Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-19 00:00:00

У лютому 2015 р. позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, після уточнення позовних вимог просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти за минулий період з дати досягнення сином повноліття до дати, що передує даті подання цієї позовної заяви, тобто з [INFO] р. по 09.02.2015 р. в розмірі 14921 грн. 41 коп. із розрахунку 1000 грн. 00 коп. на місяць, а також стягнути аліменти на повнолітнього сина - інваліда з дитинства, який навчається в Університеті на платній основі, з дати подання цієї позовної заяви до закінчення сином навчання, тобто з 10.02.2015 р. по 28.02.2017 р. у розмірі 1750 грн. 00 коп. щомісяця, аргументуючи тим, що від шлюбу, який було у грудні 2001 р. розірвано [INFO]. народився син [PERSON]. З дитинства було надано інвалідність з діагнозом вірусний хронічний гепатит В, після досягнення повноліття надано статус інваліда з дитинства. Весь час дитина потребує купівлі ліків, лабораторних аналізів, посиленного дієтичного харчування, щорічного санаторно-курортного лікування, взуття, одягу тощо. У 2014 р. син після закінчення коледжу вступив до Київського національного торговельно-економічного Університету. У 2012 р. за рішенням Святошинського районного суду м. Києва було стягнуто із відповідача на користь позивачки аліментів у розмірі 1000 грн. 00 коп. щомісяця, які відповідач несвоєчасно сплачував. Декілька разів зверталася у письмовому вигляді до відповідача з проханням у подальшому сплачувати аліменти після досягнення сином повноліття, на що відповідач відповів згодою, але в дійсності так і не виконує своєї обіцянки. У судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, додавши, що позивачкою вжито заходи щодо отримання від відповідача аліментів. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, що стверджується поштовими повідомленнями (а.с. 92, 101, 103, 107, 113, 115), заперечень проти позову суду не надав, про поважність причин неявки суд не повідомив. Суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності представника відповідача на підставі наявних у справі доказів згідно частини 4 ст.169 ЦПК України в порядку заочного розгляду справи. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які позивачка посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 02.06.1995 р., який було розірвано рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 02.07.1997 р. У 2001 р. розірвання шлюбу було зареєстровано у відділі РАГС Святошинського району м. Києва (а.с. 7-9). За час подружнього життя [INFO]. у сторін народився син [PERSON] (а.с. 10). Згідно копії виписки з історії хвороби від 20.04.2012 р. ДКЛ №9 [PERSON] встановлено діагноз: "Вірусний хронічний гепататит "В"…" після якого при досягненні повноліття надали статус інваліда з дитинства (а.с. 12, 13). 05.03.2012 р. згідно рішення Святошинського районного суду м. Києва з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліментів на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1000 грн. 00 коп. щомісяця (а.с. 36). У 2014 р. після закінчення коледжу син вступив до Київського національного торговельно-економічного Університету (а.с. 17). В судовому засіданні встановлено, що спільна дитина сторін проживає разом з позивачкою, яка самостійно здійснює лікування, утримання та виховання дитини. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Ст. 198 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. У п. 20 Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття незалежно від форми навчання. Згідно ст. 199 ч. 1 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, з огляду на вищевикладене та беручи до уваги відповідь відповідача на визнання ним вимоги позивачки щодо сплати аліментів після досягнення повноліття доки син навчається, суд вважає за можливе позовні вимоги в частині сплати аліментів на час навчання у розмірі 1750 грн. 00 коп. щомісяно від дати подання позовної заяви до суду до досягнення позивачем 23-річного віку, тобто з 10.02.2015 р. задовольнити. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більше як за три роки. Згідно копії листа від 1.12.2013 р. позивачка зверталася до відповідача з приводу погашення несвоєчасної сплати аліментів та подальшої сплати аліментів після досягнення сином повноліття, а саме з [INFO] р. (а.с. 37). Згідно відповіді від 10.01.2014 р. відповідачем позивачці було надано згоду сплачувати аліменти після досягнення сином повноліття (а.с. 38). Листом 11.04.2014 р. позивачка повторно звернулася до відповідача із повідомленням складного лікування сина, наміру вступу до вищого навчального закладу та прохання щодо виконання наданої обіцянки вищезгаданим листом від 10.01.2014 р. (а.с. 39). Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв'язку, враховуючи те, що позивачкою надано суду докази того, що нею вжито заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їхньої сплати, а тому суд визнає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Крім того, суд роз'яснює, що відповідно до ст.ст. 80, 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Згідно із п. 1) ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до підп. 3 п. 5 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, яка була чинною на час подання позов до суду), від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Приймаючи до уваги вимоги ч. 3 ст. 88 ЦПК України та положення Закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved