Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" (далі по тексту ПАТ "Дельта Банк") звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 16.08.2006 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитним договір № 49.29/02373/06-ТК, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 7953,0 грн. з розрахунку 24,00 % річних за користування кредитом на строк з 16.08.2006 року до повного повернення кредиту. 20.05.2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до умов якого ПАТ «Дельта Банк» набуло статус нового кредитора за вищевказаним кредитним договором. Як зазначає позивач, свої зобов'язання Банк належним чином виконав, надавши відповідачу кредит. Однак, відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, в зв'язку чим станом на 01.10.2014 року має заборгованість в розмірі 6805,89 грн., яка складається з: -6150,72 грн. - тіло кредиту; -655,17 грн. - відсотки. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 6805,89 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила про їх задоволення. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні, надавши заяву про застосування наслідків пропуску строку позовної давності. Також зазначив, що кредитний договір було укладено не ним, а іншою особою, яка використала його втрачений паспорт. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали позовної заяви та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. 16.08.2006 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитним договір № 49.29/02373/06-ТК000400120, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти в загальному розмірі 6151,08 грн. з розрахунку 24,00 % річних за користування кредитом на пізніше 20.08.2007 року (а.с.4-7). 20.05.2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до умов якого ПАТ «Дельта Банк» набуло статус нового кредитора за вищевказаним кредитним договором (а.с.11-16, 17). Як встановлено в судовому засіданні, відповідач взяті на себе зобов'язання по виплаті кредитних коштів у строки, визначені Кредитним договором, не виконав. Як вбачається з розрахунку, наданому позивачем, станом на 01.10.2014 року відповідач має заборгованість в розмірі 6805,89 грн., яка складається з: - 6150,72 грн. - тіло кредиту; - 655,17 грн. - відсотки. (а.с.8). З_гідно довідки Деснянського районного відділу ГУ ДМС України в м.Києві від 28.01.2015 року № 4/296, відповідач був документований паспортом серії [NUMBER] від 08.07.2004 року замість паспорта серії [NUMBER] від 08.10.1998 року. Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд не вбачає підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Частина 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року проголошує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно з п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За змістом ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною 1 ст. 612 ЦК України, передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Також, за правилом, передбаченим ст. 1050 ЦК України, встановлюється, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В судовому засіданні встановлено порушення відповідачем умов кредитного договору, внаслідок чого виникла заборгованість. Доказів того, що відповідач не укладав кредитний договір, суду не надано. В той же час, відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Статтею 260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. Відповідно до ч.ч.1, 5 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Згідно ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно правової позиції у справі № 6-16цс15 Верховного Суду України від 11.03.2015 року, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України). Судом встановлено, що відповідно до умов кредитного договору, строк виконання відповідачем зобов»язань встановлено не пізніше ніж до 20.08.2007 року. Таким чином, за загальними правилами, строк позовної давності сплив 20.08.2010 року. Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Аналогічні правові позиції висловлені в постановах ВСУ від 19.03.2014 року в справі №6-20цс14, а також від 03.06.2015 року в справі № 6-31цс15). Згідно приписів ст. 360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Враховуючи, що строк позовної давності сплив 20.08.2010 року, а представник позивача звернувся до суду з позовними вимогами 14.11.2014 року шляхом направлення позову до суду засобами поштового зв'язку, суд дійшов висновку, що позивач пропустив строк звернення до суду, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до приписів ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вимогами ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. Оскільки суд відмовляє в задоволенні позову, то, відповідно до ст.88 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed