Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-12 00:00:00

У листопаді 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , визначивши третьою особою службу у справах дітей виконавчого комітету Новомосковської міської ради, в якому просить визначити з ним місце проживання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування свого позову позивач зазначає, що 09 серпня 2003 року між сторонами був зареєстрований шлюб, а [INFO] у них народилася дочка [PERSON] . Шлюб між сторонами було розірвано за ініціативи відповідача рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02.02.2015 року, з нього на користь матері дитини також були стягнуті аліменти. Позивач при подачі позову наголошував на тому, що аліменти, які він сплачував на утримання дитини, використовувалися відповідачем у своїх інтересах. Матір дитини обрала такі способи виховання доньки, які негативно впливають на її розвиток, на формування її особистості. При бесіді з донькою позивач почав спостерігати, як болісно донька реагує на відносини, що склалися у неї з матір`ю. Зокрема, донька повідомляла йому, що матір почала вести замкнутий спосіб життя, перестала нею цікавитися, ігнорує її інтереси, байдуже ставиться до її майбутніх перспектив. У цілому участь матері стала зовсім пасивною, внаслідок чого дитина з початку вересня 2018 року, з початком навчального процесу, стала проживати з ним у квартирі за [ADDRESS] , за цією ж адресою позивач просить визначити місце проживання дитини. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.11.2018 року головуючою суддею визначено Сороку О.В. (а.с. 17). Ухвалою суду від 27 листопада 2018 року відкрите загальне позовне провадження у справі (а.с. 20-21). В свою чергу 15.05.2019 року відповідач звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON] , визначивши третьої особою орган опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради, в якому просила суд визначити з нею місце проживання малолітньої [PERSON] (а.с. 47-49). В обґрунтування зустрічного позову, [PERSON] зазначає, що з червня 2014 року вони з відповідачем припинили сімейно-шлюбні відносини та ведення спільного господарства, почали проживати окремо. Під час вирішення питання щодо розірвання шлюбу, вони досягли домовленостей щодо участі батька у вихованні та розвитку дитини, жодних перепон у цьому вона не чинила батькові дитини, як і не чинила жодних дій, направлених на виховання неповаги до батька, приниження його авторитету тощо. При цьому матір дитини ніколи не заперечувала проти спілкування дитини з батьками [PERSON] , тобто дідусем та бабусею [PERSON] . Саме матір дитини займалася її вихованням у тому віці, коли вона вкрай потребувала її уваги, в тому числі водила до дитячого садочку, саме за її ініціативою [PERSON] почала займатися хореографією, відвідуючи балетну студію в період з 2014 по 2016 рік. З вересня 2018 року дитина пішла до першого класу ЗОШ № 6, і вона, як матір, завжди цікавилася її успіхами у навчанні. Між тим, починаючи з літа 2018 року батько дитини почав маніпулювати свідомістю доньки, почав настроювати її проти матері, внаслідок чого з вересня 2018 року донька дійсно стала проживати разом з батьком, який без її згоди, змінив балетну студію на циркову, змінив лікаря, та зробив усе, щоб дитина не мала можливості повернутися до свого постійного місця проживання в м.Новомосковську, в квартиру [ADDRESS] , що належить їй на праві особистої власності. Позивач за зустрічним позовом наголошує на тому, що батько дитини спотворює факти і вводить суд в оману щодо її ставлення до доньки та негативного впливу на її розвиток, а також щодо неналежного виконання своїх батьківських обов`язків. Ухвалою суду від 16 травня 2019 року зазначені позови об`єднані в одне провадження (а.с. 69-70). Ухвалою суду від 04 листопада 2019 року по справі було призначено психологічну експертизу, проведення якої доручено Харківському науково-дослідному інституту судових експертиз (а.с. 134-136), однак суду надано висновок про неможливість проведення експертизи. Ухвалою суду від 13 січня 2021 року призначено справу до розгляду по суті (а.с. 221-222). В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали, надали детальні пояснення про те, що дійсно після припинення сімейно-шлюбних відносин та після розірвання шлюбу, між ними було досягнуто домовленості про способи виховання дитини, способи участі у її розвитку та утриманні. Дитина, в той час, коли відвідувала дитячий садочок та до першого класу проживала з матір`ю в однокімнатній квартирі, що належить їй на праві особистої власності. В період шлюбу вони проживали в [ADDRESS] , дитина знала це житло, завжди мала своє місце в ній, навіть після розірвання шлюбу. Він дійсно безперешкодно спілкувався з дитиною, певний час графік роботи матері дитини дозволяв йому приймати більш активну участь у житті дитини, вона почала більше залишатися у нього, а коли він познайомився з іншою жінкою та почав з нею разом проживати, дитина проявила до неї інтерес, стала частіше спілкуватися з їх сім`єю, більше проводити часу в родинному колі. З початку першого класу [PERSON] сама виявила бажання проживати разом з батьком за адресою: [ADDRESS] . Ним разом з його співмешканкою було налагоджений графік навчання дитини, графік її відпочинку. Дитина активно та з задоволенням займається у цирковій студії, має певні досягнення, потребує, в зв`язку з цим догляду, пов`язаного з харчуванням, організацією змагань, тощо. Всі ці заходи супроводжуються батьком, матір дитини не врахувала її бажання, не реалізувала її можливості, не заохотила до більш високих досягнень. В судовому засіданні відповідач та її представник основний позов не визнали, наполягали на задоволенні зустрічного позову, наполягали на тому, що батько дитини маніпулює свідомістю малолітньої дитини, яку заохочують виключно матеріальними благами, не враховують її стан здоров`я, фактично вихованням доньки займається жінка, яка, на відміну від матері, не зможе надати дитині всю любов та сформувати в ній повноцінну особистість. На думку матері, дитина повинна знати сім`ю батька, поважати його вибір, однак він не повинен принижувати роль матері у вихованні дитини, проживання дівчинки разом з батьком фактично нівелює її участь у вихованні [PERSON] . Відповідач за зустрічним позов звернула увагу, що дійсно проживає в однокімнатній квартирі, однак у ній можливо виділити місце для проживання дитини, тим більше, що вони тривалий час в ній проживали разом, квартира облаштована меблями та всім необхідним для дитини. [PERSON] працює, має можливість надавати допомогу дитині, будь-який вільний час проводить разом з дочкою, здебільшого намагається розважитися з дитиною у спеціальних дитячих закладах, приділити увагу її стану здоров`я тощо. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи у їх відсутність. В судовому засіданні була допитана свідок зі сторони позивача - [PERSON] , яка проживає однією сім`єю з [PERSON] , ведуть спільне господарство. Остання повідомила суду, що починаючи з вересня 2018 року, коли квартира за [ADDRESS] стала придатною для проживання в ній сім`ї, [PERSON] сама виявила бажання проживати з батьком та з нею. Свідок також надала пояснення про те, що [PERSON] досить активна та фізично добре розвинута дитина, тому її зайняття в цирковій студії приносять їй задоволення, вона має там досягнення, пов`язує себе зі спортом. Такий спосіб життя дитини потребує уваги всієї сім`ї, вона разом з батьком дитини мають можливість забезпечити її ці потреби, її бажання до більших досягнень. Також свідок надала показання про те, що [PERSON] останнім часом дуже рідко бачиться з матір`ю, хоча сумує за нею та робить самостійні висновки щодо стосунків з матір`ю. Свідок зі сторони позивача [PERSON] надала суду показання про те, що являється сусідкою [PERSON] , її онучка разом [PERSON] навчаються в одному класі, додатково займаються англійською мовою та волейболом. Всі потреби [PERSON] на найкращому рівні забезпечує батько разом з [PERSON] , яка для дитини забезпечує всі потреби, особливу увагу батько разом з [PERSON] приділяють фізичному вихованню дитини, у неї до цього є хист. Суд, дослідивши підстави позову, докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] в період з 09 серпня 2003 по 13 лютого 2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі, про що свідчить рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02.02.2015 року у справі № 183/5935/14 (а.с. 13-15). Сторони являються батьками малолітньої дитини [PERSON] , яка народилася [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим 16 березня 2010 року відділом РАЦСу по м.Новомосковську Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області (а.с. 8). Матеріали справи місять докази того, що малолітня [PERSON] , починаючи з вересня 2018 року та до винесення судом рішення у справі дійсно проживає разом з батьком в [ADDRESS] , що не оспорювалося сторонами та доводиться іншими доказами: показаннями свідків, характеристикою мешканців будинку (а.с. 16), психолого-педагогічною характеристикою учениці СЗШ № 6 м.Новомосковська (а.с. 52). Позивач зареєстрований в [ADDRESS] , про що свідчить відмітка про реєстрацію у його паспорті (а.с. 6), відповідач зареєстрована в [ADDRESS] (а.с. 19). Зазначена квартира перебуває у власності відповідача (а.с. 65-66), даних про зареєстроване місце проживання дитини суду не подано, відповідно до акту обстеження від 03.12.2018 року [PERSON] проживає разом з батьком (а.с. 79). Судом досліджено і інші докази, що характеризують батьків дитини, а саме: [PERSON] працює, має достатній дохід (а.с. 10-11, 81), позитивно характеризується за місцем роботи (а.с. 12), та за місцем проживання (а.с. 16, 84). [PERSON] працює (а.с. 58), позитивно характеризується за місцем проживання (а.с. 61-62), не перебуває на обліку у лікаря-психіатра та нарколога (а.с. 59-60), забезпечена власним житлом. Виходячи з характеристик навчального закладу, який відвідує [PERSON] , здебільшого вихованням дитини займається [PERSON] , однак [PERSON] теж цікавиться успіхами дитини (а.с. 78). Дитина перебуває під наглядом лікаря практики-сімейної медицини, в 2018 році батько підписав декларацію про вибір лікаря (а.с. 86), [PERSON] перебуває на диспансерному обліку у лікаря-офтальмолога (а.с. 89-97). Виходячи з психолого-педагогічної характеристики навчального закладу вихованням дитини займаються обоє батьків (а.с. 52), висновок психолога Новомосковського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді свідчить про те, що [PERSON] більш захищеною вважає себе в родині з батьком, з бажанням та захопленням розповідає про [PERSON] (співмешканку батька), признає, що її потреби розуміє батько, однак значне місце в її життя займає і матір (а.с. 80), КЗ «Дніпропетровський центр соціально-психологічної допомоги» ДОР» надав довідку [PERSON] та [PERSON] про проведення соціально-психологічної роботи, в ході якої спеціалістами Центру було виявлено, що [PERSON] проецирує позицію відношення до матері батька, з яким вона на даний час проживає. Дівчинка зазначила, що її єдина сім`я - це батько та [PERSON] , ці ж фрази використовував [PERSON] при діагностичному інтерв`ю, що свідчить про приховане емоційне управління підсвідомістю дитини (маніпулювання). При цьому спеціалісти цього закладу відмітили, що розірвання стосунків між дитиною та матір`ю в цьому віці дитині спричиняє серйозний стрес. Для повноцінного психічного розвитку дитини та формування її особистості втрата емоційного зв`язку з матір`ю є травмуючою подією, яка понесе за собою негативні наслідки. У дитини, з порушенням емоційного зв`язку з матір`ю та деформованою уявою про сім`ю, порушується базова довіра до світу та позитивна самооцінка дитини (а.с. 114-116). Орган опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради, провівши 10 грудня 2019 року засідання комісії з питань захисту прав дитини та проаналізувавши всі матеріали цивільної справи, вивчивши аргументи обох батьків та думку [PERSON] , яка виявила бажання проживати з батьком, однак не змогла аргументувати свої доводи, дійшов до висновку про визначення місця проживання дитини, на розсуд суд (а.с. 150-154). В судовому засіданні була з`ясована думка малолітньої [PERSON] , яка на достатньому рівні, чітко та впевнено аргументувала своє бажання проживати з батьком. Так, дитина повідомила, що веде досить активний спосіб життя, крім навчання, займається додатково англійською мовою, пов`язує себе зі спортом, тому циркова студія була обрана нею, як спосіб реалізації в майбутньому. У підтриманні такого графіку їй допомагають батько та [PERSON] , саме вони готують все необхідне до змагань, постійно перебувають поруч та підтримують її, допомагають збиратися та відводять її до гуртків. Крім того, [PERSON] повідомила, що хоче жити саме у квартирі батька на п`ятому поверсі, там вона має власну кімнату та все необхідне для неї, поруч знаходиться школа, поруч проживають її друзі, а в квартирі матері вона жила з нею в одній кімнаті, спали в одному ліжку. Коли мама зайнята роботою, вона здебільшого залишалася з подругою матері, а вона цього не хотіла. Дівчинка без сумнівів розповіла про своє ставлення до матері, яку дуже любить та хотіла б з нею бачитися частіше, однак саме батько забезпечує її вимоги та бажання до активного способу життя. Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані наступними нормами закону, а саме. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява N 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76). У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява N 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі N 377/128/18 (провадження N 61-44680св18) зазначено, що "тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку". У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі N 402/428/16-ц (провадження N 14-327цс18) зроблено висновок, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону N 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей». Отже, при розгляді конкретної справи суд, насамперед, виходить з інтересів самої малолітньої [PERSON] , та враховує при цьому, що у неї склалися сталі соціальні зв`язки з сім`єю батька, місце навчання дитини знаходиться поруч з місцем проживання батька, який відповідально ставиться до створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Психологічний стан дитини, визначений спеціалістами КЗ «Дніпропетровський центр соціально-психологічної допомоги ДОР» щодо маніпулювання підсвідомістю дитини, не узгоджується з чіткою позицією самої дитини, здатної вільно висловити свою думку, порушує баланс між інтересами дитини та правами батьків, їх обов`язків діяти в її інтересах . На думку суду висловлена в судовому засіданні чітка позиція дитини, яка також узгоджується з висновком психолога Новомосковського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, забезпечує той самий баланс між її інтересами та правами обох батьків на виховання дитини. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Зважаючи на те, що Орган опіки та піклування вирішення питання щодо визначення місця проживання дитини залишив на розсуд суду, виключно з тих підстав, що дитина не аргументувала свою думку про бажання жити з батьком, суд таку аргументацію вислухав, та дійшов до переконання, що матір дитини безсумнівно відіграє важливу роль у її житті та розвитку, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, матір дитини обізнана про всі умови проживання дитини, постійно цікавиться її навчанням, матері дитини не чиниться жодних перепон у спілкуванні з дитиною, спільного відпочинку, маніпуляцій з боку батька судом не знайдено, а тому, виключно в інтересах малолітньої дитини суд приходить до переконання про визначення місця проживання [PERSON] з батьком. Суду не доведено переваги матері перед батьком на визначення місця проживання з нею, як і не знайдено достатніх доказів того, що внаслідок проживання дитини такого віку і статі з батьком, розриваються стосунки з матір`ю, в тому числі втрачається емоційний зв`язок, який завдає дитині стресу та тягне за собою негативні наслідки. В даному випадку вік дитини (на момент винесення рішення 11 року), її стать не встановлюють для суду презумпцією визначення місця проживання дитини з матір`ю, судом не встановлено тих обставин, за яких малолітня дитина не може бути розлучена з матір`ю. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 02 лютого 2016 року у справі "N.TS. та інші проти Грузії" зазначено, що обов`язок національних органів влади вживати заходів для полегшення возз`єднання, проте не є абсолютним. Возз`єднання одного з батьків з дитиною, яка деякий час прожила з іншими особами, може бути неможливо реалізувати негайно і може знадобитися проведення підготовчих заходів для цього. Характер та обсяг такої підготовки залежатимуть від обставин кожного випадку, але розуміння та співпраця всіх зацікавлених сторін завжди буде важливим компонентом. Хоча національні органи влади повинні зробити все можливе для сприяння такому співробітництву, будь-яке зобов`язання щодо застосування примусу в цій сфері має бути обмеженим, оскільки інтереси, а також права і свободи всіх зацікавлених осіб повинні бути враховані, а особливо найкращі інтереси дитини та її права. Якщо контакти з батьками можуть загрожувати цим інтересам або втручатися в ці права, національні органи влади повинні дотримуватись справедливого балансу між ними (див. посилання Hokkanen, § 58). Найкращі інтереси дитини повинні бути першочерговими і, залежно від їхньої природи та серйозності, можуть перевищувати права їхніх батьків. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] та їх задоволення, визначення місця проживання дитини за місцем проживання батька, у даній конкретній ситуації відповідає інтересам дитини, саме таке рішення найкраще збереже її зв`язки із сім`єю та забезпечить право матері на виховання своєї дочки. Задоволення основного позову тягне за собою відмову у задоволенні зустрічного позову [PERSON] у визначенні місця проживання малолітньої дитини з нею. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати у вигляді сплаченого збору у розмірі 704.80 грн.

Outcome: approved