Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-12 00:00:00

У січні 2020 р. до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , Запорізької міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. Позов мотивований тим, що [INFO] помер [PERSON] . За життя [PERSON] зареєстрував на своє ім`я транспортний засіб, а саме VolksWagen CC державний номер [NUMBER] номер кузова [NUMBER] , номер двигуна [NUMBER] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді Автомобіля VolksWagen CC державний номер [NUMBER] номер кузова [NUMBER] , номер двигуна [NUMBER] . За життя [PERSON] склав заповіт. Відповідно до вказаного заповіту [PERSON] заповів вищезазначений автомобіль [PERSON] . Після смерті [PERSON] позивач відповідно до вимог чинного законодавства звернувся до нотаріальної контори задля прийняття спадщини за заповітом. Проте, 06.08.2019 року державний нотаріус П`ятої запорізької нотаріальної контори виніс постанову № 2564/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що на автомобіль, який є предметом спадкування, накладено арешт. У зв`язку з тим, що позивач не прийняв спадщину за заповітом, то останній вирішив звернутись до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом . Ухвалою суду від 27.01.2020 р. відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 26 лютого 2020 року о 10-45 год. в приміщенні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя. Ухвалою від 08 травня 2020 року було закрите підготовче провадження та призначено цивільну справу, до судового розгляду по суті на 29.07.2020 року о 13-00 год. в залі судового засідання Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя. Ухвалою від 29 липня 2020 року судом було витребувано у П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори (вул. Цитрусова, 5, м. Запоріжжя, 69071) копію спадкової справи після померлого [PERSON] , 1957 року народження. 30.03.2020 року від відповідача надійшла заява про визнання позову та розгляд справи за його відсутності. 24.09.2020 року через канцелярію суду від позивача надійшла заява про залучення в якості співвідповідача Запорізьку міську раду. Ухвалою від 04.11.2020 року в якості співвідповідача до участі у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом - Запорізьку міську раду. В судове засідання позивач не з`явився, надав суду заяву, в якій просить суд справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, проти позовних вимог не заперечує. Від представника відповідача Запорізької міської ради надійшла письмова заява про проведення розгляду справи за його відсутності, просили ухвалити судове рішення на розсуд суду у відповідності до вимог чинного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до висновків, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. У відповідності до ст.ст. 13,81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданий Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Запорізької області від 05.02.2019 року. За життя [PERSON] зареєстрував на своє ім`я транспортний засіб, а саме VolksWagen CC державний номер [NUMBER] номер кузова [NUMBER] , номер двигуна [NUMBER] , що підтверджується технічним паспортом [NUMBER] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді Автомобіля VolksWagen CC державний номер [NUMBER] номер кузова [NUMBER] , номер двигуна [NUMBER] . За життя [PERSON] склав заповіт від 30.04.2015 року посвідчений приватним нотаріусом Пудлик І.М. та зареєстровано в реєстрі за № 1300. Відповідно до вказаного заповіту [PERSON] заповів вищезазначений автомобіль [PERSON] (позивачу). Після смерті [PERSON] позивач відповідно до вимог чинного законодавства звернувся до нотаріальної контори задля прийняття спадщини за заповітом. Вказане підтверджується витягом зі спадкового реєстру № 55057470 від 08.02.2019 року. Проте, 06.08.2019 року державний нотаріус П`ятої запорізької нотаріальної контори виніс постанову № 2564/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Вказана постанова мотивована тим, що для видачі свідоцтва про право на спадщину, державним нотаріусом було проведено перевірку в порядку доступу нотаріусів до Державного реєстру речових прав на рухоме майно. Згідно витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 61176792 від 06.08.2019 року, отриманні відомості, а саме: накладено арешт рухомого майна, зареєстровано: 08.06.2017 за № 16306679 реєстратором: Шульженко Альона Сергіївна, Запорізька філія державного підприємства "Національні інформаційні системи", Запорізька обл., підстава обтяження: Ухвала № 335/5786/17-к, серія та номер: 1-кс/335/3911/2017, виданий: 16.05.2017, видавник: Слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя; об`єкт обтяження: автомобіль легковий, номер об`єкта: [NUMBER] . номер державної реєстрації: [NUMBER] , "VolksWagen CC". У зв`язку з цими обставинами нотаріусом було рекомендовано звернутись до суду для визнання права власності на вищевказаний автомобіль. Крім того судом було досліджено наявні документи, що підтверджують наявність вищезазначеного арешту на майно та встановив наступне. Так, дійсно на автомобіль накладено арешт на підставі Ухвали слідчого судді 1-кс/335/3911/201 від 16 травня 2017 року. На сьогодні жодних обвинувальних актів чи повідомлень про підозру за вказаним кримінальним провадженням немає. В ході даного кримінального провадження [PERSON] намагався неодноразово скасовувати арешти накладені на транспортний засіб, який належав йому на законних підставах. Факт неодноразового звернення [PERSON] до суду з вказаними клопотаннями підтверджуються Ухвалами слідчих суддів від 11.06.2015 року, якою було передано автомобіль на відповідальне зберігання [PERSON] , Ухвалою від 10.04.2017 року, якою арешт було скасовано з автомобіля, Ухвала від 21.12.2015 року якою було задоволено клопотання [PERSON] та скасовано арешт з автомобіля, Ухвалою від 11.08.2016 року якою надали дозвіл [PERSON] користуватись власним автомобілем. Матеріали справи містять 2 експертизи, згідно яких вбачається , що «Номер кузова [NUMBER] , номер двигуна [NUMBER] , наданого на дослідження транспортного засобу Volkswagen CC, Номер [NUMBER] не змінювався. Бланк наданого на дослідження документа «Свідоцтво про реєстрацію ТЗ» серія [NUMBER] відповідає бланкам, які є в офіційному обігу.» «Літерно-цифрові позначення номера кузова та додаткових дублюючих ідентифікаційних позначення номера кузова [NUMBER] представленого на дослідження автомобіля марки VolksWagen CC, білого кольору, на момент дослідження відповідають заводському способу нанесення, первинний зміст змінам не підлягав. Номер двигуна [NUMBER] , на момент дослідження є первинним і відповідає заводському способу нанесення, первинний зміст змінам не підлягав. До нижньої частини кузову, включаючої в себе деталі на яких нанесені ідентифікаційний та дублюючі ідентифікаційні позначення номера кузова [NUMBER] , дублююча проклейка з номером VIN , кустарно вварена верхня частина кузову включаючи в себе: кришу кузову, частину зовнішньої накладки правої передньої стійки, ліву передню стійку, ліву та праву середні стійки, ліву та праву задні стійки, зовнішні накладки порогів, задні ліве та праве крила, які складають між собою єдину, без ідентифікаційну, верхню частину кузова з іншого аналогічного автомобілю. При дослідженні внутрішніх поверхонь вказаної групи деталей верхньої частини кузова, будь яких заводських носіїв про первинний ідентифікаційний номер кузову, або слідів їх механічного знищення не виявлено.» Дослідивши вказані докази, суд приходить до висновку, що і кузов і двигун є первинними та не піддавались будь-яким змінам. У висновках експертиз зазначено, що до верхньої частини кузова були приварені деталі з іншого аналогічного автомобіля, проте експерт зазначає, що вказані деталі є без ідентифікаційними, тобто на вказані деталі заводом виробником не передбачено нанесення додаткового дублюючого номеру кузова або номеру двигуна, що є підтвердженням того, що жодних доказів того, що автомобіль [PERSON] було переобладнано саме з автомобіля потерпілого немає. 8 січня 2015 [PERSON] отримана експертиза № 8/88/2 де експертом [PERSON] були дані відповіді на вищевказані питання, а саме: 1. Номер кузова [NUMBER] , номер двигуна [NUMBER] , наданого на дослідження транспортного засобу Volkswagen, Номер [NUMBER] не змінювався. 2. Бланк наданого на дослідження документа «Свідоцтво про реєстрацію ТЗ» серія [NUMBER] відповідає бланкам, які є в офіційному обігу. Отже, з вищевикладеного вбачається, що номер кузова не змінювався, а тому вбачається, що номер кузова автомобіля [PERSON] ( [NUMBER] ) взагалі не відповідає номеру кузова викраденого автомобіля ([NUMBER]). Додатково, [PERSON] було отримано відповідь на офіційний запит, щодо встановленого обладнання на автомобілі який належить [PERSON] для порівняння з встановленим обладнанням на автомобілі викраденому. З вказаної відповіді вбачається, що обладнання, яке є серійним на викраденому автомобілі, тобто встановлено заводом виробником та додаткове обладнання, яке було доставлено на викрадений автомобіль, вже міститься на автомобілі [PERSON] як базове укомплектування. З викладеного суд робить висновок, що відсутні будь-які сумніви у тому, що [PERSON] був належним власником автомобіля марки VolksWagen CC, номер кузова [NUMBER] , номер двигуна [NUMBER] та що придбав його у передбачений законом спосіб, у зв`язку з чим мав усі належні йому права на користування, володіння та розпорядження зазначеним автомобілем в тому числі заповідати його. Накладений арешт на автомобіль не може позбавляти особу на прийняття спадщини у встановленому законом порядку. Крім того на момент посвідчення заповіту та звернення позивача до суду з чинним позовом відсутні будь-які докази того, що [PERSON] був позбавлений права власності на зазначений автомобіль. Жодна інша особа не заявляла вимоги з приводу вказаного автомобіля. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.1220 ЦК України спадщина відкривається в зв`язку зі смертю особи. Відповідно до п. 23 Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року вбачається, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно ст. 392 ЦК України діючої редакції власник майна може подати позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкоємство здійснюється за заповітом або за законом. У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до п. 8 Постанови МКУ № 1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку: копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин; За змістом приписів ст. 16 ЦК України захист цивільних прав шляхом визнання права власності здійснює суд. Одним зі способів захисту цивільних прав, згідно із п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, є визнання права. Позивач, на підтвердження своїх вимог надав суду належні та допустимі докази того, що накладений арешт позбавляє його можливості оформити право на спадщину в позасудовому порядку. Враховуючи викладене, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки обраний позивачем такий спосіб захисту свого порушеного права як визнання права власності в порядку спадкування за заповітом є таким, що відповідає характеру спірних правовідносин сторін та характеру самого порушеного права позивача, а тому може бути застосований судом.

Outcome: approved