Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

У квітні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи, у сумі 400000 грн. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що його батько [PERSON] працював у відповідача на посаді електрослюсаря. 26 липня 2007 року при виконанні трудових обов'язків з батьком стався нещасний випадок, унаслідок якого [INFO] наступила смерть. Внаслідок втрати близької людини позивач зазнав моральні страждання, були порушені його звичайні життєві зв'язки. [PERSON] просив задовольнити позов. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 25 травня 2016 року позов задоволено частково: Стягнуто з державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь позивача у відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи, 150000 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Відповідач, не погоджуючись з рішенням в частині задоволення позову, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування скарги зазначив, що суд першої інстанції при вирішенні справи не врахував заперечення відповідача і не застосував до спірних правовідносин положення ч. 1 ст. 1200 ЦК України, згідно з якими у разі смерті потерпілого не має права на відшкодування моральної шкоди повнолітня та працездатна особа. Суд також не прийняв до уваги виконання відповідачем усіх обов'язків, покладених на останнього протоколом засідання комісії з розслідування нещасного випадку від 02 серпня 2007 року; та не надання позивачем належних доказів на підтвердження позовних вимог, у тому числі в обґрунтування розміру моральної шкоди. У судовому засіданні представник ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» - Бушинська Є.В. підтримала апеляційну скаргу з наведених у ній мотивів. Інші особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Красноармійську Донецької області подало заяву про розгляд справи за відсутності його представника. Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов, виходив з того, що [INFO] внаслідок нещасного випадку на виробництві, який стався 26 липня 2007 року, помер [PERSON] - батько позивача. Смертю батька сину завдана моральна шкода, відповідальність за яку несе відповідач. Суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що вимоги позивача про стягнення на його користь моральної шкоди підлягають задоволенню. За загальним правилом (частина перша ст. 1167 ЦК України) моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з частиною другою ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Судом установлено і це підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] є сином [PERSON], який працював в ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» електрослюсарем і помер [INFO] внаслідок нещасного випадку на виробництві 26 липня 2007 року. За наслідками розслідування нещасного випадку проведено розслідування та складено акт форми Н-1 № 43 (ас.8). Зазначеним актом встановлено, що на дільниці МДРПУС-1 сталося дугове коротке замикання, унаслідок чого від викинутої дуги на електрослюсарю [PERSON] загорівся спецодяг і працівник отримав опіки тіла, що призвело до його загибеллі. Ці обставини відповідачем не спростовані. Відповідно до вимог ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизму. Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що загибеллю батька позивачу завдана моральна шкода з вини відповідача, який не створив безпечних умов праці [PERSON], унаслідок чого останній був смертельно травмований. Відповідачем не надано доказів щодо відсутності його вини в заподіянні позивачу моральної шкоди, завданої смертю батька. Спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу, тому суд першої інстанції обґрунтовано застосував до них положення статей 23, 1167, 1168 ЦК. Не можна погодитись з доводами апеляційної скарги щодо ненадання позивачем доказів на підтвердження позовних вимог та обґрунтування визначеного ним розміру компенсації. В даному випадку не передбачається обов'язковість звернення до лікувальних закладів. Факт смерті близької людини є доказом заподіяння моральної шкоди позивачеві. Розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, визначений судом в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних [PERSON] моральних і фізичних страждань, з урахуванням їх тривалості, істотності вимушених змін у життєвих стосунках сина потерпілого. При визначенні розміру відшкодування судом враховані вимоги розумності і справедливості; роз'яснення, викладені у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року № 4. Наведені в апеляційній скарзі доводи, що на момент смерті батька [PERSON] був працездатною особою та не перебував на його утриманні, що позбавляє його права на відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 1200 ЦК України, апеляційний суд відхиляє, оскільки відповідно до вимог статті 1168 ЦК України відшкодування моральної шкоди не пов'язано з працездатністю особи, якій завдана така шкода, а положення статті 1200 ЦК України не підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Заходи, визначені протоколом засідання комісії з розслідування нещасного випадку від 02 серпня 2007 року щодо родини загиблого, не виключають права [PERSON] на відшкодування завданої смертю батька моральної шкоди на підставі ст. 1168 ЦК України. Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду щодо обґрунтованості позовних вимог [PERSON] Проте суд першої інстанції при визначенні розміру судового збору 1378 грн., що підлягає стягненню з відповідача у дохід держави, не врахував, що дана позовна заява подана фізичною особою. Відповідно до вимог пп.2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору у такому випадку за подання позовної заяви немайнового характеру встановлена 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, що дорівнює 551 грн. 20 коп. (1378 грн. х 0,4). З урахуванням викладеного апеляційний суд змінює рішення в частині визначення розміру судового збору.

Outcome: partial