Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

01 листопада 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» про визнання недійсним договору лізингу та стягнення коштів в сумі 26 785,00 гривень. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що 16 вересня 2016 року між ним та ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» в особі [PERSON], яка діяла на підставі довіреності № 8 від 01.08.2016 року, уклали договір № 1164 фінансового лізингу. Згідно вказаного договору предметом лізингу є транспортний засіб (трактор) марки «Zoomlion RF» моделі 404-В, вартістю 10145,83 гривень. На виконання даного договору ним було перераховано на рахунок відповідача частину вартості предмета лізингу, а саме 26 785,00 гривень, що підтверджується квитанцією від 16.09.2016 року. Враховуючи, що у нього з Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» виник спір, тому він 01.11.2016 року звернувся до Хотинського районного суду з позовною заявою до відповідача, в якій просив визнати договір фінансового лізингу № 1164 від 16.09.2016 року, укладений між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» недійсним, посилаючись на п.п. 2, 4, 7 ч.3 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки умови договору є несправедливими та обмежують його право як споживача відносно продавця, який неналежно виконує свої зобовязання та надає можливість продавцю не повертати кошти на оплату здійснену споживачем у звязку з розірванням або невиконанням ним договору. Так, умовами договору фінансового лізингу № 1164 від 16.09.2016 року, укладеного між ним і відповідачем, фактично повністю виключена відповідальність відповідача за невиконання або неналежне виконання зобовязань. За таких обставин, просить визнати вищевказаний договір недійсним та стягнути з відповідача на його користь 26785,00 гривень та судовий збір в розмірі 1102,40 гривень сплачений ним при подачі позову до суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує, просить суд задовольнити його в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заперечення в якому просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, посилаючись на викладене в запереченні та розглядати справу у його відсутності. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 16 вересня 2016 року між позивачем [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» в особі представника [PERSON] (на підставі Довіреності № 8 від 01 серпня 2016 року) був укладений Договір фінансового лізингу № 1164). Предметом фінансового лізингу згідно п.1.1 та п.1.2 вказаного договору був трактор марки «Zoomlion RF» моделі 404-В (а.с. 5-14). В цей же день, 16.09.2016 року позивачем [PERSON] було здійснено перший лізинговий платіж на розрахунковий рахунок ТзОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» в розмірі 26785,00 грн., що підтверджується копією квитанції наданою до матеріалів справи (а.с.15). Однак, як встановлено судом, лізингодавець умов договору не виконав і предмет лізингу лізингоодержувачу не передав. Згідно з п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовими послугами вважаються, зокрема, послуги з фінансового лізингу. Відповідно до ст. 34 вищевказаного Закону діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, може здійснюватися лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Надання послуг з фінансового лізингу та порядок, якого необхідно дотримуватись при наданні цієї послуги юридичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги, визначено Положенням про надання послуг з фінансового лізингу від 22.01.2004 року № 21. Згідно ст.ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець(виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути визнано недійсним. Згідно з ч. 1ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні, (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до ч.2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановленим цим параграфом та законом. Згідно з п.п.1,2 ч.2 ст. 10 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингодавець зобов'язаний у передбачений договором строк надати лізингоодержувачу предмет лізингу у стані, що відповідає його призначенню та умовам договору; попередити лізингоодержувача про відомі йому особливі властивості та недоліки предмета лізингу, що можуть становити небезпеку для життя, здоров'я, майна лізингоодержувача чи інших осіб або призводити до пошкодження самого предмета лізингу під час користування ним. Відповідно до ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст. 6 Закону України « Про фінансовий лізинг» договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Системне тлумачення названих правових норм приводить до висновку, що для договору найму та для договору лізингу передбачена однакова загальна норма про те, що такі договори повинні бути укладені у письмовій формі. Проте окремою спеціальною нормою передбачено, що договір найму транспортного засобу, який укладається за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню і в силу приписів ст. 806 ЦК України спеціальні вимоги повинні застосовуватись до договорів фінансового лізингу, які укладаються з фізичною особою відносно лізингу транспортного засобу. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідченні підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою, зокрема договір фінансового лізингу. Таким чином, умовою досягнення мети договору фінансового лізингу сторонами, є сплата лізингоодержувачем лізингових платежів та отримання предмету фінансового лізингу у власність. Крім того, як встановлено судом, окремі положення Договору порушують принцип добросовісності сторін. Так, із матеріалів справи вбачається, що в договорі повністю відсутнім є пункт щодо відповідальності сторони лізингодавця у разі невиконання ним договірних зобов'язань, взятих щодо вчасної передачі предмета лізингу. Також як встановлено судом, фактично в договорі встановлена одностороння відповідальність споживача не лише за будь-яке порушення зобов'язання, а й за розірвання договору за його ініціативою, що є обмеженням визначених пунктами 3, 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України принципів свободи договору, справедливості, розумності та добросовісності, а також передбачених ч. 1 ст. 7, п. 3 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» прав даного споживача на розірвання договору. Також, із умов вищевказаного договору вбачається, що відповідач не обґрунтував співрозмірність розміру платежу за організацію даного договору, виконаній послузі, яка згідно ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» не є лізинговим платежем, а фактично полягала у виготовленні стандартної форми договору на паперовому носії. Отже, відсутність істотної умови в договорі щодо відповідальності іншої сторони договору щодо невиконання нею договірних зобов'язань з передачі предмета лізингу, неповернення сплачених лізингових платежів у випадку дострокового розірвання договору призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін. Як вбачається із викладеного, договір фінансового лізингу № 1164 від 16.09.2016 року, укладений між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України. Згідно з ч.2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до п.7 Постанови Пленуму ВСУ « Про судову розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9 правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Оскільки за змістом ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, а кожна із сторін такого правочину зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а тому є необхідність у задоволенні позову та стягнення з відповідача на користь позивача 26785 гривень сплачених позивачем за спірним договором. Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.651 ЦК України договір може бути розірваний за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у випадку істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом; істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Отже, як встановлено судом, укладення Договору суперечить інтересам позивача, окремі частини Договору фінансового лізингу суперечить вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», вимогам Цивільного кодексу України. Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За таких обставин, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід також стягнути судові витрати в сумі 1102,40 гривень. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved