Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-07 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк "Приватбанк" звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 27.10.2006 року уклали кредитний договір Д 06-01-80 МК, відповідно до укладеного договору ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов'язався надати Відповідачу -1 кредит у розмірі 101000.00 грн., на термін до 26.10.2011 р., а Відповідач -1 зобов`язався повернути кредит повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлених кредитним договором. Представник позивача зазначив, у зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором Відповідач-1 станом на 11.06.2015 року має заборгованість - 144724.81 грн., яка складається з наступного:- 32315.47 грн. - заборгованість за кредитом; - 64242.93 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 48166,41 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Представник позивача зазначив, що від цієї суми заборгованості віднімається сума у розмірі 105817,11 грн., яка була задоволена згідно заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська №202/23588/13-ц від 16.06.2013 року де з Відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь Позивача, стягнуто заборгованість за кредитним договором Д 06-01-80, яка утворилася станом на 28.03.2013 року. Крім того, представник позивача зазначив, що в забезпечення виконання зобов'язань за Договором Д 06-01-80 МК між ПАТ КБ «ПриватБанк» та нижчевказаними фізичними особами було укладено Договір поруки, укладеним з поручителем [PERSON] Відповідач-2, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором Відповідача-1. , а тому просить суд позов задовольнити та стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість у розмірі 38907,70 грн, яка вникла станом на 11.06.2015 року, період стягнення не вказано. Представник позивача в судове засідання з'явився, позов підтримав, просив задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явивився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Про причину неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність на адресу суду не подавав, а тому суд вважає за можливе проводити судове засідання за його відсутності у порядку ст. 224 ЦПК України та ухвалити заочне рішення суду. Заслухавши пояснення позивача у справі, дослідивши матеріали справи, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відпоідно до п. 6 ч. ст. 119 ЦПК України передбачає, що позовна заява має містити зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину. Судом встановлено, що 27.10.2006 року уклали кредитний договір Д 06-01-80 МК, відповідно , до якого ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов'язався надати Відповідачу -1 кредит у розмірі 101000.00 грн., на термін до 26.10.2011 р., а Відповідач -1 зобов`язався повернути кредит повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлених кредитним договором ( а.с.12-14). Судом встановлено, що в забезпечення виконання зобов'язань за Договором Д 06-01-80 МК між ПАТ КБ «ПриватБанк» та нижче вказаними фізичними особами було укладено Договір поруки, укладеним з поручителем [PERSON] Відповідач-2, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором Відповідача-1( а.с.15). Судом встановлено, що згідно заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська №202/23588/13-ц від 16.06.2013 року з Відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь Позивача, стягнуто заборгованість за кредитним договором Д 06-01-80, яка утворилася станом на 28.03.2013 року, за який період не вказано( а.с.4). Дрказів про стан викоання вказаного рішення суду або його не виконання суду не надано. Згідно предмету спору, позивач вказував, що у зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором Відповідач-1 станом на 11.06.2015 року має заборгованість - 144724.81 грн., яка складається з наступного:- 32315.47 грн. - заборгованість за кредитом; - 64242.93 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 48166,41 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України - зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 554 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором у тому обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язаний надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку. Операції в іноземній валюті відображаються також у валюті розрахунків та платежів по кожній іноземній валюті окремо. Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на перше число кожного місяця. Регістри бухгалтерського обліку повинні мати назву, період реєстрації господарських операцій, прізвища і підписи або інші дані, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у їх складанні. Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені. У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобов'язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами. Підприємство вживає всіх необхідних заходів для запобігання несанкціонованому та непомітному виправленню записів у первинних документах і регістрах бухгалтерського обліку тазабезпечує їх належне зберігання протягом встановленого строку. 8. Відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи. Копії первинних документів та регістрів бухгалтерського обліку можуть бути вилучені у підприємства лише за рішенням відповідних органів, прийнятим у межах їх повноважень, передбачених законами. Обов'язковим є складання реєстру документів, що вилучаються у порядку, встановленому законодавством. Вилучення оригіналів таких документів та регістрів забороняється, крім випадків, передбачених кримінальним процесуальним законодавством. Позивчем у справі не надано належного та допустимого доказу, щодо наявної заборгованості у відповідача, виписки з його особового рахунку, з якого суд міг встановити наявний борг станом на 11.06.2015 року, як вказано у позовній заяві. Також відсутні докази про період за який стягуєься кредитна заборгованість, оскільки, як вбачається із Розрахунку заборгованості (а.с.5-7) заборгованість відповідача розрахована з період з 30.10.2006 року по11.06.2016 року, при наявності вже заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська №202/23588/13-ц від 16.06.2013 року з Відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь Позивача, стягнуто заборгованість за кредитним договором Д 06-01-80, яка утворилася станом на 28.03.2013 року, у роозмірі 105817,11 грн., також за який період не вказано ( а.с.4). Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що в разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Натомість позивач не надав суду належних та допустимих доказів з урахування періодичності внесення платежів , та з якого часу позивач обраховував строк позовної давності, щодо обрахування заборгованості, оскільки згідно Розрахунку ( а.с.5-7) період заборговансті вказано з 30.10.2006 року по11.06.2016 року, при наявності вже заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська №202/23588/13-ц від 16.06.2013 року з Відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь Позивача, стягнуто заборгованість за кредитним договором Д 06-01-80, яка утворилася станом на 28.03.2013 року, у роозмірі 105817,11 грн. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами та не повідомлено про підстави звільнення від доказування у пороядку ст. 61 ЦПК України про розмір заборгованості відповідача за кредитним договором від 27.10.2006 року № Д 06-01-80 МК, та за який період стягується заборгованість та виписку з особового рахунку за спірний період , а тому позов не доведений та задоволенню не підлягає. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30.09.2015 року справа № 6-154цс15. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати не підлягають відшкодуванню. На підставі вищенаведеного,

Outcome: dismissed