Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

01.02.2016р. [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом про розірвання шлюбу. Позивачка у позовній заяві в обґрунтування вимог посилалася на те, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 18.07.2014р. у Жовтневому відділі ДРАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції під актовим записом № 467. Від даного шлюбу сторони дітей не мають. Шлюбно-сімейні відносини остаточно припинені з квітня 2015р., коли позивачка пішла проживати до своєї матері. Причиною припинення шлюбних відносин стали відсутність в родині взаєморозуміння, різні погляди на життя, через що виникали конфлікти. Сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету. Позивачка вважає, що родина розпалася остаточно і не може бути відновлена. В наданій суду заяві від 04.04.2016р. позивачка просила строк на примирення не надавати, шлюб розірвати та винести рішення в судовому засіданні за її відсутності та без фіксування процесу технічними засобами (а.с. № 16). Відповідач [PERSON] проти задоволення позову не заперечував, період (з квітня 2015р.) та причину припинення шлюбних стосунків, вказані позивачкою визнав в повному обсязі. Просив шлюб розірвати та винести рішення суду в судовому засіданні за його відсутності та без фіксування процесу технічними засобами, про що 04.04.2016р. надав відповідну заяву (а.с. №18). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 169, ч. 2 ст. 197 ЦПК України ухвалити рішення в судовому засіданні за відсутності сторін. Суд, вивчивши матеріали справ, и вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 18.07.2014р. у Жовтневому відділі ДРАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції під актовим записом № 467 (а.с. №5). Від даного шлюбу сторони дітей не мають. Судом встановлено, що спільне життя сторін не склалося через різні погляди на життя, відсутність в родині взаєморозуміння з питань ведення господарства. Сторони проживають окремо, мають роздільний бюджет, спільне господарство не ведуть, не підтримують подружніх відносин. З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі остаточно припинені з квітня 2015р., тобто рік тому і з цього часу більше не відновлювалися, дітей від шлюбу немає, позивачка від позову не відмовилася, а відповідач визнав позовні вимоги та не заперечував проти розірвання шлюбу, суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, її відновлення бути не може, і шлюб підлягає розірванню. При винесенні рішення суд також приймає до уваги положення ст. 61 ЦПК України, оскільки відповідач визнав позовні вимоги та погодився на розірвання шлюбу. Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України у зв'язку із задоволенням позову, та приймаючи до уваги заяву [PERSON] від 04.04.2016р., з якою вбачається, що вона не наполягає на стягненні з відповідача на її користь понесених нею судових витрат по сплаті судового збору при подачі позову в розмірі 551 грн. 20 коп. (а.с. №2) , суд вважає за можливе не стягувати з відповідача на користь позивачки понесені останньою судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved