Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-05 00:00:00

01.07.2019 року позивач ТОВ «ВЕЛЛФІН» звернувся до суду із вказаним позовом про стягнення з відповідача на свою користь заборгованості за Договором позики грошових коштів № 47476 від 16.06.2016 року станом на 27.06.2019 р., що становить суму у розмірі 51407,80 грн., яка складається з 1201,00 грн. - основной борг, 25267,81 грн. - заборгованість за відсотками; 24938,99 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; а також прохав стягнути з відповідача суму судового збору, сплаченого при зверненні до суду, - 1921,00 грн. Позов обґрунтовано тим, що 16.06.2016 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та [PERSON] було укладено Договір позики грошових коштів № 47476 в електронній формі, відповідно до якого остання отримала у позику грошові кошти у сумі 1201,00 грн. шляхом перерахування на картковий рахунок, строком на 12 днів, тобто до 28.06.2016 року, зі сплатою відсотків у розмірі відповідно до п. 1.5 Договору. Оскільки відповідачем своєчасно не повернуто грошові кошти у строк, відповідно до вимог Договору, позивачем нараховано заборгованість за простроченими відсотками. Представник позивача у судове засідання не з`явився; 04.11.2019 року на електронну адресу суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника позивача, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання 06.11.2019 року не з`явився, будучи належним чином повідомлений судом про дату, час і місце розгляду справи судовими повістками-викликами, що надсилалась рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою реєстрації; про причини своєї неявки суд не повідомляв, відзив на позов та жодних клопотань чи письмових заяв до суду від останнього не надходило. За таких обставин, враховуючи вимоги ч. 1 ст. 280 ЦПК України, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши зібрані у справі докази, встановив наступне. Судом встановлено, що 16.06.2016 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» (Позикодавець, Свідоцтво про реєстрацію фінансової установи від 27.10.2015 року) та [PERSON] (Позичальник) було укладено Договір позики грошових коштів № 47476 в електронній формі, відповідно до Правил надання грошових коштів у вигляді позики товариства, затверджених наказом директора товариства № 2-1 від 27.10.2015 року (надалі - Правила) та розміщених на офіційному сайті позивача https://creditup.com.ua, шляхом оформлення заявки та отримання електронного повідомлення про надання згоди Позикодавця на укладення договору. На електронну адресу Позичальника надходить гіперактивне посилання, за здійсненні переходу яким Позичальник отримує електронну копію договору позики, після чого укладає Договір позики з товариством в Особистому кабінеті. Відповідно до п. 1.6 Договору позики встановлено, що невід`ємною частиною договору є Правила. Відповідно до п. 7 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Відповідно до п. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана, серед іншого, шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону (з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором). Згідно зі ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, серед іншого, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Відповідно до п. 6.8 Правил надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «ВЕЛЛФІН» заявник погоджується у всіх відносинах, заснованих на Договорі позики між ними, на використання свого Логіну і Паролю до Особистого кабінету в якості аналога власноручного підпису між товариством та заявником. Таким чином, судом встановлено, що між сторонами виникли договірні правовідносини з Договору позики грошових коштів, електронна форма якого прирівнюється до письмової форми договору, відповідно до якого [PERSON] отримала грошову позику у сумі 1201,00 грн. на строк 12 днів, тобто до 28.06.2016 року. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з п. 1.4 Договору позики грошові кошти перераховані Позичальнику на картковий рахунок [NUMBER] , зазначений останнім в електронній заяві, що підтверджується повідомленням від 30.05.2019 року ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яке надає ТОВ «ВЕЛЛФІН» технічну можливість проведення операцій, по якій банк-еквайер здійснює зарахуванням коштів згідно з Договором про організацію переказу грошових коштів № ВП-180516-3 від 18.05.2016 року, укладеного між ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» та ТОВ «ВЕЛЛФІН», копія якого наявна в матеріалах справи. Оскільки вказані товариства не є Банками, на операції по перерахуванню коштів через оператора послуг платіжної інфраструктури не розповсюджується дія Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті. Таким чином, реєстрація відповідача на сайті позивача, подання ним заповненої заявки на отримання позики із зазначенням номеру банківської картки для перерахування коштів та із зазначенням персональних даних (копії паспортного документу), підтвердження позивачем такої заявки, подальше підписання в електронній формі договору та перерахування грошових коштів, свідчить про укладення між сторонами договору позики. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості; договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. (ч. 1 ст. 1046 ЦК України). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання в порушення умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що встановлено ст. 610 ЦК України. Відповідно до п. 1.3 Договору позики позичальник взяв на себе зобов`язання здійснювати повернення позики та нарахованих процентів на умовах, встановлених Договором, а саме сторони Домовились, що повернення позики та сплата процентів здійснюється позичальником у відповідності до Графіку розрахунків (що є невід`ємною частиною Договору позики), відповідно до якого зазначено, що сукупна вартість позики складає 1482,01 грн., з яких 1201,00 грн. - сума позики, 281,01 грн. - проценти за користування позикою. Відповідно до п. 3.2 Договору позики строк та проценти за користування позикою та нарахування відсотків обчислюються за фактичну кількість календарних днів користування позикою. Проценти нараховуються з дня надання позики (перерахування грошових коштів) до дня повного погашення заборгованості за позикою. Нарахування відсотків та процентна ставка за Договором позики урегульовано п. 1.5 договору, відповідно до якого: - 1,9% від суми позики, але не менше ніж 30 грн. за перший день користування позикою; -1,9% від суми позики щоденно, починаючи з другого дня в межах строку договору (12 днів) -3,8% від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк дії договору (12 днів), у разу невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань. Судом встановлено, що позивачем не виконано свого обов`язку, передбаченого п. 2.2.1.2 Договору позики, повернути позику у передбачений договором строк. Зі змісту ч. 1 ст. 625 ЦК України вбачається, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. На підтвердження нарахування відсотків за Договором позики позивачем надано довідку, з якої вбачається загальну суму боргу - 51 407,80 грн. станом на 27.06.2019 рік, що складається з: 1201,00 грн. - суми позики; 25267,81 грн. - відсотки; 24938,99 грн. - прострочені відсотки (із розрахунку 1094 днів простроченої позики). Вказану довідку про заборгованість суд не вважає достатнім доказом заявленої до стягнення суми заборгованості, оскільки з довідки не вбачається порядок щоденного нарахування відсотків та прострочених відсотків, а довідка містить лише загальну суму без наведення її розрахунку, що не дає можливості суду перевірити правильність нарахованих сум. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Доведення належними та достатніми доказами заборгованості покладається на позивача, яким заявлено суму до стягнення. При цьому, позивачем період нарахування процентів обрано до 27.06.2019 року (в межах трирічного строку з дня укладення договору позики), а не в межах строку дії договору (12 днів, тобто до 28.06.2016 року), як передбачено договором, укладеним між сторонами. Частиною 4 ст. 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до правових висновків, наведених Верховним Судом у постанові від 6 лютого 2019 року №175/4753/15-ц щодо нарахування та стягнення процентів від суми позики після спливу строку дії договору, зазначено, вохоронних правовідносинах права та інтереси позивача (Банка) забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, якою регламентовано наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання у вигляді індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Щодо нарахування відсотків (1,9% щоденно від суми позики відповідно до умов п. 1.5 Договору позики, що нараховується в межах строку договору), які розраховані позивачем понад строк дії договору (що вбачається з довідки про розрахунок заборгованості), а саме по 27.06.2019 рік, суд вважає, що таке нарахування суперечить вимогам закону та договору. Щодо нарахування прострочених відсотків (3,8% від суми позики, яка не була повернута своєчасно, що нараховується за кожен день користування позикою понад строк дії договору), на думку суду, позивачем не надано належного розрахунку заборгованості, тому перевірити правильність нарахування прострочених відсотків на заявлену суму у розмірі 24 938,99 грн. не вбачається на можливе. За таких обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення тільки заборгованості за сумою позики у розмірі 1 201,00 грн. Щодо стягнення суми заявлених відсотків та прострочених відсотків, суд дійшов висновку про відмову у задоволення позову в цій частині за недоведеністю достатніми та належними доказами (розрахунком заборгованості). В силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню частина сплаченого позивачем при подачі позову судового збору у розмірі 44,88 грн. (1201,00 грн./51407,80 грн. = 0,02 х 1921,00 грн./100%).

Outcome: partial