Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-19 00:00:00

01.03.2010 представник ВАТ КБ «Надра» звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 678 921, 61 грн., а також суму сплаченого судового збору у розмірі 1 700,00, а також суми сплаченої за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120,00 грн. Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 03.06.2010 позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства комерційний банк «Надра» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено в повному обсязі. Ухвалою Ленінського районного суду м.Харкова від 13.12.2017 було задоволено заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення від 03.06.2010, вищевказане рішення скасовано та справу призначено до судового розгляду. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву, в якій зазначив, що просить розглядати справу за його відсутності . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, жодних заяв на адресу суду не надав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, надав на адресу суду заяву в якій просив застосувати до позовних вимог строки позовної давності. Представник [PERSON], - [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала на адресу суду заяву в якій вказала, що відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, просить відмовити в задоволенні позову. Крім того просила розглянути вищевказану справу за її відсутності та відсутності [PERSON] Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 01.06.2007 між ПАТ «КБ «Надра» (правонаступник ВАТ КБ «Надра») та [PERSON] було укладено кредитний договір №6/4/26/2007/840-К/619. Відповідно до умов договору позивач надав відповідачу кредитні кошти у сумі 64 000 доларів США на строк до 28.05.2032 включно. Відсотки за користування кредитом розраховуються Банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 12,49% річних. Того ж дня між ПАТ «КБ «Надра» (правонаступник ВАТ КБ «Надра») та [PERSON] було укладено договір поруки № 6/4/26/2007/840-П/621, за умовами якого останній зобов'язався відповідати перед банком за кредитним договором №6/4/26/2007/840-К/619 в тому ж обсязі, що і [PERSON] до повного припинення всіх зобов'язань боржника за основним договором. Відповідно до п.3.3.1 Кредитного договору №6/4/26/2007/840-К/619 встановлено, що позичальник повертає Кредит та сплачує Банку платежі шляхом перерахування на рахунок №22334026057501 мінімально необхідного платежу у валюті Кредиту. Згідно з п.3.3.2 щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає 707,00 доларів США. Пунктом 3.3.3 вищевказаного кредитного договору встановлено, що позичальник вносить черговий мінімальний платіж, щомісячно до 28-го числа поточного місяця. Кінцевий термін повернення Кредиту - 28.05.2032 (п.3.3.4) Свої зобов'язання за Договором банку виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти шляхом видачі готівки на підставі заяви на видачу готівки №474 від 01.06.2007. (а.с. 14) Свої обов'язки відповідач не виконав, у зв'язку з чим відповідно до розрахунку заборгованості (а.с. 9-13) за відповідачем станом на 16.02.2010 рахується заборгованість за кредитним договором №6/4/26/2007/840-К/619 у розмірі 84 843,99 доларів США, що складає за курсом НБУ на дату складення розрахунку 678 921,61 грн, з яких: - сума заборгованості за кредитом у розмірі 63 856,12 доларів США, що за курсом НБУ складає 142959,97 грн.; - сума нарахованих відсотків за користування кредитом у розмірі 17865,53 доларів США, що за курсом НБУ складає 142 959,97 грн.; - сума пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитним договором у розмірі 3 122,34 доларів США, що за курсом НБУ складає 24 984,96 грн. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. За правилами ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, божник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16 якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Згідно статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя. Оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше визначеного числа кожного місяця, а за договором поруки відповідальність поручителя наступає з наступного дня за датою платежу, яка передбачена кредитним договором, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку або строку визначеного договором для пред'явлення вимог до поручителя. Відповідно до п. 5.2-5.3 вказаного договору поруки, договір вступає у силу з моменту його належного оформлення сторонами. Дія цього договору закінчується належним виконанням позичальником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору чи виконання поручителем своїх зобов'язань, згідно з умовами цього договору. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строк, після якого порука припиняється, а умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед Банком або повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань, не може розглядатися як установлений строк дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України. Умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника, не свідчать про те, що договором встановлено строк припинення поруки в розумінні ст.251, ч. 4 ст.559 ЦК України, тому у цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно, з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, викладених в постанові від 21.05.2012 року у справі № 6-68цс11, умови договору поруки про припинення поруки після повного виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором не може вважатися встановленим сторонами договору поруки строком припинення поруки. За таких обставин, порука на підставі ч. 4 статі 559 ЦК України припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, викладених в постанові від 21.05.2012 року у справі № 6-69цс11, у випадку невизнання кредитором права поручителя, передбаченого ч. 1ст. 559 ЦК України на припинення зобов'язання за договором поруки, таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України. При цьому звернення до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору. Термін «порука», застосований законодавцем у ч. 1 ст. 559 ЦК України, використовується в розумінні зобов'язального правовідношення поруки, з припиненням якого втрачає чинність договір поруки. Право поручителів не підлягає захисту шляхом припинення договору поруки, тобто за п. 7 ч. 2ст. 16 ЦК України,оскільки це суперечить положенням ч. 1ст. 559 цього Кодексу. Таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання поруки припиненою. Судом встановлено, що письмова вимога до поручителя про дострокове погашення кредиту направлена [PERSON], направлена банком 19.02.2010. (а.с.134-136). У 01.03.2010 відповідач звернувся до Ленінського районного суду м.Харкова з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором (цивільна справа № 2-1810/10). (а.с.1) З довідки-розрахунку, наданого банком, вбачається, що прострочена заборгованість за кредитним договором виникла починаючи з 06.11.2007, внаслідок чого, на підставі п.4.2.4 кредитного договору в ПАТ «КБ «Надра» виникло право пред'явлення вимоги про дострокове повернення коштів з 29.12.2007 (позичальник вносить черговий мінімальний платіж, визначений у п.3.3.2 цього договору, щомісячно до 28-го числа поточного місяця. Останній платіж був здійснений 06.11.2007). (а.с.9-13) Оскільки, строк дії поруки договором не визначено, відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, вимоги до поручителя могли бути заявлені у межах шести місяців від дня настання строку виконання зобов'язання, забезпеченого порукою. У даному випадку шестимісячний строк сплинув 29.06.2008. Із матеріалів цивільної справи №2-1810/10ц вбачається, що 19.02.2010 банк направив письмову вимогу до поручителя про дострокове погашення кредиту, а 01.03.2010 звернувся із позовом про стягнення заборгованості за договором кредиту до боржника та поручителя. Таким чином, письмова вимога до поручителя про дострокове погашення кредиту направлена банком після закінчення строку дії поруки, що є підставою для визнання поруки припиненою. За таких обставин, суд дійшов до висновку, що дія поруки по зобов'язанню за кредитним договором №6/4/26/2007/840-К/619 припинилася. Отже, рішення в частині солідарного стягнення заборгованості з [PERSON], [PERSON] не відповідає вимогам закону. Що стосується вимоги щодо стягнення пені в іноземній валюті, суд зазначає наступне. відповідно до статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із частиною першою статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частина третя статті 533 ЦК України). Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України. Відповідно до статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань»). Отже, максимальний розмір пені пов'язаний з розміром облікової ставки Національного банку України, а оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, то пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише в національній валюті України - гривні. Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду України від 16 серпня 2017 року по справі № 6-2667цс16 та від 01 квітня 2015 року по справі № 3-29гс15. Таким чином, стягненню з відповідача підлягає пеня, розрахована в іноземній валюті, з переведенням її в національну за курсом, установленому Національним банком України на час розрахунку. З огляду на викладене та у відповідності до вимог чинного законодавства, суддя, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial