Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-05 00:00:00

02.04.2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення збитків. Мотивував позов тим, що 10.08.2018 року між сторонами був укладений попередній договір про наміри купівлі-продажу гаражу навісу, площею 1600,5 кв.м. в [ADDRESS] . Будівля розташована на земельній ділянці, площею 1,6250 га, кадастровий номер [NUMBER] . 07.09.2018 року між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до якого продавці передають у власність кожен в рівних частках, а покупець приймає у власність будівлю гаражу-навісу, загальною площею 1600,5 кв.м., що розташована в [ADDRESS] ». Відповідно до п. 4.3 договору продавці зобов`язані безкоштовно передати покупцю частину своєї дозволеної потужності електричної енергії у розмірі 30 кВт (загальна дозволена потужність продавців складає 160 кВт електричної енергії). Також продавці зобов`язані надати покупцю необхідні листи згоди та інші документи для переоформлення 30 кВт на ім`я покупця; надати згоду (безкоштовно) та необхідні документи на отримання покупцем додаткової електричної потужності 40 кВт через трансформаторну підстанцію продавця № 226 загальною потужністю 400 кВт. Пунктом 6.1 передбачено, що за невиконання або неналежне виконання договору винна сторона відшкодовує іншій стороні усі завдані збитки, в розмірі прямої та дійсної шкоди. 20.12.2018 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] був укладений договір оренди частини приміщень цього гаражу із зобов`язанням орендодавця забезпечити будівлю електроенергією загальним навантаженням не менше ніж 30 кВт. В разі невиконання орендодавцем цього зобов`язання орендар має право відмовитись від договору в односторонньому порядку. В разі відмови від договору орендаря з вини орендодавця останній зобов`язаний повернути (компенсувати) усі орендні платежі в повному обсязі, включаючи оплати за комунальні послуги, а також виплатити штраф в розмірі 50% від поверненої суми. 22.12.2019 року та 16.01.2018 року позивач надіслав листи на адресу [PERSON] з проханням підписати лист-згоду на передачу 30 кВт дозволеної потужності електроенергії та 40 кВт з резерву трансформаторної підстанції. Вказані листи повернулись за закінченням терміну зберігання. 14.03.2019 року ФОП [PERSON] відмовився від оренди приміщень, передав орендодавцю приміщення і [PERSON] повернув орендарю платежі за січень-лютий 2019 року в сумі 27 946,34 грн., а також сплатив 50% штрафу від суми повернення, а саме 13 973,17 грн. На підставі ст..ст. 22, 1166 ЦК України позивач просив стягнути в рівних частках з відповідачів [PERSON] , [PERSON] завдану шкоду в розмірі 41 919,51 грн. в зв`язку з невиконанням умов договору купівлі-продажу від 07.09.2018 року, а також судові витрати. В судове засідання позивач [PERSON] і представник позивача [PERSON] не з`явились. Представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав, подав відповідь на відзив (а.с. 47-48). Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] . позов не визнали, подали відзив на позов (а.с. 41-42) та письмові пояснення. В судовому засіданні представник відповідача додатково пояснив, що укладаючи договір оренди позивач діяв на свій ризик і взяв на себе зобов`язання забезпечити будівлю електричною енергією, але він не врегулював питання щодо використання трансформаторної підстанції. [PERSON] , як сторона по договору купівлі-продажу, зробив все можливе для вирішення спору і надіслав лист позивачу щодо пропозицій використання трансформаторної підстанції, через яку буде здійснюватись передача електричної енергії, але відповіді не отримав. Просив врахувати, що договір купівлі-продажу не містить вимог про надання покупцю в безоплатне користування трансформаторної підстанції, а позивач зобов`язувався брати участь у витратах на її утримання, проте не робив цього. Відповідач [PERSON] додав, що будівля [PERSON] електричною енергією забезпечена, але для того, щоб [PERSON] мав можливість використовувати електричну енергію потужністю до 30 кВт, вони домовлялись про використання трансформаторної підстанції, яка належить йому на праві власності. Проте, [PERSON] не бажає нести витрати на обслуговування цієї підстанції і не бажає узгодити умови її використання та технічного обслуговування. Тому просив в задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Позов не визнав, оскільки не є власником трансформаторної підстанції через яку здійснюється електропостачання будівлі (а.с. 37). Враховуючи позицію позивача і відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що 07.09.2018 року між [PERSON] , [PERSON] (продавці) та [PERSON] (покупець) був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до якого продавці передали у власність кожен в рівних частках, а покупець прийняв у власність будівлю гаражу-навісу, загальною площею 1600,5 кв.м., що розташована в [ADDRESS] за 762 000 грн. Відповідно до п. 4.3 договору продавці також зобов`язались: - передати покупцю безкоштовно частину своєї дозвільної потужності електричної енергії у розмірі 30 кВт (загальна дозволена потужність продавців складає 160 кВт електричної енергії). Також продавці зобов`язані надати покупцю необхідні листи-згоди та інші документи для переоформлення 30кВт на ім`я покупця; - надати згоду (безкоштовно) та необхідні документи на отримання покупцем додаткової електричної потужності приблизно 40 кВт через трансформаторну підстанцію продавця№226 загальною потужністю 400 кВт. Пунктом 6.1 договору визначено, що за невиконання або неналежне виконання договору винна сторона відшкодовує іншій стороні усі завдані збитки в розмірі прямої та дійсної шкоди. Порядок виконання п. 4.3 договору, строки сторони не погодили. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на будівлю гаражу-навісу, площею 1600,5 кв.м., що розташована в [ADDRESS] , зареєстроване за [PERSON] (а.с. 10). 20.12.2018 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] був укладений договір оренди приміщень 1 поверху гаражу-навісу: № 1 площею 509,2 кв.м., № 2 площею 18,7 кв.м., № 8 площею 527,6 кв.м., № 9 площею 69,6 кв.м., № 6 площею 32,1 кв.м, разом 1157,2 кв.м. (а.с. 12). Приміщення передані по акту приймання-передачі (а.с. 11). Згідно договору орендодавець зобов`язався забезпечити приміщення електричною енергією загальною потужністю не менше ніж 30 кВт. Також сторони погодили, що в разі невиконання орендодавцем зобов`язання відносно забезпечення будівлі електричною енергією загальним навантаженням не менше ніж 30 кВт, останній має право відмовитись від договору в односторонньому порядку, надіславши на адресу орендодавця відмову. В такому разі орендар має повернути орендодавцю протягом трьох днів з дня отримання орендодавцем листа-відмови об`єкт оренди, крім того, в разі такої відмови орендарем з вини орендодавця, останній зобов`язаний повернути (компенсувати) усі орендні платежі в повному обсязі, включаючи оплати за комунальні послуги, а також виплатити штраф в розмірі 50% поверненої суми (а.с. 12). 14.03.2019 року на адресу [PERSON] надійшов лист-відмова від ФОП [PERSON] від договору оренди в зв`язку з невиконанням зобов`язання [PERSON] щодо забезпечення будівлі електричною енергією не менше ніж 30 кВт, а також вимогу щодо компенсації орендних платежів і сплати штрафу в розмірі 50% від суми (а.с. 22). 27.03.2019 року між сторонами був складений акт прийому-передачі приміщень (а.с. 24) і згідно платіжного доручення [PERSON] перерахував на користь ФОП [PERSON] суму в розмірі 41 919,51 грн. (а.с. 26). Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначав, що саме з причин невиконання [PERSON] , [PERSON] умов п. 4.3 договору купівлі-продажу від 07.09.2018 року і ненадання частини дозвільної потужності електричної енергії в розмірі 30 кВт, переоформлення 30 кВт на [PERSON] , він поніс збитки в сумі 41 919,51 грн., тому на підставі ст.. 22 ЦК України просив стягнути суму збитків з відповідачів. Суд вважає, що між сторонами виникли зобов`язальні договірні правовідносини на підставі договору від 07.09.2018 року, проте деліктні зобов`язання по відшкодуванню збитків не виникли. Відповідно до ст. 526 Цивільного Кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1)втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2)доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності, негативного результату такої поведінки (збитків), причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками, вини правопорушника. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини (стаття 614 ЦК України). Проте, в судовому засіданні не було встановлено протиправної поведінки відповідачів і причинного зв`язку між поведінкою та збитками позивача, а також вини відповідачів. Також дії відповідачів не можна розцінювати як неправомірні дії боржників, що призвели до позбавлення кредитора можливості отримати прибуток. Доказів того, що саме через невиконання п. 4.3 договору купівлі-продажу позивач не отримав очікуваний прибуток, позивач не надав. Аналізуючи умови вказаного договору, суд встановив, що в п. 4.3 сторони не визначили порядок і механізм виконання зобов`язання щодо передачі частини дозвільної потужності електричної енергії в розмірі до 30 кВт і надання згоди та необхідних документів на отримання [PERSON] , строків виконання такого зобов`язання тощо. Суд враховує, що ні позивач, ні відповідачі не є постачальниками електричної енергії в розумінні Закону України «Про ринок електричної енергії», тому яким чином мав би виконуватись п. 4.3 договору сторони суду не надали доказів. Також сторони не надали доказів щодо домовленостей про використання трансформаторної підстанції, яка належить на праві власності відповідачу [PERSON] і через яку здійснюється подача електричної енергії до об`єкта. Сторони надсилали один одному листи-пропозиції (а.с. 13, 14, 42), але спір щодо використання трансформаторної підстанції не вирішений між ними. Разом з тим, дані обставини не свідчать про наявність в діях відповідачів [PERSON] , [PERSON] протиправної поведінки відносно [PERSON] , наявність вини і причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідачів та збитками, що отримав позивач. Суд вважає, що неодержання [PERSON] очікуваних доходів є наслідком недбалої поведінки самого позивача і така упущена вигода не підлягає відшкодуванню. Укладаючи договір оренди від 20.12.2018 року [PERSON] , як орендодавець, сам прийняв на себе зобов`язання щодо забезпечення приміщення електричною енергією загальною потужністю не менше ніж 30 кВт. Такі умови договору оренди не були виконані орендодавцем, тому орендар правомірно відмовився від договору. Позивач [PERSON] не був позбавлений можливості, як власник приміщення і як споживач, укласти відповідний договір із електропостачальником про намір приєднатись до електричних мереж і постачання електричної енергії необхідної потужності до свого об`єкта, і таким чином виконати умови договору оренди. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 78, 79 ЦПК України обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Враховуючи наведені обставини і те, що позивач не довів своїх позовних вимог, позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed