Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-01 00:00:00

01.02.18 р. позивачі звернулися до суду з заявою, в якій з врахуванням остаточно уточнених позовних вимог просили суд ухвалити рішення, яким зобов'язати ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» надати науково-обґрунтовану ціну на видобуток та транспортування природного газу та структуру ціни природного газу для побутових користувачів та виплачувати дивіденди, як співвласникам акціонерної компанії; зобов'язати ТзОВ «Львівгаз збут» укласти договір з [PERSON] на надання послуг газопостачання із зазначенням ціни на вказану послугу, власника природного газу, документального підтвердження походження природного газу, способу набуття власності на товар, що надається за адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS]; стягнути з ТзОВ «Львівгаз збут» зайво сплачені кошти за період 2009-2017 роки у розмірі 253 066 грн. на користь [PERSON]; зобов'язати ТзОВ «Львівгаз збут» укласти договір з [PERSON] на надання послуг газопостачання із зазначенням ціни на вказану послугу, власника природного газу, документального підтвердження походження природного газу, способу набуття власності на товар, що надається за адресою: [ADDRESS] та стягнути з ТзОВ «Львівгаз збут» зайво сплачені кошти за період 2009-2017 рр. у розмірі 26 201 грн. 28 коп. на користь [PERSON]. Ухвалою суду від 22.06.2018р. провадження у даній справі в частині вимог до ПАТ Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про зобов'язання виплати дивідендів закрито. Свої вимоги позивачі мотивують тим, що з офіційних джерел засобів масової інформації їм стало відомо про кількість видобутого в Україні природного газу. Згідно наданих ними розрахунків вважають, що громадяни щорічно зайво сплачують за спожитий газ значні суми коштів, тарифи на газ є необґрунтованими та повинні становити близько 0,5 грн. за спожитий 1 кубометр. З посиланням на зазначені обставини вказують , що ними за адресами: [ADDRESS]; [ADDRESS] та [ADDRESS] , в період з 2009 по 2017 роки переплачено 279 267, 28 грн. за спожитий газ, чим порушені їх права. Зокрема, в квитанціях про оплату газопостачання вказано, що споживачі оплачуть за імпортований газ, проте їм невідомо за якими тарифами цей газ постачається в Україну . З врахуванням наведеного, вважають за необхідне укласти з постачальником природного газу ТзОВ «Львівгаз збут» договори надання послуг газопостачання із зазначенням ціни на вказану послугу, власника природного газу, документального підтвердження походження природного газу та способу набуття власності на товар, що надається за адресами їх проживання, а також стягнути з ТзОВ «Львівгаз збут» зайво сплачені кошти в заявленому вище розмірі. Ухвалою від 26.02.18 р. відкрито провадження у зазначеній справі. В судовому засіданні позивачі [PERSON] та [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримали, надавши пояснення, аналогічні викладеним в заяві . Просили позов задовольнити. Відповідачі ТзОВ «Львівгаз збут» та ПАТ Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» направили на адресу суду відзиви на позовну заяву, в яких позовні вимоги вважають безпідставними та необґрунтованими. Вказують на те, що позивачами не представлено доказів, на підставі яких необхідно встановити наявність або відсутність відповідних обставин чи фактів, що обґрунтовують їх вимоги, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Заслухавши пояснення учасників процесу, оглянувши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог . З метою надання можливості учасникам процесу надати всі письмові докази у справі, судом двічі оголошувалась перерва у підготовчому засіданні . Між тим, на момент судового розгляду позивачами не надано жодних доказів того, що вони звертались до ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» з заявою щодо отримання інформації про ціну на видобуток та транспортування природного газу та структуру ціни природного газу для побутових користувачів та не отримали відповіді на своє звернення. Крім того, згідно ч.1 ст. 4 Закону України «Про ринок природного газу», державне регулювання на ринку природного газу здійснює Регулятор у межах повноважень, визначених цим Законом та іншими актами цивільного законодавства. Відповідно до п.32 ч.1 ст.1 цього Закону, Регулятор - Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Частиною третьою ст. 4 Закону встановлено, що до компетенції Регулятора на ринку природного газу належить, зокрема, затвердження правил постачання природного газу. Постановою Кабінету Міністрів України від 22.03.2017 № 187 було затверджено нове Положення про покладення спеціальних обов'язків на суб'єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, яке діє на даний час. У зазначеному Положенні визначено ціну закупівлі природного газу власного видобутку для формування ресурсу природного газу для побутових споживачів та виробників теплової енергії населенню та ціну природного газу за якою Компанія здійснює реалізацію природного газу постачальникам із спеціальними обов'язками для його подальшого постачання побутовим споживачам. Крім того, постановою Кабміну від 27.04.2016 р. №315 було здійснено впорядкування цін природного газу для побутових споживачів та виробників теплової енергії населенню та встановлено для зазначених споживачів ціну газу як товару на єдиному рівні, який на момент встановлення відповідав ринковому та був визначений на рівні імпортного паритету. Таким чином, обов'язок щодо формування та надання науково-обґрунтованої ціни на видобуток транспортування природного газу на думку суду не належить до компетенції НАК «Нафтогаз України», а дана вимога не має під собою будь-якого правового та документального обґрунтування. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що жодні права позивачів не порушені відповідачем - ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України». З 27.11.2015 року набрали чинності Правила постачання природного газу, затверджені постановою НКРЕКП від 30.09.2015р. №2496. Між тим, на виконання вимог статей 12 та 40 Закону, НКРЄКП було затверджено Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам. Типовий договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641, 642 ЦК України на невизначений строк шляхом приєднання споживача до умов цього Договору. Так, відповідно до ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Згідно ст. 634 ЦКУ Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до п.1.3 фактом згоди Споживача на приєднання є факт споживання природного газу відповідно до вимог Правил постачання та за умови, що у Споживача відсутній інший діючий постачальник. Споживач споживав природний газ, відтак, виявив свою згоду на приєднання до умов договору на постачання природного газу. Умови примірника договору надісланому Споживачеві є аналогічними умовам передбачених Типовим договором на постачання природного газу побутовим споживачам та жодним чином не обмежує чи погіршує його права. Таким чином, позивачі розраховуються за природний газ з ТОВ «Львівгаззбут» за ціною, що становить 6,9579 грн. за 1 куб.м. і така ціна є однаковою для всіх побутових споживачів та опублікована на сайті. З урахуванням фактичного обсягу спожитого газу плата за спожитий газ зазначається в рахунку на оплату. Що стосується вимог позивачів про стягнення з ТзОВ «Львівгаззбут» зайво сплачених кошів за період 2009-2017 роки у розмірі 253 066 грн. на користь [PERSON] та 26 201 грн. 28 коп. на користь [PERSON], суд зазначає наступне. Як встановлено, ТЗОВ «Львівгаззбут» на ринку природного газу є суб'єктом господарської діяльності, на якого покладені обов'язки з постачання природного газу, основним видом діяльності якого є торгівля газом через місцеві (локальні) трубопроводи. Усі складові ціни газу, як товару встановлює Кабінет Міністрів України, згідно Постанови КМУ №187 від 22.03.2017 р., і вони є обов'язковими для усіх компаній, на які покладено зобов'язання постачальників газу зі спеціальними зобов'язаннями (ПСО). Так, згідно п.3 ч.3 ст.4 Закону України «Про ринок природного газу», затвердження та оприлюднення у встановленому порядку методології визначення тарифів на послуги транспортування природного газу для точок входу і точок виходу, методологій визначення тарифів на послуги розподілу, зберігання (закачування, відбору) природного газу щодо газосховищ, до яких застосовується режим регульованого доступу відповідно до статті 48 цього Закону, на послуги установки LNG та встановлення тарифів, які повинні забезпечити необхідні інвестиції в газотранспортні та газорозподільні системи, газосховища, а також установку LNG. Відповідно до пункту 3 Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, затвердженого Указом Президента України від 10 вересня 2014 року № 715/2014, Основними завданнями НКРЕКП є встановлення: ціни на товарний природний газ власного видобутку для суб'єктів, визначених законом; роздрібні ціни на природний газ, що використовується для потреб населення; тарифи на транспортування природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ магістральними та розподільними трубопроводами; тарифи на постачання природного газу та газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом; тарифи на закачування, зберігання та відбір природного газу, газу (метану) вугільних родовищ; тарифи на транспортування магістральними трубопроводами нафти, нафтопродуктів та аміаку. Таким чином ТзОВ «Львівгаз збут» як газопостачальна організація не є суб'єктом владних повноважень та не вправі встановлювати чи затверджувати тариф на природний газ. Відтак, доводи позивачів в частині відшкодування коштів, як зайво переплаченої суми за отриманий природний газ у зв'язку з завищеною ціною на природний газ жодним чином ТОВ «Львівгаз збут» не стосується, оскільки тариф на газ для категорії - населення є регульованим державою. Зважаючи на викладене, вимоги до ТзОВ «Львівгаззбут» також не підлягають до задоволення. Позивачі є споживачами природного газу, та повинні оплачувати його вартість згідно вимог Закону. Позивачами в силу вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України, не доведено ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог. Зважаючи на викладене, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є безпідставним та в його задоволенні слід відмовити.

Outcome: dismissed