Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

01 квітня 2015 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про виселення [PERSON], [PERSON] із квартири [ADDRESS] та встановлення наступного порядку користування цим житловим приміщенням: виділити їй - [PERSON] у користування житлову кімнату 5 площею 7,5 кв.м. та житлову кімнату 7 площею 12,3 кв.м; виділити [PERSON] у користування житлову кімнату 8 площею 16,8 кв.м.; залишити у спільному користуванні співвласників кухню 9, ванну кімнату 4, вбиральню 3, коридору 2, коридору 1, вбудовану шафу 10. В подальшому позивач 01.07.2015 року уточнила заявлені вимоги, про що подала відповідну письмову заяву, де додатково заявила вимогу про виселення із квартири №16 в буд.№19, що по пр-ту Перемоги в м.Нововолинську Волинської області неповнолітнього [PERSON] Ухвалою Нововолинського міського суду від 01.07.2015 року залучено до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог виконавчий комітет Нововолинської міської ради як орган опіки та піклування. Ухвалою Нововолинського міського суду від 10.12.2015 року заявлену вимогу позивача [PERSON] про виселення [PERSON], [PERSON], та [PERSON] із квартири, що за адресою: [ADDRESS], залишено без розгляду. 10.12.2015 року позивач [PERSON] знову уточнила заявлені вимоги, про що подала письмову заяву, де просить встановити порядок користування спірним житловим приміщенням наступним чином: виділити їй - [PERSON] у користування житлову кімнату 8 площею 16,8 кв.м.; виділити [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у користування житлову кімнату 7 площею 12,3 кв.м., житлову кімнату 5 площею 7,5 кв.м.; залишити у спільному користуванні співвласників кухню 9, ванну кімнату 4, вбиральню 3, коридор 2, коридор 1, вбудовану шафу 6, комору 10. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26 жовтня 2001 року вона є власником 1/2 частини квартири, що за адресою: [ADDRESS]. Право власності було зареєстровано у КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» 22.12.2001 року. Після оформлення спадщини позивач фактично у спірній квартирі не проживає через постійні конфлікти із відповідачами. Рішенням Нововолинського міського суду від 09.08.2007 року її було вселено у вказану квартиру, а відповідачів зобовязано не чинити їй перешкод у користуванні квартирою. Проте, відповідачі без її відома та згоди виділили їй у користування найменшу кімнату площею 7,5 кв.м. та не дають їй будинкову книгу для реєстрації місця проживання. У звязку із цим між нею та відповідачами продовжуються конфлікти про встановлення порядку користування спірною квартирою. Вказує, що з приводу користування квартирою виник спір, який неможливо вирішити мирним шляхом через неприязні взаємовідносини сторін. Кожному із відповідачів на даний час, а саме: [PERSON], племінницям [PERSON], [PERSON] належить на праві приватної власності по 1/6 частині спірної квартири. Вважає, що спільне із відповідачами проживання без встановлення порядку користування квартирою судом неможливе, тому просить визначити порядок користування житловою квартирою № 16, що в будинку № 19 по проспекту Перемоги в місті Нововолинську, виділивши їй у користування житлову кімнату 8 площею 16,8 кв.м.; [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у користування житлову кімнату 7 площею 12,3 кв.м., житлову кімнату 5 площею 7,5 кв.м., а кухню 9, ванну кімнату 4, вбиральню 3, коридор 2, коридор 1, вбудовану шафу 6, комору 10 залишити у спільному користуванні співвласників. Також просить стягнути з відповідачів судові витрати по справі. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] уточнену позовну вимогу підтримали з підстав, зазначених у позовній заяві, пояснили, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] з 1997 року зареєстровані у квартирі за адресою: [ADDRESS] з дозволу їх діда [PERSON] Після смерті [PERSON] у 2001 році прийняли спадщину за заповітом та стали співвласниками спірної квартири вона - [PERSON] та її сестра [PERSON] В подальшому [PERSON] за договором дарування відчужила своїм дочкам [PERSON] та [PERSON] кожній по 1/6 частині спірної квартири, і в свою чергу стала теж співвласником 1/6 частини цієї квартири. Просять позов задовольнити та встановити порядок користування спірною квартирою № 16 в буд. № 19, що по пр-ту Перемоги в м.Нововолинську, який зазначений в останній уточненій заяві, та стягнути з відповідачів судові витрати по справі. Відповідач [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах [PERSON], представник [PERSON] - адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов визнали частково та пояснили, що відповідач [PERSON] не є одноособовим власником спірної квартири, що за адресою: [ADDRESS], з 1997 року в цій квартирі зареєстровані та безперервно проживають [PERSON] та [PERSON] Крім того, з 2011 року у вказаному житлі зареєстрований і проживає неповнолітній син відповідача [PERSON] - [PERSON] Рішенням Нововолинського міського суду від 09.08.2007 року позивача [PERSON] було вселено у вказану квартиру, з цього часу ніяких конфліктів з приводу спільного проживання у квартирі не було, ніхто не чинив їй перешкод у користуванні житлом. При цьому [PERSON] було виділено у користування житлову кімнату 5 площею 7,5 кв.м. Вважають, що позивачеві [PERSON] необхідно залишити у користування житлову кімнату площею 7,5 кв.м., так як такий порядок користування житловою площею був встановлений раніше. Крім того, вважають, що кімнату 8 площею 16,8 кв.м. слід виділити у спільне користування сторін, а також інші допоміжні приміщення спірної квартири. Відповідач [PERSON] теж визнала заявлені вимоги частково, підтримуючи заперечення проти заявлених вимог відповідача [PERSON] та її представника [PERSON], погодилась з тим, що [PERSON] необхідно залишити у користування житлову кімнату площею 7,5 кв.м., кімнату 8 площею 16,8 кв.м., а також інші допоміжні приміщення спірної квартири необхідно залишити у спільному користуванні сторін. Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] заявлену вимогу про встановлення порядку користування житловим приміщенням вважає безпідставною, так як неповнолітній син відповідача [PERSON] - [PERSON] має право на користування житлом, а тому виселенню із спірного житлового приміщення не підлягає. Просить відмовити у задоволенні вимоги позивача про виселення неповнолітнього [PERSON] із спірного житла. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги є підставними та підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 1/2 частини квартири за адресою: [ADDRESS], а [PERSON], [PERSON], [PERSON] належить кожній по 1/6 частині цієї квартири, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину, копією договору дарування, копіями витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.7, 100- 101, 102, 103). Згідно з положеннями статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Виходячи із цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Відповідно до ч. 3 ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Враховуючи наведені вимоги законодавства, можливе виділення у володіння та користування співвласника таких частин у спільному майні, які співпадатимуть з їх ідеальними частками. За неможливості такого виділення співвласник, позбавлений цього права, може вимагати від інших співвласників грошову компенсацію. Спірна квартира розташована на третьому поверсі багатоквартирного будинку в зв'язку з чим її поділ в натурі неможливий. Про виділ грошової компенсації сторони вимог не заявляли. Тому вимоги [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою є обґрунтованими (а. с. 9). Згідно з технічним паспортом, спірна квартира [ADDRESS] розташована на 3-му поверсі 5-ти поверхового будинку та складається з 3-х окремих кімнат житловою площею 36,6 кв.м., в тому числі: кімнати 8 площею 16,8 кв.м., кімнати 7 площею 12,3 кв.м., кімнати 5 площею 7,5 кв.м.; кухні площею 7,6 кв.м., ванної кімнати площею 2,5 кв.м., вбиральні площею 1,2 кв.м., коридору площею 5,4 кв.м., передпокою площею 2,3 кв.м., вбудованої шафи площею 0,8 кв.м., комори площею 0,8 кв.м., балкона площею 0,9 кв.м., лоджії площею 1,3 кв.м., загальна площа квартири становить 59,4 кв.м. (а.с.9). Отже ідеальна частка позивача [PERSON], тобто 1/2 частина у житловій площі спірної\~\~квартири становить 18,3 кв. м. Ідеальні частки відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], тобто по 1/6 частині складають у житловій площі 6,1 кв.м. В судовому засіданні встановлено, що у спірній квартирі також зареєстрований і проживає неповнолітній син відповідача [PERSON] - [PERSON],\~[INFO].\~ Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Отже, права членів сім'ї власника є похідними від прав самого власника, а тому не мають пріоритету над ним, а відтак самостійних прав, щодо житла, що належить іншим особа вони не набувають. Як вбачається зі змісту позовної заяви з урахуванням уточнених позовних вимог, [PERSON] просила виділити їй у користування житлову кімнату 8 площею 16,8 кв.м., а [PERSON], [PERSON], [PERSON] та її неповнолітньому сину [PERSON] - житлову кімнату 7 площею 12,3 кв.м та житлову кімнату 5 площею 7,5 кв.м, інші допоміжні приміщення, зокрема: кухню 9, ванну кімнату 4, вбиральню 3, коридор 2 та коридор 1, вбудовану шафу 10 - залишити у спільному користуванні співвласників. З врахуванням таких вимог позивача, на думку суду, буде наближено врахований розмір ідеальних часток у житловій площі в квартирі, що належить сторонам на праві спільної часткової власності (16,8 кв м. - позивачу та 19,8 кв. м. відповідачам, які проживають однією сімєю). Встановлення такого порядку користування між співвласниками квартири, не є порушенням прав членів їх сімї, оскільки такі не позбавляються права проживання та користування квартирою №16 в буд. №19, що по пр-ту Перемоги в м.Нововолинську Волинської області. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про задоволення позову щодо визначення порядку користування жилим приміщенням між його співвласниками. Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. До стягнення з відповідачів в користь позивача підлягають понесені ннею судові витрати, а саме: по оплаті судового збору в сумі 243,60 грн., що підтверджується документально (а.с.1) та судові витрати за надання правової допомоги адвокатом в сумі 500 грн., що підтверджується документально (а.с.14). В судовому засіданні представником відповідача [PERSON] заявлено вимогу до позивача [PERSON] про відшкодування здійснених відповідачем [PERSON] витрат, повязаних із розглядом справи, зокрема витрат понесених за надання правової допомоги адвокатом в сумі 1000 (однієї тисячі) грн., обґрунтовуючи тим, що вимога позивача про виселення була залишена судом без розгляду. Дана вимога задоволенню не підлягає у звязку з наступним. Як розяснено у п.38 Постанови №10 від 17 жовтня 2014 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», відповідно до статті 89 ЦПК у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після предявлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення всіх понесених ним у справі витрат з відповідача. Визнання відповідачем позову не є підставою для звільнення його від сплати судових витрат. Якщо сторони під час укладення мирової угоди не передбачили порядку розподілу судових витрат, кожна сторона у справі несе половину судових витрат. В інших випадках закриття провадження у справі, а також у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, повязаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій. Розмір відшкодування доводить відповідач (статті 10, 11 ЦПК). При цьому саме по собі предявлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача. В судовому засіданні відповідачем та її представником не надано жодних доказів, які б свідчили про необґрунтовані дії позивача у звязку з предявленим позовом, а тому суд відмовляє у задоволенні вимоги про відшкодування здійснених відповідачем витрат за її безпідставністю.

Outcome: approved