Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-01 00:00:00

01.09.2016 року до Дзержинського районного суду м. Харкова звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, в якому з урахування уточнень та доповнень позовної заяви просив в порядку поділу майна подружжя визнати за ним право особистої приватної власності на: гараж №11 в ГТ «Куток», який розташований по вул.Фрунзе, б.21 в м.Харкові, загальною площею 22,2 кв.м., загальний причіп «UMS» ВОАТ 8902/3601, 2009 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова Y7989023690b38155, МотоциклА «SUZUKI» DL650A-YPA, 2009 р.в., білого кольору, реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова [NUMBER]; визнати за [PERSON] право власності на ? частину автомобіля «MERCEDES-BENZ» ML350 CDI 4 MATIC, 2008 року випуску, чорного кольору, номер кузова WDC1641861А476465, реєстраційний номер [NUMBER]; в порядку поділу майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на ? частини автомобіля «MERCEDES-BENZ» ML350 CDI 4 MATIC, 2008 року випуску, чорного кольору, номер кузова WDC1641861А476465, реєстраційний номер [NUMBER] та стягнути з відповідача понесені судові витрати. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 02.09.2016 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху. 17.10.2016 року Дзержинським районним судом м.Харкова відкрито провадження по справі. Представником відповідача 29.11.2016 року подано заяву про ознайомлення з матеріалами справи. Представник діє на підставі довіреності [PERSON], довіреність №4738 від 24.11.2016 року. Представником відповідача [PERSON] подано клопотання, яке в подальшому було уточнено, про витребування доказів. 31.07.2017 року Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова клопотання представника відповідача частково було задоволено, та направлено ухвалу на виконання. 02.11.2017 року представником позивача [PERSON] подано заяву про забезпечення позову. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 03.11.2017 року, заяву про забезпечення позову задоволено, заборонено відчуження автомобіля «Mercedes-Benz» ML350 CDI 4 MATIC, 2008 року випуску, чорного кольору, номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], який зареєстрований на праві власності за [PERSON]. ([INFO], рнокп [NUMBER], адреса реєстрації: м. Харків, вул. Сумська, б. 7/9, кв. 23) 10.11.2017 року [PERSON] надав до суду заяву про те, що ним були скасовані довіреності від 11.05.2017 року, посвідчену приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], що була видана ним на представництво його інтересів гр. [PERSON], та/або [PERSON], у звязку з чим, згідно п. 2 ч. 1 ст. 248 ЦК України припинилось представництво гр. [PERSON], та/або [PERSON] його інтересів. Також 10.11.2017 року ним скасована довіреність від 23.01.2017 року, що була видана ним на представництво його інтересів гр. [PERSON], та/або гр. [PERSON], та/або [PERSON], та/або [PERSON], у звязку з чим, згідно п. 2 ч. 1 ст. 248 ЦК України припинилось представництво вказаними особами його інтересів. 13.11.2017 року представником відповідача в судовому засіданні повторно заявлено клопотання про витребування доказів, Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова клопотання задоволено частково. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 05.07.2008р. між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів було зроблено відповідний актовий запис №332 в Дзержинському відділі державної реєстрації актів цивільного стану ХМУЮ. Подружнє життя з відповідачкою не склалося, шлюбні відносини між ними фактично припинені з початку травня 2016 року, з цього часу вони разом не проживають, спільне господарство не ведуть. Примирення між ними неможливе, у звязку з чим, він також звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою про розірвання шлюбу. У шлюбі з відповідачкою за час спільного проживання було придбано рухоме на нерухоме майно, а саме гараж №11 в ГТ «Куток», який розташований по вул.Фрунзе, б.21 в м. Харкові, загальною площею 22,2 кв. м., загальний причіп «UMS» ВОАТ 8902/3601, 2009 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], автомобіль «MERCEDES-BENZ» ML350 CDI 4 MATIC, 2008 року випуску, чорного кольору, номер кузова WDC1641861А476465, реєстраційний номер [NUMBER], мотоциклА «SUZUKI» DL650A-YPA, 2009 р.в., білого кольору, реєстраційний номер [NUMBER], яке позивач просив поділити між сторонами. Також надав звіти про незалежну оцінку всього майна, а саме було визначено вартість майна в наступному розмірі. Гараж №11 в ГТ «Куток», який розташований по вул.Фрунзе, б.21 в м.Харкові, загальною площею 22,2 кв.м. - 124080,04 грн., автомобіль «MERCEDES-BENZ» ML350 CDI 4 MATIC, 2008 року випуску, чорного кольору, номер кузова WDC1641861А476465, реєстраційний номер [NUMBER] 645655,50 грн., загальний причіп «UMS» ВОАТ 8902/3601, 2009 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер [NUMBER] 20297,00 грн. та мотоциклА «SUZUKI» DL650A-YPA, 2009 р.в., білого кольору, реєстраційний номер [NUMBER]. 116167 грн. Таким чином, загальна вартість спільного майна подружжя складає 906199,54 грн., тобто вартість частки кожного з подружжя складає 453099,77 грн. Також зазначив, що оскільки позивач просив суд виділити відповідачу автомобіль, а йому виділити гараж, причіп та мотоцикл та стягнути з [PERSON] грошову компенсацію у розмірі 192555,73 грн., але при цьому, відповідач з таким варіантом не погоджується та не внесла на депозитний рахунок суду вказану грошову суму, а також враховуючи той факт, що вартість гаражу, причіпу та мотоциклу менша вартості ? частини всього майна, а саме менша на 192555,73 грн., що фактично відповідає вартості більше ніж 1/4 частині вказаного автомобіля, то позивач, з метою реального поділу вказаного спільного майна подружжя, погоджуючись на зменшення своє частки у спільному майні на 31141 грн., вважає за необхідним просити суд замість присудження йому компенсації, просити визнати за нам право власності на гараж, причіп, мотоцикл та на ? частину вказаного автомобіля, а ? частини автомобіля залишити у власності відповідача. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав з підстав зазначених у позові та вказав, що позивач не заперечує проти зменшення своєї частки у спільному майні подружжя та не заперечує проти залишення у власності відповідача ? автомобіля, оскільки автомобіль необхідний для забезпечення навчально виховного процесу дитини. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечувала частково, та просила відступити від рівності часток при поділі майна з урахуванням того, що з відповідачем проживає малолітня дитина та розмір аліментів недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дитини, а тому просила зменшити частку позивача та просила виділити відповідачу 2/3 частини майна, та поділити майно наступним чином: позивачу залишити у власності мотоцикл, причіп та ? частину гаражу, а відповідачу виділити автомобіль «MERCEDES-BENZ» та ? частину гаражу. Також вказала, що сторонами придбавалось і інше майно, а саме нерухоме майно в Грузії, плавзасіб та автомобілі Хюндай Таксон, Мітцубісі Паджеро та БМВ, яке позивач не включив до спільного майна подружжя, яке також, на її думку, підлягає поділу. Всебічно зясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч. 3 та ч. 4 ст. 12, ч. 1 та ч. 2 ст. 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що між сторонами 05.07.2008р. було зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів було зроблено відповідний актовий запис №332, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Від шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON], [INFO] За час спільного проживання сторонами було набуто наступне майно: гараж №11 в ГТ «Куток», який розташований по вул. Фрунзе, б.21 в м. Харкові, загальною площею 22,2 кв.м., загальний причіп «UMS» ВОАТ 8902/3601, 2009 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], автомобіль «MERCEDES-BENZ» ML350 CDI 4 MATIC, 2008 року випуску, чорного кольору, номер кузова WDC1641861А476465, реєстраційний номер [NUMBER], мотоциклА «SUZUKI» DL650A-YPA, 2009 р.в., білого кольору, реєстраційний номер [NUMBER]. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Таким чином, оскільки сторонами було визнано факт набуття вищезазначеного майна в період шлюбу, а тому згідно ч.1 ст.82 ЦПК України зазначений факт не підлягає доказуванню. Згідно з ч. 1ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Отже, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Відповідно до звітів про незалежну оцінку всього майна, які надано позивачем та які містяться в матеріалах справи, ТОВ «АЛЬЯНС» було визначено вартість майна в наступному розмірі. 1.Гараж №11 в ГТ «Куток», який розташований по вул. Фрунзе, б.21 в м.Харкові, загальною площею 22,2 кв.м. - 124080,04 грн. 2.Автомобіль «MERCEDES-BENZ» ML350 CDI 4 MATIC, 2008 року випуску, чорного кольору, номер кузова WDC1641861А476465, реєстраційний номер [NUMBER] 645655,50 грн. 3.Загальний причіп «UMS» ВОАТ 8902/3601, 2009 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер [NUMBER] 20297,00 грн. 4.МотоциклА «SUZUKI» DL650A-YPA, 2009 р.в., білого кольору, реєстраційний номер [NUMBER]. 116167 грн. Таким чином, судом встановлено, що загальна вартість спільного майна подружжя складає 906199,54 грн., тобто вартість частки кожного з подружжя складає 453099,77 грн. При цьому, суд критично відноситься до заперечень представника відповідача щодо зазначеного розміру вартості майна, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів на спростування вказаних звітів про оцінку майна в процесі розгляду справи відповідачем надано не було, клопотань про призначення по справі судової експертизи не заявлялось. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст. 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплене у ст. 69 СК України. Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначене домовленістю між ними (ч. ч. 1, 2 ст. 71 СК України ), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч. 2 ст. 364 ЦК України). При цьому, згідно із частиною пятою статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Тобто, суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення стороною вартості цієї частки на депозитний рахунок суду та при наявності обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації. Відповідно до правової позиції ВСУ у справі № 6-2565цс16, вирішуючи питання про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4-5 статті 71 СК України щодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Якщо жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Отже, в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною пятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Таким чином, оскільки позивач просив виділити йому у власність причіп, мотоцикл та гараж, а автомобіль залишити у спільній частковій власності подружжя, а також враховуючи, що вартість вказаного майна відповідає загальній частці [PERSON] у спільному майні подружжя, а також враховуючи, що відповідач не заявляла зустрічного позову та визнала позов в частині виділення позивачу причіпу та мотоциклу, а тому суд вважає за необхідним задовольнити позовні вимоги у повному обсязі виділивши позивачу причіп, гараж, мотоцикл, а автомобіль залишити у спільній частковій власності з яких ? частину визнати за позивачем, а ? частини залишити у власності відповідача. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Таким чином, оскільки відповідач з варіантом поділу, за яким автомобіль залишається у її власності, з присудженням позивачу відповідної компенсації не погодилась та не внесла на депозитний рахунок суду вказану грошову суму, то в даному випадку суд вважає за необхідним визначити ідеальні частки подружжя в зазначеному автомобілі без його реального поділу та залишити його у спільній частковій власності. Суд неодноразово розяснював представникам сторін їх процесуальні права та обовязки, при цьому протягом всього розгляду справи, представником відповідача неодноразово заявлялось клопотання про відкладення розгляду справи у звязку з необхідністю підготовки та подання зустрічного позову, натомість зустрічний позов заявлено не було. Щодо заяви представника відповідача про зменшення частки [PERSON] з звязку з тим, що розмір аліментів недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дитини, то суд вважає таку заяву безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна, суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Як обставини, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти також випадки, коли один із подружжя не мав поважної причини (навчання, догляд за дітьми, хвороба, ведення домашнього господарства тощо) самостійного заробітку чи доходу. Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні. Таким чином, оскільки відповідач не надала належних та допустим доказів на підтвердження того факт, що розмір аліментів недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дитини та наявності обставин, що можуть мати істотне значення, у тому числі, що [PERSON] не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї тощо, а тому суд відмовляє у задоволені заяви про зменшення частки позивача у спільному майні подружжя. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі, то з відповідача також підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати, а саме сплачений судовий збір у розмірі 6890 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved