної статті є припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення. Отже, кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Представник позивача за первісним позовом КП«Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» - Парфенюк В.А. надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги за первісним позовом просила задовольнити в повному обсязі з урахуванням змінених позовних вимог. Проти зустрічного позову заперечила в повному обсязі. Відповідач за первісним позовом [PERSON] в судове засідання не з`явився надав до суду клопотання про слухання справи в його відсутність, наполягав на задоволені зустрічного позову з обставин викладених в позовній заяві. В задоволенні первинного позову просив відмовити. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що спірна земельна ділянка знаходиться на території Садового товариства «Південтеплоенергомонтаж» за адресою: [ADDRESS], площею 620,18 кв.м. і перебуває у фактичному користуванні [PERSON] . Згідно статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Згідно ст. 123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання). Рішенням від 16.12.2005 року № 607/3068 «Про винесення з траси будівництва Подільського мостового переходу через р. Дніпро в м. Києві та лінії Київського метрополітену частини садових ділянок Русанівських і Воскресенських садів», зі змінами та доповненнями, яким затверджено перелік земельних ділянок на території Русанівських та Воскресенських садів у Дніпровському районі м. Києва, що підлягають вилученню (викупу) для суспільних потреб м. Києва при будівництві Подільського мостового переходу через р. Дніпро в м. Києві та лінії Київського метрополітену, згідно якого КП «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» доручено викупити земельні ділянки на території Русанівських та Воскресенських садів, які знаходяться у приватній власності громадян, з вирішенням майново-правових питань в повному обсязі відповідно до законодавства або забезпечити компенсацію громадянам, ділянки яких підлягають винесенню з траси будівництва Подільського мостового переходу через р. Дніпро в м. Києві та лінії Київського метрополітену, за земельні ділянки, зелені насадження, садові будинки та інші споруди, що підлягають знесенню в зв`язку з будівництвом Подільського мостового переходу та лінії метрополітену. У зазначений перелік включена земельна ділянка [ADDRESS] , яка входить до меж площі, що відведена КП «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» і знаходиться на території Садового товариства «Південтеплоенергомонтаж» та підпадає під межі будівництва Подільського мостового переходу. Надання земельних ділянок підприємствам, установам та організаціям, що належать до державної або комунальної власності, у постійне користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування за проектами відведення цих ділянок. Порядок надання у постійне користування земельних ділянок цим суб`єктам передбачено статтями 122 і 123 Земельного кодексу України. Рішенням Київської міської ради від 28.08.2008 №164/164 «Про передачу земельних ділянок комунальному підприємству "Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва" для будівництва Подільського мостового переходу через р. Дніпро у м. Києві на відрізку від залізниці Дарниця-Петрівка до вул. Райдужна та для перенесення гаражів авто кооперативу «Голубий експрес» з траси мостового переходу у Дніпровському районі м. Києва» комунальному підприємству «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» надано в постійне користування вказана земельна ділянка та видано державний акт від 24.11.2010 року. (серія [NUMBER] ). Право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її користувачем документа, що посвідчує право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації. 03.07.2012 року між КП «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» та відповідачем був укладений Договір про вилучення земельної ділянки для суспільних потреб - будівництва Подільського мостового переходу, що розташована на території садового товариства «Південтеплоенергомонтаж» за адресою: [ADDRESS]. 03.03.2016 року КП «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» звернулося з листом до відповідача, з пропозицією укласти додаткову угоду для можливості перерахування грошової компенсації передбаченої умовами Договору, у зв`язку зі зміною банківських реквізитів, однак, як встановлено судом, додаткова угода між сторонами укладена не була. Згідно висновку експерта № 41/2018 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи, складеного 10.08.2018 року, ринкова вартість земельної ділянки площею 620,18 кв.м., (кадастровий номер [NUMBER]), яка розташована за адресою: [ADDRESS] становить 748607 грн. Відповідно до статті 92 Земельного кодексу України, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають лише підприємства, установи та організації, що належать до державної або комунальної власності. Громадяни та юридичні особи набувають право постійного користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених Земельним кодексом України (ст. ст. 9, 12 Земельного кодексу України). За нормою ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до п.8 ч.1 ст.33 ЗУ « Про місцеве самоврядування в Україні», до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать підготовка висновків щодо надання або вилучення в установленому законом порядку земельних ділянок , що проводиться органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування. Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням, зокрема, органів місцевого самоврядування та лише після викупу її в порядку, передбаченому законодавством. Відповідно положень ст. 149 Земельного кодексу України примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі: а) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; б) неусунення допущених порушень законодавства (забруднення земель радіоактивними і хімічними речовинами, відходами, стічними водами, забруднення земель бактеріально-паразитичними і карантинно-шкідливими організмами, засмічення земель забороненими рослинами, пошкодження і знищення родючого шару ґрунту, об`єктів інженерної інфраструктури меліоративних систем, порушення встановленого режиму використання земель, що особливо охороняються, а також використання земель способами, які завдають шкоди здоров`ю населення) в строки, встановлені вказівками (приписами) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі; в) конфіскації земельної ділянки; г) примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності; ґ) примусового звернення стягнень на земельну ділянку по зобов`язаннях власника цієї земельної ділянки; д) невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ст.5 Цивільного процесуального кодексу України) Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст.13 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до частини другої ст.89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що оскільки КП «Дирекції будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» для будівництва Подільського мостового переходу через р. Дніпро в м. Києві відведено земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер [NUMBER]), тому позовні вимоги за первісним позовом КП «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» до [PERSON] про зобов`язання звільнити земельну ділянку підлягають задоволенню повністю, зобов`язавши [PERSON] звільнити вказану земельну ділянку після сплати Комунальним підприємством «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» [PERSON] компенсації у розмірі 748607 грн. За нормою ч. 9 ст. 141 ЦПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Враховуючи зміст заявлених вимог та наявні у справі докази, суд вважає, що судові витрати по справі слід покласти на КП «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» у сумі 23000 грн. з яких 1600 грн. - сплачений судовий збір та 21400 грн. - витрати на проведення судової експертизи, оскільки спір не відбувся б у разі своєчасного виконання позивачем за первісним позовом умов укладеного з відповідачем договору. Щодо вимог зустрічного позову суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 638 ЦК України визначено, що Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 2 ст. 251 ЦК України терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 252 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 653 ЦК України уразі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Згідно із статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Зазначені норми права свідчать про те, що сторони, які підписали договір, повинні виконувати його умови належним чином у встановлені терміни, а у разі порушення зобов`язання настають негативні правові наслідки. Однак, суд критично ставиться до позовних вимог позивача за зустрічним позовом [PERSON] до КП «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» про стягнення збитків, а саме 542983 грн. без ПДВ - за вилучення земельної ділянки та втрачене майно на ній; 655485,38 грн. без ПДВ - індексація інфляційних збитків від первісної суми ; 91043, грн.. без ПДВ - 3% річних від первісної суми; 833917,76 грн. без ПДВ - відшкодування збитків за неможливість користування земельною ділянкою. Оскільки позивач [PERSON] мотивує свої вимоги виходячи з суми у 542983 грн., що є сумою експертної оцінки «Про вартість майна - земельної ділянки з поліпшенням, що розташована за адресою [ADDRESS] та визначення розмірів збитків, відшкодувань і витрат на поліпшення земель» проведеної ТОВ «Європейський центр консалтингу та оцінки» від 18.04.2012 року. Тоді як, відповідно до п. 5 укладеного між сторонами Договору «Про вилучення земельної ділянки для суспільних потреб - будівництва Подільського переходу» розмір компенсації дорівнює сумарній вартості об`єктів , визначених у Звіті , та становить 525578 грн. Відповідно до п. 7, 8 Договору про вилучення земельної ділянки для суспільних потреб - будівництва Подільського мостового переходу від 03.07.2012 року виплата компенсації, передбаченої пунктом 5 цього Договору, здійснюється Дирекцією по мірі надходження коштів бюджетного фінансування, але не пізніше терміну дії Акту Комісії (дванадцять місяців з дня його затвердження), шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок, відкритий користувачем відповідно до п. 6 цього Договору. Користувач зобов`язується передати для знесення уповноваженому представнику Дирекції об`єкти, визначені у звіті, протягом 30 календарних днів після перерахування на рахунок користувача повної грошової компенсації, передбаченої пунктом 5 цього Договору. Крім того КП «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва», звертаючись з позовом до суду визнало своє зобов`язання зі сплати [PERSON] компенсації у сумі 748607 грн. відповідно до висновку експерта № 41/2018 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи, складеного 10.08.2018 року. Згідно ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 94 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Щодо заявлених позивачем за зустрічним позовом вимог про відшкодування моральної шкоди, суд приходить до наступних висновків. Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається статтею 23 ЦК України. Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов`язань у випадках, передбачених договором або законом. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 (зі змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Враховуючи те, що позивачем за зустрічним позовом [PERSON] не надано доказів завдання йому моральної шкоди та не обґрунтовано її розмір, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, позовна вимога про стягнення моральної шкоди у сумі 690000 грн. не підлягає до задоволення. А отже, правові підстави для задоволення зустрічного позову [PERSON] до КП «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» відсутні. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Outcome: approved