Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-22 00:00:00

02.02.2021 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернулась позивач [PERSON] з позовом до відповідача [PERSON] , і просить суд змінити розмір аліментів, що стягуються за рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 31.05.2012 року з [PERSON] , на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходів) до 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 07.05.2010 року позивач та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб. Від спільного подружнього життя сторони мають дитину - [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя з відповідачем не склалося, шлюб був розірваний на підставі рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 15.10.2013 року. Після розірвання шлюбу позивач залишила собі шлюбне прізвище « [PERSON] ». Позивач вказує, що від колишнього чоловіка, на підставі рішення Жовтневого районного суду міста Харкова, цивільна справа № 2012/3403/2012 від 31.05.2012 року, вона отримує аліменти в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходів), починаючи з 10.04.2012 року і до досягнення донькою повнолітнього віку. На теперішній час позивач перебуває у офіційному шлюбі з іншим чоловіком, після державної реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище « [PERSON] ». Від даного шлюбу вони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що на даний час вона не працює, оскільки доглядає свою неповнолітню дитину, перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення у Дергачівському районі, де отримує щомісячну одноразову державну соціальну допомогу при народженні дитини. Її загальний дохід за період з червня 2020 року по грудень 2020 року склав 6020 грн. Коштів, які вона отримує, не вистачає ні для сплати комунальних платежів, ні для забезпечення мінімального харчування, необхідного для підтримання життєдіяльності її та її неповнолітніх дітей. При цьому позивач не може в повній мірі забезпечити себе та своїх неповнолітніх дітей необхідним одягом, належним харчуванням та лікуванням. При цьому сам відповідач, окрім сплати аліментів в розмірі 1000 гривень, добровільно іншої матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, хоча має таку можливість. В даний час, сплата відповідачем аліментів не відповідає в дійсним витратам на утримання спільної неповнолітньої дитини. У зв`язку з викладеним, позивач вимушена звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 19.04.2021 року прийнято позов до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру аліментів. Призначено судове засідання. 17.05.2021 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшла «відповідь на позовну заяву», яка фактично є відзивом і містить заперечення на позов, в яких відповідач зазначає, що не погоджується з позовом його колишньої дружини [PERSON] , оскільки він є платником аліментів ще по одній справі за номером № 2-2399/11 року. На теперішній час відповідач перебуває у офіційному шлюбі з іншою жінкою. Від даного шлюбу вони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Крім того зазначає, що на даний час він є безробітним. У судовому засіданні 23.06.2021 року позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на викладені у позові обставини. Позивач підтвердила, що перебуває у зареєстрованому шлюбі, проживає разом з чоловіком і батьком її другої дитини, який також має ще двох дітей від іншого шлюбу. Також позивач визнала, що отримує на даний час аліменти від відповідача приблизно в сумі 1200 грн. на місяць. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав письмові заперечення проти позову, про причини неявки суд не повідомив, у зв`язку з чим на підставі положень ст. 223 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача. Суд, заслухавши вступне слово учасників справи, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис №180 та підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданим 27.09.2011 року. Батьками дитини зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9). Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 31.05.2012 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходів), починаючи з 10 квітня 2012 року і до досягнення донькою повнолітнього віку. Стягнуто з [PERSON] судовий збір на користь держави у розмірі 214 грн. 60 коп. (а.с. 11). Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 15.10.2013 року позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу задоволено. Розірвано шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований 07 травня 2010 року у Дзержинському відділі реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис №171. Після реєстрації розірвання шлюбу прізвище позивача [PERSON] вирішено залишити без змін « [PERSON] » (а.с.10). 20.06.2017 року [PERSON] , [INFO] , уклала шлюб з [PERSON] , [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис №27 та підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим 20.06.2017 року. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] » (а.с.12). [PERSON] народився [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис №01 та підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 02.01.2020 року. Батьками дитини зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.13). Згідно з копією довідки про склад сім`ї, виданою 21.12.2020 року Солоницівською селищною радою, за адресою: [ADDRESS] проживають [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Зазначено, що дитина мешкає разом з матір`ю за вказаною адресою без реєстрації на підставі акту депутата (а.с. 14). Разом з тим позивач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується даними паспорту. Позивач [PERSON] перебуває на обліку в УПСЗН в Дергачівському районі та отримує одноразову допомогу при народженні дитини у розмірі 860,00 грн., що підтверджується відповідною довідкою від 17.12.2020 року (а.с. 15). 11.12.2015 року відповідач [PERSON] , [INFO] , уклав шлюб з [PERSON] , [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис №245 та підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 11.12.2015 року. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] » (а.с.30). У [PERSON] та його дружини [PERSON] , [INFO] , народилася дитина [PERSON] , [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис №77 та підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.31). Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~ суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~цим Кодексом. Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того,\~стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини; 2)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з\~ч.\~2\~ст.\~182\~СК України\~розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.3 ст. 182 СК України мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частиною 1 ст. 183 СК України\~передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Законом України «Про Державний бюджет на 2021 рік»\~встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 років: з 01 січня пo 30 червня 2 395,00 грн., з 01 липня пo 30 листопада 2 510,00 грн., з 01 грудня по 31 грудня 2\~618,00 грн. Таким чином, на даний час розмір аліментів на дитину не може бути меншим, ніж 1\~197,50 грн. Відповідно до ч.1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Позивач [PERSON] , всупереч вимогам ст.ст. 12, 81 ЦК України, в судовому засіданні на підставі належних доказів не довела наявність обставин, передбачених статтею 192 СК України, які могли б стати підставою для перегляду визначеного судом розміру аліментів і їх збільшення, в тому числі позивачем не доведено наявність у відповідача, який має трьох неповнолітніх дітей, матеріальної можливості сплачувати аліменти в більшому розмірі ніж 1/6 частина від його заробітку (доходу). При цьому лише та обставина, що у позивача народилась дитина в іншому шлюбі і позивач знаходиться у декретній відпустці та отримує державну допомогу на дитину, не може бути підставою для збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. З огляду на вищевикладене суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову, у зв`язку з його необґрунтованістю та недоведеністю. Згідно з ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, суд вважає за необхідне судові витрати у вигляді судового збору на підставі ст. 141 ЦПК України компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, враховуючи, що позивач при зверненні з позовом звільнена від сплати судового збору на підставі закону, а стягненню з відповідача такі витрати не підлягають.

Outcome: dismissed