Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-06 00:00:00

02.04.2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності на земельну ділянку загальною площею 0,0328 га., що призначена для обслуговування житлового будинку [ADDRESS]. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] і вказаний будинок належить їй відповідно до договору довічного утримання, що був укладений між нею та її батьком - [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Платовською П.О. 17.08.2002 року за № 2075 і зареєстрований в реєстрі прав власності на нерухоме майно 14.08.2014 року за № 25577389. Вказує, що на початку 2018 року мала намір продати будинок, однак, коли вона звернулась до нотаріальної контори з метою оформлення договору купівлі - продажу, то з'ясувалось, що земельна ділянка, на якій розташовано житловий будинок [ADDRESS], оформлена ще за її батьком - [PERSON] згідно державного акту на право приватної власності на землю від 05.02.1994 р. [NUMBER]. Вирішити питання земельної ділянки в позасудовому порядку у позивачки відсутня можливість, оскільки її батько [PERSON] помер [INFO], мати -[PERSON] теж померла [INFO]. Інших спадкоємців окрім позивачки - немає, тому просила суд визнати за нею право власності на спірну земельну ділянку. Зважаючи на те, що позивач зареєструвала своє право власності на будинок у 2014 році, то відповідно до діючої на час реєстрації редакції ч.1 ст. 377 ЦК України до неї, як до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) переходить право власності і на спірну земельну ділянку, тому просила позов задовольнити. Ухвалою суду від 11.04.2018 року провадження відкрито, справа призначена до слухання в порядку загального позовного провадження на 27.04.2018 року. Ухвалою суду від 27.04.2018 року було задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з'явились, судом повідомлені про час та місце слухання справи, в матеріалах справи є письмове клопотання про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, позов просили задовольнити. Представник відповідача - Вознесенської міської ради Миколаївської області в судове засідання не з'явився, проте надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає повністю. Суд вважав можливим розглянути справу без особистої участі позивача, її представника та представника відповідача, оскільки матеріали справи містять всі необхідні відомості про права та взаємовідносини сторін. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, оскільки сторони та їх представники не з'явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. З урахуванням того, що відповідач позов визнає, третя особа проти позову не заперечує, суд відповідно до положень ч 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе прийняти рішення за результатами підготовчого провадження. Дослідивши письмові матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд прийшов до висновку про необхідність застосування передбачених ст. 206 ЦПК України наслідків визнання відповідачем позову, оскільки таке визнання не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що на підставі договору довічного утримання від 17.08.2002 року [PERSON] набула право власності після смерті свого батька - [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS]. 14.08.2014 року позивач зареєструвала право власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 25577389 про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень( а.с.4-5). Право власності на земельну ділянку, надану для обслуговування житлового будинку [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON], що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю від 05.12.1994 року, загальна площа 0,0328 га. за [NUMBER]. Відповідно до висновку оцінювача про експертну грошову оцінку земельної ділянки від 06.03.2018 року, ринкова вартість земельної ділянки загальною площею 0,0328га.,розташованої по [ADDRESS], становить 9870 грн.( а.с.10). Згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 29.12.2009 року [PERSON] помер [INFO](а.с.7). Згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 15.12.2015 року [PERSON] померла [INFO](а.с.8). Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 26.08.1970 року [PERSON] народилася [INFO], батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). За встановлених обставин до відносин, що виникли, слід застосовувати закон, що був чинним на час виникнення відносин власності, тобто станом на вересень 2002 року. При цьому чинний на час виникнення спірних правовідносин ЦК України 1963 року не містив норм, що б регулювали зв'язок земельної ділянки з пов'язаним з нею житловим будинком під час зміни його власника (співвласника). Водночас відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 30 ЗК України 1990 року (чинного на час виникнення спірних правовідносин) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу (тобто, у містах не більше 0,1 га.), і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. Разом з тим, згідно п.п. ґ п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати ст. 30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. За таких обставин до [PERSON] від попереднього власника перейшло не лише право власності на житловий будинок [ADDRESS], а і право власності на земельну ділянку, надану для його обслуговування.

Outcome: approved