Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», в особі регіональній філії «Львівська залізниця» звернулося до суду із вищевказаним позовом обґрунтовуючи свої вимоги тим, що під час проведення інвентаризації земель приватним підприємством «Ріга», яке знаходяться у постійному користуванні ДТГО «Львівська залізниця», в адміністративних межах [PERSON] сільської ради Глибоцького району Чернівецької області було виявлено, що частина земельної ділянки площею 0,0221 га смуги відведення залізниці на 293км+517 до 293 км+565м перебуває у власності [PERSON], яка передана йому рішенням [PERSON] сільської ради Глибоцького району Чернівецької області № 48-05/2006 від 30.10.2006 року. Позивач просить визнати незаконним та скасувати рішення [PERSON] сільської ради № 48-05/2006 від 30.10.2006 року про передачу у приватну власність земельної ділянки [PERSON] для ведення особистого селянського господарства, що в с. Червона Діброва Глибоцького району. Визнати недійсним Державний акт серії ЯД № 078650 від 20.06.2008 року на право власності на земельну ділянку за кадастровим номером № 7321084200:01:001:0026, виданий гр. [PERSON] на підставі рішення [PERSON] сільської ради № 48-05/2006 від 30.10.2006 року та скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку. Ухвалою Глибоцького районного суду від 27 січня 2017 року замінено неналежного відповідача [PERSON] сільську раду Глибоцького району Чернівецької області належним відповідачем [PERSON] селищною радою [PERSON] ОТГ. Представник позивача ДТГО «Львівська залізниця» в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] селищної ради [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог у звязку з їх безпідставністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. Представник третьої особи відділу Держгеокадастру у [PERSON] районі Чернівецької області в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Судом встановлено, що рішенням V сесії V скликання [PERSON] сільської ради від 30.10.2006 року №48-05/2006 було передано у приватну власність відповідачу [PERSON] земельну ділянку загальною площею 0,34 га, а саме: для будівництва житлового будинку - 0,2138 га, для ведення особистого селянського господарства 0,1262 га, розташовані в с. Червона Діброва Глибоцького району Чернівецької області. Відповідно до копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №078650, [PERSON] на підставі рішення [PERSON] сільської ради № 48-05/06 від 30.10. 2006 року, є власником земельної ділянки площею 0,1262 га, яка розташована в с. Червона Діброва Глибоцького району Чернівецької області, кадастровий номер 7321084200:01:001:0026, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства. При проведенні робіт ПП «Ріга» з інвентаризації земель ДТГО «Львівська залізниця», в адміністративних межах [PERSON] сільської ради Глибоцького району Чернівецької області було виявлено, що частина земельної ділянки площею 0,0221 га смуги відведення залізниці на 293км+517м до 293 км+565 м, що перебуває у власності [PERSON], яка передана йому у власність [PERSON] сільською радою Глибоцького району Чернівецької області для ведення особистого господарства. Згідно «Плана полосы отвода линии Адынката-Берхомет Львовской железной дороги», 1959 року, ширина смуги відведення на ділянці з 9км+309м до 12км+235м перегону становить 15м від осі колії. Таким чином, площа перетину земельної ділянки відповідача [PERSON] в смузі відведення залізниці становить 0,0221 га. Відповідно до ст.68 Земельного Кодексу України, ст.11 Закону України «Про транспорт», ст.6 Закону України «Про залізничний транспорт»,до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту. Такі землі призначені для виконання покладених на підприємства і організації залізничного транспорту завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення, забезпечення безпеки руху і розвитку об'єктів залізничного транспорту. Позивач мав право на частину земельної ділянки в межах [PERSON] сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, яка була виділена [PERSON], до реєстрації останнім права власності, та не було жодним чином припинене. Так, відповідно до норм законодавства, яке існувало при облаштуванні залізничного полотна та смуги відведення («Инструкция о нормах и порядке отвода земель для железных дорог и использовании полосы отвода», затв. Міністерством шляхів сполучення СРСР 30.01.1963 року; «Положение о землях предоставленных транспорту», затв. [PERSON] СНК СССР 07.02.1933 року; «Об упорядочении отвода земель для железных дорог», затв. [PERSON] Міністрів СРСР 27.01.1962 №83, інші нормативні акти та будівельні норми), вимоги щодо виготовлення та отримання державного акту не передбачалися, а землі транспорту вважалися землями спеціального призначення, які використовувалися на підставі особливих положень про ці землі, відповідно до п.п.54,55 «Общих начал землепользования и землеустройства»([PERSON] ЦИК СССР 15.12.1928). Оформлення прав органів шляхів сполучення на землі, що закріплювалися за ними, проводилося шляхом відведення за схемою згідно вищезазначених нормативних актів. Дані обставини підтверджуються також і п.2 «Положення про землі транспорту», затвердженого [PERSON] Міністрів СРСР від 08 січня 1981 року за №24, де зазначено, що «размеры земельных участков, предоставляемых для указанных целей, определяются в соответствии с утвержденными в установленном порядке нормами или проектно-технической документацией». В подальшому, при зміні законодавства та введення інституту державних актів в Земельних Кодексах,вимоги щодо їх оформлення поширювалися тільки на нові земельні ділянки при їх відведенні та не вимагалося отримання актів на існуючі та наявні у користуванні землі. Перебування у залізниці земельної ділянки також підтверджується довідкою Відділу Держземагенста у [PERSON] районі станом на 01.01.2012р., відповідно до якої під обєктами залізничного транспорту в межах [PERSON] сільської ради Глибоцького району знаходитись площа 20,0 га. Крім того, залізницею, як землекористувачем, сплачується земельний податок за дану земельну ділянку, що підтверджується довідкою державного територіально-галузевого обєднання «Львівська залізниця» Чернівецька дистанція колії №28/855 від 07 серпня 2015 року, а саме у 2014 році сплачено земельного податку в сумі 18923,36 грн,, у 2015 році 14106,39 гривень за земельну ділянку в межах смуги відведення ДТГО «Львівська залізниця», загальною площею 22,0 га з них: в межах населеного пункту 20,0 га., за межами населеного пункту 2,0 га., на території [PERSON] сільської ради Глибоцького району Чернівецької області. Право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з підстав, передбачених ст.141 Земельного кодексу України, перелік яких є вичерпним. Відповідно до ч.2 ст.149 Земельного кодексу України вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. Однак, вилучення ділянки у встановленому порядку у залізниці не проводилося. Крім того, залізниця, як суміжний користувач, не погоджувала ні проект відведення земельної ділянки, ні акт встановлення і узгодження зовнішніх меж землекористування в натурі, погодження на вилучення земельної ділянки не надавала. Відповідно до п.б ч.4 ст.84 Земельного кодексу України, до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність належать, зокрема, землі під державними залізницями, а отже, [PERSON] сільська рада Глибоцького району Чернівецької області не мала правових підстав виносити згадане рішення про передачу у власність земельної ділянки, яка накладається з смугою відведення залізниці. Згідно п.5 [PERSON] Верховної [PERSON] України №562 від 18.12.1990 року «Про порядок введення в дію Земельного кодексу України» громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку права власності на землю чи землекористування. Пунктом 6 [PERSON] Верховної [PERSON] Української PCP «Про земельну реформу»(зі змінами та доповненнями) визначено, що землекористувачі повинні до 01.01.2008 року оформити право власності або право користування землею. Рішенням Конституційного Суду України від 22.09.2005 року у справі №5-рп/2005 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 92, пункту 6 розділу X «Перехідні положення»Земельного кодексу України щодо зобов'язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право користування, визнані неконституційними. Таким чином, оформлення права постійного користування відповідно до норм Земельного кодексу України, на землі, які фактично перебувають у користуванні залізниці, не є обмеженими у часі. Згідно п.3 ст.152 Земельного кодексу України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав та визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Частина 1 ст.155 Земельного кодексу України передбачає, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. В даному випадку підставою звернення до суду є порушення права користування земельною ділянкою в результаті протиправних дій відповідачів. Згідно ч. 1 ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а відповідно до ч.2 п.10 цієї статті способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Пунктом 2 частини другої статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закону) передбачено, що державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно із частинами шостою, сьомою статті 9 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державний кадастровий реєстратор має доступ до всіх відомостей Державного земельного кадастру, самостійно приймає рішення про внесення відомостей до нього, надання таких відомостей, про відмову у здійсненні таких дій. Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян чи їх об'єднань у діяльність державного кадастрового реєстратора, пов'язану зі здійсненням державної реєстрації земельних ділянок, забороняється. За положеннями ст. 26 Закону записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Стаття 27 Закону передбачає скасування державної реєстрації речових прав в разі винесення судом відповідного рішення, про що вносяться дані до державного реєстру прав. Визнання державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним є підставою для скасування його державної реєстрації. За змістом вказаних норм, підстав для покладання на Управління Держземагенства обов'язку здійснити такі дії в судовому порядку немає. Заінтересована особа не позбавлена можливості звернутися до відповідних органів у порядку, передбаченому чинним законодавством, щодо скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та внесення змін до Державного земельного кадастру. Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 14 жовтня 2014 року, у справі № 3-150гс14, у подібних правовідносинах. Враховуючи викладене, беручи до уваги, що спірна земельна ділянка відповідача, частково накладається на землі позивача, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково. На підставі наведеного, ст. ст. 68 ЗК України, ст. 11 Закону України "Про транспорт", ст.. 23 Закону України "Про залізничний транспорт", п.п. 54, 55\~\~Загальних засад землекористування і землеустрою, затверджені ЦВК СРСР від 15 грудня 1928 року,

Outcome: partial