Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-30 00:00:00

У липні 2020 року позивачі звернулися до суду з позовом до виконавчого комітету Калинівської міської ради Вінницької області, Головного управління Державної податкової служби у Вінницькій області про приватизацію квартири. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначили, що вони понад 17 років проживають в квартирі [ADDRESS] , що підтверджується довідкою КП «Житловик» №150 від 29.01.2020 року, договором про сумісне обслуговування будинку та прибудинкової території від 16.02.2007 року, довідкою КП «Житловик» №151 від 29.01.2020 року, ордером на жиле приміщення № 954 від 6 лютого 2003 року, технічним паспортом на квартиру. Згідно відповіді виконкому Калинівської міської ради від 31.01.2020 № 02-21-162 на запит адвоката, - виконавчий комітет Калинівської міської ради рішенням від 30.01.2003 року № 6 погодив подання Державної податкової адміністрації про придбання в м. Калинівка квартири [ADDRESS] , як службової. Право на квартиру за ДПІ у Калинівському районі зареєстровано 3 лютого 2003 року, що підтверджується Реєстраційним посвідченням на об`єкти нерухомого майна, які належать юридичним особам, видане КП «ВООБТІ» від 3.02.2003 року, р.книга№9 р.№ 175/22. Згідно постанови КМУ від 28.03.2018 р. № 296, - Калинівська ОДПІ реорганізована шляхом приєднання як структурний підрозділ до Головного управління ДФС у Вінницькій області (тепер Головне управління ДПС у Вінницькій області). На вселення в вказану квартиру [PERSON] видано ордер на жиле приміщення № 954 від 6 лютого 2003 року, склад сім`ї - [PERSON] , дружина; [PERSON] , дочка. Ордер за своєю формою та змістом не є спеціальним ордером на зайняття службового житла. Позивачі зареєстровані в квартирі з 20 лютого 2003 року, [PERSON] - з 20.05.2008 року. Між [PERSON] та комунальним підприємством «Житловик» укладено Договір на сумісне обслуговування будинку та прибудинкової території від 16 лютого 2007 року. Комунальні послуги (газ, вода, електрика) позивачі отримують з 2003 року. Відсутній борг за обслуговування квартири та за надання комунальних послуг. В лютому 2020 року позивачі звернулися з заявою до Головного управління ДПС у Вінницькій області з проханням прийняти рішення про передачу їм квартири [ADDRESS] в порядку, передбаченому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду»; у разі відсутності органу приватизації житла в системі Головного управління ДПС у Вінницькій області, просили передати до комунальної власності Калинівської міської ради квартиру [ADDRESS] для подальшої приватизації. Згідно відповіді ГУ ДПС У Вінницькій області № 7446/Д/02-32-12-00 від 27.03.2020 року, - на балансі Головного управління ДПС у Вінницькій області станом на 25 березня 2020 року не перебуває квартира [ADDRESS] . Крім того, що в системі Головного управління ДПС у Вінницькій області відсутній орган приватизації, тому прийняти рішення про передачу позивачам квартири [ADDRESS] немає можливості. В лютому 2020 року позивачі звернулися з заявою до виконавчому комітету Калинівської міської ради з проханням прийняти рішення про передачу їм квартири [ADDRESS] в порядку, передбаченому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Згідно відповіді Калинівської міської ради від 25.02.2020 р. № 02-12-271, - «згідно з доданою Вами копією реєстраційного посвідчення на об`єкт нерухомого майна, які належать юридичним особам на квартиру [ADDRESS] зазначається, що на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Майбородою Г. П. приватним нотаріусом нотаріального округу від 22 січня 2003 року за реєстровим №223 було видано 3 лютого 2003 року вищевказане реєстраційне посвідчення, яким об`єкт нерухомого майна, які належать юридичним особам зареєстроване за Державною податковою інспекцією у Калинівському районі на праві державної власності. Після надання згоди на приватизацію Державною податковою службою, яка зазначена власником в реєстраційному посвідченні Ваше питання буде розглянуто по суті». Таким чином відповідачі і не заперечують щодо приватизації квартири, проте не вчиняють для цього відповідних дій. Тобто внаслідок бездіяльності відповідачів, позивачі фактично позбавлені можливості реалізувати свої права на житло, що є порушенням житлових прав у розумінні ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, тому звертаються до суду з даним позовом. Представник позивачів адвокат Якименко О.О. в судове засідання не з`явився, згідно поданої заяви за вх. № 9611/21 від 01.10.2021 року позов підтримує у повному обсязі та наполягає на його задоволенні. Крім того, просить розгляд по справі проводити у його відсутність та у відсутність позивачів. В разі неявки відповідачів не заперечує проти винесення заочного рішення. Уповноважений представник виконавчого комітету Калинівської об`єднаної територіальної громади в судове засідання не з`явився, хоча про місце, час та дату судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчать розписки, наявні в матеріалах справи. Уповноважений представник Головного управління ДПС у Вінницькій області, як відокремленого підрозділу ДПС в судове засідання не з`явився, хоча про місце, час та дату судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу, наявні в матеріалах справи. В матеріалах справи наявний відзив на позовну заяву, відповідно до якого в задоволені позову просять відмовити з мотивів наведених у відзиві. За вказаних обставин суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, оцінюючи, належність, допустимість й достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, які містяться в матеріалах справи, приходить до наступних висновків. У відповідності до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. За загальним правилом суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства ( ч.1 ст. 19 ЦПК України). Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства. Житлові спори особливий різновид спорів, що стосується житлових прав та інтересів громадян і організацій. У порядку цивільного судочинства розглядаються спори щодо права особи на житло (приватизація житла, взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або зняття з такого обліку, надання житла, користування жилим приміщенням у будинку державного чи приватного жилого фонду, житлово-будівельних кооперативів, у гуртожитках, встановлення автономного опалення у приміщенні державного житлового фонду, зняття з реєстраційного обліку місця проживання за наявності спору, зобов`язання органу влади чи органу місцевого самоврядування здійснити необхідні дії щодо утримання в належному стані житлового будинку, виселення, а також спори щодо забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків тощо). Такі спори є житловими (цивільними) спорами, незалежно від участі у справі суб`єкта владних повноважень як відповідача. Судом установлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивачі понад 17 років проживають в квартирі [ADDRESS] , що підтверджується довідкою КП «Житловик» №150 від 29.01.2020 року, договором про сумісне обслуговування будинку та прибудинкової території від 16.02.2007 року, довідкою КП «Житловик» №151 від 29.01.2020 року, ордером на жиле приміщення № 954 від 6 лютого 2003 року, технічним паспортом на квартиру. Згідно відповіді виконкому Калинівської міської ради від 31.01.2020 № 02-21-162 на запит адвоката, - виконавчий комітет Калинівської міської ради рішенням від 30.01.2003 року № 6 погодив подання Державної податкової адміністрації про придбання в м. Калинівка квартири [ADDRESS] , як службової. Право на квартиру за ДПІ у Калинівському районі зареєстровано 3 лютого 2003 року, що підтверджується Реєстраційним посвідченням на об`єкти нерухомого майна, які належать юридичним особам, видане КП «ВООБТІ» від 3.02.2003 року, р.книга№9 р.№ 175/22. Згідно постанови КМУ від 28.03.2018 р. № 296, - Калинівська ОДПІ реорганізована шляхом приєднання як структурний підрозділ до Головного управління ДФС у Вінницькій області (тепер Головне управління ДПС у Вінницькій області). На вселення в вказану квартиру [PERSON] видано ордер на жиле приміщення № 954 від 6 лютого 2003 року, склад сім`ї - [PERSON] , дружина; [PERSON] , дочка. Ордер за своєю формою та змістом не є спеціальним ордером на зайняття службового житла. Позивачі зареєстровані в квартирі з 20 лютого 2003 року, [PERSON] - з 20.05.2008 року. Між [PERSON] та комунальним підприємством «Житловик» укладено Договір на сумісне обслуговування будинку та прибудинкової території від 16 лютого 2007 року. Комунальні послуги (газ, вода, електрика) позивачі отримують з 2003 року. Відсутній борг за обслуговування квартири та за надання комунальних послуг. В лютому 2020 року позивачі звернулися з заявою до Головного управління ДПС у Вінницькій області з проханням прийняти рішення про передачу їм квартири [ADDRESS] в порядку, передбаченому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду»; у разі відсутності органу приватизації житла в системі Головного управління ДПС у Вінницькій області, просили передати до комунальної власності Калинівської міської ради квартиру [ADDRESS] для подальшої приватизації. Згідно відповіді ГУ ДПС У Вінницькій області № 7446/Д/02-32-12-00 від 27.03.2020 року, - на балансі Головного управління ДПС у Вінницькій області станом на 25 березня 2020 року не перебуває квартира [ADDRESS] . Крім того, що в системі Головного управління ДПС у Вінницькій області відсутній орган приватизації, тому прийняти рішення про передачу позивачам квартири [ADDRESS] немає можливості. В лютому 2020 року позивачі звернулися з заявою до виконавчому комітету Калинівської міської ради з проханням прийняти рішення про передачу їм квартири [ADDRESS] в порядку, передбаченому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Згідно відповіді Калинівської міської ради від 25.02.2020 р. № 02-12-271, - «згідно з доданою Вами копією реєстраційного посвідчення на об`єкт нерухомого майна, які належать юридичним особам на квартиру [ADDRESS] зазначається, що на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Майбородою Г. П. приватним нотаріусом нотаріального округу від 22 січня 2003 року за реєстровим №223 було видано 3 лютого 2003 року вищевказане реєстраційне посвідчення, яким об`єкт нерухомого майна, які належать юридичним особам зареєстроване за Державною податковою інспекцією у Калинівському районі на праві державної власності. Після надання згоди на приватизацію Державною податковою службою, яка зазначена власником в реєстраційному посвідченні Ваше питання буде розглянуто по суті». Відповідачем у справі Головного управління Державної податкової служби у Вінницькій області, як відокремлений підрозділ ДПС, надіслано суду відзив на позовні вимоги позивачів. Відзив обґрунтовано тим, що нормативно-правовими актами, які визначають правовий статус службового житла, є Житловий кодекс УРСР та Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській PCP, затверджене постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 № 37. Законодавство не містить чіткого визначення поняття службове житлове приміщення. При цьому, із аналізу положень вказаних вище нормативно-правових актів вбачається, що службове житлове приміщення це таке житлове приміщення, що перебуває у державній, комунальній, а в окремих випадках і в приватній власності (але крім житлових приміщень, що перебувають у приватній власності фізичних осіб), яке у зв`язку з характером трудових відносин призначене для більш близького проживання працівників. Відповідно до ч. 1 ст. 118 ЖК Української PCP службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» не підлягають приватизації, зокрема, квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЖК Української РСР жилі будинки і жилі приміщення в будівлях, що належать державі, є державним житловим фондом. Частиною 1 статті 5 ЖК Української PCP передбачено, що державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд). Згідно із п. 6 Положення про надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській PCP, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 4 лютого 1988 року № 37, виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Згідно із п. 3.5 Положення про порядок забезпечення жилими приміщеннями працівників Міністерства доходів і зборів України та його територіальних органів, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 2 серпня 2013 року № 318, виключення жилого приміщення з числа службових проводиться на підставі клопотання органу доходів і зборів органу місцевого самоврядування. Направлення клопотання здійснюється за умови отримання погодження Міністерства доходів і зборів України (наразі ДПС України) щодо виключення жилого приміщення з числа службових. Саме до компетенції Головного управління ДПС у Вінницькій області належить вирішення питання про виключення квартири з числа службових за клопотанням відповідного органу, за яким житло закріплене як службове, а не за клопотанням наймача чи членів його сім`ї. Порушення питання про виключення жилого приміщення із числа службових є правом, а не обов`язком Головного управління ДПС у Вінницькій області, і лише за умови погодження з ДПС України. Наказом Головного управління ДФС у Вінницькій області №253 від 29.04.2015 року затверджено Положення про порядок забезпечення жилими приміщеннями працівників Головного управління ДФС у Вінницькій області, відповідно до п. 3.5 якого передбачено, що виключення жилого приміщення з числа службових проводиться на підставі клопотання ДФС до органу місцевого самоврядування. Направлення клопотання здійснюється за умови отримання погодження Державної фіскальної служби України щодо виключення жилого приміщення з числа службових. Відповідно до п.6 Положення про надання службових жилих приміщень і\~ користування ними в Українській PCP, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 4 лютого 1988 року № 37 факт проживання в службових жилих приміщеннях осіб, які припинили трудові відносини з підприємствами, установами, організаціями, не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових. Згідно зі ст. 125 Житлового кодексу деякі категорії громадян, які проживають у службових жилих приміщеннях, не підлягають виселенню без надання іншого приміщення. Гарантії від виселення зі службових жилих приміщень без надання іншого жилого приміщення стосуються: інвалідів війни та інших інвалідів з числа військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії або каліцтва, що їх вони дістали при захисті СРСР чи при виконанні інших обов`язків військової служби, або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті; учасників Великої Вітчизняної війни, які перебували у складі діючої армії; сім`ї військовослужбовців і партизанів, які загинули або пропали безвісти при захисті СРСР чи при виконанні інших обов`язків військової служби; сім`ї військовослужбовців; інвалідів з числа осіб рядового і начальницького складу органів Міністерства внутрішніх справ СРСР, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії або каліцтва, що їх вони дістали при виконанні службових обов`язків; осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років; осіб, що звільнені з посади, у зв`язку з якою їм було надано жиле приміщення, але не припинили трудових відносин з підприємством, установою, організацією, які надали це приміщення; осіб, звільнених у зв`язку з ліквідацією підприємства, установи, організації або за скороченням чисельності чи штату працівників; пенсіонерів по старості, персональних пенсіонерів; членів сім`ї померлого працівника, якому було надано службове жиле приміщення; інвалідів праці І і II груп, інвалідів І і II груп з числа військовослужбовців і прирівняних до них осіб; одиноких осіб з неповнолітніми дітьми, які проживають разом з ними. У зв`язку з тим, що позивач не підпадає під жодну категорію осіб, які не підлягають виселенню без надання іншого приміщення, Головне управління ДПС у Вінницькій області не вбачає підстав для порушення питання про виключення жилого приміщення із числа службових. Згідно з п. 2 ст. 2 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду " квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, не підлягають приватизації. Слід зазначити, що громадяни можуть приватизувати їх лише після того, коли статус службових квартир (кімнат, будинків) буде з них знятий. Оскільки громадяни, які мешкають у службових жилих приміщеннях після відпрацювання протягом 10 років на посаді, яка дає право на одержання службового житла, не можуть бути виселені з нього, вони мають право звернутися до органу, який надав їм службове житло, з проханням надати їм замість службового житла звичайне, або зняти з цього житла статус службового. І лише після вирішення цього питання займане житло може бути приватизоване на умовах і в порядку, передбаченому Законом "Про приватизацію державного житлового фонду". Враховуючи вищезазначене, Головне управління ДПС у Вінницькій області, як відокремлений підрозділ ДПС не погоджується з позицією позивачів і вважає, що в задоволені позовних вимог потрібно відмовити. Представником позивачів\~ - адвокатом Якименко О.О., надіслано суду відповідь на відзив Головного управління ДПС у Вінницькій області, як відокремлений підрозділ ДПС. Відповідь обґрунтована тим, що відзив ґрунтується на тому, що спірне житло є службовим, надано позивачам, як службове житло, а, отже, приватизація можлива лише після виключення жилого приміщення з числа службових, що є правом, а не обов`язком Головного управління ДПС у Вінницькій області. Водночас відзив містить сумніви щодо належності житла до числа службових, посилаючись на те, що «Законодавство не містить чіткого визначення поняття службове житлове приміщення», «службове житлове приміщення це таке житлове приміщення», що перебуває у державній, комунальній, а в окремих випадках і в приватній власності (але крім житлових приміщень, що перебувають у приватній власності фізичних осіб), яке у зв`язку з характером трудових відносин призначене для більш близького проживання працівників». Такі висновки є результатом того, що не враховані вимоги законодавства та фактичні обставини справи. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 19 постанові Пленуму ВСУ «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.85 №2, - необхідно встановлювати, чи віднесено спірне жиле приміщення до службових. При цьому слід виходити з того, що приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду вважаються службовими з часу винесення рішення виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті ради про включення їх до числа службових. У відповідності до п. 3, 5 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській PCP, затв. постановою Ради Міністрів УРСР від 4 лютого 1988 p. № 37 - - жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів за клопотанням адміністрації підприємства, установи, організації; - облік службових жилих приміщень у всіх будинках, незалежно від їх належності, здійснюється у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів, яка прийняла рішення про включення жилого приміщення до числа службових. Службові жилі приміщення обліковуються в журналі обліку службових жилих приміщень. Оперативний облік належних їм службових жилих приміщень провадять також відповідні підприємства, установи, організації. Відповідно до фактичних обставин справи : - після набуття права на квартиру ДПІ у Калинівському районі не зверталася з клопотанням до виконкому Калинівської міської ради про включення квартири до числа службових; - виконавчий комітет Калинівської міської ради не приймав рішення про включення квартири до числа службових; - квартира не обліковуються Калинівської міської ради як службова; - на оперативному обліку в ДПІ Калинівського району та опісля в ГУ ДПС у Вінницькій області - квартира як службова не перебуває. Тобто у встановленому порядку квартина не віднесена до службового житла. На заселення квартири позивачам видано ордер на заняття звичайного житлового приміщення. Спеціальний ордер на заняття службового житла позивачам не видавався. Враховуючи вищезазначене, позивачі та їх представник не погоджуються з позицією Головного управління ДПС у Вінницькій області, як відокремлений підрозділ ДПС, заявлені позовні вимоги підтримують в повному обсязі та наполягають на їх задоволенні. Відповідно до вимог ч.ч.1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЖК УРСР жилі будинки і жилі приміщення в будівлях, що належать державі, є державним житловим фондом. Згідно з ч. 1 ст. 5 ЖК УРСР, державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд). Частиною 1 ст. 118 ЖК УРСР передбачено, що службові приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. З досліджених судом доказів, вбачається, що на заселення в квартиру позивачам видано ордер на заняття звичайного житлового приміщення. Спеціальний ордер на заняття службового житла не видавався, що підтверджується копією ордера, наявного в матеріалах справи (а.с. 14). Виконавчий комітет Калинівської ОТГ діє відповідно до повноважень, визначених ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», здійснює розподіл та надання відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності; веде облік відповідно до закону житлового фонду, здійснює контроль за його використанням; здійснює контроль за станом квартирного обліку та додержанням житлового законодавства на підприємствах, в установах та організаціях, розташованих на відповідній території, незалежно від форм власності; видає ордери на заселення жилої площі в будинках державних та комунальних організацій. Пунктами 3, 5 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській PCP, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 4 лютого 1988 року № 37, жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів за клопотанням адміністрації підприємства, установи, організації. Облік службових жилих приміщень у всіх будинках, незалежно від їх належності, здійснюється у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів, яка прийняла рішення про включення жилого приміщення до числа службових. Службові жилі приміщення обліковуються в журналі обліку службових жилих приміщень. Після набуття права на квартиру ДПІ у Калинівському районі не зверталася з клопотанням до виконкому Калинівської міської ради про включення квартири до числа службових, виконавчий комітет Калинівської міської ради не приймав рішення про включення квартири до числа службових, квартира не обліковуються Калинівської міської ради як службова, на оперативному обліку в ДПІ Калинівського району та опісля в ГУ ДПС у Вінницькій області квартира як службова не перебуває, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи. У зв`язку з тим, що позивачі заселилися не в службове жиле приміщення, а в звичайне жиле приміщення квартири, яка належить на праві власності державі в особі ДПІ Калинівського району, тому відповідно до ч. 3 ст. 9 ЖК УРСР, ч. 4 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» позивачі мають право на приватизацію квартири. Таким чином, аналізуючи наведене, суд дійшов висновку, що позов позивачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яка одночасно діє в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] до виконавчого комітету Калинівської об`єднаної територіальної громади, Головного управління Державної податкової служби у Вінницькій області, як відокремлений підрозділ ДПС про приватизацію квартири є обґрунтованим\~ та підлягає задоволенню. Як слідує із змісту ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Витрати по сплаті судового збору залишити за позивачами. На підставі викладеного,

Outcome: approved