Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

У серпні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором № 43 про відкриття фізичній особі карткового рахунку та здійснення його розрахунково-касового обслуговування за дебетово-кредитною схемою, мотивуючи свої вимоги тим, що позивачем відповідно до укладеного договору від 21 травня 2007 року було відкрито картковий рахунок № 2625750111616 в національній валюті - гривня для обліку по ньому коштів до запитання і операцій за платіжною карткою на умовах договору і відкрито кредитну лінію з встановленням витратного ліміту у розмірі 2150 грн. Посилаючись на те, що станом на 16 липня 2013 року у звязку з неналежним виконанням умов договору у відповідача виникла заборгованість по договору, позивач прохав стягнути з відповідача заборгованість по договору у розмірі 3175 грн. 65 к., у т.ч.: основний борг -2150 грн., прострочені відсотки -832 грн., штраф за овердрафт -187 грн. 65 к. У судовому засіданні представник позивача змінила позовні вимоги та прохала стягнути з відповідача заборгованість станом на 25 лютого 2014 року у розмірі 3175 грн. 65 к., у т.ч. : основний борг - 2669 грн. 91 к., нараховані відсотки 213 грн. 39 к., прострочені відсотки 292 грн. 35 к., підтримала змінені позовні вимоги, пояснила суду, що заборгованість по кредиту у відповідача виникла у червні 2007 року у розмірі 1350 грн. Потім відповідач до грудня 2008 року отримував на рахунок заробітну плату, з якої частково погашав вказаний кредит і брав нові суми кредиту. Останній раз він мав погасити кредит у строк до 25 грудня 2008 року, тому банк у звязку з непогашення суми кредиту у вказаний строк мав право звернутися до суду з 25 січня 2009 року, однак цього не зробив, з письмовою вимогою до відповідача звернувся тільки у червні 2013 року. Зазначила, що з червня 2007 року по березень 2011 року відповідачу як плата за БПК нараховуватись витрати за обслуговування картки у розмірі від 0.75 % до 1.5 %, від якої саме суми представник позивача не змогла суду пояснити. Вказані витрати у цей період включалися до тіла кредиту, підставу цього представник позивача теж не змогла пояснити. З квітня 2011 року нарахування до тіла кредиту банком були припинені і почалися нараховуватися проценти, у якому розмірі представник позивача пояснити не змогла. У грудні 2010 року банк самостійно зарахував на рахунок відповідача суму у розмірі 22 грн. 58 к., які потім же і списав у рахунок боргу. Розрахунки боргу, які банк подавав суду раніше лютого 2014 року, прохала вважати помилковими. Відповідач позовні вимоги не визнав, пояснив суду, що він не писав заяви про відкриття кредитного рахунку, не підписував кредитного договору і не отримував кредитних коштів, а тільки заробітну плату. Прохав відмовити у задоволенні позову з звязку з пропуском строку позовної давності на предявлення позову. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що між позивачем та [PERSON] 21 травня 2007 року було укладено договір № 43 про відкриття фізичній особі карткового рахунку та здійснення його розрахунково-касового обслуговування за дебетово-кредитною схемою, за умовами якого банком було відкрито картковий рахунок № 2625750111616 в національній валюті - гривня для обліку по ньому коштів до запитання і операцій за платіжною карткою на умовах договору, а також відновлювальну кредитну лінію з встановленням витратного ліміту у розмірі 2150 грн. Відповідно до розрахунку банку(а.с. 111) з червня 2007 року по грудень 2008 року на картковий рахунок відповідача було перераховано 31932 грн. 23 к., відповідачем було використано 33831 грн. 26 к., залишок заборгованості склав 1899 грн. 03 к. У цей же період та у період з січня 2009 року по квітень 2011 року відповідачу нараховувалася плата за розрахунково-касове обслуговування, яка у порушення умов договору включалася банком до тіла кредиту. За експертним висновком № 1841 від 4 лютого 2014 року підписи від імені [PERSON] у графах «Клієнт» договору № 43 про відкриття фізичній особі карткового рахунку та здійснення його розрахунково-касового обслуговування за дебето-кредитовою схемою від 2 1травня 2007 року виконані не самим [PERSON], а іншою особою. Згідно статті 526, частин 1 статті 530 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі сплата неустойки (стаття 611 ЦК). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (статті 530, 631 ЦК). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина 1 статті 530 ЦК). Статтею 256 ЦК визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачкою, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (стаття 264 ЦК). Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК). Частиною 5 статті 261 ЦК передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з частиною 3 статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Як пояснила представник позивача та як вбачається з п.2.5 договору відповідач мав би погасити кредит до 25 числа наступного місяця, у противному випадку йому б нараховувалися проценти. За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку його виконання, якщо строк їх виконання не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. У правовій позиції, що міститься у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року ( справа № 6-116 цс 13) і є обов'язковою для застосування судами України зазначено про те, що якщо повернення кредитних коштів визначено періодичними щомісячними платежами, то у випадку неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Враховуючи, що строк погашення чергового платежу по кредиту наступив за твердженням представника позивача 25 грудня 2008 року і проплата кредиту не відбулася, то з 25 січня 2009 року у банку виникло право на предявлення позову до суду. Однак у встановлений законом 3-річний строк банк своє право не використав, тому у задоволенні позову має бути відмовлено у звязку з пропуском строку позовної давності.

Outcome: dismissed