Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

02.02.2021 позивач звернувся в суд з позовом в якому просить визнати недійсним договір №3594008078/257846 від 05.03.2020, укладений між ним та відповідачем. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вказаний договір ним не було підписано, адже фінансову послугу йому було надано шляхом обрання форми укладення договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи. Вказаний договір не прирівнюється до договору укладеного в письмовій формі, так як порядок акцептування пропозиції відповідачем не відповідає Закону України «Про електронну комерцію». Позивач вважає,що вказаний договір повинен бути підписаний в письмовій формі. Також відповідач письмово не повідомив позивача про всю необхідну інформацію щодо умов договору. В оспорюваному договорі не вказана ціна договору та сукупна вартість споживчого кредиту. Нарахування та сплату неустойки вважає завищеною, такою що не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності. Стверджує,що відповідачем введено його в оману на рахунок відсоткової ставки, яка є непомірно великою. Враховуючи вищевказане, позивач просить визнати договір недійсним. Ухвалою від 03.02.2021 року в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін на 01.03.2021 року, встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, пред`явлення зустрічного позову. Також позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. Дана ухвала надсилалась сторонам по справі. Крім цього, ухвалою суду від 03.02.2021 задоволено клопотання позивача про витребування доказів відповідача, а саме: екземпляр договору позики №359400807846 від 05.03.2020. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило. Позивач подав заяву про розгляд справи без його участі. 23.02.2021 представник позивача за довіреністю подав до суду відзив на позовну заяву, в якій просить у позові відмовити повністю, розгляд справи проводи без участі представника відповідача. Свої вимоги мотивує тим, що в мережі інтернет відповідач має офіційну сторінку на сайті www.gofingo.com.ua, де розміщена інформація про підприємництво, скановані копії правовстановлюючих документів,фінансові звіти про діяльність підприємства та пропозиції щодо видач кредитів з правилами їх отримання та повернення. Клієнт здійснює оформлення кредиту шляхом заповнення заявки. При підписанні документів на телефонний номер клієнта направляється повідомлення з одноразовим ідентифікатором у вигляді коду, який клієнт зобов`язується ввести на веб-сторінці. У разі прийняття пропозиції про отримання кредиту клієнт ознайомлюється з індивідуальною частиною договору за допомогою отримання одноразового ідентифікатора. Позивач, заповнюючи заявку, надав відповідачу необхідні свої дані, виконав всі вимоги, приєднався до умов публічного договору. Крім цього, відповідач стверджує, що примірний договір та Публічна пропозиція, які розміщені на сайті відповідача містять всі умови кредитування, зокрема інформацію про те, що за користування кредитом клієнт сплачує товариству 675,25% річних від суми кредиту в розрахунку 1,85% на добу. Також відповідач зазначає, що на правовідносини, які склались не поширюється дія Закону України «Про споживче кредитування», оскільки кредитний договір укладався строком до одного місяця, а розмір кредитування не перевищує однієї мінімальної заробітної плати. В судове засідання позивач не з`явився, подав заяву про розгляд справ без його участі та участі представника. Відповідно до ч. 5 ст.\~279\~ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши та давши належну оцінку зібраним по справі доказам, дійшов наступних висновків. У відповідності до ст.ст. 12,13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що на офіційному сайті ТОВ «ГОУФІНГОУ» в мережі Інтернет розміщено «Правила надання коштів, в тому числі на умовах фінансового кредиту Товариства з обмеженою відповідальністю «ГОУФІНГОУ» та Публічна пропозиція Товариства з Обмеженою відповідальністю «ГОУФІНГОУ» на укладення договору про надання фінансового кредиту. Відповідно до п.1.4 Публічної пропозиції клієнт, виконуючи дії передбачені даною офертою, зокрема шляхом подання заявки на сайті товариства за адресою www.gofingo.com.ua, виражає свій намір отримати фінансовий кредит та акцептує пропозицію товариства, приєднуючись до договору в цілому в відповідності до вимог статті 634 ЦКУ. Відповідно до п.1.6 індивідуальної частини договору №3594008078/257846 від 05.03.2020 невід`ємною частиною договору є Публічна пропозиція товариства на укладення договору про надання фінансового кредиту за допомогою електронних засобів,, яка розміщена на офіційному сайті товариства. Як вбачається з п.1 індивідуальної частини договору №3594008078/257846 від 05.03.2020 ТзОВ «ГОУФІНГОУ» надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 3000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договором. Кредит надається строком на 30 днів, до 03.04.2020, строк дії договору 30 днів. За користування кредитом клієнт сплачує товариству 675,25% річних від суми кредиту в розрахунку 1,85% на добу. Згідноп.2.2 Публічної пропозиції клієнт обирає персональний логін і пароль для входу в особистий кабінет. При підписанні документів на телефонний номер клієнта направляється повідомлення з одноразовим ідентифікатором у вигляді коду, який клієнт зобов`язаний ввести на веб-сторінці (електронний підпис одноразовим ідентифікатором). Електронний підпис одноразовим ідентифікатором як аналог власноручного підпису є підтвердженням особи клієнта. Грошові кошти відповідач позивачеві надав, про що свідчить інформаційна довідка №130/02 від 15.02.2021. Згідно з роз`ясненнями, що викладені в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам необхідно враховувати, що згідно зі статтями 4,10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК України та іншим нормативно-правовим актам. Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Також, відповідно до роз`яснень, які містяться в п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини якщо їх недійсність встановлена законом та оспорювані якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом. Положення ч.2 ст.215 ЦК України щодо підстав нікчемності правочинів є імперативними. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.202 ЦК України ). По своїй суті правочин це вольовий акт і цим відрізняється від подій, що відбуваються незалежно від волі людини. Як встановлено в ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно положень ст.204 ЦК України (презумпція правомірності правочину), правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно зі ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Так, стаття 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до положень ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію). Згідно п.6.1 оскаржуваного договору цей договір складений українською мовою, підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Отже, сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та товариством в якості підпису позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис. А тому доводи позивача про те, що укладений договір ним не підписаний, суд визнає необґрунтованими. Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» встановила, що у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) умови дострокового розірвання договору; 7) інші умови, визначені законодавством. Зі змісту оспорюваного кредитного договору № 3594008078/257846 від 05.03.2020 року вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Позичальник [PERSON] погодився на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить його заявка до ТзОВ «ГОУФІНГОУ» та підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Згідно ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Стаття 19 Закону встановлює, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Оскільки в ході розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про невідповідність умов кредитного договору № 3594008078/257846 від 05.03.2020 вимогам законодавства та про несправедливість його умов, так як доводи позивача про ненадання повної інформації щодо умов та настання ризиків при укладенні договору та нечесну підприємницьку практику ґрунтуються виключно на його поясненнях і спростовуються самим змістом договору. Доводи позивача про те, що кредитний договір № 3594008078/257846 від 05.03.2020 року було укладено з порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів», так як перед його укладенням, всупереч частині 2 статті 11, позичальнику не було повідомлено в письмовому вигляді про кредитні умови, суд вважає безпідставними, так як в додатку до договору про надання кредиту передбачено графік розрахунків та орієнтовну сукупну вартість кредиту. Вказаний додаток, як і договір було підписано позивачем за допомогою електронного підпису. Крім цього, відповідно до п.6.8 оскаржуваного договору підписанням цього договору клієнт підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту товариства. Вказані Правила надання грошових коштів у позику перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на офіційному сайті. З огляду на викладене, суд вважає необґрунтованими доводи позивача про те, що перед укладенням договору він не був ознайомлений з усією інформацією про умови кредитування, як того вимагає ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки, звернувшись до ТОВ «ГОУФІНГОУ» із заявкою на отримання кредиту та, підписавши договір, позивач засвідчив той факт, що він обізнаний з правилами і умовами кредитування. Крім цього, відповідно до п.1.7 та п.6.6 договору клієнт підтверджує, що усвідомлює, що на правовідносини за цим договором не розповсюджується дія Закону України «Про споживче кредитування», а тому покликання позивача на вказаний закон є безпідставним. Крім цього, п.2 договору встановлена відповідальність сторін, зокрема і розмір пені у разі порушення позичальником своїх зобов`язань. Законом України «Про захист прав споживачів» передбачено право споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом 14 днів з моменту отримання копії примірника договору, проте реалізація вказаного права споживача і припинення дії кредитного договору можлива при дотриманні споживачем трьох умов, передбачених законом, а саме: подача письмового повідомлення кредитодавцю про відмову від кредитного договору в строки, встановлені законом; одночасного/разом з відкликанням згоди/ повернення виданого кредиту або отриманого товару по договору; сплати нарахованих процентів, які були нараховані банком за весь час користування грошовими коштами. Проте, позивач правом споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом чотирнадцяти днів з моменту отримання копії примірника договору не скористався. Інших переконливих та істотних доводів щодо несправедливості умов кредитного договору № 3594008078/257846 від 05.03.2020 року існування суттєвого дисбалансу між договірними правами і обов`язками сторін на шкоду споживачеві, позивачем не наведено. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч.ч.1,2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ч. 3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, суд не вбачає підстав для визнання недійсним спірного кредитного договору. Позивач добровільно звернувся до відповідача за позикою, заповнив свої дані, підписав договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Крім цього, з позовної заяви вбачається, що сам факт укладення договору з відповідачем позивач не заперечує. З урахуванням викладених обставин, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову [PERSON] до ТОВ «ГОУФІНГОУ» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору.

Outcome: dismissed