Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-01 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 3840,00 доларів США. Позовні вимоги мотивовано тим, що між позивачем та [PERSON] 07.03.2008 року був укладений кредитний договір №VIW3А800000855, відповідно до умов якого позивач зобовязався надати відповідачу [PERSON] (далі відповідач 1) кредит в розмірі 8676,76 доларів США на термін до 06.03.2013р., а відповідач 1 зобовязалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором. В забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором №VIW3А800000855, між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки. Позивач свій обовязок по кредитному договору, щодо надання відповідачу кредиту виконав. Однак, відповідачі не виконують належним чином взятих на себе зобов'язань, а тому станом на 18.01.2016 року виникла\~ заборгованість в розмірі 50520,46 доларів США, з яких: заборгованість за\~ кредитом 7750,28 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом 1555,41 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом 2603,00 долари США,\~ пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 38697,83 доларів США. Як зазначає позивач в позовній заяві, від зазначеної суми боргу віднімається сума, яка була задоволена рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17.04.2014р., а тому стягненню з відповідача підлягає різниця в сумі 3840,00 доларів США пені нарахованої за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. За таких обставин, позивач звернувся до суду та просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором №VIW3А800000855 від 07.03.2008 року, у розмірі 3840,00 доларів США пені нарахованої за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Представник позивача в судове засідання не зявився, однак у пункті 3 прохальної частини позовної заяви зазначив, що в разі неявки в судове засідання відповідача позивач не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку та винесення заочного рішення судом. (а.с. 3 на звороті). Відповідач [PERSON] в судові засідання, які призначалися на 15.05.2017р., 07.06.2017р., 12.07.2017р. та 02.08.2017р. не зявлялася, хоча про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, що підтверджується відповідними повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с. 65, 66, 75, 85). Відповідач [PERSON] в судові засідання, які призначалися на 15.05.2017р., 07.06.2017р., 12.07.2017р. та 02.08.2017р. не зявлявся, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, а саме шляхом направлення позовних матеріалів та повісток про виклик в судові засідання на адресу вказану позивачем в позовній заяві ([ADDRESS]), а також на адресу встановленого судом зареєстрованого місця проживання відповідача (вул. Терешкової, 23, с. Лука Мелешківська, Вінницького району Вінницької області). Однак, в кожному з випадків конверти з позовними матеріалами та повістками про виклик в судові засідання відділенням поштового звязку були повернуті суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання», що розцінюється судом як належне повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи. Відповідно до частини першої та другої статті 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Разом з тим, згідно з частиною четвертою статті 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Таким чином, з урахуванням приписів статей 169, 224 ЦПК України суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність відповідачів в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і представник позивача не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Згідно з частиною другою статті 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось у звязку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи та наддавши їм юридичну оцінку суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на таке. Відповідно до статей 1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 07.03.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитно-заставний договір № VIW3A800000855, за умовами якого банк надав останній кредит у сумі 8676,76 доларів США, на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 9,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, на термін до 06.03.2013 року (а.с. 33-38). Пунктом 16.1.3 договору визначено, що кредит надається з метою придбання позичальником автомобіля, оплати реєстрації предмета застави в Державному Реєстрі та оплати винагороди за надання фінансового інструменту, що сплачується в момент видачі кредиту. Відповідно до пункту 6.2. кредитно-заставного договору [PERSON] зобов'язалась використати кредит на цілі зазначені в договорі, сплачувати проценти за користування кредитом, винагороду та погашати іншу заборгованість згідно договору. Згідно з пунктом 14.3 вищезазначеного договору у випадку порушення позичальником зобов'язання щодо повернення основної суми кредиту, вона сплачує пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочення. Відповідно до пункту 2.2. договору для забезпечення повного і своєчасного виконання [PERSON] зобов'язань за цим договором, вона надала банку в заставу автомобіль. В забезпечення кредитних зобов'язань [PERSON] перед банком між банком та [PERSON] укладено 07.03.2008 року договір поруки, відповідно до якого останній поручається перед кредитором за виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором №VIW3A800000855 від 07.03.2008 року. У випадку невиконання боржником \~зобовязань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед банком як солідарні боржники. (а.с. 39). Згідно з пунктами 5, 6 договору поруки, у випадку невиконання боржником будь-якого зобов'язання, передбаченого п.1 цього договору, банк направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням невиконаного зобовязання, а поручитель зобовязаний виконати зобовязання, зазначені в письмовій вимозі кредитора протягом пяти календарних днів з моменту її отримання. Однак, відповідачами умови договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування коштами не виконувалися, у звязку з чим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17 квітня 2014 року у справі №127/5164/14-ц позов ПАТ КБ "ПриватБанк" до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено та стягнути солідарно з [PERSON] ([INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER]), [PERSON] ([INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER]) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором №VIW3A800000855 від 12.08.2008 року в сумі 29572 (двадцять дев'ять тисяч пятсот сімдесят два) дол. США 84 центи, що станом на 09.08.2013 року складає еквівалент 236286 (двісті триста шість тисяч двісті вісімдесят шість) грн. 99 коп., а також 2362 (дві тисячі триста шістдесят дві) грн. 87 коп. судового збору. (а.с. 4) Вищевказаним судовим рішенням встановлено обставини, щодо отримання [PERSON] кредитних коштів в сумі 8676,76 доларів США, а також щодо того, що відповідачі свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконували, надіслані вимоги залишені без задоволення, що призвело до утворення заборгованості, яка станом на 09.08.2013 року становила 29572,84 доларів США та складалася з: 7750,28 доларів США - заборгованості за кредитом; 1555,41 доларів США - заборгованості по процентам за користування кредитом; 2603,00 доларів США - заборгованості по комісії за користування кредитом; 16226,12 доларів США - пені за несвоєчасне виконання зобовязань договору, а також 31,29 доларів США - штрафу (фіксованої частини) та 1406,74 доларів США - штрафу (процентної складової). Відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Однак, як вбачається з позовної заяви та заяви №20170328/2093 від 28.03.2017р. (а.с. 32) незважаючи на наявність судового рішення про стягнення боргу, відповідачами заборгованість не погашалося, виконавче провадження було закрито та рішення суду на даний час не виконано. Згідно зі статтями 526, 530 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Пунктами 1, 2 статті 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до правової позиції Верховного суду України у справі №6-157цс16 (постанова від 25.05.2016р.): «Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту кредитного договору можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до статті 1048 цього Кодексу». Відповідно до частини другої статті 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Згідно з положеннями частини першої статті 546 ЦК України та статті 549 ЦК України, виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Як зазначено вище згідно з пунктом 14.3 вищезазначеного договору у випадку порушення позичальником зобов'язання щодо повернення основної суми кредиту, вона сплачує пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочення. Згідно зі статтею 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Положеннями статей 10, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо та в їх сукупності суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідачів 3840,00 доларів США пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню. Згідно з пунктом 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Отже, зважаючи на невиконання відповідачами умов кредитного договору, беручи до уваги розрахунок заборгованості за договором, суд вважає вимоги позивача щодо стягнення з відповідачів заборгованості за кредитно-заставним договором у розмірі 3840,00 доларів США обґрунтованими, доведеними належними доказами та такими, що підлягають задоволенню. Поряд з цим, слід зазначити, що в позовній заяві позивач просив стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитно-заставним договором в розмірі 3840,00 доларів США в еквіваленті до національної валюти України за офіційним курсом НБУ станом на 18.01.2017р. Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Разом з тим, згідно з абзацом другим пункту 14 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 N14 у разі\~ пред'явлення\~ позову\~ про\~ стягнення\~ грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим\~ Національним\~ банком\~ України на день ухвалення рішення. Таким чином, згідно з офіційним курсом НБУ, станом на день ухвалення судом рішення 3840,00 доларів. США еквівалентно 99264,00 грн. (3840 х 25,85 = 99264), а тому, суд вважає необхідним зазначити в резолютивній частині рішення суду еквівалентну заборгованості саме станом на день прийняття рішення (02.08.2017р.). Згідно з частиною першою статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Поряд з цим, Пленум Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ у пунктах 35, 36 постанови від 17.10.2014\~ №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз'яснив судам, що солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Таким чином, оскільки позовні вимоги задоволено з відповідачів в рівних частках на користь позивача слід стягнути 1600,00 грн. витрат, повязаних зі сплатою судового збору. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved