Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-12 00:00:00

Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (далі: банк) звернулося до суду з позовом до [PERSON], про стягнення на користь банку заборгованості за кредитним договором № 286/П-14 від 22 листопада 2006 року. В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримала, дала пояснення, що 22 листопада 2006 року між банком та [PERSON] був укладений кредитний договір № 286/П-14 на суму 20400 доларів США під 12,5 відсотків річних на строк до 22 листопада 2026 року. А також між банком та [PERSON] був укладений іпотечний договір, згідно якому предметом іпотеки є квартира [ADDRESS], що належить відповідачу. У своїх позовних вимогах, які неодноразово уточнювались, позивач просив у зв'язку з невиконанням зобов'язань за кредитним договором стягнути суму заборгованості за кредитом, станом на 20 серпня 2014 року, а саме: 16204,04 долара США заборгованість по кредиту, 10649,47 доларів США заборгованість по відсоткам, 7500грн. штраф за невиконання умов договору іпотеки та 985грн.65коп. пені, а також звернути стягнення на предмет іпотеки, вищезазначену квартиру. Представник позивача за первісним позовом у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Позовні вимоги мотивує тим, що позичальник зобов'язаний повернути кредитору кредит у строк та в порядку встановленим договором. У відповідності до приписів ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до умов договору. Отже відповідно до приписів ЦК України та умов договору відповідач зобов'язаний сплатити заборгованість по кредиту та відсоткам у зазначених вище сумах. У відповідності до приписів п.4.2 Договору іпотеки, за належне або неналежне виконання (в тому рахунку невчасне) договору іпотекодавець сплачує на користь іпотекодержателя штраф у розмірі 5% від дня заставної вартості предмета іпотеки згідно п.2.3 договору, тому позивач просить стягнути штраф у зазначеній сумі, а також звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів, що передбачено п.п.4.3.,6.1. договору іпотеки. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково. Визнала наявність заборгованості станом на 20 серпня 2014 року в сумі 348021грн. 48коп. по розрахунку банку, а не в доларах США, не погоджуючись з розрахунком заборгованості в доларах, вважаючи не обґрунтованим, таким що не спирається на вимоги законодавства. Також просить застосувати строки позовної давності до вимог позивача, щодо стягнення пені, тому що вимоги про стягнення пені були заявлені лише в судовому засіданні в листопаді 2015 року. Свої заперечення мотивувала тим, що розрахунок заборгованості потрібно проводити виключно у національній валюті України - гривня. Позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Вимоги банку про стягнення неустойки було заявлено після спливу спеціальної позовної давності. Вимоги щодо стягнення штрафу не визнала, тому що вважає, що згідно договору іпотеки повна вартість предмету іпотеки не встановлена. Заборгованість за кредитом визнає в гривнях за винятком сум, які сплачені після проведення розрахунку від серпня 2014 року. Вимоги про звернення стягнення не визнає, бо законом встановлений мараторій на такі дії. У відповідності зі ст.11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд вважає що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно із ст.ст.11,509 ЦК України України зобов'язання виникають, зокрема, з договору. Згідно до вимог ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до умов договору позичальник зобов'язаний сплачувати відсотки за користування кредитом, виходячи з відсоткової ставки зазначеної в договорі. Відповідно до умов договору банк надає позичальнику кредит в сумі 20400 доларів США із сплатою відсотків за користування кредитом, виходячи із 12,5 % річних. Відповідно до умов п. 4.1. договору У випадку невиконання та/або неналежного виконання позичальником умов цього договору (в тому числі, несвоєчасного виконання грошових зобов'язань (з простроченням їх виконання більше, ніж на один робочий день), що випливають з цього Договору, а саме: несплати процентів та/або несвоєчасного повернення кредиту або його частини) банк має право на свій розсуд: внести зміни/доповнення до цього договору в односторонньому порядку (внести зміни до умов зобов'язань своїх та/або Позичальника, включаючи зміну позичальнику процентної ставки за користування кредитом та встановлення її на рівні 13,5% річних. Відповідно до п.5.3 кредитного договору при порушені позичальником строків повернення кредиту та/або сплати відсотків за користування кредитом, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 0,1% річних від суми невиконаного зобов'язання за кожен день прострочення платежу від дня виникнення такої прострочки, до повного погашення, але в межах строків позовної давності. Відповідно п.4.2 Договору іпотеки, за невиконання або неналежне виконання(в тому числи невчасне) п.п.3.3.1-3.3.9 договору іпотекодвець сплачує на користь іпотекодержателя штраф у розмірі 5% від вартості предмета іпотеки згідно п.2.3 договору. Відповідно до ст.546 ЦК України зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, завдатком. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Із матеріалів справи вбачається, що позивачем надано розрахунок заборгованості та платежів за кредитним договором станом на 20 серпня 2014 року (т.1 а.с.229), розрахунок заборгованості по пені та штрафу за порушення п.4.2 умов іпотечного договору (т.1 а.с.235,236). Як вбачається із розрахунку заборгованості наданого банком суду, розрахунок зроблено у валюті - долар США. Розрахунок пені та штрафу зроблено у гривні, за курсом станом на 8 жовтня 2014 року (т.1 а.с.228). Згідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач не надав суду жодного доказу належного та допустимого у відповідності до ст.ст.57,58 ЦПК України в підтвердження своїх вимог про видачу кредит у іноземній валюті. Крім того, відповідно до ст.99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня, відповідно до ст.533 ЦК України валютою виконання зобов'язань є гривня. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що заборгованість відповідач повинен сплатити в національній валюті України в межах позовних вимог, які становлять 348021грн. 48коп., згідно розрахунку самого позивача (т.1 а.с.228). Вказана сума розрахунку відповідає курсу долару США до гривні, встановленому Національним банком України на 8 жовтня 2014 року. Але суд враховує, що згідно до квитанції № 3780_2 від 4 листопада 2014 року відповідач погасив заборгованість на суму 2590грн. 79коп., тому стягненню підлягає заборгованість в сумі 345430грн.69коп. Також позивачем банком не підтверджено належними доказами розмір штрафу по договору іпотеки, бо немає жодного документу на підтвердження проведення оцінки повної вартості майна, тому вимоги щодо стягнення штрафу задоволенню не підлягають. Щодо вимог про стягнення пені, то за правилами ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення, обчислюється по кожному дню. Виходячи з встановлених обставин, суд дійшов висновку про те, що розрахунок пені повинен проводитись за кожен день прострочення в валюті гривня з врахуванням щоденного курсу НБУ. Відповідно до п.1 ч.2 ст.258 Цивільного кодексу України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. На час звернення з вимогами про стягнення пені спливло більш ніж три року від часу виникнення права на стягнення пені. За нормою ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Така заява від представника відповідача надійшла. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Щодо вимог про звернення стягнення на квартиру, що знаходиться в іпотеці, то відповідно до ст.1 ч.1 п.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири. В квартирі [ADDRESS], що є предметом іпотеки постійно проживає відповідач, її площа складає 36,4кв.м, тому на цю квартиру не може бути звернено стягнення і в задоволенні цих вимогу банку слід відмовити. Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується правилами ст.88 ЦПК України. З огляду на наведене,

Outcome: partial