Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-25 00:00:00

01.09.2021 року до суду звернулася заявник [PERSON] , в інтересах [PERSON] , з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа: Верхньодніпровська міська рада Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 02.09.2021 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами окремого провадження без виклику учасників розгляду справи на 26.10.2021 року. Згідно заявлених вимог заявник просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт належності [PERSON] договору довічного утримання ВСЕ № 943511 від 13 грудня 2005 року та договору дарування ВСЕ № 943512 від 13 грудня 2005 року. В обґрунтування заявлених вимог заявник посилається на наступне: [PERSON] , на праві власності належить будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору довічного утримання від 13.12.2005 року, а також земельна ділянка за вищевказаною адресою на підставі договору дарування від 13.12.2005 року. Маючи намір отримати у встановленому законом порядку кадастровий номер на зазначену земельну ділянку, заявник зайнялась підготовкою документів. І в процесі підготовки документів було встановлено, що в зазначених правовстановлюючих документах помилково зазначене прізвище набувача майна « [PERSON] » замість правильного « [PERSON] . Дана обставина перешкоджає здійснювати [PERSON] , право власності на зазначене їй майно в повному обсязі, що й стало підставою звернення до суду. Справа розглядалась без виклику учасників розгляду справи. Заінтересованою особою письмові пояснення суду не надані. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом (заяви), права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані іншою особою, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених чи невизнаних прав та інтересів заявника. Метою ж заяви є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів заявника. Суд, з`ясувавши зміст заявленої вимоги, вивчивши матеріали справи та оцінивши надані суду докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 13 грудня 2005 року був укладений договір довічного утримання між [PERSON] , і [PERSON] ,. згідно якого [PERSON] , передала у власність [PERSON] , житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору довічного утримання. 13 грудня 2005 року був укладений договір дарування між [PERSON] , і [PERSON] , згідно якого [PERSON] , подарувала [PERSON] , земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору дарування. Заявниця посилається на те, що в зазначених вище договорах невірно вказане її прізвище « [PERSON] » замість правильного « [PERSON] ». Зазначена обставина перешкоджає заявниці реалізувати право власності на належне їй нерухоме майно, а саме оформити кадастровий номер земельної ділянки, розпорядитись належним їй майном. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України - Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті Оцінюючи надані заявницею докази, суд вважає за можливе встановити факт належності договору довічного утримання ВСЕ № 943511 від 13 грудня 2005 року та договору дарування ВСЕ № 943512 від 13 грудня 2005 року, набувачем майна за якими була [PERSON] - [PERSON] , оскільки власне ім`я і по батькові набувача майна за даними договорами та ідентифікаційний номер повністю співпадають з власним іменем та по батькові [PERSON] . Вищезазначені договори довічного утримання та дарування були видані саме [PERSON] , а не іншій особі. До цього часу будь-яка інша особа не заявила про своє право власності на зазначені в договорах житловий будинок і присадибну земельну ділянку та не оспорила право власності [PERSON] , на вищевказане нерухоме майно. Зазначення прізвища набувача майна за вказаними договорами « [PERSON] », суд розціню як неправильний переклад прізвища « [PERSON] » на українську мову. Крім того в довідці Верхньодніпровської міської ради № 2568 від 25.08.2021 року зазначено, що в домоволодінні за адресою: [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] , [INFO] , яка є власником зазначеного домоволодіння. Виходячи з вищевикладеного суд вважає за можливе встановити факт належності [PERSON] , договору довічного утримання ВСЕ № 943511 від 13 грудня 2005 року за яким [PERSON] , є власником житлового будинку. розташованого за адресою: [ADDRESS] та договору дарування ВСЕ № 943512 від 13 грудня 2005 року за яким [PERSON] , є власником присадибної земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Встановлення факту належності вищезазначених договорів потрібно заявниці для здійснення права власності, тобто має наслідком виникнення, зміну, припинення правовідносин із права власності. В іншому порядку встановити факт належності зазначених договорів заявниця немає можливості. Відповідно до п. 7 ст. 294 ЦПК України понесені заявником судові витрати по сплаті судового збору в сумі 454.00 грн., покладаються на заявницю і поверненню не підлягають. Крім того оскільки заявниця заявила дві вимоги про встановлення двох фактів належності двох документів, а судовий збір сплачений лише за однією вимогою із заявниці на користь держави підлягає стягненню недоплачений судовий збір в сумі 454.00 грн.

Outcome: approved