Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-07 00:00:00

01.03.2019 року [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом, згідно з яким просить суд: визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до довідки ЖБК «Проектувальник №5» №16 від 26.03.1996 року, яка зареєстрована в БТІ в м. Києві в реєстрову книгу №51 за реєстровим номером №512/30309 від 26.04.1996 року право власності на квартиру [ADDRESS] належить [PERSON] . Позивач зазначає, що у вказаній квартирі, станом на день подачі позову до суду зареєстровані позивачка [PERSON] , третя особа - її чоловік [PERSON] та відповідач - син позивача та третьої особи [PERSON] . Разом з тим, з 1998 року відповідач не проживає по місцю своєї реєстрації та його особистих речей у квартирі немає. При цьому, реєстрація відповідча у вказаній квартирі, перешкоджає позивачу, як власнику, в повній мірі здійсненню її права власності відносно належного їй майна. Ухвалою від 15.03.2019 року було відкрито провадження в цивільній справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами загального позовного провадження з призначенням у справі підготовчого судового засідання. Ухвалою від 11.05.2019 року було закрите підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. Також, вказаною ухвалою було задоволено клопотання позивача про виклик для допиту в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] . У судовому засіданні, яке відбулося 08.07.2019 року, було допитано в якості свідків [PERSON] та [PERSON] , які, в свою чергу, показали, що відповідач з 19 років переїхав на постійне місце проживання до Федеративної Республики Німеччини і більше 20 років постійно там проживає, зазначили що близько 20 років відповідач не проживає за місцем його реєстрації. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Третя особа в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечувала. При цьому [PERSON] зазначив, що відповідач, його син, з 1998 року не проживає за вказано у позовній заяві адресою. Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення позивача, третьої особи, дослідивши матеріали справи, а також оцінивши наявні у справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що реєстраційним посвідченням виданого Київським міським бюро технічної інвентарізації посвідчено, що право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на праві особистої власності на підставі довідки № 16 від 26.03.1996 року ЖБК «Проектувальник №5», про що записано в реєстрову книгу №51 за реєстровим №512/30309 26.04.1996 року (а.с. 8,11). Із наданою стороною позивача свідоцтва про народження, копія якого міститься в матеріалах справи, вбачається, що відповідач [PERSON] є сином позивача та третьої особи: [PERSON] та [PERSON] . Із матеріалів справи вбачається, що відповідач з 06.08.1992 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта (а.с. 7) та довідкою про реєстрацію місця проживання особи (а.с.20). Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні, відповідач - [PERSON] не проживає в квартирі [ADDRESS] протягом тривалого часу, починаючи з 1998 року. Даний факт підтверджується наявними в матеріалах справи доказами в їх сукупності, а саме: Актами про непроживання [PERSON] в спірній квартирі з 1998 року, який було складено 21.02.2019 року за підписами сусідів; показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] наданими у судовому засіданні, які підтвердили, що відповідач- син позивача та третьої особи дійсно не проживає з батьками по вказаній адресі оскільки ще наприкінці 90-х років виїхав з України і проживає в іншій країні. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності зі ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У пункті 39 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, ч. 1 ст. 405 ЦК). Таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України. Тому стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним застосовуються положення статті 405 ЦК України. Відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом, і у цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають. Згідно з положеннями ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У разі виникнення спору між власником і членами його сім`ї право члена сім`ї власника на користування житлом є сервітутним правом, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися відповідно до вимог статей 405, 406 ЦК. Зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність без поважних причин члена сім`ї понад один рік у спірному житловому приміщенні, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. Враховуючи викладене, а також те, що судом достовірно встановлено, що відповідач не мешкає за адресою: квартирою [ADDRESS] , не утримує дане житло, в даному житлі особистих речей немає, вона там тільки зареєстрована,суд вважає, що відповідач втратила право користування жилим приміщенням за вказаною адресою на підставі ст. 405 ЦК України. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Таким чином, враховуючи вищенаведені норми законодавства, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи встановленні в судовому засіданні обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у сумі 768,40 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: approved