Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-29 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідачів: Позивач звернувсь до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] , Коростишівська міська рада про визнання недійсним державного акта на земельну ділянку та свідоцтва на право на спадщину за законом. В обгрунтування позовних вимог вказав, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , який мав у своїй власності частину житлового будинку та був співвласником земельної ділянки, які знаходяться по [ADDRESS] . Вказане майно успадкували в рівних частинах батькова мама (баба позивача) [PERSON] , позивач та його сестра - [PERSON] . В подальшому після смерті баби право власності на успадковане майно [PERSON] перейшло до [PERSON] , яка згодом продала його позивачу, що підтверджується договором купівлі - продажу частини квартири від 18.11.2005. В грудні 2017 позивач домовився з сестрою про купівлю її частки батькового майна, для реалізації чого ними були подані нотаріусу правовстановлюючі документи , серед яких і свідоцтво про право власності на земельну ділянку від 13.10.2003 р. та державний акт на право власності на земельну ділянку. Розглянувши документи нотаріус внесла зміни у свідоцтво про право на спадщину в частині спадкування земельної ділянки , а саме дописала, що до складу спадкового майна входить лише ј частка земельної ділянки площею 0,0656 га( до виправлення успадковувалась вся земельна ділянки вказаною площею). Співвласники земельної ділянки є відповідачі по справі. При видачі державного акта на право власності на земельну ділянку були порушені норми законодавства. В спірному державному акті вказано, що він виданий на підставі рішення ІХ сесії ХХІV скликання Коростишівської міської ради від 24.07.2003 року. Як свідчить зміст рішення, ним був встановлений остаточний розмір площ земельних ділянок, переданих у приватну власність громадянам, зокрема площа передана [PERSON] та відповідачам в розмірі 656 м.кв. Надання самої земельної ділянки у власність відбулось згідно рішення виконкому Коростишівської міської ради від 26.12.2001 р. № 565, в якому зазначено, що присадибна земельна ділянка передається цим особам у спільну сумісну власність. Проте зазначивши у спірному державному акті розмір часток інших співвласників земельної ділянки, державний орган допустив помилку, внаслідок якої був виданий правовстановлюючий документ, що не відповідає суті рішення органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність. Неналежне оформлення (невірне відображення ) виду спільної власності співвласників земельної ділянки в оскарженому державному акті на право власності на земельну ділянку унеможливлюють оформлення позивачем спадщини в реальному обсязі після смерті батька. Замість спільної сумісної власності за батьком позивача, була зареєстрована спільна часткова власність, що не відповідає умовам передання земельної ділянки, зазначеним в рішенні виконкому Коростишівської міської ради від 26.12.2001 року № 565 та терміну «спільна сумісна власність». Правовстановлюючий документ виданий 13.10.2003р, після смерті [PERSON] який помер [INFO] . В червні місяці 2018 року позивач звернувся до Відділу Держгеокадастру в Коростишівському районі із заявою про внесення змін в Державний земельний кадастр про земельну ділянку щодо визначення часток у спільній власність кожного із співвласників, однак отримав відповідь щодо неможливості внесення відповідних змін. Оскільки визнанню недійсним підлягає державний акт на право власності на земельну ділянку, як правовстановлюючий документ на ім`я спадкодавця, необхідно визнати недійсним і свідоцтво про право на спадщину, видане нотаріусом при оформлені спадкових прав на земельну ділянку. А тому позивач просить визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, серія ЖТ № 106494 виданий на ім`я [PERSON] та скасувати державну реєстрація цього акта в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 81, визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 23.10.2003 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] , а в подальшому його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві та просили їх задовольнити. Представник Головного управління Держгеокадастру у Житомирської області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. На адресу суду направили заяву про розгляд справи без їх участі, в матеріалах справи міститься відзив, відповідно до якого, позовні вимоги не визнають та просять відмовити у їх задоволені. В обґрунтування відзиву вказали, що державний акт серія ЖТ № 106494 виданий на підставі рішення Коростишівської міської ради 9 сесії 24 скликання від 24.07.2003 року, яким було встановлено остаточний розмір земельної ділянки. На даний час, Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області та його територіальні органи здійснюють державну реєстрацію земельних ділянок, а не прав на них. Позовні вимоги, щодо скасування свідоцтва про право на спадщину за законом до задоволення не підлягають, оскільки зміни до свідоцтва ( щодо частки землі ј) були внесені у 2017р., за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину. Нотаріус за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва на право на спадщину ( ст.1300 ЦК України). Спадкоємці були згідні з часткою та вірності правовстановлюючого документу. В судовому засіданні відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги не визнали, в їх задоволенні просили відмовити. Відповідно до письмового відзиву [PERSON] та пояснень в судовому засіданні вказали, що Державний акт на право власності на земельну ділянку видається на підставі рішення відповідного уповноваженого органу місцевого самоврядування або виконавчої влади. Саме тому, підстава та обґрунтованість скасування державного акта взаємозалежна із законністю рішення уповноваженого органу, на підставі якого було видано державний акт. Рішенням ІХ сесії ХХІV від 24.07.2003 встановлено остаточний розмір земельної ділянки, яка була передана громадянам за порядковим номером 10 та скасовано рішення виконкому № 565 від 26.12.2001р. Вимоги позивача спрямовані на позбавлення відповідачів права власності на земельну ділянку, яку вони набули відповідно до вимог законодавства. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав доводів позивача. В подальшому в судове засідання не з`явилась, про час та розгляд справи повідомлена належним чином, в матеріалах справи міститься заява щодо розгляду справи у її відсутність, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась про час та місце повідомлена належним чином, матеріали справи містять заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та не заперечує щодо їх задоволення. Третя особа Коростишівська міська рада у судове засідання свого представника не направили, про дату та час розгляд справи повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи. На адресу суду направили клопотання щодо розгляду справи без участі представника третьої особи, а рішення прийняти на розсуд суду. Процесуальні дії у справі: Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 08.08.2018 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 16.11.2018 року закрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Встановлені судом обставини: Рішенням виконавчого комітету Коростишівської міської ради від 26.12.2001 № 565 «Про перехід права користування та права власності на земельні ділянки при переході права власності на житло» у зв`язку з переходом права власності на частину житлового будинку по [ADDRESS], ( а саме квартири № 2 та 3) згідно свідоцтва на право власності на житло, передано у спільну сумісну власність присадибну земельну ділянку площею 731 м2 по [ADDRESS] гр. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та дозволено їм виготовлення державного акта на право приватної власності на землю ( а.с.11). З архівного витягу, рішення Коростишівської міської ради дев`ятої сесії двадцять четвертого скликання від 24.07.2003 "Про зміну площ земельних ділянок переданих у приватну власність" вбачається, що даним рішенням встановлено остаточний розмір площ земельних ділянок, переданих у приватну власність громадянам згідно додатку №1, 2 та пунктом 2 вказаного рішення вирішено вважати таким, що втратило чинність: рішення виконкому № 565 від 26.12.2001 (а.с.12). Відповідно до додатку №1 до рішення сесії Коростишівської міської ради у списку громадян міста Коростишева, яким передаються земельні ділянки у приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських приміщень (присадибна ділянка), зазначено: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , з загальною площею земельної ділянки 656 кв.м. (а.с.12 зворот). Вказане рішення прийнято на підставі технічних звітів по встановленню зовнішніх меж земельних ділянок та виготовленню державних актів на право приватної власності на землю вищевказаних громадян. З копії державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЖТ № 106494, вбачається, що він виданий на ім`я [PERSON] , на підставі рішення ІХ сеії ХХІV від 24.07.2003 з списком співвласників земельної ділянки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , з часткою у спільній власності ј, щодо земельної ділянки площею 0,0656 га, що розташована [ADDRESS] з цільовим призначення земельної ділянки для обслуговування житлового будинку і господарський будівель та зареєстрований у Коростишівському райвідділу земельних ресурсів 13.10.2003 р.( а.с. 7). [PERSON] помер [INFO] , і вказана обставина підтверджується копіє свідоцтва про смерть серії [NUMBER] ( а.с. 178). Спадкоємцями майна померлого [PERSON] є [PERSON] (мати), [PERSON] ( син, позивач у справі) та [PERSON] ( дочка, третя особа у справі [PERSON] ). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.10.2003 р. що видане державним нотаріусом Коростишівської державної нотаріальної контори у спадковій справі № 565/2002 - спадкове майно, на яке видано свідоцтво про право на спадщину за законом складалось з квартири № 2 та земельної ділянки площею 0,0656 га, [ADDRESS] ( а.с. 8). [PERSON] та позивач [PERSON] відповідно до заяв від 28.12.2017 ( а.с. 192,193 ) звернулись до Коростишівської державної нотаріальної контори з заявами щодо внесення змін до вищевказаного свідоцтва та в останньому міститься відмітка" Дописаному вірити слід читати :1/4(однієї четвертої) частки земельної ділянки площе 0,0656 га." ( а.с. 8,190). Відповідно до свідоцтва на право власності на житло № [NUMBER] від 07.04.1997, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної власності [PERSON] та членам його сім`ї [PERSON] , [PERSON] (а.с.159). Норми права, що підлягають застосуванню: У відповідності до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. В силу ст.14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські, районні та обласні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України та іншими законами. Пунктом 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що вирішення питань щодо врегулювання земельних відносин віднесено до виключної компетенції сільських, селищних, міських ради, які вирішується виключно на їх пленарних засіданнях. Згідно частини першої, другої, пункту «а» частини третьої статті 116 ЗК України (в редакції чинній на час видачі державного акту), громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян. п. 1.4. Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі , що затверджена Наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах № 43 від 04.05.1999р. ( чинною на час виникнення спірних правовідносин та видачі державного акта ) Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою видається на підставі рішення Верховної Ради України, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, обласної, районної, Київської і Севастопольської міських, міської, селищної, сільської ради, а на право власності на земельну ділянку - на підставі рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, районної, Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій, міської, селищної, сільської ради. ( Пункт 1.4 із змінами, внесеними згідно з Наказом Держкомзему N 27 ( z0181-00 ) від 29.02.2000 ). За п.1.16 вищевказаної Інструкції було передбачено, що технічна документація зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою включає: виписку з рішення відповідної ради або державної адміністрації про надання у постійне користування, передачу у власність або продаж земельної ділянки; заяву власника землі або землекористувача про складання державного акта; технічне завдання на розробку технічної документації зі складання державного акта; висновок державного органу земельних ресурсів Держкомзему України про наявні обмеження на використання земельної ділянки; висновок органу у справах будівництва і архітектури про наявні обмеження на використання земельної ділянки; журнал польових вимірювань; кадастровий план земельної ділянки, складений за результатами зйомки; збірний кадастровий план суміжних землевласників і землекористувачів; відомість обчислення площі земельної ділянки; відомість обробки теодолітного ходу та вирахування координат поворотних точок меж земельної ділянки; експлікація земельних угідь згідно з формою 6-зем. До технічної документації зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою обов`язково додається копія справи щодо підготовки рішення про передачу земельної ділянки у приватну власність чи надання у постійне користування, або копія справи щодо підготовки рішення про продаж земельної ділянки. ( Пункт 1.17 ). Роботи зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою виконуються в такій послідовності: підготовчі роботи; встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки та меж обмежень на використання земельної ділянки; складання кадастрового плану земельної ділянки; заповнення бланка державного акта, що передбачено п.2.1. вищевказаної Інструкції. Відповідно до ст. 112 ЦК УРСР ( в редакції 1963 р.на час виникнення спірних правовідносин) майно може належати на праві спільної власності двом або кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). Отже, спільна власність може бути двох видів: з визначенням часток учасників (часткова) і без визначення таких часток (сумісна сумісна). Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни набувають право власності із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, що передбачено ст. 126 ЗК України. Відповідно до ст. ст. 13, 76, 80, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України). Позиція та висновки суду за результатами розгляду справи: Зважаючи на вищевикладене, оскільки рішення Коростишівської міської ради № 565 від 26.12.2001 р. втратило чинність, позивачем не надано першочергових документів , що передували прийняттю рішення Коростишівської міської ради від 24.07.2003 , на підставі якого видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЖТ № 106494, технічної документації зі складання державного акта на право власності на спірну земельну ділянку, а тому суд дійшов до висновку, що обставини, на які посилається Позивач, як на підставу для задоволення його позовних вимог, не знайшли свого повного підтвердження в ході судового розгляду, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах по справі, які доводять наявність існування порушень з боку Відповідачів та підлягають відновленню в порядку встановленому законом. За вищевказаних обставин суд не вбачає і підстав для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.10.2003 р., а тому відмовляє у задоволенні позовних вимог і в цій частині. На підставі вищевказаного, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову. Не підлягають, відповідно до статті 141 ЦПК України, до подальшого розподілу понесені Позивачем судові витрати, оскільки в задоволенні позову відмовлено.

Outcome: dismissed