Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-20 00:00:00

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що [INFO] помер батько сторін - [PERSON] , який постійно проживав та був зареєстрований в [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 01.11.1996 року. [INFO] померла мати сторін - [PERSON] , яка постійно проживала та була зареєстрована в [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 11.02.1997 року. Спадщина, яка відкрилася після смерті батьків складається із права на житловий будинок розташований в [ADDRESS] та права на земельні ділянки (паї) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Граніт» ([ADDRESS]). Спадкоємцями за законом на майно [PERSON] та [PERSON] є діти спадкодавців, а саме: син - позивач [PERSON] та дочка - відповідачка [PERSON] , інших спадкоємців передбачених законом не має, заповіту не має. Однак, під час оформлення спадщини в 2000 році, відповідачка [PERSON] приховала той факт, що спадкоємцем за законом, крім неї, є позивач та оформила спадкове майно на своє ім`я. Вважаючи себе спадкоємцем, позивач думав що зможе отримати документи на спадкове майно будь коли, внаслідок того, що у нього на зберіганні перебували правовстановлюючі документи на спадкове майно. 17.03.2000 року Немирівською державною нотаріальною конторою Скакун Є.Л. були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні частки (паї) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Граніт» (с. Стрільчинці, Немирівського району Вінницької області), після смерті [PERSON] та [PERSON] , на підставі яких відповідачка отримала Державний акт серії ЯМ № 053254 на право власності земельну ділянку площею 3,2517 га., яка розташована на території Стрільчинецької сільської ради Немирівського району (за межами населеного пункту) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та Державний акт серії ЯМ № 053255 на право власності на земельну ділянку площею 3,2536 га., яка розташована на території Стрільчинецької сільської ради Немирівського району (за межами населеного пункту) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. А, 06.06.2017 року відповідачкою було виготовлено технічний паспорт, на житловий будинок по [ADDRESS] . Оскільки позивач також є спадкоємцем за законом після смерті батьків [PERSON] та [PERSON] , так само як відповідачки, тому в нього виникла необхідність одержати свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину земельних ділянок та на 1/2 частину житлового будинку. 13.11.2019 року представником позивача за довіреністю [PERSON] подано до Немирівської державної нотаріальної контори заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно після смерті батьків. Однак, 21.02.2020 року державним нотаріусом Немирівської державної нотаріальної контори винесено 2 постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частки від належної [PERSON] частки житлового будинку та 1/2 частки від належної [PERSON] частки житлового будинку, розташованого за адресою [ADDRESS] , на підставі неможливості виділити частки житлового будинку, який є власністю колгоспного двору у зв`язку зі смертю членів колгоспного двору. Крім того, 21.02.2020 року державним нотаріусом Немирівської державної нотаріальної контори винесено 2 постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частки права на земельну частку пай, у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Граніт» (с. Стрільчинці, Немирівського району Вінницької області), належну померлому [PERSON] , та 1/2 частки права на земельну частку пай, у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Граніт» (с. Стрільчинці, Немирівського району Вінницької області), належну померлій [PERSON] , з підстав того, що відповідачка [PERSON] вже отримала Державні акти на земельну ділянку серії ЯГ № 489710 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] та серії [NUMBER] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку пай після смерті [INFO] [PERSON] , та відповідно зареєструвала право власності у Державному реєстрі речових прав, яке станом на 21.02.2020 року не скасовано. За вказаних обставин позивач звернувся в суд з даним позовом. Представник позивача - адвокат Примакова В.В. в судове засідання не з`явилася, надіслала до суду заяву, в якій позов підтвердила, просить його задовольнити, справу розглянути за її відсутності. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надіслала заяву, в якій просив справу розглянути за її відсутності, позов визнає та не заперечує проти його задоволення. Третя особа, не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Державний нотаріус Немирівської державної нотаріальної контори Кнап Л.П. в судове засідання не з`явилася, надіслала заяву, в якій просив справу розглянути за її відсутності. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. За вказаних обставин, суд проводить розгляд справи у відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права свободи чи інтереси інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер [PERSON] в [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 01.11.1996 року. [INFO] померла [PERSON] в [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 11.02.1997 року. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 01.08.2017 [PERSON] народився [INFO] в [ADDRESS]. Батьком [PERSON] записаний [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] 21.02.2020 року державним нотаріусом Немирівської державної нотаріальної контори винесено постанову за № 02-31 про відмову у вчинені нотаріальної дії, а саме: [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку від належної [PERSON] , померлому [INFO] , відповідної частки житлового будинку, розташованого за адресою [ADDRESS] , оскільки неможливо виділити частки в житловому будинку, який є власністю колгоспного двору у зв`язку зі смертю членів колгоспного двору. 21.02.2020 року державним нотаріусом Немирівської державної нотаріальної контори винесено постанову за № 221/02-31 про відмову у вчинені нотаріальної дії, а саме: [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку від належної [PERSON] , померлій [INFO] відповідної частки житлового будинку, розташованого за адресою [ADDRESS] , оскільки неможливо виділити частки житлового будинку, який є власністю колгоспного двору у зв`язку зі смертю членів колгоспного двору. 21.02.2020 року державним нотаріусом Немирівської державної нотаріальної контори винесено постанову за № 220/02-31 про відмову у вчинені нотаріальної дії, а саме: [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку права на земельну частку пай, у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Граніт» (с. Стрільчинці, Немирівського району Вінницької області), належну померлому [INFO] [PERSON] , оскільки [PERSON] отримала Державний акт на земельну ділянку серії ЯГ № 489710 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку пай після смерті [PERSON] , виданого 17 березня 2000 року. Відповідно до інформації, яка міститься в Державному реєстрі речових прав, за [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку на підставі вищезазначеного державного акту на земельну ділянку серії ЯГ № 489710 виданого на її ім`я 14.08.2008 року Немирівською РДА. Станом на 21.02.2020 року право власності в Державному реєстрі речових прав не скасовано. 21.02.2020 року державним нотаріусом Немирівської державної нотаріальної контори винесено постанову за № 224/02-31 про відмову у вчинені нотаріальної дії, а саме: [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку права на земельну частку пай, у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Граніт» (с. Стрільчинці, Немирівського району Вінницької області), належну померлій [INFO] [PERSON] , оскільки [PERSON] отримала Державний акт на земельну ділянку серії ЯГ № 489710 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку пай після смерті [INFO] [PERSON] , виданого 17 березня 2000 року. Відповідно до інформації, яка міститься в Державному реєстрі речових прав, за [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку на підставі вищезазначеного державного акту на земельну ділянку серії ЯГ № 489710 виданого на її ім`я 14.08.2008 року Немирівською РДА. Станом на 21.02.2020 року право власності в Державному реєстрі речових прав не скасовано. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз`яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української PCP 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом. Тобто, до позовних вимог про визнання частково недійсним свідоцтва, про визнання права за законом на 1/2 частину спадкового майна підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу Української PCP від 18 липня 1963 року. Відповідно до ч.1 ст.524 ЦК України 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст.548 ЦК України 1963 року, для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. В силу вимог ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до вимог ст.549 ЦК України 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. До складу спадкоємців першої черги за законом належить позивач [PERSON] - син спадкодавців та [PERSON] - донька спадкодавців, які в порядку ч.1 ст.549 ЦК України (в редакції 1963 р.) прийняли спадщину після смерті [PERSON] та [PERSON] вступили в управління та володіння спадковим майном. Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. У п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року роз`яснено, що іншими підставами визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Разом з тим, зі змісту абз. 5 п. 19 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України у разі порушення права спадкоємців на частку у спадщині суд може вирішувати питання про недійсність свідоцтва про право на спадщину лише в тій частині, у якій це право порушене, а не про визнання недійсним такого свідоцтва в цілому. Оскільки у зв`язку з видачею 17.03.2000 року відповідачці [PERSON] свідоцтв про право на спадщину за законом на земельні частки пай у землі, яка перебуває у колектиній власності КСП "Граніт" після смерті [PERSON] та [PERSON] , було порушено право позивача на спадщину за законом, та з метою захисту прав позивача, який будучи спадкоємцем померлих [PERSON] та [PERSON] за законом першої черги у встановленому порядку прийняв спадщину, але позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 17 березня 2000 року Немирівською державною нотаріальною конторою на ім`я [PERSON] на майно [PERSON] , та визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 17 березня 2000 року Немирівською державною нотаріальною конторою на ім`я [PERSON] на земельні ділянки, а також про визнання за позивачем права в порядку спадкування за законом на: на 1/2 частину житлового будинку по [ADDRESS] , на 1/2 частину земельної ділянки, площею 3,2517 га., розташовану на території Стрільчинецької сільської ради Немирівського району Вінницької області, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 0523088600:01:001:0414 та на 1/2 частину земельної ділянки, площею 3,2536 га., розташовану на території Стрільчинецької сільської ради Немирівського району Вінницької області, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 0523088600:01:001:0415. Щодо вимоги позивача про відшкодування понесених ним судових витрат, судом встановлено наступне. Згідно з п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підтвердження понесених позивачем витрат було надано до суду лише квитанцію № 0.0.1774673123.1 від 20.07.2020 про сплату судового збору. Однак, на підтвердження вимоги щодо стягнення з відповідачки витрат на правничу допомогу у розмірі 3000 грн. не надано жодного доказу. Так, відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У відповідності д ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року суд зазначає, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені в установленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Враховуючи, що позивачем було надано лише квитанцію про сплату судового збору, однак не подано будь яких доказів щордо понесених ним витрат на професійну правничу допомогу та розрахунку даної допомоги, вимога позивача [PERSON] про стягнення з відповідача витрат на надання правничої допомоги є недоведеною, необґрунтованою та у її задоволенні слід відмовити. На підставі викладеного, ст.ст. 1301 ЦК України, п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності", ст.ст.524, 529, 548, 549 ЦК Української РСР в редакції 1963 року, ст. ст. 12, 80, 81, 82, 141, 200, 211, 247, 259, 264, 265, 268, 352, 354 - 355 ЦПК України, суд, -

Outcome: partial