Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-22 00:00:00

01 грудня 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розподіл спільного нажитого майна. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 18 квітня 2014 року перебувала з відповідачем в шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 01.11.2017. Під час спільного подружнього життя сторони придбали майно на 31864 грн., яке залишилося у відповідача, а саме: рідкокристалічний телевізор LG 29 дюймів вартістю 2600 грн., письмовий стіл для компютера із шафами та полицями вартістю 1200 грн., 2 багатофункціональних пристрої EPSON L-350 вартістю 2500 грн. та Hewlett Packard DeskJet вартістю 2500 грн., миттєвий водонагрівач Delimano вартістю 1600 грн., 2 матраци-топери Dormeo на загальну суму 6000 грн., мультиварку Yummy вартістю 1600 грн., спальне крісло-диван на кухню вартістю 2000 грн., стіл кухонний та запасна поверхня до нього на загальну суму 1200 грн., екран під ванну та розсувні скляні двері для ванни на загальну суму 2000 грн., меблеву систему «Борис» з 3-х частин на загальну суму 4564 грн., стіл розкладний для гостей вартістю 500 грн., тумбу-шафу для взуття вартістю 700 грн., духову піч Saturn вартістю 400 грн., акваріумний комплекс на 140 л вартістю 1500 грн., 2 скляні акваріуми по 70 л на загальну суму 1000 грн. Дійти згоди та врегулювати питання розподілу майна мирном шляхом неможливо, так як відповідач не погоджується на пропозиції позивача віддати придбані предмети техніки або сплатити за них кошти, в звязку з чим позивач вимушена звернутися до суду із даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію половини вартості майна подружжя в сумі 15932 грн. Ухвалою суду від 26 грудня 2017 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. 07 березня 2018 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він визнав частково позовні вимоги, а саме погодився щодо розподілу підлягає меблевий гарнітур, шафа-тумба і багатофункціональний пристрій. При цьому зазначив, що тумба-шафа для взуття знаходиться у позивача в належній їй квартирі, а все інше майно вказане в позові є власністю відповідача, придбане ще до шлюбу з позивачем або власністю батьків відповідача, тому що куплене за гроші батьків для них. Заперечив проти розподілу майна шляхом виплати компенсації в грошовому еквіваленті. На його думку, розподілу підлягає меблевий гарнітур «Борис», який просив залишити в його власності, визнавши за позивачем право власності на 1/2 частини тумби-шафи для взуття і багатофункціонального пристрою EPSON L-350, стягнувши з нього різницю у вартості майна в сумі 1032 грн. Ухвалою суду від 10 травня 2018 року підготовче провадження закрито, призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі, зазначила, що вказане у позовній заяві майно придбано сторонами у шлюбі, але вартість, окрім меблевого гарнітуру, оцінювала сама за своїм розсудом, так як памятає приблизну ціну речей, крім того надала суду скрін-шоти з сайту ОЛХ із ймовірною ціною аналогічного майна, ніяких документів на майно в неї немає. Просила стягнути з відповідача зазначену в позові суму компенсації. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, пояснив, що усе майно, зазначене в позовній заяві, придбано в період шлюбу, а тому підлягає визнанню його спільним майном подружжя. Просив задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, посилаючись на необґрунтованість позовних вимог, неузгодженість оцінки майна, відсутність доказів про придбання майна у період шлюбу, а також про наявність на час розгляду цього майна в натурі. Також, наголосив, що позивачем неправильно зазначено назви побутової техніки, які він придбавав, а також зазначав, що частина майна є власністю його батьків і перебуває у них, частина майна , зокрема багатофункціональний пристрій технічно несправний, а також про те, що тумба-шафа під взуття перебуває у відповідачки вдома. Просив відмовити у задоволенні позову частково з підстав, викладених в відзиві. Свідки [PERSON], [PERSON], допитані в судовому засіданні, суду показали, коджна окремо, що вказане майно було придбано відповідачем до шлюбу із позивачем, а частина майна була придбана за гроші його батьків і для їх користування. Суд, вислухавши сторони, представника позивача, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст.60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. В силу приписів ч. 1 ст. 61 Сімейного кодексу України обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно ст.68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. В силу приписів ч.1, ч.2 ст.69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно ч.1 ст.70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним контрактом. \~\~ Приписами ч.ч.1, 2, 4, 5 ст.71 Сімейного кодексу України визначено, що майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 01 листопада 2017 року шлюб, укладений і зареєстрований 18 квітня 2014 року між [PERSON] та [PERSON], було розірвано. Рішення набрало законної сили 13 листопада 2017 року (а.с. 11-12). Як вбачається з копії договору купівлі-продажу до товарного чеку від 23.07.2014 [PERSON] було придбано мебельну систему «Борис» вартістю 4564 грн. (а.с. 13-14). Відповідно до копії фіскального чеку в магазині ТОВ Дієса був придбаний 25.04.2014 БФП EPSON L-350 за 2499, 96 грн. (а.с. 15). Положеннями ст. 12, 13 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст.ст. 81, 82 ЦПК України кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не\~може ґрунтуватися\~на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідачем було визнано, що майно, а саме мебельний гарнітур «Борис» вартістю 4564 грн., БФП EPSON L-350 вартістю 2500 грн. були придбані сторонами під час шлюбу, про що він зазначив як в своєму відзиві на позов, так і в судовому засіданні, а тому ці обставини не підлягають доказуванню під час удового розгляду. А тому в цій частині позов підлягає задоволенню, а з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума половини вартості майна в розмірі 3532 грн. Згідно роз'яснень, викладених у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного кодексу України та статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб, а також враховуються борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). В судовому засіданні при зясуванні переліку майна, за виключенням меблевого гарнітуру «Борис», БФП EPSON L-350, заявленого до поділу та віднесеного позивачем до такого, що було придбано подружжям за час проживання в шлюбі, останньою не надано допустимих доказів, які б свідчили про те, що це майно було придбано (набуто) подружжям в період шлюбу і яке за її ствердженнями перебуває в наявності у володінні відповідача. Вартість майна, включеного позивачем до розділу, визначена нею на власний розсуд, яка ані до початку судового розгляду, ані в ході судового розгляду сторонами узгоджена не була, оскільки відповідач стверджує, що вартість цього майна є значно завищеною і не відповідає його дійсній вартості як на час придбання, так і на час розгляду справи.\~\~\~\~\~\~ При роз'ясненні сторонам права на визначення оцінки майна, що підлягає поділу, шляхом проведення експертного дослідження, вони таким правом не скористалися, тому вартість пред'явленого до поділу майна в тому розмірі, який позивач визначив у позові, на час ухвалення даного рішення залишилася непогодженою. За таких обставин, коли сторонами не досягнуто згоди щодо визначення обсягу, наявності та вартості спільного майна, яке підлягає поділу, і останніми не заявлено клопотань про призначення судом експертизи для встановлення дійсної його вартості на час розгляду справи, за відсутності доказів наявності побутового майна, його вартості, обсягу, та що воно було придбано в період шлюбу і таких доказів не добуто в судовому засіданні, хоча судом наголошувалося про обовязок кожної зі сторін довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд фактично позбавлений можливості провести поділ майна відповідно до часток сторін, які є рівними, з присудженням сторонам того чи іншого майна з урахуванням його вартості, тому вимоги позивача про поділ майна в іншій частині позову не, підлягають задоволенню. Згідно до ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, в звязку з тим, що позовні вимоги задоволені частково, з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 140,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial