Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-08 00:00:00

У березні 2014 року [PERSON] звернулась до Ржищівського міського суду Київської області із уточненим у подальшому позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач, обгрунтовуючи свої позовні вимоги вказує на те, що 10 жовтня 1998 року сторони уклали шлюб, який зареєстровано відділом РАЦС м. Донецька. Від шлюбу сторони мають чотирьох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Сімейне життя між подружжям зіпсувалося, сторони не можуть знайти спільну мову у вирішенні сімейних проблем, відповідач вчиняє сварки та погрожує позивачу. Шлюбні стосунки сторони припинили, не ведуть спільного господарства. Спору щодо поділу майна та спору щодо місця проживання дітей між сторонами немає. Вважаючи, що примирення неможливе, позивач просила суд ухвалити рішення, яким укладений між ними шлюб розірвати. Також у заяві про уточнення вимог від 25 березня 2014 року позивач просила визначити місце проживання неповнолітніх дітей за її місцем проживання та залишити за нею після вступу в законну силу рішення суду шлюбне прізвище - [PERSON]. У судовому засіданні 9 квітня 2014 р. позивач та його представник підтримали позовні вимоги про розірвання шлюбу, просили ці вимоги задовольнити, указавши на те, що на даний час спору щодо місця проживання дітей між сторонами у справі немає. У судовому засіданні 9 квітня 2014 р. відповідач визнав позовні вимоги про розірвання шлюбу, указуючи на те, що він не згоден лише із мотивами позову. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно роз'яснень, викладених у п. 24 постанови Пленуму Верхового Суду України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Згідно роз'яснень, викладених у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" за змістом ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Ураховуючи, що визнання відповідачем позову вимогам закону не суперечить, права, свободи чи інтереси інших осіб не порушує, суд приймає визнання [PERSON] позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи, та ухвалює рішення про задоволення позову про розірвання шлюбу із залишенням згідно ст. 113 СК України за позивачкою призвіща - [PERSON]. Ураховуючи вищевикладене,

Outcome: approved