overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-15 00:00:00

02.03.2011 року між сторонами укладено шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 79, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу мають неповнолітню дитину доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Згідно ч. 1 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Згідно зі ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст. 56 Сімейного кодексу України, кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно до\~ст.109 СК України, шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Як встановлено, сторони припинили сімейно-шлюбні відносини з квітня 2019 року, родина розпалась остаточно і в подальшому збережена бути не може. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судовий збір в сумі 840,80 грн., оскільки позивач є інвалідом другої групи та звільнений від плати судового збору при подачі позовної заяви. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

02.03.2012р. між ПАТ «Дельта Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір №003-22001-020312 відповідно до умов якого він отримав кредит в сумі 2 562 грн. 00 коп. В підтвердження позовних вимог пояснює позивач, що відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання по кредитному договору, не сплачує кредит та проценти у визначений договором строк. Представник позивача подав заяву про слухання справи за його відсутності, та просить стягнути з відповідача 2 305 грн. 11 коп. заборгованості за кредитним договором, 243 грн. 60 коп. судового збору. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки невідомі. Враховуючи вимоги ст.224 ЦПК України, а також беручи до уваги згоду позивача по справі, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі тих доказів, які є в матеріалах справи. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно вимог ст. 526 ЦК України, зобов»язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов»язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до вимог ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов»язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ст. 1050 ч. 2 ЦК України, якщо договором встановлено обов»язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1049 ЦК України. В судовому засіданні встановлено, що між банком та відповідачем було укладено кредитний договір. Вище викладене підтверджується: копією кредитного договору, який наявний в матеріалах справи. Відповідач взяті на себе зобов»язання за кредитним договором у визначені строки не виконував, що підтверджується наданим розрахунком заборгованості по кредитному договору. Тому, суд вважає що позов підлягає до задоволення, оскільки він є підставним та таким, що ґрунтується на вимогах закону.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

02. 03. 2015 ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON], про стягнення заборгованості, мотивуючи тим, що внаслідок порушення відповідачем зобовязань за кредитним договором, позивачу було нанесено збитки на суму 27314,30 грн. До судового засідання позивач не зявився, суд просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявилася, хоча про час і місце судового засідання була повідомлена належним чином, шляхом розміщення оголошення в газеті «Рідне Прибужжя» редакції № 41 від 8 жовтня 2015 року, причину неявки не повідомила. Суд вважає за можливе ухвалити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 08.08.2012 року Між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та фізичною особою [PERSON] було укладено кредитний договір б/, відповідно до якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, яка додається до позову), зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно статей 525, 526, 530, 610 ЦК України, зобовязання, які взяли сторони на себе при укладанні договору, повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав [PERSON] кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач зобовязання за договорами виконував не належним чином, у звязку з чим у нього утворилась кредитна заборгованість та заборгованість по процентам, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості. Позичальник умов договорів не дотримувався, систематично їх порушуючи, взятих на себе зобовязань не виконував, чим завдав кредитору збитків, розмір яких станом на 31.01.2015 становив 27\~314,30 грн. Не виконуючи належним чином зобовязання за вказаним договором відповідач порушив зазначені вище норми законодавства та умови кредитного договору. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобовязання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору. Окрім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 273, 14 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

02.03.2015 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів з [PERSON] на її користь на утримання неповнолітньої дитини (а.с.2), мотивуючи свої вимоги наступним. З відповідачем перебуває у шлюбі з 05.11.2014 р.. Мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Відповідач ухиляється від покладеного на нього обов'язку утримувати дитину. Просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання доньки в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала за вимогами в ньому викладеними. Відповідач позов не визнав та пояснив, що дитина не його; не може вказати закон, на підставі якого потрібно відмовити в позові. Вислухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, враховуючи стан здоров'я та матеріальний стан дитини, сторін, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони є батьками малолітньої дитини - [PERSON], [INFO] (а.с.8). Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а відповідач ухиляється від цього обов'язку. Згідно ст. 182 СК України судом враховується стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, відсутність у нього інших аліментних зобов'язань та інші обставини, що мають істотне значення, суд вважає можливим позов задовольнити, стягнувши з відповідача на користь позивачки на утримання малолітньої доньки аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову, тобто з 02.03.2015 року, і до досягнення дитиною повноліття і визнає необхідним застосувати п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, допустивши негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Крім того, з відповідача необхідно стягнути до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-12 00:00:00

02.03.2015 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем зареєстрований 02 жовтня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Переяслав-Хмельницького міського управління юстиції Київської області, актовий запис №187, посилаючись на те, що сімейне життя не склалось через постійні сварки та суперечки між подружжям, що негативно впливає на виховання дитини. Внаслідок цього їх сім'я фактично розпалась, спільного господарства сторони не ведуть та не пов'язані спільним побутом. Позивач [PERSON] надала суду заяву, в якій просить розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала і просить задовольнити їх. Відповідач [PERSON] також надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій визнав позов та просить шлюб розірвати. Дослідивши зміст позовної заяви та додані документи, суд вважає, що слід прийняти визнання позову відповідачем та задовольнити позовні вимоги, виходячи з наступного. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] сторони з 02 жовтня 2004 року перебувають у шлюбі, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Переяслав-Хмельницького міського управління юстиції Київської області, актовий запис №187. Після укладення шлюбу позивач змінила прізвище «[PERSON]» на «[PERSON]». В цьому шлюбі [INFO] року народилася [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] де матір'ю записана [PERSON] а батьком - [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За правилами ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання позову відповідачем свідчить про відсутність у нього інтересу на збереження шлюбу та про припинення фактичних шлюбних стосунків. Таким чином шлюб носить формальний характер, його збереження суперечить моральним засадам суспільства, не відповідає інтересам сторін та їх неповнолітньої дитини, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON] доцільно розірвати. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 243 грн.60 коп., який підлягає стягненню з відповідача відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-12 00:00:00

02.03.2015 р.[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, посилаючись на те, що від шлюбу з відповідачем, зареєстрованого 26.03.2011 р., має доньку[PERSON], [INFO], яку відповідач добровільно матеріально не забезпечує.Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача щомісяця до повноліття дитини. Позивач у судове засіданняне з'явилася, надавши заявупро розгляд справи в її відсутність та з посиланням на підтримання позову. Відповідач у судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність та з посиланням на визнання позову у повному обсязі. Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що від шлюбу, зареєстрованому 26.03.2011 р., сторони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO] (копії свідоцтв про шлюб, про народження дитини - в матеріалах справи). Відповідачсвоїх обов'язків по утриманню дитини, передбачених ст.180 Сімейного кодексу України,не виконує. Тож з відповідача на користь позивачау відповідності до ч.3 ст.181 СК України слід стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від доходу відповідача, який останнім не заперечується, позов - задовольнити. На підставі ст.ст.180-183,191 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-17 00:00:00

02.03.2015 р. [PERSON] пред'явила до суду позов до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, обґрунтовуючи вимоги тим, що від шлюбу з [PERSON] мають неповнолітніх дочок [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO]. Сімейне життя не склалося і з серпня 2014 р. з відповідачем проживають окремо, сімейних стосунків не підтримують, а діти проживають з нею і знаходяться на її утриманні. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дітей добровільно надає, але частково. Вона працює, та самій важко утримувати дітей, тому просить стягнути на її користь на утримання [PERSON] і [PERSON] аліменти у розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу) щомісячно. Позивач у судовому засіданні позов підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позові. Відповідач позов визнав і пояснив, що в теперішній час офіційно не працює, періодично надає грошову допомогу дітям, але не в тому розмірі, щоб задовольнити їхні потреби. Висловив намір сплачувати аліменти. Заслухавши сторони, дослідивши докази у справі суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому 08 жовтня 2005 р. шлюбі, актовий запис № 4, і є батьками [PERSON], [INFO] (актовий запис № 55) та [PERSON], [INFO] (актовий запис № 6) (а.с. 4-6). Батько утриманням дітей не займається, свій обов'язок щодо матеріального забезпечення [PERSON] і [PERSON] не виконує, не надав суду доказів в підтвердження добровільної сплати аліментів, тому суд вважає, що сукупність наведених фактів утворюють юридичний склад, необхідний і достатній для виникнення зазначеного аліментного зобов'язання, а аліменти підлягають примусовому стягненню у запропонованому позивачем до стягнення розмірі, що відповідає положенням ст. 182 СК України. При цьому суд враховує потреби дітей і можливості їх матері, батька, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних членів сім'ї, родичів, яких він зобов'язаний утримувати відповідно до Сімейного кодексу України. Відповідно до положень ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно вимог ч. 2 ст. 182, 191 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і присуджуються рішенням суду від дня пред'явлення позову. З урахуванням викладеного та на підставі статей 179-182, 191 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-11 00:00:00

02.03.2015 р. до Якимівського районного суду Запорізької області з заявою звернулась [PERSON], заінтересована особа: управління соціального захисту населення Якимівської райдержадміністрації Запорізької області про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що у лютому 2002 року вона познайомилась з [PERSON], з яким у них склалися гарні стосунки, і вони вирішили з цього часу проживати разом, проживали у м. Мелітополь. У листопаді 2012р. [PERSON] змінив своє ім'я з «[PERSON]» на «[PERSON]» [PERSON] з 27 травня 2014р. приймав участь в бойових діях, [INFO] загинув. 01.09.2014року видано свідоцтво про смерть [PERSON] Заявниця та [PERSON] проживали однією сім'єю в незареєстрованому шлюбі, вели спільне господарство і мали спільний сімейний бюджет. [INFO]. народився [PERSON]. Батьками значаться [PERSON] та [PERSON]. Судовим рішенням від 19 вересня 2014р. Якимівського районного суду визнано [PERSON] батьком [PERSON], [INFO] . В заяві заявниця просить визнати факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] У судовому засіданні заявниця підтвердила факти викладені в заяві, просила заяву задовольнити. Представник заінтересованої особи УСЗН Якимівської РДА, належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, до суду не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, заперечень на заяву не надав, суд ухвалив слухати справу за відсутності представника УСЗН. В судовому засіданні були вивчені наступні докази по справі: - копія паспорта заявниці, ідентифікаційний номер (а.с.5-6, 7) - копія паспорта [PERSON], ідентифікаційний номер (а.с.8, 10) - свідоцтво про зміну імені [PERSON] (а.с.11) - свідоцтва про народження дітей (а.с.15,16) - рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 19.09.2014р (а.с.17-19) - довідка місця проживання (а.с.20) - довідка про участь у бойових діях [PERSON] (а.с.21) - свідоцтво про смерть [PERSON] (а.с.22) - копії фотографій (а.с. 23-24) - покази свідка [PERSON] яка підтвердила, що заявниця проживала з померлим [PERSON] як чоловік та жінка, вели спільне господарство, в 2004 та 2014 р. у них народилися сини. У відповідності до ст.234 ч.2п.5 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів , що мають юридичне значення. Таким чином, судом встановлено наступне: В судовому засіданні було встановлено, що заявниця фактично проживала однією сім'єю разом з померлим [PERSON] з 2002 року ( ні заявниця, а ні померлий [PERSON] не перебували в іншому шлюбі на той час). В зв'язку з встановленням у судовому засіданні факту проживання однією сім'єю, суд дійшов до висновку необхідності задоволення заяви. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-26 00:00:00

02.03.2015 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 12.08.2001 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від спільного подружнього життя у сторін народилась одна дитина: син - [PERSON], [INFO], яка в даний час знаходиться на повному утриманні матері. Відповідач не надає матеріальної допомоги дитині. У зв'язку з чим просить суд, стягувати з [PERSON] в її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі в розмірі - 1000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Позивач в судове засідання не з'явилась, проте подала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності. Просила суд позов задовольнити. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що сторони з 12.08.2001 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від спільного подружнього життя у сторін народилась одна дитина: син - [PERSON], [INFO]. Згідно свідоцтва про народження неповнолітньої дитини, відповідач [PERSON]. являється батьком останньої. (а.с. 3) В судовому засіданні встановлено, що відповідач не приймає участі в утриманні та вихованні неповнолітньої дитини, хоча спроможний надавати матеріальну допомогу дитині, яка знаходиться на утриманні та вихованні матері. Ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує стан здоров'я, матеріальне становище сторін та неповнолітньої дитини, а також прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Суд вважає, що [PERSON] спроможний платити аліменти на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 800,00 грн., щомісячно починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, а тому позов слід задовольнити частково. В задоволенні решти вимог слід відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача в користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі - 243,60 грн. Згідно п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі наведеного та

Outcome: partial