Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житлом та встановлення порядку користування нежитловими приміщеннями. 29.09.2014 року [PERSON] було подано уточнюючу позовну заяву. Позовні вимоги якої мотивовано тим, що позивач є власницею 7/18 частки квартири [ADDRESS], яка належить їй, згідно договору дарування №3-637 від 30.07.2013р. Дана квартира складається з 3-х кімнат, кухні, вбиральні, ванної коридору, кладової та балкону, загальна площа якої становить 62,7 кв.м. та житлової - 45,0 кв.м. Співвласником інших 11/18 частки квартири є відповідач [PERSON] Після смерті батька позивача, між [PERSON] та [PERSON] виник спір про право користування квартирою, в зв'язку з цим позивач звернулася до суду з позовом та рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04.02.2014р. було встановлено порядок користування вищевказаної квартири та виділено їй кімнату площею 17,3 кв.м. Також позивач зазначає, що вона сплачує комунальні послуги за загальну площу 24,4 кв.м. Відповідач перешкоджає в здійснені позивачем права власності, оскільки вважає дану квартиру своєю. Ним було змінено замки на вхідних дверях, він не відчиняє їх позивачу, забороняє заходити в квартиру, а також робить інші дії спрямовані на незаконне перешкоджання здійсненню позивачем її права користування та розпорядження часткою квартири, тому [PERSON] була змушена звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач позов підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Також не заперечила проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. За таких обставин у відповідності до ст. 224 ЦПК України суд ухвалив заочне рішення у його відсутність на підставі наявних в справі доказів, оскільки позивач не заперечила проти такого порядку вирішення спору. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до технічного паспорту на квартиру [ADDRESS], судом вбачається, що власниками зазначеної квартири є [PERSON] - 1/3, [PERSON] - 1/3 та [PERSON] - 1/3 (а.с. 11-12). З договору дарування від 31.07.2013 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Вінницької державної нотаріальної контори Юкіш О.П., суд вбачає, що [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла у дар належні [PERSON] 7/18 часток квартири [ADDRESS] (а.с.9). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданого державним нотаріусом Другої Вінницької державної нотаріальної контори Юкіш О.П., [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 7/18 частки квартири [ADDRESS], відповідно до договору дарування від 31.07.2013 року (а.с. 10). Відповідно до довідки МКП "ЖЕК №5" від 31.07.2014 року № 3245, суд вбачає, що [PERSON] зареєстрована по [ADDRESS]. Особовий рахунок відкритий на ім'я [PERSON] (а.с. 20). Згідно особового рахунку [NUMBER] на квартиру [ADDRESS], [PERSON] належить частина квартири житловою площею - 27,5 кв.м., загальною площею 38,3 кв.м., на підставі рішення суду, який в ній проживає (а.с. 14). Також згідно особового рахунку [NUMBER] на квартиру [ADDRESS], [PERSON] належить частина квартири житловою площею - 17,5 кв.м., загальною площею 24,4 кв.м., на підставі рішення суду (а.с. 13). Судом встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04.02.2014 року було встановлено порядок користування квартирою [ADDRESS], виділино [PERSON] кімнату площею 17,3 кв.м. (а.с. 4-8). Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З відповіді Вінницького міського відділу УМВС України у Вінницькій області № 1/7147 від 06.10.2014 року, на звернення [PERSON] вбачається, що її звернення з приводу того, що її брат [PERSON], проживаючий за адресою: [ADDRESS], перешкоджає їй у доступі до вищевказаної квартири, зареєстровано в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Вінницького МВ УМВС України у Вінницькій області за № 26929 та запропоновано звернутися до суду в порядку цивільного судочинства (а.с. 58). Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Поняття права власності визначено ст. 316 ЦК України, згідно якої правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а у відповідності до ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 355 ЦК України майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов'язана з використанням його властивостей. Право користування власністю це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості. Під правом розпорядження розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Так, згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 4 ст. 34 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Згідно ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно положень Цивільного кодексу України, відповідач має право як співвласник володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном на власний розсуд. Таким правом наділена й позивач. Однак, згідно ч. 2 та ч. 5 ст. 319 ЦК України, при здійсненні даного права та виконанні своїх обов'язків, відповідач не має права вчиняти дії, які при цьому порушують права та інтереси інших осіб, суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав, згідно ч. 3 ст. 319 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 318 ЦК України усі суб'єкти права власності є рівними перед законом, як то в даному випадку, позивач та відповідач. Відповідно до ч.1 - ч.4, ч.6 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана, зокрема, утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частиною другою - п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, згідно ст. 391 ЦК України. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України , відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на Рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004. Важливими елементами здійснення державою права на мирне володіння майном є забезпечення нею умов, за яких можливими є захист, реалізація і повага до права власності кожного. Крім того, відповідно до п. 2 ч. 6 Постановою Пленуму ВСУ №7 від 04.10.91 року "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності. Враховуючи, що доводи позивача знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, а також враховуючи, що позивач має достатньо правових підстав для користування квартирою [ADDRESS], оскільки є співвласником даного майна, беручи до уваги встановлені в судовому засіданні обставини та неможливості доступу позивача до належного їй майна в силу зміни замків на вхідних дверях відповідної квартири та кімнати, позначеної на плані №5, що є наслідком дій відповідача, а тому при наявності перешкод у здійсненні позивачем свого права власності, складовою якого є права користування майном - вона має право вимагати усунення таких перешкод та звернутись із позовом про усунення перешкод в користуванні житлом та встановлення порядку користування нежитловими приміщеннями, що є однією із складових права власності, в результаті чого обраний позивачем спосіб захисту порушеного права як співвласника житлового приміщення, відповідає змісту порушеного права власності позивача щодо користування таким майном, в силу чого суд вважає, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 487 грн. 20 коп. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved