Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-17 00:00:00

У червні 2021 року до суду надійшла вказана позовна заява, в якій позивач просить визнати за нею, в порядку поділу спільного майна подружжя, право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями, що розташований по [ADDRESS] , посилаючись на неможливість вирішення спору у добровільному порядку. У підготовчому засіданні позивач та її представник підтримали свої позовні вимоги і просили їх задовільнити. Відповідач позов визнав, підтвердив, що спірний житловий будинок дійсно є спільною їх з позивачем власністю, та придбаний ними в шлюбі, не заперечував, що частка позивача у спільному будинку складає 1/2. Згідно з ч. 4 ст. 200 ЦПК України суд за результатами підготовчого провадження ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд ухвалив слухати справу у підготовчому засіданні. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, суд прийшов до такого. Між сторонами виник спір з приводу поділу спільного майна подружжя. Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1 ст.70 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст. 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Згідно п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК. Вартість майна, яке підлягає поділу визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з його дійсної вартості на час вирішення спору. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу такого майна, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Судом встановлено, що з 17 серпня 1993 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, на підтвердження чого позивачем надано копію свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого повторно 06 листопада 2018 року Снігурівським РВ ДРАЦС ГТУЮ у Миколаївскій області; актовий зпис № 134 від 17 серпня 1993 року (а.с. 6). В період шлюбу ними придбано у спільну сумісну власність житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу житлового будинку від 12 вересня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Снігурівського районного нотаріального округу Миколаївської області Шульгою Т.В., зареєстрованого у реєстрі за №851 (а.с.7-9). Згідно з копією технічного паспорту на житловий будинок, виготовленого 15 червня 2021 року КП ММБТІ, в натурі є: житловий будинок А-1 53,70 кв.м. та житловою площею 33,6 кв.м, з господарськими та побутовими будівлями і спорудами: сіні а-1, літня кухня В-1, сіні Д-1, вбиральня Г-1, літня кухня Б-1, погріб Е-1, басина № 1, кран № 2, забор № 3, забор № 4, ворота № 5, забор № 6, замощення 1, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10-12). Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №262611935 від 22.06.2021р. право власності на житловий будинок [ADDRESS] зареєстровано за відповідачем на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 12 вересня 2011 року (а.с. 17). Згідно з довідкою начальника Снігурівської філії ММБТІ Волосатової Н.І. від 15 червня 2021 року № 139, право власності на житловий будинок [ADDRESS] зареєстровано за відповідачем на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 12 вересня 2011 року; вартість житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами складає 120 092 грн (а.с. 13). Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виникнення права спільної сумісної власності щодо майна, набутого подружжям у шлюбі, презюмується законодавством. Відповідач суду не представив доказів, що житловий будинок не було нажито подружжям за час шлюбу та за кошти, що належали йому особисто, позов визнав. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позову та визнання за сторонами права власності на 1/2 частину спірного майна (ідеальні частки), з позбавленням відповідача права на цілу частку. Згідно з ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" (далі -Закон) у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Наведені положення Закону кореспондуються із ч.1 ст.142 ЦПК України. Відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті. За таких обставин, з відповідача на користь позивача має бути стягнуто 50 відсотків судового збору у розмірі 454грн., інші 50 відсотків підлягають поверненню позивачу з державного бюджету.

Outcome: approved