Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

У серпні 2015 року позивачка звернулася з даним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що з 1993 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] З лютого 2015 року фактично шлюбні відносини були припинені та вона переїхала до своїх батьків [ADDRESS]. 29 червня 2015 року вона поверталась додому та побачила біля свого підїзду відповідачів. Коли вони помітили її, то [PERSON] піднявся та почав на весь голос кричати: «[PERSON]! Дивіться, у вашому будинку відьма живе!», а потім продовжував кричати всілякі грубі та принижуючи її нецензурні вислови. Відповідачка [PERSON] накинулась на неї обома руками та зірвала золотий ланцюжок з хрестиком, а другою рукою запихала їй до грудей якийсь папірець. Оточуючи люди стали на її захист, вказуючи відповідачам на їх протиправні дії, які зрозумівши свій вчинок швидко побігли звідти. Про дану подію вона повідомила в міліцію. Через неправомірні дії відповідачів у неї погіршився стан здоровя, підвищився артеріальний тиск, мало місце прискорене больове серцебиття, головокружіння. Вказала, що працює медичною сестрою у місцевій поліклініці, є публічною особою, а дана подія набула широкого розголосу, її публічно було принижено. Доводи усім, що вона є православною християнкою та не має відношення до нечистивих діянь намірів не має. Своїми діями відповідачі принизили її честь, гідність та ділову репутацію, чим було їй завдано моральну шкоду. Просила суд визнати розповсюдження публічно відносно неї відповідачами завідомо неправдивих відомостей, нецензурних висловів, що ганьблять її честь, гідність та ділову репутацію як недостовірну інформацію; зобовязати відповідачів в тому ж місці при тих же свідках принести їй публічні вибачення щодо розповсюдження завідомо неправдивих відомостей про неї, визнавши факт їх недостовірності; стягнути солідарно з відповідачів завдану моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.; стягнути солідарно з відповідачів на її користь матеріальну шкоду в розмірі 100 грн., яка є необхідною для ремонту пошкодженого золотого ланцюжка; судові витрати покласти на відповідачів. При розгляді справи позивачка збільшила позовні вимоги. Вказала, що через неправомірні дії відповідачів, було заподіяно шкоду її здоровю, тому вона несла, продовжує витрачати кошти на власне лікування. Просила суд визнати розповсюдження публічно відносно неї відповідачами завідомо неправдивих відомостей, а саме: «[PERSON]! Дивіться, у вашому будинку відьма живе!», нецензурних висловів, що ганьблять її честь, гідність та ділову репутацію як недостовірну інформацію; зобовязати відповідачів в тому ж місці при тих же свідках принести їй публічні вибачення щодо розповсюдження завідомо неправдивих відомостей про неї, а саме: «[PERSON]! Дивіться, у вашому будинку відьма живе!», визнавши факт їх недостовірності; стягнути солідарно з відповідачів завдану моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.; стягнути солідарно з відповідачів на її користь матеріальну шкоду в розмірі 100 грн., яка є необхідною для ремонту пошкодженого золотого ланцюжка; стягнути солідарно з відповідачів на відшкодування витрат на лікування в розмірі 5000 грн.; судові витрати покласти на відповідачів. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала. Суду пояснила, що відповідачка [PERSON] є сестрою її колишнього чоловіка. Увесь час у них були нормальні відносини, але після розлучення, їх відносини погіршились. У той день відповідачі дуже довго її чекали. А коли побачили її, то накинулись на неї. [PERSON] кричав про відьму, а [PERSON] інші цензурні вислови. Їх відтворювати вона бажання не має, бо вони були дуже образливі. Підтвердження понесених матеріальних витрат не має. Але вона витрачала кошти і змушена ще витрачати кошти на відновлення свого здоровя. Просила задоволити позов. У судовому засіданні представник відповідачів проти позову заперечувала, подала суду письмові заперечення. Просила відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. При розгляді справи судом встановлено, що 29 червня 2015 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] відбулась перепалка. З показів свідка [PERSON] вбачається, що в той день вона вийшла гуляти з собачкою. Коли чоловік побачив [PERSON] почав кричати в її адресу: «[PERSON]! Дивіться, у вашому будинку відьма живе!», та інші образливі слова. Жінка підбігла та схопила [PERSON] за ланцюжок. Коли люди почали заступатися, то вони швидко побігли. Свідок [PERSON] суду показала, що бачила перепалку, але вже наприкінці. Тому бачила як жінка вхопила [PERSON] за ланцюжок, та чула як чоловік кричав про відьму. Свідки [PERSON] та [PERSON] суду показали, що бачили перепалку між сторонами по справі, але хто і що казав повідомити не можуть, бо до бесіди не прислухались. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 липня 2015 року [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП. Постановою Апеляційного суду Київської області від 05 листопада 2015 року вищевказану постанову районного суду скасовано, провадження по справі закрито за відсутністю в діях [PERSON] події та складу адміністративного правопорушення. При цьому судом з пояснень громадян [PERSON]. [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], ксерокопії яких приєднані до протоколу про адміністративне правопорушення, та їх аналізу було встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] виникла сварка на ґрунті особистих стосунків. Відповідно до ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення проти неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації . Відповідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 1 Закону України «Про інформацію» поняття інформації визначено як будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Разом з тим, Пленум Верховного Суду України в постанові №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» в п. 15 роз'яснив, що недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Також, Пленум Верховного Суду України в постанові від 27.02.2009 року у п. 19 дав роз'яснення, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ст. 47 Закону України "Про інформацію", відповідальність за порушення законодавства про інформацію несуть особи, винні у поширенні відомостей, що не відповідають дійсності, ганьблять честь і гідність особи. Згідно ст. 47-1 Закону України "Про інформацію", ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлювання оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Суд вважає, що викладений вислів «[PERSON]! Дивіться, у вашому будинку відьма живе!» є оціночним і не містить відомості про конкретні факти, події та явища. При уточнені судом позовних вимог інших висловів позивачкою в судовому засіданні не наведено, а тому суд позбавлений можливості перевірити та оцінити їх правдивість. Відповідно до ст. 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Стаття 10 Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини передбачає, що кожна людина має право на свободу виявлення поглядів. Це право включає свободу дотримуватись своїх поглядів, одержувати і поширювати інформацію та ідеї без втручання держави і незалежно від кордонів. В судовому засіданні не доведено, позивачем не надано доказів, що відповідач розповсюджував саме недостовірну інформацію, а не оціночні судження, спрямовану на заподіяння шкоди честі, гідності та діловій репутації [PERSON] Тому відповідач не вийшов за межі вільного вираження своїх поглядів і переконань, право на яке гарантоване статтею 34 Конституції України та статтею 10 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод, оскільки цими ж правовими нормами передбачені і обмеження вільного вираження поглядів та переконань для захисту репутації або прав інших людей. П. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» передбачено, що відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. У свою чергу, ч. 1 ст. 34 Конституції України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Суд не вправі зобов'язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у ст. ст. 16, 277 ЦК. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. З огляду на ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України збитками визнаються витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Зі змісту статей 614, 623 ЦК України вбачається, що для застосування такого заходу відповідальності, як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу правопорушення: порушення зобов'язання; збитки; причинний зв'язок між порушенням зобов'язання та збитками; вина. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до норм ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодування в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Згідно з п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Виходячи зі змісту вищезазначеного, при вирішенні вказаного спору, у судовому засіданні підлягала обовязковому встановленню наявність самої такої шкоди; протиправна, винна поведінка у формі дій або бездіяльності відповідача; причинний звязок між діями або бездіяльністю відповідача та наслідками, у вигляді шкоди, що були заподіяні позивачеві. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проаналізувавши встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд дійшов до висновку про недоведеність заявлених вимог та відсутність підстав для їх задоволення. При вирішенні даного спору про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Однак позивач [PERSON] не довела факту заподіяння їй матеріальних, моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, не довела суду, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) відповідача вони заподіяні. У зв'язку з тим, що суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про спростування неправдивих відомостей та не доведеністю позовних вимог, суд відмовляє в позові про відшкодування моральної шкоди. Оскільки суд відмовляє позивачу у задоволенні позовних вимог, відповідно до ст. 88 ЦПК України понесені позивачами витрати не підлягають стягненню з відповідачів. На підставі постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 169, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

Outcome: dismissed