Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-14 00:00:00

01 грудня 2017 року позивачка, [PERSON], звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 30 листопада 1984 року зареєструвала шлюб з відповідачем по справі, який реєстрували в Чаньківській сільській раді Дунаєвецького району Хмельницькій області, актовий запис №13. Від шлюбу неповнолітніх дітей у сторін не має, однак відповідач категорично відмовляється від розірвання шлюбу через органи ДРАЦС. Позивачка зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного домашнього господарства, втрати почуття любові та поваги один до одного, однак головною причиною розпаду сімї стало те, що чоловік зловживає алкоголем, в стані алкогольного спяніння стає неадекватним, обзиває нецензурними словами. В 2001 року сторони припинили шлюбні стосунки, сімя фактично розпалась і її збереження неможливе, шлюб існує лише формально, а тому звернулася з даним позовом до суду. Позивачка [PERSON]В, в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити та пояснила, що з 2001 року працює в Італії на роботі. Зароблені там гроші передавала додому. В вересні 2017 року приїхала додому, господарство було запущене. З відповідачем немає взаєморозуміння, обзиває її нецензурними словами та погрожує. Просить не давати строк для примирення. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав на розірвання шлюбу погодився. Крім того зазначив, що з позивачкою не проживає з 2001 року, оскільки позивачка поїхала на заробітки, а неповнолітню дочку залишила на нього. Миритися не бажає,сімю зберегти неможливо. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що між сторонами склались правовідносини, які регулюються нормами глави 11 Сімейного кодексу України. Згідно ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Статтею ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 30 листопада 1984 року сторони зареєстрували шлюб в Чаньківській сільській раді Дунаєвецького району Хмельницькій області, актовий запис №13, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Від спільного проживання неповнолітніх дітей не мають, відповідач відмовляється розірвати шлюб в добровільному порядку. Відповідно до ст. 112 СК України суд при розірванні шлюбу з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що спільне життя у сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного домашнього господарства, втрати почуття любові та поваги один до одного, що призвело до припинення шлюбних стосунків між ними в 2001 році. Враховуючи наведене, суд вважає, що оскільки сторони разом не проживають, миритися не бажають і їх шлюб носить формальний характер, на розірванні шлюбу наполягають, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved