Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-22 00:00:00

У листопаді 2015 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог : Приватні нотаріуси Полтавського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON], Приватне підприємство Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» про визнання права власності на спадкове майно. Ухвалою суду від 17 листопада 2015 року позовну заяву [PERSON] залишено було без руху та надано позивачці строк для усунення недоліків. Згідно ухвали суду від 03 грудня 2016 року задоволено заяву [PERSON] про забезпечення доказів по цивільній справі, шляхом витребування інформації з ПП Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризтор», та Реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції. Так, 26 лютого 2016 року позивачкою [PERSON] було подано до суду уточненому позовну заяву на виконання вимог ухвали суду про усунення недоліків з врахуванням витребуваної інформації згідно ухвали суду від 03 лютого 2016 року, в якій остання просила визнати за нею право власності на 1/2 частину домоволодіння № 29А у м. Полтава по Першому Проспекту у м. Полтава. 29 лютого 2016 року у справі відкрито провадження. 14 березня 2016 року заяву [PERSON] про витребування доказів по справі задоволено, шляхом витребування з Приватного підприємства Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», Третьої Полтавської державної нотаріальної контори, Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Полтавського міського управління юстиції . Згідно ухвали суду від 14 березня 2016 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача по справі [PERSON]. Ухвалою суду від 20 вересня 2016 року заяву [PERSON] задоволено, витребувано докази по справі, шляхом витребування з Полтавського обласного державного нотаріального архіву інформації . В судовому засіданні позивачка [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. Представник позивачки [PERSON] адвокат [PERSON] в судове засідання 23 грудня 2016 року не зявилась, про причини своєї неявки суд не повідомила, хоча належним чином була повідомлена про день та час слухання справи. Позивачкою [PERSON] надано 23.12.2016 року, в судове засідання заяву, про те, що остання не заперечує щодо проведення судового розгляду справи у відсутність її представника. В судовому засіданні відповідачка [PERSON], співвідповідач [PERSON] уточнені позовні вимоги не визнали в повному обсязі. Треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приватні нотаріуси Полтавського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON], Завідувач Третьою Полтавською державною нотаріальною конторою [PERSON], представник Приватного підприємства Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» та відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Полтавського міського управління юстиції проти уточнених позовних вимог заперечували, посилаючись на їх безпідставність. Суд, вислухавши пояснення сторін та учасників судового процесу по справі, дослідивши матеріали справи, вважає позов [PERSON] таким, що не підлягає до задоволення за наступних обставин. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Судом встановлено факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про смерть серії 1-КЕ № 171981 від 04 жовтня 2010 року, виданого Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області, помер 03 жовтня 2010 року [PERSON], про що здійснено актовий запис № 2591 (т.1 а.с.5). В ході судового розгляду справи та в обгрунтування позовних вимог позивачкою [PERSON] вказувалось про те, що вона проживала з померлим [PERSON] однією сімєю без реєстрації шлюбу. За життя [PERSON] склав заповіт, у якому розпорядився про те, що все належне йому майно, де б воно не було і з чого воно не складалось, та все те, на що він матиме право за законом, заповідав позивачці [PERSON]. Так, законодавцем визначено, що спадкове право можна вважати інститутом цивільного права України, оскільки воно має всі його ознаки, а саме - це система пов'язаних між собою цивільно-правових норм, що регулюють певну групу однорідних суспільних відносин (встановлюють порядок переходу прав та обов'язків померлої особи за правом спадкування). На законодавчому рівні питання спадкування урегульоване Цивільним кодексом України (далі - ЦК України) (Книга шоста), також Законом України "Про нотаріат" , крім того, у судовій практиці застосовується постанова Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" та іншими нормативно-правовими актами. Законодавцем дано визначення поняттю спадкування, яким визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) - стаття 1216 ЦК України. Так, як вбачається з матеріалів справи, мається заповіт складений [PERSON], [INFO], про те, що на випадок його смерті зроблено таке розпорядження на все належне йому майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, та все те, на що він матиме право за законом, заповідав [PERSON], даний заповіт було посвідчено Приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу [PERSON] ( т.1 а.с.14). При цьому, судом встановлено, що після померлого [PERSON], 22 грудня 2010 року, заведено спадкову справу за № 50512852 Приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу [PERSON], що підтверджується витягом з Спадкового реєстру ( т.1 а.с.7). Судом встановлено, що підставою для звернення позивачки з позовом стала відмова Приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлого [PERSON], в якій зазначено, що [PERSON] не було надано документів, що підтверджують право власності спадкодавця на 1/2 частину житлового будинок, що у м. Полтава по 1-му Проспекту, 29а. Поряд з цим, в даній постанові вказано, що згідно відповіді ПП Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», наданої на лист нотаріуса, що за даними реєстрових книг ПП Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» за гр. [PERSON] реєстрація права власності по Проспекту 1, буд. № 29а в м. Полтаві, не проводилась ( т.1 а.с.9). Статтею 316 ЦК України визначено поняття права власності, де вказано, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. При цьому, положенням ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Так, правовстановлюючим документом може вважатися документ (сукупність документів), який на підставі законодавства і нормативних актів, що діяли в період цього складання, безперечно підтверджує право зазначеної в ньому особи на зазначений обєкт нерухомості і при цьому не вимагає для встановлення зафіксованого в ньому права будь-яких інших документів. Так, судом встановлено, що згідно свідоцтва про припинення шлюбу № 23731 від 09 липня 1968 року, виданого Полтавським міським бюро РАЦС, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що здійснено актовий запис № 415 ( т. 1 а.с.107). Так, згідно Договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності з числа кімнат від однієї до пяти від 23 квітня 1968 року, виданого відділом комунального господарства виконкому Полтавської міської Ради депутатів трудящих та на підставі, згідно рішення виконкому Ленінської райміської ради депутатів трудящих № 68 від 19 березня 1968 року, надано [PERSON], «забудовнику» на праві безстрокового користування - земельну ділянку № 29А по вул. 1-й Проспект, загальною площею 370,00 кв.м. ( т.1 а.с.111-112). При цьому, судом встановлено та було підтверджено в судовому засідання оглянутою спадковою справою, заведеною Третьою Полтавською державною нотаріальною конторою м. Полтави після померлої [PERSON], яка доводилась матірю відповідачці [PERSON], спадкове майно у вигляді 7/20 частини житлового будинку з частиною надвірних будівель належали померлій [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого Третьою Полтавською державною нотаріальною конторою 07.10.1974 року за № 3519, зареєстрованого в Полтавському міжміському бюро технічної інвентаризації 29.03.1998 року в книзі № 85 за №11505 ( т.1 а.с.112-113). Згідно договору дарування від 07.10.1974 року, укладеного між [PERSON] (до розірвання шлюбу [PERSON]) та [PERSON], [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла у дар 7/20 частин житлового будинку з відповідними господарськими побудовами, що у м. Полтава по вул. 1-й Проспект, 29 «а» та в цілому складається з житлового будинку літ. А-1, загальною площею 34,70 кв.м., та надвірних побудов ( т.1 а.с.122). При цьому, правовстановчий документ дублікат свідоцтва про право на спадщину є зареєстрованим у встановленому законом порядку, що підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію прав, виданого Приватним підприємством Полтавським бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» від 21.12.2012 року, де 7/20 частин зареєстровані на праві приватної спільної часткової власності за [PERSON], на підставі дубліката свідоцтва про право на спадщину, виданого Третьою Полтавською державною нотаріальною конторою ( т.1 а.с.114). Згідно відповіді ПП Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» № 397 від 25.01.2016 року, вказано, що право власності на обєкт нерухомого майна, що знаходиться у м. Полтава по вул. Перший Проспект, 29а, належить: -[PERSON] на підставі Дублікату № 1-1097 від 01.12.2012 року Свідоцтва про право на спадщину, виданого Третьою Полтавською державною нотаріальною конторою від 22.03.2012 року за № 1-228, у розмірі 7/20 частини; -[PERSON] на підставі Договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку, посвідченого 1-ю Полтавською державною нотаріальною конторою від 24.04.1968 року за № 1-2832. Акт про закінчення будівництва та вводу в експлуатацію індивідуального домоволодіння, затвердженого рішенням виконкому Полтавської міської ради від 27.10.1971 року за № 526, у розмірі 13/20 частини ( т.1 а.с.58). При цьому, дана інформація була підтверджена представником ПП Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» в судовому засіданні, шляхом надання пояснень та огляду в судовому засіданні оригіналу інвентарної справи. Так, в ході судового розгляду справи стороною позивача не було надано належних і допустимих доказів на спростування встановлених вище правовстановчих документів та не було зазначено фактів, які породжували відповідні процесуальні наслідки. Так, законодавцем визначено, що найважливішою ознакою юридичного факту є його здатність породжувати правові наслідки. Складність установлення звязку юридичного факту з його правовими наслідками зумовлюється тим, що правом урегульовані фактичні обставини різного характеру, як по-різному повязані з правовими наслідками. Більше того, в ході судового розгляду справи судом встановлено, що стороною позивача у встановленому законом порядку не оскаржувались правовстановчі документи на спірне домоволодіння. Так, судом беззаперечно встановлено та було підтверджено в судовому засіданні державним нотаріусом Третьої Полтавської державної нотаріальної контори [PERSON] про те, що після смерті [PERSON], третьою Полтавською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 52123059, від 07.12.2011 року ( т.1 а.с.162). Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 22.03.2012 року, виданого Третьою Полтавською державною нотаріальною конторою, зареєстровано видачу свідоцтва про право на спадщину № 52574848 від 22.03.2012 року після померлої [PERSON], яку успадкувала спадкоємець І-ї черги [PERSON] ( т. 1. а.с.165-166). Таким чином, належним та єдиним власником спірного майна є відповідачка [PERSON], як єдиний спадкоємець після померлої [PERSON]. Твердження позивачки [PERSON] про те, що померлому [PERSON] належала ? частина спірного житлового будинку на підставі вчинення дій [PERSON] на відчуження спірного майна є по своєї природі неспроможними та безпідставними. Слід вказати, що в ході судового розгляду справи судом вживалося ряд заходів шляхом винесення ухвал про забезпечення доказів з метою забезпечення надання стороною позивача доказів на предмет реалізації права [PERSON] на доступ до правосуддя. Більше того, дані фактичні обставини справи підтверджуються відповіддю № 1048 від 04.05.2012 року з Полтавського обласного державного нотаріального архіву, про те, що договорів купівлі продажу, дарування щодо відчуження [PERSON], [INFO], на користь [PERSON] майна, що знаходиться у м. Полтава по вул.. 1-й Проспект, 29А, за період з 01.01.1965 року по 24.12.1985 року не знайдено. Перевірка проведена згідно архівних даних Третьої Полтавської державної нотаріальної контори за період з 1965 року по 1985 рік, включно (справа № 1616/917/2012, провадження ( 2/1616/591/2012) головуюча суддя Парахіна Є.В.). При цьому, згідно рішення Ленінської районної у м. Полтаві ради від 05.03.2015 року «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі ( на місцевості), дозволено [PERSON] виготовити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) по 1-й Проспект, 29-а, площею 431 кв.м., для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за кадастровим планом, виготовленим ПП «Геодезична практика». Визначено, що право власності або користування (оренди) на земельну ділянку оформити окремим рішенням сесії районної ради ( т.1 а.с.115). Як вбачається з договору довічного утримання від 21 вересня 2015 року, укладеного [PERSON] та [PERSON], посвідченого Приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу [PERSON], за цим договором відчужував - [PERSON] передає у власність набувача [PERSON] належний їй на праві приватної власності житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться у м. Полтаві по вул. 1-й Проспект, 29а, а набувач зобовязується надати відчужувачеві довічне матеріальне забезпечення, а також види догляду вказані у п. 2.2 даного договору ( т.1 а.с.66-69, 70-73). Таким чином, наведені вище обставини та факти, свідчать про те, що єдиним та законним власником спірного будинку у м. Полтава по вул. 1-й Проспект, 29А є відповідчка [PERSON]. Так, положенням ст. 31 ЦПК України визначено, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Дана стаття визначає правила допустимості доказів, які визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину у справі. Правила допустимості доказів установлені задля обєктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися задля досягнення легітимної мети, а також ураховуючи те, що про осудність судового рішення, яке було ухвалено з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Поряд з цим, законодавцем в даній нормі статті визначено поняття допустимості доказів, де визначено, що допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Недопустимими є докази: а) одержані з порушенням порядку встановленого законом; б) які походять з інших засобів доказування, ніж ті, що визначені законом для підтвердження певних обставин. Так, в ході судового розгляду справи стороною позивача не було надано будь-якихналежних та допустимих доказів на спростування встановлених судом обставин, які підтверджуються в сукупності поясненнями сторін та учасників судового процесу по справі та витребовуваною інформацією. Таким чином, з аналізу норм, які регулюють спірні правовідносини та встановлених судом обставин, позовні вимоги [PERSON] є по своїй природі безпідставними та недоведеними, і такими, що базуються на припущеннях та домислах. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed