Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

01.04.2021 до суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліментів. В обґрунтування поданого позову [PERSON] вказує, що 18 грудня 2013 за рішенням суду шлюб між нею та відповідачем розірвано. Від даного шлюбу сторони мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Діти проживають із позивачем та знаходяться на її утриманні. Згідно виконавчого листа №682/988/17 від 14.11.2017 з [PERSON] на користь позивача стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі ј частки з усіх видів його заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до повноліття дітей, починаючи стягнення з дня звернення до суду. Однак станом на 01.04.2021 за [PERSON] значиться заборгованість зі сплати аліментів у сумі 87574,5 грн. Враховуючи наведене позивач звернулась до суду та просить стягнути з [PERSON] 25465 грн. пені за прострочення зі сплати аліментів. Учасники справи, будучи належним чином повідомлені про час та дату розгляду справи, до суду не з`явились. Від позивача надійшла заява про підтримання позовних вимог та про розгляд справи за її відсутності. Відповідач надав відзиву на позовну заяву, в якому позов просить задовольнити частково, а саме стягнути пеню за прострочення зі сплати аліментів за період 2018-2019 років. Відповідач вказує на те, що розрахунок заборгованості, доданий до матеріалів справи, не є вірним, оскільки протягом 2020 року [PERSON] перебував на обліку в Нетішинській міській філії Хмельницького обласного центру зайнятості та звертався до Славутського ДВС з приводу перерахунку заборгованості. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. За даними свідоцтв про народження серії [NUMBER] , виданого Виконавчим комітетом Дунаєвецької селищної ради Дунаєвецького раону Хмельницької області, та серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Нетішинського міського управління юстиції Хмельницької області, батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5, 6). За рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 18 грудня 2013 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розрізано (а.с. 10). Згідно виконавчого листа № 674/988/14, виданого 14.11.2017 року Дунаєвецьким районним судом Хмельницької області про стягнення з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частин всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дітьми повноліття (а.с. 9). Як видно із розрахунку, за [PERSON] значиться заборгованість зі сплати аліментів у сумі 87574,5 грн. За змістом статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Згідно п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Аналіз зазначеної правової норми свідчить, що у даному випадку слід виходити з презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання, а тому саме на неї покладено тягар доказування протилежного. Відповідно, суд повинен встановити факт заборгованості по аліментам й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду у її виникненні, та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки (пені). Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Таким чином загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: p=(A1 х 1% х Q1)+(A2 х 1% х Q2)+……….(An х 1 х Qn), де: p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Вказана правова позиція викладена в постанові Пленуму Верховного Суду від 25.04.2018 року №14-37цс18. Враховуючи те, що [PERSON] не сплачує аліменти на утримання дітей визначені рішенням суду та виконавчим листом, в результаті чого утворилася заборгованість, що підтверджується матеріалами справи, наявні підстави для стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів. Разом із тим в позовній заяві позивач [PERSON] просить стягнути з відповідача пеню за прострочення зі сплати аліментів за період з 01.02.2020 по 31.03.2021 на підставі ст. 258 ЦК України. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч. 2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Однак суд звертає увагу на те, що наведеними вище нормами закону стверджується, що стягнення пені за прострочення сплати аліментів відбувається за увесь період прострочення, тобто вимоги ст. 258 ЦК України застосуванню не підлягають. Разом із тим ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно розрахунку, пеня за прострочення зі сплати аліментів за період з лютого 2020 - лютого 2021 складає 59928,94 грн. Однак, як передбачено СК України, розмір пені не може перевищувати 100% суми заборгованості зі сплати аліментів. За таких обставин суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути пеню за прострочення зі сплати заборгованості у сумі 25465 грн. за період з лютого 2020 року по лютий 2021 року, тобто у сумі яку просить стягнути позивач. Окрім того суд звертає увагу на те, що згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач вказує на те, що розрахунок заборгованості, доданий до матеріалів справи, не є вірним, оскільки протягом 2020 року [PERSON] перебував на обліку в Нетішинській міській філії Хмельницького обласного центру зайнятості, про що подав відповідну довідку. Однак із даної довідки вбачається, що жодних відрахувань із отримуваних [PERSON] коштів в рахунок погашення аліментів не здійснювалось. Відповідач не був позбавлений можливості подати інший розрахунок заборгованості, а доказів того, що поданий позивачем розрахунок є невірним, відповідачем не надано. Таким чином суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність задоволення позову. Судові витрати підлягають розподілу у порядку визначеному ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved