Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-20 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягувати з відповідача [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі по 4 000 грн. щомісячно, до досягнення нею повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що з відповідачем по справі з 17.06.2006 перебували у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . З часу припинення шлюбних відносин відповідач періодично цікавиться вихованням дочки, матеріально незначними грошима допомагає, хоча є здоровою працездатною особою і працює за кордоном. Позивач зверталася з пропозицією до відповідача, щоб даний спір врегулювати та виділяти кошти на утримання дочки, однак він добровільно відмовляється це робити, в зв`язку з чим вона змушена звертатися до суду з даним позовом. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: Ухвалою суду від 28.09.2021 відкрито провадження у справі, призначено відкрите судове засідання за участю сторін в порядку спрощеного провадження, встановлено відповідачу строк п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзиву на позов. Також вказаною ухвалою витребувано у Державноїприкордонної служби України інформацію про перетин відповідачем [PERSON] державного кордону України за період часу з 01.01.2019 по дату винесення ухвали - 28.09.2021 із зазначенням дат виїзду та в`їзду в Україну. Позивачка подала письмову заяву про проведення судового засідання у її відсутності, позов підтримала. 21.10.2021 відповідач надав заяву, згідно якої позовні вимоги визнає частково, а саме: згідний сплачувати аліменти в мінімальному розмірі, оскільки він не працює, ні в України, ні за її межами, а розгляд справи просить проводити у його відсутності. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, виходячи з поданих заяв, судом розглядається справа за наявними доказами у відсутності сторін без фіксування звукозаписувальним технічним засобом. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який згідно рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22.06.2021 розірвано, що стверджується копією рішення у справі № 345/1480/20 (а.с.7). Від шлюбу народилися донька [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 18.01.2007 (а.с.6). Як вбачається з довідки Управління «Центру надання адміністративних послуг» Виконавчого комітету Калуської міської ради області за № 499736 від 22.06.2021 донька [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю [PERSON] (а.с.5). Таким чином, між сторонами виник спір щодо участі батька в утриманні їхньої неповнолітньої доньки. Оцінка суду: врахувавши позицію позивачки, висловлену в її позовній заяві та позицію відповідача, вказану у відзиві на позов, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ст.183 СК України визначено, що у випадку, коли платник аліментів має нерегулярний дохід, частину доходу отримує в натурі, або за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача, може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З часу розірвання шлюбу між сторонами по справі дочка проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні. Відповідач на даний час не працює, допомагає в утриманні дитини, однак, на думку позивачки, така допомога є недостатньою та несистематичною. Відповідно до положень ст.141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч.5 ст.157 цього Кодексу. Суд вважає доведеними доводи позивачки про те, що донька [PERSON] , [INFO] проживає з нею. Розмір утримання, якого потребує донька, значно зріс, доходів позивача не вистачає для того, щоб забезпечити нормальні умови її життя, розвитку та харчування. На сьогоднішній день відповідач в достатній мірі не надає коштів на утримання дитини та відмовляється добровільно сплачувати алімент у розмірі, встановленому законом. Державою встановлюється мінімальна та максимальна сума аліментів, перша з яких становить 50% від прожиткового мінімуму, визначеного для дітей відповідної вікової категорії. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" установлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць, зокрема, для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2021 року - 2395 гривень. Від відповідача надійшла заява про часткове визнання позову в мінімальному розмірі на дитину щомісячно. При цьому судом встановлено, що відповідач у період з 01.01.2019 по 28.09.2021 декілька разів перетинав державний кордон, починаючи із 11.06.2019, однак на нетривалі періоди строком до 10 днів, що не може свідчити про його працевлаштування за кордоном, а з 29 серпня 2021 за межі України не виїжджав. А тому твердження відповідача, що за межами України він не працює, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Також відповідач ствердив, що непрацевлаштований в Україні, чого не заперечила і позивачка у позовній заяві. Доказів щодо стану здоров"я сторони не надавали. А тому суд приходить до висновку, що сторони по справі є фізично здоровими, мають можливість працювати та утримувати свою неповнолітню дитину. Доказів щодо наявності інших утриманців сторонами також не надано. Таким чином, суд приходить до переконання, що оскільки утримання неповнолітньої дитини є обов`язком батьків, а відповідач [PERSON] добровільно не надає в достатній мірі матеріальну допомогу, хоча може та зобов`язаний її надавати, позов [PERSON] про стягнення аліментів підлягає до часткового задоволення. Позивачка просить стягувати з відповідача аліменти, які забезпечать регулярне щомісячне утримання доньки та вказує щомісячну суму аліментів, яку слід стягнути з відповідача по 4000 грн. щомісячно на дитину, проте не обґрунтовує вказаний розмір, не надає доказів, які б підтверджували можливість відповідача сплачувати аліменти саме в такому розмірі. Тому, враховуючи матеріальне становище та стан здоров"я дитини, матеріальне становище сторін по справі, інші обставини справи, суд приходить до висновку, що справедливими та розумними, необхідними та достатніми для забезпечення гармонійного розвитку дитини буде стягнення аліментів з відповідача у твердій грошовій сумі в розмірі по 2000,00 гривень на дитину щомісяця. Беручи до уваги викладене, суд приходить до переконання, що позов слід задовольнити частково. Розподіл судових витрат між сторонами: згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», зважаючи на те, що позивачка була звільнена від сплати судового збору при поданні даного позову до суду, судовий збір в розмірі 908,00 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного, ст.ст. 3, 27 Конвенції про права дитини, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 180, 181, 182, 184 Сімейного кодексу України, ст.ст. 258, 259, 264, 265, 268, 289, 430 ЦПК України, суд

Outcome: partial