Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

У червні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно одержаних коштів процентів, інфляційних витрат та моральної шкоди. Даний позов мотивує тим, що 03 квітня 2014 року вона (позивачка) мала укласти із [PERSON] договір купівлі-продажу однокімнатної квартири [ADDRESS], загальною площею 31,2 кв.м., яка належить відповідачу на праві власності, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08.04.2014р. №20144677. На виконання договору купівлі-продажу позивач, за згодою відповідачки провела експертну оцінку вищевказаної квартири. Однак, після того, як позивач через банківську установу перерахувала гроші відповідачу остання стала ухилятись від нотаріального посвідчення купівлі-продажу квартири. У зв'язку з цим позивачка звернулася до суду з даним позовом та просить суд: - стягнути з [PERSON] (і.н. [NUMBER]) на користь [PERSON] ( і.н. [NUMBER]) грошові кошти у розмірі 600 082 (шістсот тисяч вісімдесят дві гривні), яка складається з суми безпідставно отриманих коштів у розмірі 346 000 (триста сорок шість тисяч) гривень; 3 % річних - 12 228 (дванадцять тисяч двісті двадцять вісім) гривень; індексу інфляції у розмірі 241 854 (двісті сорок одна тисяча вісімсот п'ятдесят чотири) гривні та судовий збір у розмірі 3 836,7 (три тисячі вісімсот тридцять шість гривень 70 копійок; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 7000 грн. та судові витрати. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали. Позивач суду пояснила, що відповідачка неодноразово пропанувала їй купити квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS], та належить [PERSON]. Вони з відповідачкою домовились щодо усіх істотних умов договору і відбулось повне його виконання з її (позивачки) сторони, а саме: проведена експертна оцінка вартості квартири, відповідно до звіту про оцінку майна №ШЛ40331-001 вартість квартири складає 346 000 грн., у присутності відповідача були перераховані грошові кошти на розрахунковий рахунок [PERSON]. 03.04.2014р. відповідач одержав вищевказані грошові кошти. Однак, відповідач відмовилась підписувати договір купівлі-продажу, мотивуючи це тим, що вона хоче укласти не договір купівлі-продажу, а наприклад, договір дарування чи якісь інший. Таким чином, відповідач ухилилась від підписання та нотаріального оформлення договору купівлі-продажу квартири. Відповідач і надалі залишається власником квартири, а кошти, які вона отримала є такими, що набуті без достатньої правової підстави. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову в повному обсязі, посилаючи на безпідставність позову. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні, у своїх непослідовних поясненнях, спочатку зазначала, що вона дійсно була в банківській установі разом з позивачем, але в силу похилого віку про отримання грошових коштів за продаж своєї квартири нічого не пам'ятає. Після вступу у справу представника відповідача, відповідачка [PERSON] свої пояснення змінила і пояснила суду, що взагалі в банківській установі не була, ніяких грошових коштів зі свого рахунку не отримувала, позов не визнає, підпис під квитанцією про отримання грошей їй не належить, клопотання про проведення експертизи вона та її представник мають намір заявити, однак зараз його заявити не готові. Цю позицію відповідача та його представника суд оцінює, як зловживання процесуальними правами, та затягування розгляду справи. Суд заслухавши пояснення сторін та їх представників, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить однокімнатна квартира [ADDRESS], загальною площею 31,2 кв.м., що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08.04.2014р. №20144677 (а.с.14). Згідно копії звіту про оцінку майна №ШЛ40331-001 (а.с.8-11), вартість однокімнатної квартири [ADDRESS], загальною площею 31,2 кв.м. складає 346 000 грн. Відповідно до копії меморіального ордеру №1 від 03.04.2014р. [PERSON] перерахувала на розрахунковий рахунок відповідача кошти у розмірі 346 000 грн. за придбання нерухомості за адресою: [ADDRESS] (а.с.16). 03.04.2014р. відповідач одержав вищевказані кошти, що підтверджується квитанцією № БІВ1409366100036 від 03.04.2014р. (а.с.17). Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст.657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно ч.3 ст.640 ЦК України, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Зважаючи на те, що продавцем однокімнатної квартири [ADDRESS], загальною площею 31,2 кв.м. [PERSON] не було підписано договір купівлі-продажу квартири, вказаний договір, в силу вимог ч.3 статті 640 ЦК України, є неукладеним. Оскільки, договір купівлі-продажу однокімнатної квартири [ADDRESS], загальною площею 31,2 кв.м. є неукладеним, в розумінні ст. 1212 ЦК України, перерахована сума по договору купівлі - продажу в розмірі 346 000 грн. набута відповідачем без достатньої правової підстави та має бути стягнута на користь позивача. Доказом відмови відповідача від укладання договору купівлі-продажу квартири є подання державного нотаріуса О.М.Білобрової до ГУ ДКС України в Одеській області від 15.04.2014р. №599/01-16 про повернення зарахованих коштів за сплату збору за договір купівлі-продажу в розмірі 1% в сумі 3 458.81 грн. за квитанцією №ПН1502 від 11.04.2014р., сплаченою [PERSON] та подання №1 від 30.05.2014р. УПФ України в м.Іллічівську Одеської області про зарахування вказаної суми на розрахунковий рахунок [PERSON] (а.с.20). Згідно ч.2 ст.1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до правової позиції Верховного суду України викладеної в постанови від 15.04.2015р. по справі №3-39гс15, до правовідносин щодо стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами (ст. 1212 ЦК України), не застосовується стаття 1048 ЦК України. Стаття 1048 ЦК України регулює правовідносини, які виникають між сторонами по договору позики. Такий договір між позивачем та відповідачем не укладався, а вказана норма не застосовується до спірних правовідносин. (Ухвала ВССУ 01.04.2015р. по справі б-734св15). Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З урахуванням правової позиції Верховного суду України викладеної у справі №3- 39гс15 та аналізу ч.2 ст.625 ЦК України до спірних правовідносин застосовується ч.2 ст.625 ЦК України. Відповідно до п.18 постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних страв "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" № 5 від 30 березня 2012р. за змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Враховуючи вищевикладені обставини, з відповідача підлягає стягненню сума безпідставно отриманих коштів у розмірі 346 000 грн.; індекс інфляції: (103,3%:100); (103,8%: 100); (101.0%: 100); (100,4%: 100); (100,8%: 100); (102,9%: 100); (102,4%: 100); (101,9%: 100) ; (103,0%: 100); (103,1 %:100); (105,3%: 100); (110,8:100); (114,0:100); (102.2:100) (період квітень 2014р. - травень 2015р.) = 241 854 грн. (575 106 грн. - 346 000 грн.); 3% річних : 346 000 грн. * 3:100:365* 430 (4 квітня 2014р. - 8 червень 2015р.) = 12 228 грн. Отже, сума коштів, що підлягає стягненню з відповідача включаючи 3 % річних та індекс інфляції складає 600 082 грн. (346 000 + 241 854 + 12 228). Разом з тим, суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача моральної шкоди не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1, п.2 ч.2 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої порушення її прав. Пленум Верховного суду України у п.2 постанови №4 від 31.03.1995р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", роз'яснив, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядається зокрема: 1) коли право на її моральне відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; 2) у випадках, передбачених Цивільним кодексом України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди (наприклад, ст. 49 Закону «Про інформацію», ст. 44 Закону «Про авторське право і суміжні права»); 3)при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідальність за порушення грошового зобов'язання передбачено ст. 625 ЦК України, відшкодування моральної шкоди в цьому випадку законом не передбачено, а тому в цій частині позову слід відмовити, як в необґрунтованому.

Outcome: partial