Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

У січні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом, посилаючись на те, що 24 квітня 2013 р. між КС "Можливість" та [PERSON] був укладений договір кредиту № 203 (далі Договір) на суму 3000 гривень строком на 12 місяців з 24.04.2013 р. по 24.04.2014 р. із сплатою 45,6% річних за користування кредитом. Відповідно до п. 2.3., 3.3. договору відповідач брав на себе зобов'язання по сплаті суми кредиту та відсотків відповідно до графіку, що є невід'ємною частиною договору. Останній платіж мав поступити 24.01.2014 р., але відповідачем останній платіж був сплачений 11.06.2013 р. Згідно з п. 3.7. договору у разі несвоєчасного надходження (прострочення) планового платежу повністю або частково з четвертого дня прострочення цей кредит має визнаватися кредитом з підвищеним ризиком. Протягом строку визнання кредиту кредитом з підвищеним ризиком процентна ставка за цим кредитом встановлюється у розмірі 365% річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. На 16.01.2014 р. заборгованість відповідача за договором кредиту № 203 від 24.04.2013 р. складає 7978,86 грн., з яких 2735,47 грн. основного боргу, 183,64 грн. відсотків, 5059,75 грн. додаткових процентів. Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за договором кредиту у розмірі 7978,86 грн., а також судовий збір в розмірі 243,60 гривень. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та день слухання справи був повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив. В цьому випадку суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 24 квітня 2013 р. між КС "Можливість" та [PERSON] був укладений договір кредиту № 203 (далі Договір) на суму 3000 гривень строком на 12 місяців з 24.04.2013 р. по 24.04.2014 р. із сплатою 45,6% річних за користування кредитом. Відповідно до п. 2.3., 3.3. договору відповідач брав на себе зобов'язання по сплаті суми кредиту та відсотків відповідно до графіку, що є невід'ємною частиною договору. Останній платіж мав поступити 24.01.2014 р., але відповідачем останній платіж був сплачений 11.06.2013 р. Згідно з п. 3.7. договору у разі несвоєчасного надходження (прострочення) планового платежу повністю або частково з четвертого дня прострочення цей кредит має визнаватися кредитом з підвищеним ризиком. Протягом строку визнання кредиту кредитом з підвищеним ризиком процентна ставка за цим кредитом встановлюється у розмірі 365% річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. На 16.01.2014 р. заборгованість відповідача за договором кредиту № 203 від 24.04.2013 р. складає 7978,86 грн., з яких 2735,47 грн. основного боргу, 183,64 грн. відсотків, 5059,75 грн. додаткових процентів. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) обов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України будь-яка особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового інтересу або майнових прав або інтересів. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки кредитний договір між сторонами був укладений у відповідній формі, умови договору ніким із сторін не оспорювались. Оскільки позовні вимоги позивача задоволені, а ним при зверненні до суду понесений судовий збір у розмірі 243,60 грн., то у порядку передбаченому ст. 88 ЦПК України він підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved