Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. [PERSON] (надалі за текстом Позивач) звернувся до суду з позовом до звернувся до Комунальної неприбуткової установи «Міська лікарня №7» Запорізької міської ради (надалі за текстом Відповідач) про стягнення невиплаченої компенсації за невикористану відпустку. Позовні вимоги обґрунтовано наступним. Позивач, перебував у трудових відносинах з відповідачем з 22.11.2019 по 26.02.2020. На підставі заяви позивача від 26.02.2020 його було звільнено на підставі п.3 ст.38 КЗпП України. Як зазначає позивач, відповідач не ознайомив його з наказом про звільнення, не провів зі ним повного розрахунку щодо компенсації за невикористану відпустку у зв`язку з припиненням трудового договору на підставі ч.3 ст. 38 КЗПП, в порушення ст. ст. 47, 116 КЗПП України, та в день його звільнення не надав письмового підтвердження нарахованих до виплати сум та не здійснив остаточно повного розрахунку з позивачем. Заборгованість відповідача перед позивачем з компенсації за невикористану відпустку за 6 днів відпустки складає 1200,00 грн. з розрахунку проведеного позивачем з форми ОК-5 від 21.01.2021, яка видана Вознесенівським відділенням Пенсійного фонду України. Таким чином борг за невикористану відпустку становить 200 грн. х 6 = 1200 грн. З посиланням на вимоги ст.115-116, 223 КЗпП України позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь 1200,00 грн. невиплаченої при звільненні компенсації за невикористану відпустку. 12.04.2021 на адресу суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, у якому представник відповідача просить провадження закрити оскільки у березні 2020 року позивач [PERSON] звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом про стягнення невиплаченої вихідної допомоги при звільнені, відповідач КНП «Міська лікарня №7» ЗМР. У процесі розгляду справи відповідачем був наданий розрахунок та проведена оплата, у тому числі за невикористану щорічну відпустку у сумі 452,34 грн. 34 коп., позивачем, що підтверджується матеріалами справи № 335/2070/20 та не спростовано позивачем. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18.08.2020 позовні вимоги [PERSON] до КНП «Міська лікарня №7» ЗМР про стягнення невиплаченої при звільненні вихідної допомоги - залишені без задоволення. Постановою Запорізького апеляційного суду від 01.12.2020 рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18.08.2021 по справі № 335/2070/20 залишено без змін. З посиланням на ст.255 ЦПК України відповідач просить провадження у справі закрити. 01.10.2021 на адресу суду позивач звернувся з заявою про уточнення позовних вимог, за змістом заява про зменшення позовних вимог, у якій посилається не те, що після надання відповідачем пояснень та розрахунків по виплаченій заробітній платі, в матеріали справи, позивачем виявленні помилки в його розрахунках. Так, у наданому відповідачем в матеріали справи «Розшифровки розрахунку відпускних № 152 дата розрахунку 11.03.20» за грудень 2019 року помилково вказана сума 2086,50 гривен, що й привело до невірного розрахунку. Така ж сума вказана і в розрахунковому листку [PERSON] за грудень. При цьому відповідач не взяв до уваги те, що відповідно наказу директорки лікарні за № 134к/тр. від 26.02.2020 додатково донараховано за грудень 375,23 гривень, про що сам керівник відповідача вказує у поясненнях від 07.07.2020. Таким чином, нарахована заробітна плата за грудень становить 2086,50 + 375,23 = 2461,73 грн. А невірно розрахована база для нарахування середньої зарплати грудень + січень 2020 року становить 2461,73+2361=4822,31 грн., а не вказані відповідачем 4448 грн. Відповідно середньоденна заробітна плата для розрахунку відпустки складає 4822,31 грн. / 59 днів = 81,74 грн. а середньоденна для виплати затримки розрахунку при звільненні по Порядку 100 становить 4822,31 грн. / 42 (робочі дні) = 114,84 грн. Відповідно за 34 днів затримки розрахунку треба було нарахувати суму 114,84 грн. х 34дн.= 3904,52 грн., а не 3600,60 грн., як виплатив відповідач при його варіанті. Різниця становить - 303,92 грн. Компенсація за 6 днів відпуски таким чином становить: 81,74 грн. х 6 дн. = 508,26 грн., а не 452 грн. як нарахував відповідач. Різниця становить -38,16. Вихідна допомога за три місяці 4882,13 /2x4 7323,25 грн., а не 4855.50 грн. З вказаного розрахунку загальна сума заборгованості на 11.04.2020, коли на думку відповідача, останній, провів кінцевий розрахунок компенсації за відпустку і затримку кінцевого розрахунку (без врахування вихідної допомоги) становить 38,16 + 303,92 = 342,08 грн. Уточнивши позов, позивач просив стягнути з відповідача недоплачену ним суму станом на 13.04.2020 заборгованість за невикористану відпустку у загальній сумі 432,06 грн. Згідно ч.2 ст.174 ЦПК України заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Інших заяв по суті від сторін не надходило. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 11.03.2021 відкрито провадження\~у справі в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання з повідомленням сторін. Позиція сторін по справі, заяви (клопотання) учасників справи. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог та просив суд позов задовольнити, стягнути з відповідача заборгованість за невикористану відпустку за 6 днів у розмірі 432,06 грн. Представник відповідача у судовому засідання проти задоволення позову заперечувала та зазначила, що всі належні виплати при звільненні [PERSON] виплачені. Суд, заслухавши думку учасників судового засідання, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено, що [PERSON] з 20 листопада 2019 року перебував у трудових відносинах з КНУ «Міська лікарня №7» Запорізької міської ради, на посаді 0,5 ставки юрисконсульта адміністративно-управлінського підрозділу, з окладом 2958 грн., що підтверджується наказом №892/к/тр від 19 листопада 2019 року (а.с. 11). Наказом №134 від 26 лютого 2020 року [PERSON] було звільнено, на підставі п. 3ст.38КЗпП України з 26 лютого 2020 року (а.с. 12). В матеріалах справи міститься копія розрахункового листа, з якого вбачається, що відповідачем у квітні 2020 року проведено розрахунок, відповідно до якого позивачу нараховано заробітну плату за 8 робочих днів за листопад 2019 року у сумі 794,86 грн., нараховано компенсацію за несвоєчасно виплачену вихідну допомогу в розмірі середнього заробітну за 34 дні у розмірі 3600,60 грн. та вихідну допомогу при звільнені у розмірі 4855,50 грн. (а.с.13). Окрім того, в матеріалах справи міститься розшифровка розрахунку відпустки [PERSON] №152 від 11.03.2020, згідно якого при розрахунку використані наступні дані: за грудень 2019 року відпрацьовано 30 днів та нараховано 2086,50 грн., за січень 2020 року відпрацьовано 29 днів та нараховано 2361,50 грн., усього нараховано 4448,00 грн. за 59 відпрацьованих днів. Середня заробітна плата за день 75,39 грн. (а.с.43). З розрахункового листка за березень 2020 року вбачається, що [PERSON] нараховано: основна заробітна плата за 12 місяць у розмірі 192,18 грн.; основна зарплата мінус 3 дні за 2 місяць у розмірі (мінус) 242,77 грн., основна зарплата мінус 80 годин за 2 місяць у розмір (мінус) 294,50 грн.; доплата до мінімальної заробітної плати у розмірі 183,05 грн.; компенсація відпустки за 6 днів у розмірі 452,34 грн., а разом нараховано 290,30 грн.. З урахуванням утриманих податків та зборів сум до виплати 230,80 грн. Сума у розмірі 230,80 грн. перерахована [PERSON] 26.03.2020, що підтверджується випискою по особовому рахунку (а.с.44). Як підставу звернення до суду з позовом позивач зазначає те, що сума компенсації за невикористану відпустку обрахована невірно, оскільки відповідачем невірно розрахована середня заробітна плата за грудень 2019 року січень 2020 року. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Згідно зі статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтею 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно зі статтею 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки. Статтею 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно зі статтею 27 Закону України "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Для обчислення пенсій середня заробітна плата визначається відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення". Згідно пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок № 100), що діяв на час виникнення спірних правовідносин, Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця або фізичної особи, які в межах трудових відносин використовують працю найманих працівників, менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. Якщо працівника прийнято (оформлено) на роботу не з першого числа місяця, проте дата прийняття на роботу є першим робочим днем місяця, то цей місяць враховується до розрахункового періоду як повний місяць. У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно із пунктом 5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно із пунктом 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. При обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Посилання позивача,\~що середній\~заробіток за\~повних два\~місяці,\~що передували\~звільненню (грудень\~2019\~року \~січень 2020\~року)\~розраховано невірно\~судом відхиляються,\~з оглядом\~на наступне. Згідно\~ст.81 ЦПК України,\~\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно\~ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26.06.2008 року, принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає (рішення у справі «Краска проти Швейцарії»). У контексті положень одного із основоположних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності сторін вирішальним фактором є те, що сам суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це - обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. Так, на підтвердження своїх доводів щодо невірного обрахунку середнього заробітку позивачем у якості доказів надано власний розрахунок, інших доказів, які б містили підтвердження розміру середнього заробітку за грудень 2019 року січень 2020 року позивачем не надано. Разом з тим, Відповідачем суду надано у якості доказів розрахункові листи, розшифровку розрахунку відпустки, що спростовують твердження Позивача щодо невірного обрахунку середнього заробітку. Також суд приймає до уваги, що організація обліку нарахування та виплати заробітної плати відображається в документах бухгалтерського обліку та податкової звітності. Так, обов`язок платників податків вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів встановлено пп.\~44.1\~ст.\~44 Податкового кодексу України. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій відповідно до\~ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Отже, Відповідачем суду надані належні та допустимі докази, що підтверджують розмір середнього заробітку з якого розраховано сума компенсації за невикористану відпустку. Окрім того, суд приймає до уваги, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18.08.2020 та постановою Запорізького апеляційного суду від 01.12.2020 у справі за позовом [PERSON] до КНП «Міська лікарня №7» ЗМР про стягнення невиплаченої при звільненні вихідної допомоги, встановлено, що «в матеріалах справи також міститься копія акту інспекційного вивідування (невиїзного інспектування) юридичної особи КНП «Міська лікарня № 7», яка використовує найману працю №ЗП9622/1993/АВ від 25 червня 2020 року. З вищезазначеного акту вбачається, що порушень порядку звільнення та розрахунку при звільненні працівника [PERSON] не встановлено». В силу ч.4 ст.82 ЦПК України вказані обставини доказуванню не підлягають. Оскільки доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а позивачем не доведено, що розмір середнього заробітку з якого відповідачем розраховано сума компенсації за невикористану відпустку є невірним та/або помилковим, а відтак не доведено, що має місце порушення його майнового права, а тому в задоволенні позову слід відмовити у зв`язку з недоведеністю та безпідставністю позовних вимог. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України судові витрати у справі слід віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed