Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

У січні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому зазначала, що у 1986 році її сім'ї складом із трьох осіб: вона, чоловік [PERSON] та син [PERSON], [INFO], була надана двокімнатна квартира жилою площею 29,1 м2 за адресою: [ADDRESS]. На даний час усі вказані вище троє осіб зареєстровані у цій квартирі. Проте постійно проживають у ній лише вона та її син [PERSON] Відповідач [PERSON] у даній квартирі не проживає, шлюб між останнім та нею розірваний ще у 1995 році. Із 2007 року [PERSON] у спірній квартирі не проживає, що підтверджується великою кількістю доданих до позовної заяви актів обстеження житлових умов як комісією ЖЕКу, так і депутатом міської ради. Спірну квартиру відповідач [PERSON] залишив добровільно у 2007 році, перешкод у користуванні цим житлом йому ніхто не чинив. Забравши речі із вказаної квартири відповідач пішов проживати до іншої жінки за адресою: [ADDRESS]. Із 2007 року відповідач [PERSON] має інше постійне місце проживання. Спірною квартирою не цікавиться, плату за комунальні послуги не вносить. Усі житлово-комунальні послуги, у тому числі і за відповідача, змушена сплачувати лише вона. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності членів сім'ї наймача без поважних причин за ними зберігається житло протягом шести місяців. Так як відповідач [PERSON] без поважних причин не проживає у спірній квартирі, має інше місце проживання, вона як наймач вважає, що житло йому непотрібне, тому змушена звернутися до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування спірною квартирою. Просила визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала, дала пояснення, аналогічні викладеному вище, посилаючись на надані суду докази. Також пояснила, що у 2007 році відповідач добровільно залишив квартиру, будь-яких перешкод у користуванні спірною квартирою йому ніхто ніколи не чинив. Замки від дверей квартири не замінювались. Особисті речі [PERSON] у квартирі відсутні. Просила суд на підставі ст. ст. 71, 72 ЖК України задовольнити позовні вимоги [PERSON] повністю та визнати відповідача таким, що втратив право користування спірною квартирою через відсутність у ній понад встановлені строки без поважних причин. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про час і місце судового розгляду, у перше судове засідання, призначене на 28 лютого 2014 року, не з'явився, подав до суду заяву про перенесення розгляду справи на іншу дату без пояснення будь-яких причин. 13 березня 2014 року відповідач [PERSON] у суді позов не визнав та пояснив, що він постійно проживає у великій кімнаті спірної квартири, там у нього є також його речі: тумбочка, швейна машинка. Не заперечував того факту, що забрав із квартири необхідні йому речі, а також те, що він не сплачує житлово-комунальні послуги за користування квартирою за домовленістю з бувшою дружиною, оскільки постійно у квартирі не проживає. Також як на причину неможливості постійного його проживання у квартирі посилався на те, що його син є наркоманом, тому він (відповідач) не хоче з ним конфліктувати. До правоохоронних органів він з цього приводу не звертався, бо син погрожує йому. Останній раз у квартирі був у січні 2014 року. До цього проживав у свого знайомого [PERSON] Ще раніше у знайомої жінки у місті Боярка. Також вказував на роз'їзний характер його роботи, що є ще однією причиною його постійного не проживання у квартирі. Крім цього, відповідач [PERSON] суду пояснив, що він обов'язково старається 1-2 рази на півроку з'являтися у спірній квартирі, щоб його із квартири не виписали. Просив у задоволенні позову відмовити. У зв'язку з необхідністю виклику у судове засідання свідків сторін, судовий розгляд справи було перенесено на 02 квітня 2012 року, у яке [PERSON] знову не з'явився, посилаючись на хворобу. Через неявку відповідача у зв'язку з хворобою судовий розгляд справи було перенесено на 09.00 год. 29 квітня 2014 року, про що повідомлено відповідача [PERSON] належним чином за зареєстрованим місцем його проживання. 29 квітня 2014 року відповідач [PERSON] у судове засідання запізнився. Після допиту свідків сторони позивача з'ясувалося, що представник відповідача повідомив його про розгляд справи не на 09.00 год., а на 10.00 год. Свідків, які прибули разом із ним до суду, відповідач відпустив, пояснюючи це тим, що його представник повідомив про те, що розгляд справи все одно буде перенесено через подачу зустрічної позовної заяви. У зв'язку із викликом свідків, відповідач [PERSON] просив перенести розгляд справи на іншу дату та надати йому можливість скористатися правовою допомогою іншого представника. Дане клопотання судом було задоволено. Враховуючи строки розгляду справ, судове засідання суд призначив на 12.30 год. 30 травня 2014 року, про що повідомив відповідача особисто належним чином, що підтверджується розпискою наявною у матеріалах справи. 30 квітня 2014 року відповідач [PERSON] у судове засідання знову не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. У ч. 3 ст. 10, ч. ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Пленум Верховного Суду України у п. п. 26, 27 постанови № 2 від 12 червня 2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснив, що під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (ст. ст. 58, 59 ЦПК України) порядку, передбаченому ст. ст. 185, 187, 189 ЦПК України. Згідно із ч. 1 ст. 58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 58 ЦПК України ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. За змістом норм ст. ст. 71, 72 ЖК України особа визнається такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад шість місяців без поважних причин. Згідно із довідкою (форми № 3) від 16 січня 2014 року у двокімнатній квартирі [ADDRESS], жилою площею 29,1 м2, зареєстровані троє осіб: [PERSON], [INFO] (квартиронаймач), [PERSON], [INFO] (син) та [PERSON], [INFO] (бувший чоловік). Суд встановив, що у цій квартирі на даний час постійно проживають лише двоє осіб: позивач [PERSON] та її син [PERSON] Відповідач [PERSON] у цій квартирі не проживає, що підтверджується актами обстеження житлових умов та фактичного проживання, складеними комісіями ЖЕКу № 5 від 27 серпня, 12 вересня, 21 жовтня, 18 листопада, 25 грудня 2013 року та 14 січня 2014 року, актом депутата Броварської міської ради Київської області VІ скликання Бабібним М.Я. Дані акти складені у присутності свідків. Сумнівів у суду ці акти не викликають. Факт не проживання у спірній квартирі відповідача [PERSON] з 2008 року, тобто більше встановленого законом шестимісячного строку тимчасової відсутності без поважних причин, підтвердили в суді і свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які показали, що відповідач у спірній квартирі не проживає з 2008 року, його речі там відсутні. Пленум Верховного Суду України у п. 10 постанови "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" № 2 від 12 квітня 1985 року роз'яснив, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Будь-яких доказів на підтвердження того, що [PERSON] проживає у спірній квартирі і там знаходяться його речі відповідачем суду не надано. Факт чинення останньому перешкод сином [PERSON] свого підтвердження в суді не знайшов, останній на обліку у лікаря нарколога не перебуває, що підтверджується відповідною довідкою. Не надано суду відповідачем [PERSON] і будь-яких доказів того, що після ухвалення 22 жовтня 2007 року Броварським міськрайонним судом Київської області рішення про відмову у визнанні його таким, що втратив право користування спірною квартирою, він звертався до правоохоронних органів з приводу усунення йому перешкод у користуванні квартирою чи до суду щодо встановлення порядку користування даною квартирою. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що [PERSON] втратив право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] у зв'язку з відсутністю відповідача у жилому приміщенні понад встановлені законом строки без поважних причин. У ч. ч. 1, 2 ст. 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Не спростовують висновків суду і надані [PERSON] довідки про роз'їзний характер його роботи, оскільки у 2013 році відповідач зокрема у серпні був вихідним 17 днів, у вересні - 19 днів, у листопаді - 16 днів, у січні 2014 року за половину місяця - 8 днів. Знову ж таки будь-яких доказів проживання [PERSON] у зазначені періоди у спірній квартирі чи чинення йому у цьому перешкод суду теж не надано. Епізодичні відвідування квартири (1-2 рази на півроку) особою, яка тривалий час в ній не проживає без наміру використовувати це житло для задоволення житлових потреб, виходячи зі змісту ст. 71 ЖК України, не можуть розглядатися як обставини, що переривають шестимісячний термін або є поважними причинами для продовження цього строку. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved