Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-13 00:00:00

У заяві [PERSON] просить видати обмежувальний припис стосовно її колишнього чоловіка [PERSON] , шлюб із яким розірваний згідно рішення суду від 16.09.2011 року. Вимоги обґрунтувала тим, що після розірвання шлюбу [PERSON] постійно без реєстрації проживає разом із нею та їх двома спільними дітьми, з яких одна неповнолітня, у будинку по [ADDRESS] . У листопаді 2015 року під час сімейної сварки [PERSON] наніс їй тілесні ушкодження. Кримінальне провадження по даному факту було закрите за її заявою, оскільки домовились, що він виселиться із цього житла до своїх батьків в село Комарів Турійського району. Проте своєї обіцянки [PERSON] не виконав, з будинку виселятися відмовився, а вона змінити місце проживання не має можливості. Від [PERSON] вона та неповнолітня дочка зазнають знущання та насильства, які він вчиняє під дією алкоголю. Він постійно погрожує їй фізичною розправою, у присутності дитини висловлюється нецензурною лайкою, принижує та ображає, внаслідок чого вона перебуває під його постійним психологічним тиском. З приводу таких дій неодноразово зверталась у поліцію, а зважаючи на його нещодавню (05.11.2019 року) неадекватну і агресивну поведінку побоюється за своє і дитини життя. Тому, вважаючи себе особою, яка зазнала домашнього насильства, на підставі положень Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" просила видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] строком на шість місяців, заборонивши йому: перебувати в місці спільного проживання; наближатися ближче ніж на 100 метрів до місця проживання і її роботи; заборонити вести листування, телефонні переговори, розмови в соціальних мережах та месенджерах або контактувати з нею через інші засоби зв`язку і через третіх осіб. В судовому засіданні заявниця заявлені вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Пояснила, що причиною розірвання шлюбу із [PERSON] було зловживання ним спиртними напоями, вчинення скандалів та рукоприкладство як стосовно неї, так і щодо дітей. При розірванні шлюбу домовились, що він виселиться з будинку, проте цього [PERSON] цього не зробив, а лише знявся з реєстрації. У 2015 році по факту її побиття відмовилась доводити справу до суду, оскільки вважала можливу судимість негативною обставиною для майбутнього працевлаштування старшого сина. [PERSON] може проживати у своїх батьків в Турійському районі. Оскільки в порядку спадкування право власності на будинок, де проживає, до кінця не оформила, звернулась в суд із цією заявою, щоб відносно [PERSON] встановили хоча б обмежувальний припис. Заінтересована особа [PERSON] про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, в телефонному режимі повідомив про неможливість прибуття в судове засідання у зв`язку із зайнятістю на роботі. Про відкладення розгляду справи або неможливість розгляду справи за його відсутності не клопотав. За викладених обставин суд розглянув справу у відповідності до положень ч.1 ст.3505 ЦПК України за відсутності заінтересованої особи. Аналізом доказів суд встановив наступні фактичні обставини. [PERSON] та [PERSON] з 14.05.1996 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Любомльського районного суду від 16.09.2011 року. У період шлюбу у них народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] . Згідно із виданої 15.08.2019 року Хворостівською сільською радою Любомльського району довідкою про склад сім`ї заявниця, її колишній чоловік та їх діти проживають по [ADDRESS] , при цьому заявниця і діти зареєстровані за цією адресою, а [PERSON] проживає без реєстрації. Із наданої Любомльським ВП ГУНП у Волинській області інформації від 08.11.2019 року вбачається, що упродовж 2015 - 2019 роки [PERSON] сім разів зверталась у поліцію на дії колишнього чоловіка: 06.11.2015 року - під час сімейної сварки наніс їй декілька ударів рукою; 08.07.2016 року - відмовлявся залишати її будинок; 29.07.2019 року - заважає спокійно жити; двічі 05.11.2019 року - потребує психологічної допомоги, поводить себе неадекватно та агресивно. Крім цього, 23.07.2019 року в поліцію надійшло повідомлення з медичного закладу про побиття заявниці 20.07.2019 року її колишнім чоловіком. По цьому факту дільничним офіцером Любомльського ВП складено протокол про те, що [PERSON] , перебуваючи в стані сп`яніння, по місцю проживання вчинив насильство в сім`ї відносно своєї співмешканки [PERSON] , з якою проживають однією сім`єю: ображав нецензурними словами, наніс тілесні ушкодження, заподіявши шкоду її психічному та фізичному здоров`ю. Постановою Любомльського районного суду від 28.10.2019 року провадження у справі відносно [PERSON] за ч.1 ст.1732 КУпАП закрите за збігом строку для накладення стягнення. Зі змісту постанови слідує, що на підставі письмових доказів у справі суддя вбачав наявність у діях [PERSON] складу цього правопорушення. По факту, який мав місце 05.11.2019 року, також був складений адміністративний протокол, проте, як пояснила в судовому засіданні заявниця, його розгляд призначений на 25.11.2019 року. Вимоги заяви про видачу відносно [PERSON] обмежувального припису заявниця обґрунтовує посиланням на положення Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" від 07.12.2017 року № 2229-VIII (далі - Закон). Відповідно до п.3 ст.1 Закону домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Згідно ст.24 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника є спеціальним заходом щодо протидії домашньому насильству, а згідно п. 6 ст.1 цього Закону кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. У пунктах 4, 14, 17 ст.1 Закону наведені визначення економічного, психологічного та фізичного насильства. Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (п.7 ст.1 Закону). Частиною 1 статті 26 Закону встановлено, що право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають, зокрема, постраждала особа або її представник, а статтею 3504 ЦПК України визначено, що у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності), а у разі неможливості надати такі докази до заяви може бути додано клопотання про їх витребування. Отже, при розгляді судом заяви про видачу обмежувального припису саме на заявницю на підставі ст.ст.76-80 ЦПК України покладається обов`язок доведення за допомогою належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів тих обставин, що вона є особою, яка постраждала від домашнього насильства, і її кривдником є [PERSON] . Як встановлено у справі, до заяви в якості обґрунтування заявлених вимог [PERSON] додала інформацію органу поліції про її неодноразові звернення з приводу поведінки і домашнього насильства зі сторони [PERSON] Проте самі по собі такі звернення до правоохоронних органів не доводять умисності і неправомірності дій [PERSON] по усіх цих фактах, адже лише у двох випадках працівниками поліції дії останнього кваліфікувались за нормами КУпАП як насильство в сім`ї. По одному факту, що мав місце 20.07.2019 року, суд вбачав наявність у діях [PERSON] ознак домашнього насильства, проте адміністративній відповідальності він не піддавався за закінченням строків накладення стягнення. Інший складений відносно [PERSON] протокол про адміністративне правопорушення по факту 05.11.2019 року на даний час не розглянутий, тому зафіксована в інформації поліції подія у вказану дану сама по собі не доводить винуватості особи у вчиненні правопорушення. Факти відмови заявниці від притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності за нанесення їй тілесних ушкоджень в силу закріпленої у ст.62 Конституції України, ст.17 КПК України презумпції невинуватості та положень ст.ст.79, 80 ЦПК України не доводять з точки зору достатності і достовірності існування обставин, на які вказує заявниця. Твердження заявниці про систематичне домашнє насильство зі сторони [PERSON] належними та допустимими докази свого підтвердження не знайшли. Частинами 3, 4 статті 26 Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Виходячи із наведених положень Закону та досліджених письмових доказів, суд вважає, що одна лише єдина постанова суду, якою з достовірністю не констатовано винуватості [PERSON] у вчиненні домашнього насильства, не може слугувати беззаперечним доказом і єдиною підставою вважати останнього кривдником, а відтак і встановлення відносно нього обмежувального припису, а також свідчити про існування ризиків настання насильства у майбутньому. Разом із цим з інформації поліції судом встановлено і це визнано самою заявницею в судовому засіданні, що між нею та [PERSON] з часу їх розлучення в 2011 році існує спір з приводу проживання останнього у будинку по [ADDRESS] . Тобто зазначені заявницею заходи обмежувального припису - це по суті вирішення житлового спору про виселення, який має вирішуватися у загальному позовному провадженні, а не у заявлений заявницею спосіб. Таким чином, з урахуванням наведеного, суд не знаходить підстав для задоволення заяви [PERSON] про видачу обмежувального припису стосовно її колишнього чоловіка, оскільки обставини, на які вона посилається в обґрунтування заявлених вимог, не доведені суду належними доказами.

Outcome: dismissed