Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-18 00:00:00

01.06.2021 р. ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет»звернулось до суду із позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості за Договором позики № 2187727 від 23.03.2018 р. в сумі 142823,61 грн. Позивач зазначив, що 23.03.2018 року між ним та відповідачем був укладений Договір позики № 2187727, за яким позивач надав відповідачу позику в сумі 3000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності із сплатою процентів за користування позикою 0,01 відсоток річних від суми позики строком до 01.04.2018 р. на 10 днів зі сплатою комісії. Грошові кошти (позика) в сумі 3000 грн. була перерахована відповідачу 23.03.2018 р. на картковий рахунок № [NUMBER] .Сторони домовилися, що повернення позики та сплата процентів за користування позики здійснюватиметься згідно Графіка розрахунків, який є невід`ємною частиною договору Позики. Однак, відповідач порушив умови Договору позики, а саме не здійснив повернення позики відповідно до умов договору із сплатою процентів за його користування та інших платежів у визначений договором строк, тому в нього станом на 01.05.2021 р. утворилася заборгованість в розмірі 142823,61 грн., що складається з: заборгованість за позикою - 3000,00 грн.; заборгованість по комісії - 125287,76 грн.; інфляційні витрати - 10313,53 грн.; заборгованість по 3% річних - 4222,32 грн. Вказану заборгованість позивач просив стягнути з відповідача (а.с. 2-7). 15.06.2021 р. суд відкрив провадження у цій справі і з урахуванням ч. 4 ст. 19 ЦПК України, вирішив її розглянути у порядку спрощеного провадження (а.с. 26-27). Сторони не подавали клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи призначення судового засідання у спрощеному провадженні. Відповідач в установлений судом строк, відзиву не подав. Розглянувши наявні у справі документи і матеріали, дослідивши подані докази, суд встановив наступне. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 3 ст. 83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. При цьому, суд наголошує, що за змістом позовної зави, позивачем до відповідача [PERSON] позов пред`явлено відповідно як до боржника за невиконання умов Договору позики № 2187727 від 23.03.2018 р., що слідує з підстав позову та заявленої у ньому вимоги, де позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за Договором позики № 2187727 від 23.03.2018 р. в сумі 142823,61 грн. Водночас, з матеріалів справи слідує, що жодних доказів, які б підтверджували заявлені позовні вимоги, а саме укладання з відповідачем Договору позики № 2187727 від 23.03.2018 р., позивачем суду не надано. В той же час, до позовної заяви позивачем додані документи стосовно укладання договору № 2229050 від 29.03.2018 р. з [PERSON] (а.с. 8-17), тобто позивачем надані суду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, в матеріалах справи немає доказів укладання з відповідачем Договору позики № 2187727 від 23.03.2018 р., оскільки надані позивачем документи стосуються іншої особи, а тому не можуть бути доказами по даній справі. Враховуючи зазначене, суд не вбачає підстав для задоволення позову, а тому відмовляє у позові, що не позбавляє позивача права заявити позов з інших підстав або обрати інший спосіб захисту свого права. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed