Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-05 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПРИВАТБАНК" звернулось до Деснянського районного суду міста Києва з зазначеною позовною заявою, в якій просить стягнути на свою користь з [PERSON] заборгованість за Кредитним договором №K3SORB01940007 від 19.03.2004 року у розмірі 127441,69 грн., зазначивши в обґрунтування позовних вимог, що 19.03.2004 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний Банк «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №K3SORB01940007, за умовами якого позивач надав кредитні кошти у розмірі 4293,76 грн. на термін до 18.03.2005 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановленому кредитним договором, але свої зобов'язання не виконав, в результаті чого виникла заборгованість. Представник позивача у судове засідання не з'явився, звернувшись до суду з заявою, в якій просить слухати справу за його відсутності та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, поважні причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надійшло. За зверненням до органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи судом отримана інформація про місце проживання (перебування) відповідача, яка не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) даної фізичної особи (а.с. 22). Відповідно до ч. 9 ст. 110 ЦПК позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред'являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи). Судом встановлено, що останнє відоме місце реєстрації [PERSON] - [ADDRESS], що підтверджується копією паспорта (а.с. 8). На підставі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 19.03.2004 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний Банк «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №K3SORB01940007, за умовами якого Банк надає Позичальнику кредит в розмірі 4293,76 грн., строком до 18.03.2005 року, на цілі зазначені в договорі, з умовами сплати за користування Кредитом відсотків у розмірі 2,75% в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, а Позичальник зобов'язався в порядку та на умовах, що визначені Договором повертати Кредит, сплачувати проценти, штрафи, пеню в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором (а.с. 7). Відповідно до розрахунку заборгованості за Кредитним договором №K3SORB01940007 від 19.03.2004 року станом на 17.06.2016 року, у [PERSON] перед Публічним акціонерним товариством КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" утворилася заборгованість у розмірі 127441,69 грн., яка складається з: 4293,76 грн. - заборгованості за кредитом; 32299,44 грн. - заборгованості по відсоткам за користування кредитом; 90847,08 - пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором (а.с. 6). Судом об'єктивно встановлено, що між сторонами у справі на підставі укладеного договору виникли зобов'язання, за якими позивач надав відповідачеві послуги, а відповідач зобов'язався їх оплатити на визначених умовах та у відповідний строк, проте, всупереч взятим на себе зобов'язанням по виплаті кредитних коштів у визначені договором строки, відповідач їх належним чином не виконав. Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України під порушенням зобов'язання передбачено його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За змістом ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Згідно з ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved