Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-27 00:00:00

Представник Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» [PERSON] (далі - позивач) у жовтні 2016 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №SAMDN5000061899650 від 24.04.2012, відповідно до якого останній було надано кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення,що відповідає строку дії картки. Однак, відповідач не здійснює платежів в рахунок погашення суми кредиту та відсотків, чим порушує взяті на себе зобов'язання, внаслідок чого станом на 30.09.2016 року утворилась заборгованість у розмірі 15740,15 грн., яку позивач просить суд стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк». Заборгованість за кредитним договором від 24.04.2012 року в сумі 15740,15 грн. складається із: - 8133,42 грн. заборгованість за кредитом; - 6281,01 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; - 100,00 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; - 500,00 грн. штраф (фіксована частина); - 725,72 грн. штраф (процентна складова). У судове засідання представник позивача не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, пояснила, що між нею та позивачем 25.11.2016 було укладено договір реструктуризації заборгованості за кредитом №SAMDN5000061899650 від 24.04.2012, у зв'язку із цим підстав для задоволення позову, на думку відповідача, немає. Суд, заслухавши думку відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно зясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між позивачем ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №SAMDN5000061899650 від 24.04.2012 року, відповідно до якого останній було надано кредит у розмірі 8000,00грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, в обмін на зобовязання відповідача погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором /а.с.10-33/. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між нею та банком договір, про що свідчить підпис відповідача /а.с.7-9/. Позивач свої зобовязання за договором виконав, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, а саме: 8000, 00 грн. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Згідно п. 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг у разі невиконання зобовязань за договором на вимогу банку позичальник зобовязується виконати зобовязання з повернення кредиту, оплати винагороди банку. Відповідно п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. +5% від суми позову. Пункт 2.1.1.12.9 Умов та правил надання банківських послуг передбачає, що боржник доручає списувати з будь-якого рахунку, відкритого в банку в часності з картрахунку, грошові кошти для здійснення платежу з ціллю повного або часткового погашення боргових зобовязань. На підставі п.1.1.3.2.3. Умов та правил надання банківських послуг банк має право на зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. У випадку незгоди зі зміною правил та/або тарифів банку позичальник повинен надати банку письмову заяву про розірвання договору та погасити перед банком заборгованість. У випадку невиконання боржником своїх боргових та інших обовязків за договором, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань. Однак відповідач упродовж певного часу не виконувала належним чином свої зобовязання перед банком, а саме не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, чим порушила взяті на себе зобов'язання, внаслідок чого станом на 30.09.2016 року утворилась заборгованість у розмірі 15740,15 грн., яку позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь. Водночас, після звернення позивача до суду, між сторонами 25.11.2016, було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. Так, згідно преамбули зазначеної Генеральної угоди метою її є створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором №SAMDN5000061899650 від 24.04.2012 /а.с. 75/. Відповідно до п.1.1.1 сторони погодили зменшити розмір заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту, а саме: відсотки на 482,67 грн., комісію на 11.84 грн., пеню на 0,00 грн., штраф на 3778,7 грн. Згідно із п. 2.1 вказаної угоди банк надає позичальнику строковий кредит у сумі 15193,88 грн на термін 24 місяці, з 25.11.2016 по 30.11.2016 шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картуна споживчі цілі всумі 15193,88 грн, в обмін на зобовязання позичальника щодо повернення кредиту, сплати відсотків у розмірі 2,0% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом у вказанів в заяві, Умовах та правилах терміни. У судовому засіданні 26.12.2016 на підтвердження належного виконання відповідачем договірних зобов'язань за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 25.11.2016 подано квитанцію про сплату кредиту в сумі 810 грн. /а.с. 89/. Таким чином, з поданих відповідачем доказів не вбачається порушення права позивача. Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються нормами цивільного законодавства у сфері кредитних зобовязань. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК). Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК). За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК). Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови, якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК ). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК ). Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Таким чином, оскільки судом встановлено, що в позасудовому порядку сторонами врегульовано спір, а саме: 25.11.2016 укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, відповідач належним чином зобовязання за вказаною угодою виконує. Одностороння зміна або припинення зобов'язання не допускається, підстави для дострокового погашення зобов'язання на час розгляду справи, передбачені договором чи законом, відсутні. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] не підлягає задоволенню. На підставах вищевказаного, ст. ст. 525, 526, 530, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed