Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-03 00:00:00

01 грудня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив зобовязати ПАТ „Чернігівобленерго перенести повітряну лінії електропередач з території належної йому на праві власності земельної ділянки, посилаючись на те, що зазначена лінія встановлена з порушенням державних будівельних норм. Рішенням Бобровицького районного суду від 09 березня 2016 року відмовлено в задоволенні позову [PERSON] В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Позивач наполягає на тому, що розташування на його земельній ділянці лінії електропередач не відповідає вимогам ДБН та Правил улаштування електроустановок, чим порушується його право власності. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду має бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було доведено належними доказами факту порушення відповідачем його права власності та факту шкідливого впливу електромагнітного поля на здоровя. Апеляційний суд не погоджується із таким висновком, оскільки судом першої інстанції обставини справи не були зясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин. Судом встановлено, позивач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,14 га, розташованої на території Бобровицької міської ради вул. 30 років Перемоги, 25. Правовстановлюючим документом на землю є Державний акт про право власності на землю серія IV-ЧН №011951, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.6). В межах вказаної ділянки знаходиться житловий будинок з надвірними спорудами, власником якого на підставі договору купівлі-продажу є позивач (а.с.4-5). При цьому, по справі було встановлено, що житловий будинок та господарська споруда, власником яких став позивач, були збудовані до 1947 року. Через територію земельної ділянки позивача прокладена повітряна лінія електропередач з опорою 10 кВ „Хлібзавод, яка є власністю відповідача ПАТ „Чернігівобленерго та повністю використовуються та експлуатуються ним для суспільних потреб. Спірна повітряна лінія електропередач напругою 10 кВ була збудована на деревяних опорах у 1967 році, тобто вже під час існування житлового будинку. Ці обставини підтверджуються матеріалами справи та не заперечуються сторонами. Земельні сервітути в розумінні ст. 99 Земельного кодексу України та обмеження (обтяження) прав на зазначену земельну ділянку (ст. 111 ЗК України) не зареєстровані. Позивач [PERSON] звернувся із вимогою про перенесення за межі його ділянки повітряної лінії 10 кВ „Хлібзавод, вважаючи, що опора встановлена з порушенням державно-будівельних норм. Відповідно до частин 1, 2, 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частинами 2, 3 ст. 212 ЦПК України жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. За клопотанням позивача по справі була призначена судова-технічна експертиза. За висновком експерта №16-16 від 02.09.2016 року розміщення повітряної лінії електропередачі ПЛ -10кв ТП 19 „Хлебзавод, яка проходить над земельною ділянкою, розташованою в м. Бобровиця по вул. 30 років Перемоги, 25, не відповідає вимогам Закону України „Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних обєктів, правилам охорони електричних мереж, ДБН 360-92 ** „Містобудуваня.Планування і забудова міських і сільських поселень. Також за висновком експерта встановлено, що перенесення бетонних опор повітряної лінії електропередачі ПЛ -10кв ТП 19 „Хлебзавод, що проходить через земельну ділянку позивача, в інше місце можливе за умови розроблення проекту, та що вздовж повітряної лінії ПЛ -10кв ТП 19 „Хлебзавод не встановлена охоронна зона в розмірі 10 м. Отже, суд першої інстанції прийшов до необґрунтованого висновку, що розташування на земельній ділянці позивача у справі спірної повітряної лінії електропередач є обмеженням, яке встановлено саме законом, зокрема ст. 19 Закону України «Про електроенергетику», оскільки фактично охоронна зона уздовж повітряної лінії електропередач не встановлена. Отже, відсутні жодні підстави вважати, що позивач повинен використовувати належну йому праві власності земельну ділянку з обмеженнями, встановленими в охоронній зоні. За таких обставин є доведеним порушення відповідачем права власності позивача незаконним розташуванням повітряної лінії електропередач на його земельній ділянці. Апеляційний суд вважає, що до спірних правовідносин не підлягає застосуванню строк позовної давності, оскільки в даному випадку відповідачем вчиняються тривалі перешкоди власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або користування належним йому майном. Зазначені обставини, які є суттєвими для даної справи, не були належним чином досліджені судом першої інстанції, що призвело до помилкового вирішення спору, а тому, згідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України, оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про задоволення позову [PERSON] Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути 5627 грн. 12 коп. судових витрат (487, 20 грн. за розгляд справи в суді першої інстанції, 535,92 грн. за розгляд справи в суді апеляційної інстанції та 4604 грн. витрат за проведення судової експертизи).

Outcome: approved