Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

01 серпня 2019 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до Радехівської міської ради Львівської області, (Бишівського старостинського округу Радехівської міської ради)про визнання права власності на земельні ділянки у порядку спадкування. В позовній заяві зазначає, що [INFO] в [ADDRESS] померла її мама [PERSON] (надалі - « [PERSON] »), що підтверджується копією Свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданим 21 травня 1998 року Бишівською сільською радою Радехівського району Львівської області. Згідно свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого Бишівською сільською радою Радехівського району Львівської області від 25.10.1958 року вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] . Батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Згідно свідоцтва про укладення шлюбу, серії [NUMBER] від 12.11.1987 року, виданого Бишівською сільською радою Радехівського району Львівської області вбачається, що зареєстровано шлюб між громадянином [PERSON] і громадянкою [PERSON] . Після реєстрації шлюбу присвоєно прізвища « [PERSON] ». Після смерті Спадкодавця, окрім іншого майна, залишилося спадкове майно, що складається із земельних ділянок на території Бишівської сільської ради Радехівського району Львівської області, що підтверджується наступним: Державним актом на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ № 065945, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 28 серпня 2001 року за № 16076. З Державного акта на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ №065945 вбачається, що Спадкодавцю було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,7435 гектарів в межах згідно з планом для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно Плану зовнішніх меж земельної ділянки Державного акта на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ №065945 вбачається, що Спадкодавцю було передано у приватну власність наступні земельні ділянки: земельну ділянку загальною площею 0,7084 гектарів; земельну ділянку загальною площею 0,0351 гектарів. Згідно Довідки № 146 від 23.02.2018 року, виданої виконкомом Бишівської сільської ради Радехівського району Львівської області вбачається наступне: «що померла [PERSON] по день смерті [INFO] проживала та була зареєстрована а [ADDRESS] , разом з дочкою [PERSON] . Від імені померлої у виконкомі Бишівської сільської ради заповіт не посвідчувався.» Маючи намір оформити спадщину після смерті своєї мами, вона звернулася до Державної нотаріальної контори, однак нотаріусом було в усній формі відмовлено у оформленні спадщини у зв`язку з пропущеним терміном прийняття спадщини та відсутності документа на земельні ділянки (державний акт на право приватної власності на землю). Відповідно до відповіді відділу у Радехівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 22.11.2018 року №97-13-0.30-2597/173-18, №97-13-0.30-2598/173-18, вбачається, що загальна вартість земельних ділянок становить - 34 618,11 грн. Крім позивача, інших осіб, які б претендували на манно, ні за законом ні за заповітом немає. Після смерті Спадкодавця, вона вступила у володіння спадщиною (фактично прийняла спадщину) оскільки проживала із Спадкодавцем разом, і надалі продовжує користуватись та розпоряджається майном, а саме житлом, городом, садом, земельною ділянкою площею 0,7084 га та 0,0351 га. Просить ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на наступні земельні ділянки в порядку спадкування після смерті її мами [PERSON] , яка померла [INFO] , які належали Спадкодавцю на праві приватної власності відповідно до Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, серії ІІІ-ЛВ №065945, Згідно Плану зовнішніх меж земельної ділянки Державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЛВ №065945, а саме: земельну ділянку загальною площею 0,7084 гектарів; земельну ділянку загальною площею 0,0351 гектарів (а.с.4-7). Позивач та представник позивача в підготовче судове засідання не з`явилися, від представника позивача до суду поступила заява про розгляд справи у їх відсутності та постановлення судового рішення про задоволення позовних вимог (а.с.22). Представник Радехівської міської ради Львівської області в підготовче судове засідання не з`явився. Подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги визнають повністю (а.с.21). Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористався представник відповідача. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права. Суд встановив, що [INFO] в [ADDRESS] померла її мама [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданим 21 травня 1998 року Бишівською сільською радою Радехівського району Львівської області (а.с.8). Згідно з свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , виданим Бишівською сільською радою Радехівського району Львівської області 25.10.1958 року, [PERSON] народилася [INFO] . Батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.9). Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу, серії [NUMBER] від 12.11.1987 року, Бишівською сільською радою Радехівського району Львівської області зареєстровано шлюб між громадянином [PERSON] і громадянкою [PERSON] . Після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище дружині « [PERSON] » (а.с.10). Після смерті Спадкодавця, окрім іншого майна, залишилося спадкове майно, що складається із земельних ділянок на території Бишівської сільської ради Радехівського району Львівської області, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ № 065945, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 28 серпня 2001 року за № 16076. З Державного акта на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ №065945 вбачається, що [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,7435 гектарів в межах згідно з планом для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до Плану зовнішніх меж земельної ділянки Державного акта на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ №065945, Спадкодавцю було передано у приватну власність земельну ділянку, загальною площею 0,7084 гектарів та земельну ділянку, загальною площею 0,0351 гектарів (а.с.12-12 зворот). Із Довідки № 146 від 23.02.2018 року, виданої виконкомом Бишівської сільської ради Радехівського району Львівської області вбачається: «що померла [PERSON] по день смерті [INFO] проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] , разом з дочкою [PERSON] . Від імені померлої у виконкомі Бишівської сільської ради заповіт не посвідчувався» (а.с.13). Відповідно до відповіді відділу у Радехівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 22.11.2018 року №97-13-0.30-2597/173-18, №97-13-0.30-2598/173-18, вбачається, що загальна вартість земельних ділянок становить - 34 618,11 грн (а.с.14-15). Крім позивача, інших осіб, які б претендували на майно, ні за законом ні за заповітом немає. Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР). Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Положення ст.ст.81,131 Земельного кодексу України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими, відповідно такими, що підлягають до задоволення. Відповідно до ст.141 ЦПК України із відповідача в користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати.

Outcome: approved