Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-12 00:00:00

У листопаді 2018 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Дніпрокомунтранс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - [PERSON], Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА», про стягнення вартості відновлюваного ремонту пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля. В обґрунтування позову посилаючись на те, що 09.09.2018 у м. Дніпро по вул. Бєляєва, буд. 18, сталася дорожньо-транспортна пригода за участі вантажного автомобіля «Мерседес», державний номерний знак [NUMBER], який належить [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Дніпрокомунтранс», під управлінням [PERSON], та автомобіля «Хонда», державний номерний знак [NUMBER], що належить позивачу. Данні обставини встановлені та підтверджуються постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02.10.2018 про визнання [PERSON] винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбачено ст. 124 КУпАП та факт перебування останнього у трудових відносинах із відповідачем. Фактична вартість відновлювальних робіт пошкодженого автомобіля «Хонда», державний номерний знак [NUMBER], складає 44\~842 грн. Цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована страховою компанією «Оранта», на підставі полісу № АМ/7461797. У відповідності до вимог Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 27.11.2018 вищевказаною страховою компанією на поточний рахунок позивача було виплачено відшкодування в розмірі 22\~509,20 грн. Таким чином, позивач просила стягнути з відповідача різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в розмірі 22\~332,80 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн. та судовий збір. Ухвалою суду від 03 грудня 2018 року відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд за правилами загального позовного провадження (а.с.19). Ухвалою суду від 18 грудня 2018 року за клопотанням представника позивача [PERSON] витребувано докази, а саме - завірену належним чином копію матеріалів страхової справи №ОЦВ-18-04-11665 по факту ДТП, що мала місце 09.09.2018 в м. Дніпро з вини водія [PERSON] (страхувальник ТОВ «Дніпрокомунтранс», поліс АМ/7461797 від 21.06.2018) та копію автотоварознавчого дослідження (Звіту) на підставі якого була розрахована вартість матеріального збитку спричиненого потерпілому внаслідок пошкодження ТЗ «Хонда» д/н [NUMBER] (а.с.27). Ухвалою суду від 29 січня 2019 року закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до розгляду по суті на 13 лютого 2019 року (а.с.64). 13 лютого 2019 року справу розглянуто по суті та ухвалено рішення. В судове засідання позивач, будучи повідомлена належним чином про дату, час та місце судового розгляду, не зявилася. Представник позивача [PERSON] підтримав позов та просив його задовольнити з підстав викладених у ньому. Зокрема, пояснив, що 09 вересня 2018 року відбулася ДТП за участі автомобіля «Мерседес», державний номерний знак [NUMBER], який належить [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Дніпрокомунтранс», під управлінням [PERSON], та автомобіля «Хонда», державний номерний знак [NUMBER], що належить позивачу. Данні обставини встановлені та підтверджуються постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02.10.2018 про визнання [PERSON] винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбачено ст. 124 КУпАП. Крім того, даною постановою також встановлено факт того, що під час ДТП [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем. Також зазначив, що страхова компанія «Оранта» свій обовязок зі сплати страхового відшкодування виконала, позивачу було виплачено відшкодування у розмірі 22\~509,20 грн., яке розраховано як вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «Хонда», державний номерний знак [NUMBER], з урахуванням зносу та за вирахуванням франшизи та ПДВ. Оскільки позивачем витрачено на відновлюваний ремонт 44\~842 грн., а тому різниця відповідно до норм чинного законодавства підлягає стягненню з винної особи. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позову, підтримавши наданий письмовий відзив на позов (а.с.59). Зокрема зазначив, що ТОВ «Дніпрокомунтранс» є неналежним відповідачем по справі, оскільки постановою про адміністративне правопорушення встановлено вину водія [PERSON] в ДТП, проте не встановлено його вину у заподіянні позивачеві матеріальної шкоди. Також вказав, що страховою компанією «Оранта» до суду так і не надано копію автотоварознавчого дослідження (Звіту) та наголосив, що дану позовну заяву подано без надання жодного нового доказу, що свідчить про зловживання процесуальними правами зі сторони позивача. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився, про слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не сповістив. Представник третьої особи ПАТ «НАСК «Оранта» в судове засідання не зявився, про слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не сповістив. Вислухавши представника позивача [PERSON] та представника відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У справі Bellet v. France суд зазначив, що"стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Судом встановлено, що 09.09.2018 у м. Дніпро по вул. Бєляєва, буд. 18, сталася дорожньо-транспортна пригода за участі вантажного автомобіля «Мерседес», державний номерний знак [NUMBER], який належить [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Дніпрокомунтранс», під управлінням [PERSON], та автомобіля «Хонда», державний номерний знак [NUMBER], що належить позивачу [PERSON] Данні обставини встановлені та підтверджуються постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02.10.2018 про визнання [PERSON] винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбачено ст. 124 КУпАП (а.с. 6). Відповідно до ч.4 ст.\~82\~ЦПК України обставини встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, обставини дорожньо-транспортної пригоди та факти встановлені при розгляді адміністративної справи є преюдиціальними фактами при розгляді цивільної справи. Судом також встановлено, підтверджується вищезазначеною постановою по адміністративній справі і не заперечується сторонами по справі, що під час ДТП третя особа [PERSON] перебував у трудових відносинах з ТОВ «Дніпрокомунтранс». Дані обставини спростовують доводи представника відповідача [PERSON] щодо того, що ТОВ «Дніпрокомунтранс» є неналежним відповідачем по даній цивільній справі. Судом також встановлено та не заперечується сторонами по справі, що внаслідок ДТП автомобілю марки «Хонда Аккорд», державний номерний знак [NUMBER], який на праві власності належить [PERSON], завдано механічні пошкодження та заподіяні матеріальні збитки. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача, була застрахована ПАТ «НАСК «Оранта» на підставі полісу № АМ/7461797 (а.с.13 зв., 38). Страховиком ПАТ «НАСК «Оранта» визначено позивачу страхове відшкодування в сумі 22 509 грн. 20 коп. (а.с.13, 37-45). Відповідно до Акту виконаних робіт № ЧП00000554 від 25.10.2018, фактична вартість відновлювальних робіт пошкодженого автомобіля «Хонда», державний номерний знак [NUMBER], складає 44\~842 грн. (а.с.10, 11,12). За таких обставин, судом встановлено, що вартість майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини працівника відповідача, перевищує виплачений розмір страхового відшкодування, а тому підлягає стягненню з ТОВ «Дніпрокомінтранс» на користь позивача різницю між фактичним розміром понесених витрат та отриманим страховим відшкодуванням. Відповідно до положень ст. ст. 1187, 1188\~ЦК України шкода, яка завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, та відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно з ч. 2 ст.\~1187\~ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоровю, майну третьої особи. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ч. 1 ст.\~1172\~ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Аналіз норм ст. ст. 1167, 1172, 1187, 1188\~ЦК України дає підстави для висновку про те, що шкода, (в тому числі моральна), завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-108цс13). Крім того, з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. Суд не бере до уваги доводи представника відповідача щодо відсутності в матеріалах справи автотоварознавчого звіту, оскільки з документів, наданих страховою компанією «Оранта», вбачається, що автотоварознавче дослідження проведено і з урахуванням проведеного дослідження розраховано і виплачено суму страхового відшкодування (а.с.37). Відповідач в порушення ст.ст.12, 81 ЦПК України не спростував розмір завданої позивачу шкоди та не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень щодо розміру завданої шкоди, клопотань про призначення судової автотоварознавчої експертизи, не заявляв.\~ За таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Дніпрокомунтранс» на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 22\~332 грн. 80 коп. Щодо вимог про стягнення витрат на правову допомогу, то суд зазначає наступне. Згідно ч.1 ст.133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких згідно п.1 ч.3 цієї статті віднесено витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст.137\~ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно ч.3 ст.141\~ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Пунктом 4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. Договір про надання правової допомоги може вчинятися усно у випадках: 1) надання усних і письмових консультацій, роз'яснень із правових питань з подальшим записом про це в журналі та врученням клієнту документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди); 2) якщо клієнт невідкладно потребує надання правової допомоги, а укладення письмового договору за конкретних обставин є неможливим - з подальшим укладенням договору в письмовій формі протягом трьох днів, а якщо для цього існують об'єктивні перешкоди - у найближчий можливий строк. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Відповідно до ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем [PERSON] до позову надано - договір №08/11/18-1 від 08.11.2018 про надання правової допомоги, надано детальний розрахунок вартості адвокатського гонорару, квитанція АТ «КБ «Приватбанк» від 09.11.2018 послуг (а.с.15, 16, 17). З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача ТОВ «Дніпрокомунтранс» на користь позивача [PERSON] витрат на правничу допомогу в розмірі 5000 грн. та на виконання вимог ст.141 ЦПК України сплаченого судового збору в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved