Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-16 00:00:00

У липні 2015 року [PERSON] (далі позивач) звернулася до суду із вказаним позовом до [PERSON] сільської ради Миронівського району Київської області (далі відповідач), посилаючись на те, що 23 вересня 2014 померла її мати [PERSON] Після її смерті відкрилась спадщина на усі права та обовязки, що належали спадкодавиці на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті. Позивач, будучи єдиним спадкоємцем за заповітом [PERSON], у межах шестимісячного строку звернулася до Миронівської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте оформити спадщину і отримати свідоцтво про право на спадщину не має змоги, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на спадковий житловий будинок У звязку з цим вона змушена звернутися до суду та просить визнати за нею право власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди, що розташовані за адресою: Київська область, Миронівський район, с.Карапиші, вул.Набережна, 6, у порядку спадкування після смерті матері [PERSON], яка померла 23.09.2014. Позивач у судове засідання не зявилася, про час та день розгляду повідомлена належним чином, проте подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Миронівського району Київської області в судове \~засідання не зявився, до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позов ним визнається. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно зясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов\~ підлягає задоволенню. За правилами ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом відповідно до статті 1217 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.1 ст.1268 ЦК спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з частиною 1 статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов"язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобов"язання встановлено законодавством у звязку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєсстрації цього майна. У судовому засіданні встановлено, що 23.09.2014 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ОК № 318132, виданим 25.09.2014 виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Миронівського району Київської області /а.с. 6/. Позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті матері [PERSON], інші спадкоємці відсутні, що підтверджується матеріалами спадкової справи /а.с.9/. Після смерті [PERSON] залишилась спадщина у виді житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованих по вул. Набережній, 6, с.Карапиші, Миронівського району Київської області /а.с. 11-14/. Як вбачається із копії спадкової справи та листа державного нотаріуса, позивачем у встановлений законом строк було подано заяву про прийняття спадщини, проте в одержанні свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок їй було відмовлено у звязку із відсутністю права власності на спадковий житловий будинок /а.с. 10, 58/. Згідно із ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Встановлено, що будинок під номером 6, розташований по вулиці Набережній села Карапиші Миронівського району Київської області, був побудований у 1922 році на земельній ділянці, призначеній для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд. Будинок має затверджений КП КОР Білоцерківським МБТІ технічний паспорт, в якому не відображено, що будинок відноситься до категорії самовільних, зареєстрований в погосподарській книзі /а.с. 11-14/. Як вбачається з довідки КП КОР «Південне БТІ» №1125 від 23.10.14 року, станом на 01.01.2013 року право власності на житловий будинок №6 по вул. Набережній села Карапиші Миронівського району Київської області зареєстровано не було /а.с.15/. Згідно характеристики будинку, господарських будівель та споруд вказане домоволодіння складається з житлового будинку літера «А», загальною площею 53,20 м.кв., сарая літера «Б», загальною площею 13,20 м.кв., вбиральні літера «В» загальною площею 1,00 м.кв., огорожі №1-3 загальною площею 48,7 м.кв., колодязя - №4, загальною площею 8,00 м.кв. Як вбачається із довідки №920 від 02.07.2015, виданої виконкомом [PERSON] сільської ради Миронівського району Київської області згідно господарського запису №1805 в по господарській книзі №20, власником земельної ділянки розміром 0,45 га та житлового будинку по вул. Набережна, 6, с. Карапиші, Миронівського району, Київської області, являлася [PERSON] до дня її смерті 23.09.2014. Згідно інформації, викладеної в погосподарських книгах [PERSON] сільської ради Миронівського району Київської області за 2014 рік (а.с. 18), 1971-1973 роки (а.с. 19), 1967-1969 роки (а.с. 20), 1974-1976 роки (а.с. 21), 1980-1983 роки (а.с. 22), 2006-2010 роки (а.с. 23), 2001-2005 роки (а.с. 24), 1987-1990 роки (а.с. 25) головою двору, власником особового рахунку за адресою: вул. Набережна, 6, с.Карапиші Миронівського району Київської області значиться [PERSON], [INFO]. Відповідно до розділу ІІ вказаних погосподарських книг будівлі, що знаходяться в особистій власності господарства значиться житловий будинок 1922 року забудови, погосподарські будівлі 1972-1984 рр. забудови. Приймаючи до уваги вказаний доказ суд виходить із того, що погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Зідно п. 1 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затвердженого ЦСУ СССР 13 квітня 1979 року №112/5, документами погосподарського обліку є слідуючі документи, затверджені ЦСУ СССР, форми первісного обліку для сільських рад народних депутатів форма №1 Погосподарська книга. Відповідно п. 7 до Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затвердженого ЦСУ СССР 12 травня 1985 року № 5-24/26, дані книги погосподарського обліку використовуються, зокрема, обліку житлових будинків, що належать громадянам на праві приватної власності. Станом на 1922 рік (рік забудови будинку) в сільській місцевості державна реєстрація об'єктів нерухомості взагалі не передбачалася. В подальшому до компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. При визначенні правового режиму майна, стосовно якого розглядається спір, суд звертає увагу на те, що стосовно будинків, які в сільській місцевості було побудовано до 1985 року такий режим носить спеціальних характер. Зокрема, на виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Таким чином, на законодавчому рівні фактично було надано дозвіл на введення в експлуатацію узаконення усіх об'єктів житлового фонду, що до часу прийняття зазначених нормативно-правових актів були збудовані та перебували на праві особистої власності у громадян, проживаючих у сільській місцевості. Зазначене свідчить, що житловий будинок по вул. Набережна, 6, с. Карапиші Миронівського району Київської області, що належав [PERSON], [INFO], не відноситься до категорії самочинного будівництва. Таким чином факт належності спадкодавцю на праві власності житлового будинку з господарськими будівлями по вул. Набережна, 6, с. Карапиші Миронівського району Київської області підтверджений вищезазначеними письмовими доказами. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом. За правилами частини першої ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за заповітом відповідно до ст. 1217 ЦПК України. Відповідно до частини першої ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Оскільки, спадкодавець була власником нерухомого майна - будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться під №6 по вул. Набережній в с.Карапиші Миронівського району Київської області, то її спадкоємець має право на отримання вказаного нерухомого майна у спадщину. Відповідно до частини першою ст. 1268 ЦК спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з частиною першою ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов"язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобов"язання встановлено законодавством у звязку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєсстрації цього майна. Таким чином, судом встановлено, що право позивача на отримання спадщини порушено та таке право підлягає судовому захисту шляхом визнання права власності на спірне майно в порядку спадкування. На підставі\~ викладеного, статтей 328, 1216, 1218, 1233, 1268, 1270, 1296, 1297 ЦК України,

Outcome: approved