Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-19 00:00:00

У січні 2020 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного судум. Києва з позовом до Кредитної спілки «КС Володар» (далі - відповідач), в якому просив суд стягнути з відповідач на його користь за договором №ДВ-150.11 «Стандар з капіталізацією» основний борг 10684,56 грн., 16 % річних в розмірі 11893,60 грн., за договором №ДВ-151.11 «Стандар плюс» основний борг 88100,74 грн., 9 % річних в розмірі 11893,60 грн., а також стягнути подвійну облікову ставку НБУ за весь час прострочення в розмірі 38083,50 грн, інфляційні в розмірі 8964,77 грн. та 3 % річних в сумі 7408,90 грн., а в загальному розмірі 167700,37 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем та відповідачем було укладено договори по залученню внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок з аналогічними умовами, а саме: 02.02.2016 р. №ДВ-151.11 «Стандар плюс», за яким внесено 88100,74 грн на строк до 02.08.2017 р. зі сплатою 9 % річних, та 02.02.2016 р. №ДВ-150.11 «Стандар з капіталізацією», за яким внесено 10684,56 грн на строк до 02.08.2017 р. зі сплатою 16 % річних. Строк дії договорів закінчився 02.08.2017 р., але суму вкладу та проценти позивач не отримав. Крім цього, за невиконання зобов`язання з повернення суми вкладу та процентів за період з 02.08.2017 р. по 15.01.2020 р. позивачем нараховано пеню в розмірі подвійної облікової ставки, інфляційні та 3 % річних. Вказане стало підставою для звернення до суду. В судове засідання позивач не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, від представника надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність, в якій вказано, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просили суд їх задовольнити та не заперечують проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи міститься розписка, про причини неявки суд не повідомив.. Як передбачено ч. 1, 3 ст. 211 ЦПК України, розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до вимог суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Осаулова А.А. від 25.02.2020 року відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Суд, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 02.02.2016 між Кредитною спілкою "КС ВОЛОДАР" та членом Кредитної спілки [PERSON] було укладено Договір №ДВ-150.11 «Стандар з капіталізацією» по залученню внеску (вкладу) кредитної спілки на депозитний рахунок, згідно з п. 1.1. якого член Кредитної спілки протягом трьох банківських днів, наступних за днем підписання Договору, зобов`язується внести внесок у розмірі 10684,56 грн., а Кредитна спілка, після його використання в цілях, передбачених статутом Кредитної спілки та даним Договором, зобов`язується повернути його члену Кредитної спілки разом з нарахованими на нього відсотками не пізніше 02.08.2017 р., що становить сімнадцять місяців. Факт внесення позивачем грошових коштів за Договором №ДВ-150.11 на суму 10684,56 грн. на депозитний рахунок відповідача підтверджується копією квитанції до прибутково-касового ордеру № 71 від 02.02.02016 року (а.с. 18). Згідно п.п. 2.2, 2.3 Договору №ДВ-150.11, Кредитна спілка на внесений членом Кредитної спілки внесок щомісяця нараховує 16% річних. Відсотки на внесок нараховуються один раз на місяць на фактичну суму внеску за фактичну кількість днів використання Кредитною спілкою внеску. Крім того, судом встановлено, що 02.02.2016 між Кредитною спілкою "КС ВОЛОДАР" та членом Кредитної спілки [PERSON] було укладено Договір №ДВ-151.11 «Стандарт плюс» по залученню внеску (вкладу) кредитної спілки на депозитний рахунок, згідно з п. 1.1. якого член Кредитної спілки протягом трьох банківських днів, наступних за днем підписання Договору, зобов`язується внести внесок у розмірі 88100,74 грн., а Кредитна спілка, після його використання в цілях, передбачених статутом Кредитної спілки та даним Договором, зобов`язується повернути його члену Кредитної спілки разом з нарахованими на нього відсотками не пізніше 02.08.2017 р., що становить вісімнадцять місяців. Факт внесення позивачем грошових коштів за Договором №ДВ-151.11 на суму 88100,74 грн. на депозитний рахунок відповідача підтверджується копією квитанції до прибутково-касового ордеру № 2 від 02.02.02016 року (а.с. 22). Згідно п.п. 2.2, 2.3 Договору №ДВ-151.11, Кредитна спілка на внесений членом Кредитної спілки внесок щомісяця нараховує 9% річних. Відсотки на внесок нараховуються один раз на місяць на фактичну суму внеску за фактичну кількість днів використання Кредитною спілкою внеску. Тобто, між сторонами у справі на підставі укладених договорів виникли зобов`язання, за якими позивач вніс грошові кошти, а відповідач зобов`язався їх повернути разом з нарахованими відсотками у відповідний строк. Проте, всупереч взятим на себе зобов`язанням по виплаті коштів у визначені договором строки, відповідач їх належним чином не виконав (доказів протилежного суду не надано) Відповідно до ст. 1 Закону України «Про кредитні спілки» кредитна спілка - це неприбуткова організація, заснована фізичними особами, професійними спілками, їх об`єднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок об`єднаних грошових внесків членів кредитної спілки. Кредитна спілка є фінансовою установою, виключним видом діяльності якої є надання фінансових послуг, передбачених цим Законом. Статтею 23 Закону України «Про кредитні спілки» передбачено, що внески (вклади) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, а також нарахована на такі кошти та пайові внески плата (проценти) належать членам кредитної спілки на праві приватної власності. Кошти, що належать членам кредитної спілки, обліковуються окремо. Кошти, що належать членам кредитної спілки, використовуються для надання кредитів членам кредитної спілки, а у разі наявності тимчасово вільних коштів членів кредитної спілки - можуть розміщуватися спілкою на депозитних рахунках в установах банків, які мають ліцензію на право роботи з вкладами громадян, і в об`єднаній кредитній спілці, а також у державні цінні папери, перелік яких встановлюється Уповноваженим органом. Кожний член кредитної спілки має право одержати належні йому кошти, зазначені в частині першій цієї статті, у порядку і строки, які визначені відповідно до частини сьомої статті 10 цього Закону, статуту кредитної спілки або укладеними з членом кредитної спілки договорами. Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про захист прав споживачів», держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. Положеннями ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що у разі порушення законодавства про захист прав споживачів суб`єкти господарювання сфери торговельного та інших видів обслуговування несуть відповідальність. Згідно ч. 1, 2 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Договір є обов`язковим для виконання сторонами, згідно ст. 629 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Як передбачено ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів у заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Таким чином, вимога про стягнення на користь позивача 88100,74 грн суми вкладу і 11893,60 грн процентів, нарахованих за період з 02.02.2016 р. по 02.08.2017 р., за договором №ДВ-151.11 від 02.02.2016 р. та 10684,56 грн суми вкладу і 2564,30 грн процентів, нарахованих за період з 02.02.2016 р. по 02.08.2017 р., за договором №ДВ-150.11 від 02.02.2016 р., ґрунтується на вимогах закону, а тому, підлягає задоволенню. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Судом за допомогою програми системи «Ліга-Закон» в розділі «корисні інструменти» було перераховано суми інфляційних витрат за період з 02.08.2017 року по 15.01.2020 року, які становлять 19 797,15 грн. та 3% річних за цей же період, які складають 7 282,71 грн. Оскільки суд не вправі вийти за межі позовних вимог, а позивач просить стягнути 8964,77 грн інфляційних, суд вважає необхідним стягнути 8964,77 грн інфляційних та 7 282,71 3 % річних. Щодо стягнення подвійної облікової ставки НБУ в розмірі 38083,50 грн, суд вважає необхідним зазначити наступне. Згідно ст. 13 ч. 1, 3 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. В договорах по залученню внеску (вкладу) члена кредитної спілки відсутня умова про сплату подвійної облікової ставки Національного банку України за порушення зобов`язання, що випливають з договорів. При цьому, в позовній заяві не викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги до відповідача в частині стягнення подвійної облікової ставки Національного банку України , тобто ті юридично значимі факти, на основі яких звертаються до суду та обґрунтовують свої вимоги відповідно до норм матеріального права, що поширюються на спірні правовідносини, а також на підставі якої правової норми визначається той спосіб захисту прав, який позивач просить застосувати. Враховуючи те, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами в розумінні ЦПК України обставин, на які він посилається в частині стягнення подвійної облікової ставки Національного банку України в розмірі 38083,50 грн, підстав для задоволення позовних вимог в цій частині суд не вбачає. За таких обставин, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про необхідність частково задоволення позовних вимог шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 88100,74 грн суми вкладу і 11893,60 грн процентів за договором №ДВ-151.11 від 02.02.2016 р. та 10684,56 грн суми вкладу і 2564,30 грн процентів за договором №ДВ-150.11 від 02.02.2016 р., а також стягнення 8964,77 грн інфляційних та 7 282,71 3 % річних, а загалом 129490,68 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує стягнути з відповідача на користь держави 2102,00 грн. судового збору. Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial