Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

02.02.2015 р. ПАТ КБ Приват Банк звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вказував на те, що відповідно до Договору від 28.08.2008 р. відповідач отримав від позивача кредит в розмірі 5800 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. В подальшому кредитний ліміт було збільшено. Оскільки [PERSON] взяті на себе зобовязання за договором не виконав, просили стягнути з нього заборгованість за кредитним договором, станом на 31.12.2014 р., в розмірі 5 644 грн. 78 коп. та судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав. Відповідно до заяви, просив про застосування строків позовної давності також наполягав на нікчемності угоди, яку позивач вважає кредитним договором. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд встановив наступне. 28.08.2008 р. між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (в подальшому назву змінено на ПАТ КБ Приват Банк) та [PERSON] був укладений кредитний договір, який складався з Заяви позичальника від 28.08.2008 р., Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів, згідно якого Банк надав відповідачу кредит в розмірі 600 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з виплатою відсотків в розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом за його використання. Відповідно до п. 3.2 Умов та Правил надання банківських послуг, долучених до матеріалів справи, кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, який має право в будь-який момент змінити його. Згідно п. 9.12 Умов та Правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не поінформує іншу про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий самий строк. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.ст.10,11, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Як вбачається зі змісту пояснень представника позивача, позичальник був ознайомлений та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Правилами користування платіжною карткою, якими визначена відповідальність сторін за порушення зобов`язань за даним договором, та строк позовної давності визначено у п`ять років, оскільки про це свідчить його особистий підпис на заяві про отримання кредиту. Проте з якою редакцією Умов та Правил був ознайомлений відповідач зясувати неможливо, оскільки до первісної позовної заяви та позовної заяви з уточненням вимог долучено різні редакції. Крім того, Наказ ПриватБанку № СП-2007-299 від 13.09.2007 року, наданий представником позивача, стосовно змін в долучені до позову Умови та Правила надання банківських послуг на підтвердження збільшення Банком строку позовної давності та ознайомлення відповідача із цими умовами, та, відповідно іншою редакцією Правил, судом не можуть бути прийняті як належні та допустимі докази, оскільки вони не містять підпису відповідача, підпису відповідальної особи позивача в оригіналі, не завірені належним чином, виготовлені за допомогою ІНТЕРНЕТ ресурсів. Згідно п.3.18. Правил, долучених до позову, усі спори, які виникають між сторонами при реалізації договору вирішуються у відповідності до діючого законодавства України. Відповідно до статті \~256 ЦК \~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина \~4 статті \~267 ЦК). За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина 5 статті 261 ЦК України). При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). Оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами кожного місяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту \~(місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Відповідно до частин 1, 3 статті 264 ЦК перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (частини \~1, 3 статті \~264 ЦК ). Загальний строк позовної давності встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК). Оскільки з наданого позивачем розрахунку заборгованості, витягу з особового рахунку \~вбачається, що останній платіж [PERSON] здійснив 04.09.2008 року, то перебіг позовної давності \~за попередніми платежами перервався, \~та з цього часу перебіг позовної давності почався заново. Таким чином, строк позовної давності \~слід рахувати з останнього платежу, а тому він спливає у вересні 2011 р. \~Отже, звернувшись до суду \~у лютому 2015 року, ПАТ «ПриватБанк» пропустив строк позовної давності за вимогами про стягнення кредитної заборгованості. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором задоволенню не підлягають через пропуск строку позовної давності. На підставі ст.ст. 526, 530, 549, 550, 551, 610, 611, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed