Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

ТОВ "Нур" звернулося до суду з позовом до [PERSON] та просить стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 10 000 грн. та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 13.10.2014 року між сторонами було укладено договір на постачання пиломатеріалів № 13/10-Пм. Відповідно до п.1.1 договору відповідач взяв на себе зобов'язання виготовити і продати товар, а позивач зобов'язався приймати цей товар і своєчасно здійснювати його оплату згідно з умовами договору. Згідно п.п.1.2, 1.3 договору предметом продажу даного договору є пиломатеріали обрізні хвойних порід - сосна; ціна, якість і комплектність товару повинна відповідати специфікації, яка є невід'ємною частиною цього Договору. Згідно п.3.1 договору загальний об'єм товару, що поставляється, складає до 500 м.куб. пиломатеріалів обрізних хвойних порід (сосна), а згідно п.1.1 специфікації № 1 до договору ціна за 1 м.куб. складає 1200,00 грн.. Відповідно до п.7.1 договору після перерахування позивачем грошових коштів відповідачу в сумі 10% від вартості замовлення відповідач взяв на себе зобов'язання негайно приступити до формування замовлення. Пунктом 2.2 договору передбачено, що відповідач зобов'язаний виготовити товар не пізніше ніж за 10 днів та поінформувати про готовність до його відвантаження. На виконання умов договору позивачем на рахунок відповідача в якості попередньої оплати платіжним дорученням №233 від 13.10.2014 року та платіжним дорученням № 242 від 17.10.2014 року було перераховано грошові кошти на загальну суму 10 000,00 грн.. Відповідач зобов'язаний був виготовити товар та повідомити про готовність до його відвантаження до 28.10.2014 року. Однак, у порушення умов договору відповідачем зобов'язання не виконано, товар не виготовлено та не повідомлено про готовність до його відвантаження. 05.01.2015 року на адресу відповідача направлено претензію №56 від 31.12.2014 року з вимогою повернути кошти, однак, претензія залишена без задоволення. [PERSON] як фізична особа-підприємець 15.01.2015 року припинив підприємницьку діяльність, однак, згідно правової позиції Верховного Суду України (постанова від 04.12.2013 року у справі №6-125цс13) зобов'язання за укладеним договором не припинені і відповідач як фізична особа не перестав існувати. У судове засідання представник позивача не з'явився. Згідно поданої заяви просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.18). Відповідач у судове засідання не з'явився, згідно поданої заяви просить розглянути справу у його відсутність, позов визнає в повному обсязі (а.с.20). Дослідивши матеріали справи, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Встановлено, що 13.10.2014 року між сторонами укладений договір № 13/10-Пм на постачання пиломатеріалів (а.с.3-6). Позивач зобов'язання щодо оплати коштів за договором виконав, що підтверджується копією платіжного доручення №233 від 13.10.2014 року, згідно якого була сплачена попередня плата за товар згідно договору №13/10-Пм від 13.10.2014 року у сумі 5 000,00 грн. (а.с.7) та копією платіжного доручення №242 від 17.10.2014 року, згідно якого була сплачена попередня плата за товар згідно договору №13/10-Пм від 13.10.2014 року у сумі 5 000,00 грн. (а.с.8). Як вбачається з претензії вих.№56 від 31.12.2014 року (а.с.9) Товариство з обмеженою відповідальністю "Нур" вимагало повернути перераховані кошти на виконання вимог договору в сумі 10 000,00 грн. у зв'язку з простроченням відповідачем взятого зобов'язання. Згідно ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне зобов'язання). Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки відповідач визнав позовні вимоги повністю, таке визнання не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому є підстави для задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved