Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" (далі Позивач) звернулося до суду із названим позовом, в якому просить стягнути із [PERSON](далі Відповідач) заборгованість за кредитним договором в сумі 90056.27 грн. та судові витрати по справі. Позовні вимоги мотивує тим, що 27.04.2005 року між Позивачем та Відповідачем було укладено кредитний договір за № К2ТІСК00000587, відповідно до умов якого останньому було надано строковий кредит у розмірі 10000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 40.08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. На виконання умов даного договору Позивач свої зобов'язання виконав належним чином, надавши Відповідачеві кредит в сумі 10000 гривень. Проте, в порушення умов кредитного договору, Відповідач належним чином не виконував взятих на себе зобов'язань, а тому станом на 22.10.2013 року має заборгованість по кредитному договору на загальну суму 90056.27 гривень. В судове засідання представник Позивача не прибув , про час та місце розгляду справи повідомлений в електронному вигляді на електронну адресу, що підтверджується довідками про доставку електронного листа від 09.01.2014 року та 16.01.2014 року. Відповідач та його представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просять застосувати до даних правостосунків наслідки спливу строку позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази, вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити, виходячи із наступного. Так, судом встановлено, що 27.04.2005 року між Позивачем та Відповідачем був укладений строковий кредитний договір за № К2ТІСК00000587, відповідно до умов якого останньому було надано строковий кредит у розмірі 10000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 40.08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов кредитного договору Відповідач зобов'язувався повернути суму кредиту, суму заборгованості по процентах за користування кредитом та пеню за несвоєчасне виконання кредитного договору. Проте Відповідач порушував умови кредитного договору щодо повернення кредиту та інших платежів, в зв'язку з чим за заявою Позивача, 28.03.2007 року Тетіївським районним судом видано судовий наказ за №2-Н-362007 року про стягнення з Відповідача 5541.68 грн. заборгованості за кредитом, 2125.55 грн. заборгованості за користування кредитом та 458.72 грн. пені. Згідно судового наказу з Відповідача станом на березень 2010 року стягнуто 5916.85 грн. Постановою судового виконавця Відділу державної виконавчої служби Тетіївського районного управління юстиції від 16.03.2010 року судовий наказ повернуто Позивачу. Встановлені обставини підтверджуються: поясненнями Відповідача та його представника, копією кредитного договору (а.с.6-7), розрахунком заборгованості за кредитним договором ( а.с.4-5), копію заяви про видачу судового наказу (а.с.25-26), копією судового наказу від 28.03.2010 року (а.с.9), копією постанови судового виконавця про повернення Позивачу судового наказу (а.с. 28-29). Таким чином, аналізуючи зібрані по справі і досліджені в суді докази, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи із наступного. Так, відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок . Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом . Згідно з ч. 1,4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати обов'язки відповідно до договору Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а згідно із ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до положень ч.ч.3,4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як встановлено судом Відповідач зобов'язувався повернути грошові кошти з відповідними процентами до 27.04.2007 року включно. В зв'язку з порушенням Відповідачем взятих на себе зобов'язань, Позивач звернувся до Тетіївського районного суду з заявою про видачу судового наказу, який був виданий 28.03.2007 року. Відповідно до судового наказу з Відповідача стягувалися грошові кошти на погашення заборгованості за кредитом та було стягнуто 5916.85 грн. Постановою судового виконавця Відділу державної виконавчої служби Тетіївського районного управління юстиції від 16.03.2010 року, судовий наказ повернуто Позивачу в зв'язку з припиненням Відповідачем виконувати умови договору та відсутністю у нього майна. Суд вважає, що по скільки Позивач в подальшому не пред'являв судовий наказ до виконання, то саме з цієї дати 16.03.2010 року розпочався перебіг строку позовної давності Оскільки позовна заява про стягнення заборгованості за кредитним договором надійшов до суду 09.12.2013 року, то вона подана на думку суду з порушенням строків передбачених зазначених у ст. 257 ЦК України. Відповідач в судовому засіданні до ухвалення судового рішення, заявив та подав письмову заяву про застосування судом строку позовної давності, відповідно до ст. 267 ЦК України. У відповідності до роз'яснень, викладених у п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Позивач в судове засідання не прибув, поважність причин пропуску строків позовної давності не довів, а тому суд вважає що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed