Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-01 00:00:00

Прокурором подано до суду позов до відповідачів про визнання договору оренди землі недійсним відповідно до закону, державну реєстрацію якого не проведено, визнати незаконним рішення органу місцевого самоврядування та повернути земельну ділянку до комунальної власності. Вимоги мотивуються тим, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. В судовому засіданні прокурор настоює на позовних вимогах про визнання договору оренди землі недійсним відповідно до закону, державну реєстрацію якого не проведено, визнати незаконним рішення органу місцевого самоврядування та повернути земельну ділянку до комунальної власності, як на обгрунтованих. В судовому засіданні представник відповідача - Седнівської сільської ради визнав в повному обсязі позовні вимоги про визнання договору оренди землі недійсним відповідно до закону, державну реєстрацію якого не проведено, визнати незаконним рішення органу місцевого самоврядування та повернути земельну ділянку до комунальної власності. В судовому засіданні відповідачка - [PERSON] визнала в повному обсязі позовні вимоги про визнання договору оренди землі недійсним відповідно до закону, державну реєстрацію якого не проведено, визнати незаконним рішення органу місцевого самоврядування та повернути земельну ділянку до комунальної власності. Заслухавши сторони, ознайомившись з матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Рішенням двадцять восьмої сесії Седнівської сільської ради від 12 лютого 2014 року за №270 «Про надання земельної ділянки в оренду гр. [PERSON]», надано в оренду [PERSON] земельну ділянку загальною площею 2.00 га, що знаходиться в селі Переможне, для ведення с особистого селянського господарства за рахунок земель запасу сільської ради, встановити орендну плату на рівні трьох відсотків від нормативної грошової оцінки землі. Орендна плата вноситься в два строки, визначені законом «Про плату за землю». За договором оренди землі №б/н від 20 березня 2014 року, Седнівською сільською радою (орендодавець) передано [PERSON] (орендар), відповідно до п.п.2-9 цього договору на п'ять років в оренду земельну ділянку площею 2.00 га, на території Седнівської сільської ради. В договорі оренди землі зазначено про його реєстрацію у Седнівській сільській раді 20 березня 2014 року, за № 270. Частиною 1 ст. 210 ЦК України встановлено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Частиною 5 ст. 126 ЗК України визначено, що договір оренди землі підлягає державній реєстрації. До вступу 01 січня 2013 року в дію Закону України «Про Державний земельний кадастр», реєстрація правовстановлюючих документів на земельні ділянки, в тому числі договорів оренди земельних ділянок, здійснювалась у Державному реєстрі земель до 01 січня 2011 року державним підприємством «Центр державного земельного кадастру». Після чого, по 01 січня 2013 року - територіальними органами Держземагенства за місцем знаходження земельної ділянки. Статтею 125 ЗК України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Абзацами 1,2,3,4 п 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» встановлено, що Відповідно до частини першої статті 215 підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. При встановлених обставинах, позовні вимоги в частині визнання договору оренди землі недійсним відповідно до закону, державну реєстрацію якого не проведено задоволенню не підлягають, як необґрунтовані, так як відповідно до положень ст.ст. 210, 640 ЦК України не є вчиненим правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо цей правочин підлягає такій реєстрації. Частиною 1 ст.3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1, п.10 ч.ч.2,3 ст.16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Статтею 21 ЦК України, встановлено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Правовий акт може бути визнаний недійсним (незаконним, протиправним), тобто таким, що не відповідає закону, якщо він виданий органом або посадовою особою з перевищенням наданих йому законодавства повноважень або в межах компетенції, але з порушенням чинного законодавства. Частинами 1,2,3 ст.123 ЗК України встановлено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі:надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення;формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання). Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр", право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою. Спірна земельна ділянка в Державному земельному кадастрі, відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр", не зареєстрована, органом місцевого самоврядування проект землеустрою не розроблено, не прийнято та не затверджено. Позовні вимоги в частині визнання незаконним рішення двадцять восьмої Седнівської сільської ради від 12 лютого 2014 року за №270 «Про надання земельної ділянки в оренду гр. [PERSON] підлягають задоволенню, як обгрунтовані, так як земельним законодавством визначено особливі правила щодо набуття права оренди земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Позовні вимоги до відповідачки [PERSON], в частині повернути земельну ділянку до комунальної власності органу місцевого самоврядування підлягають задоволенню відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України, так як особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно; особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Судові витрати по справі, відповідно до ч.2 ст.88 ЦПК України, підлягають стягненню солідарно з відповідачів на користь держави.

Outcome: partial