Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

01 липня 2015 року ПАТ «Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів звернувся з зазначеним позовом до суду та посилаючись на невиконання зобовязань зо договором «Автопакет» №ОД13/06/2007/840-К/51 від 12.06.2007 року, просив стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] солідарно заборгованість станом на 21.01.20015 року в сумі 58674,29 доларів США або 926159,27 грн., із яких заборгованість за тілом кредиту 23309,07 доларів США або 367927,96 грн., по відсоткам за користування кредитом 23285,34 доларів США або 367533,39 грн., штраф за порушення умов кредитного договору 2520,20 доларів США або 39780,71 грн., пеню за прострочення сплати кредиту 1128,01 доларів США або 17775,14 грн. В судове засідання позивач не зявився, надавши письмову заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с.66). Відповідач [PERSON], будучи оповіщеним в установленому порядку про час і місце судового розгляду, неоднарозово до суду не зявлявся, про причини не явки не повідомляв. Представник відповідачки [PERSON] надав до суду письмові заперечення та просить відмовити у задоволені позову до [PERSON]Є з посиланням на закінчення строку дії договору поруки. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги стосовно [PERSON] підлягають задоволенню частково, а в задоволені вимог до [PERSON] слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до умовкредитного договору №ОД13/06/2007/840-К /51 від 12.06.2007 року (далі - Кредитний договір) (а.с.8-14) ПАТ КБ «Надра» (далі Банк) надав позичальнику [PERSON] (далі - Позичальник) на придбання автомобілю кредит в іноземній валюті сумі 25201,98 доларів США зі строком повернення до 11.06.2014 року (п.1.1.4 Договору) шляхом сплати мінімальних щомісячних платежів в розмірі 494 долари США (п.п.2.2.1) за сумою кредиту та мінімальних змінюваних (п.2.2.2.Договору) щомісячних платежів за сумою кредитної лінії з лімітом 1285,3 доларів США (на погашення страхових платежів) з терміном погашення до 11.06.2008 року (п.1.2.4). Сторони дійшли згоди про збільшення строку позовної давності до 10 років (п.7.3 ). Своїх зобовязань за договором [PERSON] не виконав та згідно наданого позивачем розрахунку його заборгованість станом на 21.01.2015 року складає 58674,29 доларів США, що еквівалентно 926159,27 грн., із яких заборгованість за тілом кредиту - 23309,07 доларів США (367927,96 грн.), по відсоткам за користування кредитом 23285,34 доларів США (367533,39 грн.), штраф за порушення умов кредитного договору - 2520,20 доларів США (39780,71 грн.), пеню за прострочення сплати кредиту за 12 місяців 1128,01 доларів США (17775,14 грн.). Відповідно до ст. 526 ЦК, ст.ст. 1054-1056-1 ЦК, позичальник зобовязується повернути кредит, сплатити проценти та нести відповідальність за порушення умов договору у відповідності с умовами договору та законом. Заявляючи вимоги про стягнення боргу в іноземній валюті, позивач одночасно та альтернативно визначає боргові зобовязання у гривні. Згідно ст. 10 ЦПК суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог. Оскільки при прийнятті рішення суду не допускається альтернативності, то позов підлягає задоволенню частково . Згідно зі ст. 524 ЦК зобовязання має бути виражене в грошовій одиниці України гривні, про те в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. Згідно ч. 2 ст. 533 ЦК якщо у зобовязані визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. В листі від 01.07.2014 року «Аналіз практики застосування ст. 625 ЦК в цивільному судочинстві» Верховний суд України зазначив, що «якщо у зобовязані визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Зважаючи на зміст зазначеної норми та беручи до увагу практику Європейського суду з прав людини, суди у разі предявленні позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті повинні зазначити в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню у цій іноземній валюті з вказівною на конвертацію цієї суми в національну валюту на день здійсненні платежу. Отже сума стягнення визначається в валюті боргу з конвертацією в національну валюту України на час здійснення платежу. В забезпечення зобовязань позичальника за вищевказаним Кредитним договором, з [PERSON]Є (далі Поручитель) укладено договір поруки, зміст якого викладений в зазначеному Кредитному договорі. Строк дії договору поруки сторонами не визначався. До предявлення цього позову будь-якої вимоги до Поручителя [PERSON] не направлялося. Згідно ч.4 ст. 559 ЦК порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя, якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів , що виникають з кредитних правовідносин» якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобовязання , то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором строк предявлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку виконання зобовязання у повному обсязі або у звязку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Предявлення вимоги до поручителя є як направлення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і предявлення до нього позову. При цьому в разі предявлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобовязання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобовязань не може розглядатися як установлення строку дії поруки , оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями , днями або годинами . Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Згідно правової позиції Верховного Суду України, яка викладена в постанові від 17.09.2014 року у справі 6-6цс14, «строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобовязання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обовязок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права , в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобовязання має бути предявлено в межах строку дії поруки ( 6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, який встановили сторони в договорі). Тому навіть якщо в межах строку дії поруки була предявлена претензія і поручитель не виконав вказані в ній вимоги , кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право» Згідно правової позиції Верховного Суду України, яка викладена в постанові від 17.09.2014 року у справі №6-170цс13 , «Порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, установлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє субєктивне право кредитора на задоволення його вимог. Останнє означає, що строк поруки належить до преклюзивних строків, основна властивість яких , крім того,що їх сплив, на відміну від строку позовної давності, припиняє субєктивне право, полягає в тому, що вони не можуть бути призупинені, перервані чи відновлені. Такі строки також не можуть бути змінені за домовленістю сторін договору та їх настання припиняє права кредитора та обовязок боржника за договором. Правила ч.4 ст.559 ЦК встановлюють припинення поруки як за договором із визначеним строком дії поруки, так і за договорами , в яких строк дії поруки або строк основного зобовязання встановлений не був. Припинення поруки зі спливом строку, установленого в договорі поруки, означає, що кредитор позбавляється можливості звернутись із вимогою до поручителя про виконання його зобовязання за договором поруки у звязку з припиненням такого зобовязання поручителя. Непредявлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обовязку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом з боржником за основним зобовязанням. Такою вимогою може бути лише позов, заявлений кредитором до поручителя в судовому порядку, оскільки предявлення іншої вимоги суперечить правовій природі поруки як строкового зобовязання. Також треба зазначити, що звернення до суду після спливу передбаченого частиною четвертою ст. 559 ЦК України шестимісячного строку не є підставою для відмови у позові у звязку зі спливом строку позовної давності, а є підставою для відмови у позові у звязку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя». Отже, оскільки строк основного зобовязання визначено в Кредитному договорі до 11.06.2014 року (п.1.1.4 Договору), а строк дії договору поруки сторонами не визначався, то згідно ч.4 ст. 559 ЦК строк дії договору поруки становить до 11.12.2014 року, тоді як з позовом до суду Банк звернувся лише в липні 2015 року,тобто поза межами строку дії договору поруки. На підставі викладеного,

Outcome: partial