Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-08 00:00:00

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 21.12.2017 року у вказаній справі позовні вимоги позивача задоволено частково, визнано спільною сумісною власністю житловий будинок та рухоме майно, проведено їх поділ в натурі, відмовлено в задоволенні позовної вимоги щодо визнання земельної ділянки спільною сумісною власністю та її поділі в натурі, вирішено питання щодо усунення перешкод в користуванні власністю. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність постановлення додаткового рішення, оскільки суд при постановленні рішення не вирішив питання про розподіл судових витрат. Нормами Цивільного процесуального кодексу України передбачено право сторони судового спору на відшкодування судових витрат. Змістом ст. 133 ЦПК України визначено види судових витрат. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до п. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зі змісту довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААА № 219408 від 11.12.2015 року позивачу [PERSON] встановлено другу групу інвалідності з 13.11.2015 року ( Т.1 а.с. 104). Відповідно до пенсійного посвідчення серії ААЄ № 774203 від 23.08.2012 року [PERSON] є інвалідом 2 групи. На підтвердження витрат на правову допомогу стороною позивача [PERSON] під час судового розгляду цивільної справи були долучені: копія договору про наданя правової допомоги № 2/п-14 від 22.10.2014 року ( Т.1 а.с. 24-25), укладеного між [PERSON] та ФОП [PERSON] (згідно виписки з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців - здійснює діяльність у сфері права) та копію квитанції № 12713279 від 28.10.2014 року на суму 4000,00 грн., копію квитанції від 23.10.2014 року на суму 4000,00 грн.( Т.1 а.с. 26-27), відповідно до яких [PERSON] сплатила ФОП [PERSON] винагороду за надану правову допомогу. Зі змісту п. 4.1 вказаного договору вбачається, що замовник сплачує виконавцеві винагороду в сумі 8000,00 грн. вказаний розмір винагороди є сталим та не може бути зменшеним або збільшеним в залежності від результату винесеного рішення судом першої інстанції. Відповідно до ст.84 ЦПК України ( яка діяла на момент звернення позивача з позовом) витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом. Судові витрати на правову допомогу це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, повязані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права підчас вирішення цивільної справи. Проте відповідного розрахунку вартості наданих послуг згідно Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", що діяв на момент розгляду цивільної справи та ухвалення рішення суду не надано. У відповідності до ст. 1 Закону України Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. У відповідності до ст. 13 Закону України Про державний бюджет України в 2014 році розмір мінімальної заробітної плати становив у місячному розмірі: з 1 січня - 1218,00 грн., таким чином за 1 годину роботи компенсація має становити 487,20 грн. Відтак, суд приходить до висновку про не відповідність обумовленого між ФОП [PERSON] як виконавцем та замовником [PERSON] за договором про надання правової допомоги розміру визначеної винагороди положенням Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», та вважає визначену вартість надання юридичних послуг завищеною, однак з урахуванням об"єму виконаної роботи( складання позовної заяви, заяви про забезпечення позову), суд приходить до висновку про стягнення на користь позивача частково вартості витрат на правову допомогу ФОП [PERSON] в розмірі 2 000,00 грн. Позивачем надано копії квитанцій про сплату витрат на проведення експертизи, а саме заяву на переказ готівки № ICKG11280221Q від 28.11.2016 року на суму 3000,00 грн., квитанцю від 02.11.2016 року на суму 2000,00 грн., квитанцію до прибуткового касового ордеру № 676/04 від 28.04.2016 року на суму 4000,00 грн.( Т.2 а.с. 103) та витанцію до прибуткового касового ордеру № 676/03 від 07.03..2017 року на суму 2000,00 грн.( Т.2 а.с.146), всього на суму 11 000,00 грн. Витрати на проведення експертизи входять до складу судових витрат ( ст. 133 ЦПК України), з огляду на те, що позовні вимоги щодо поділу нерухомого майна задоволені частково, а саме судом відмовлено в поділі земельної ділянки, проте висновок есперта містить варіанти поділу як будинковолодіння так і земельної ділянки, за таких обставин, суд приходить до переконання, що витрати по проведенню експертизи підлягають до часткового відшкодування в сумі 5500,00 грн. 09.11.2015 року відповідно до договору про надання правової допомоги укладеного між [PERSON] та адвокатом [PERSON] оплата юридичної допомоги за вказаним договором здійснюється за домовленістю сторін, чіткий розмір договором не визначений. Позивачем надано квитанцію № 751363 від 21.12.2016 року про надання послуг адвокатом [PERSON] на суму 4400,00 грн., які складались з складання заяв про збільшення розміру позовних вимог, ведення цивільної справи в Богунському районному суді м.Житомира. Відповідно до п.п. 2,3 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 4 цієї ж статті, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Враховуючи що адвокатом [PERSON] на виконання умов договору про надання правової допомоги було виготовлено заяви про збільшення розміру позовних вимог, які містяться в матеріалах справи, [PERSON] неодноразово приймала участь в судових засіданнях з розгляду справи та представляла інтереси [PERSON], суд приходить до висновку, що витрати на правову допомогу понесені [PERSON] в сумі 4400,00 грн. та сплачені адвокату [PERSON] підлягають відшкодуванню на користь позивача. Оскільки позивачем при подачі позову сплачено судовий збір відповідно до квитанції № 12746668 від 05.11.2014 року в сумі 3654,00 грн., відповідач є звільненим від сплати судового збору, оскільки має інвалідність 2 групи, то суд приходить до висновку про відшкодування вказаних витрат за рахунок держави. З урахуванням наведеного, за рахунок держави підлягають відшкодуванню [PERSON] судові витрати 2000,00 грн. за надання правової допомоги ФОП [PERSON]; 3654,00 грн. витрат на сплату судового збору; витрати пов"язані з проведенням експертизи в сумі 5500,00 грн. та 4400,00 грн. витрат на правову допомогу надану адвокатом [PERSON], а всього 15554,00 грн.

Outcome: dismissed