Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-12 00:00:00

01 липня 2020 року [PERSON] звернулась до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовною заявою, у якій просила стягнути з [PERSON] 3% річних від суми боргу в розмірі 57603,87 гривень та інфляційні втрати у розмірі 394358,32 грн. У якості обґрунтування позовних вимог зазначила, що 16 грудня 2014 року рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва стягнуто з відповідача на її користь 394658 грн. матеріальної шкоди та 1820 грн. судових витрат, а разом 351478 грн. Рішення суду не виконано, отже, мало місце невиконання грошового зобов`язання, яке виникло на підставі судового рішення про стягнення коштів. Відповідач відзив на позовну заяву не надавав. Про слухання справи повідомлений належним чином. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 липня 2020 року справу передано на розгляд судді Нікітіна Д.Г. Ухвалою від 06 липня 2020 року позовну заяву залишено без руху. 22 липня 2020 року позивач надала заяву про усунення недоліків. Ухвалою від 23 липня 2020 року провадження у справі було відкрито. Справа призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження. Судове засідання призначено на 16 жовтня 2020 року. Ухвалою суду від 16 жовтня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду на 01 грудня 2020 року. У судове засідання сторони не зявились, повдомлялися належним чином про слухання справи. Представник позивача подав заяву про слухання справи за їх відсутності. Дослідивши письмові матеріали справи та докази, що містяться в ній, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 16 грудня 2014 року рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва стягнуто з відповідача на користь позивача 394658 грн. матеріальної шкоди та 1820 грн. судових витрат, а разом 351478 грн.. Згідно розрахунку, наданого позивачем та з яким погоджується суд, розмір суми боргу за період з 16 грудня 2015 року по 01 липня 2020 року складає за інфляційними втратами 394358,32 грн. та 3 % річних за вказаний період 57603,87 грн. Згідно з вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника Відповідач має грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджує Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 грудня 2014 року у сумі 351478 грн. З огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання, підтвердженого чинним судовим рішенням, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України. Аналогічні висновки зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18) у схожих правовідносинах та у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). При цьому у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). Також Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, за яким дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин. Отже, положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду.

Outcome: approved