Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

У липні 2016 року Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Фастівської міської ради звернувся з позовом до [PERSON] про відібрання малолітнього сина [PERSON] та про стягнення аліментів на його утримання. 22.12.2016 року, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу для розгляду було передано судді Осауловій Н.А.. Позов мотивований тим, що Служба у справах дітей та сім»ї виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області отримала лист національної дитячої спеціалізованої лікарні «Охматдит», згідно якого вбачалося що [PERSON] - матір малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] відмовилася від подальшого їх лікування та покинула відділення, які з народження хворіють невиліковною хворобою та потребують регулярного медичного нагляду та обстеження. Службою у справах дітей та сім»ї виконавчого комітету Фастівської міської ради було направлено лист до Фастівського міського Центру соціальних служб для сім»ї, дітей та молоді, в якому висловлено прохання взяти зазначену родину під соціальний супровід. 04.05.2016 року, службою отримано лист Фастівської місцевої прокуратури щодо можливого невиконання своїх батьківських обов'язків [PERSON]. Позивач зазначає, що молодша дитина відповідачки - [PERSON], [INFO] померла. Враховуючи вищенаведене, орган опіки та піклування вважає доцільним відібрання малолітнього [PERSON], [INFO] від його матері [PERSON], тому звернувся до суду з даним позовом. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав викладених в ньому. Суду пояснив, що підставою для відібрання дитини став лист з лікарні «Охматдит» в якому було зазначено, що відповідач відмовлялася від лікування дітей. Тому, орган опіки та піклування вважає за доцільним відібрати малолітнього [PERSON] у відповідачки, без позбавлення її батьківських прав. В судовому засіданні відповідач та її представник заперечували проти позову. Суду пояснили, що відповідач та її малолітній син [PERSON] дійсно хворіють на невиліковну хворобу, з позицією позивача не погоджуються, оскільки неодноразово зверталися до різних лікувальних закладів за обстеженням та лікуванням. Між тим, зазначили, що хлопчик фізично та психологічно повністю розвинений, у лікарів не виникало жодних запитань до його здоров'я, до того часу поки не виникло конфліктної ситуації з лікарями «Охматдит», щодо лікування меншої доньки відповідачки, Амілії. Після конфлікту з лікарями і з'явилася справа у суді. Вважають позовні вимоги органу опіки та піклування безпідставними та необґрунтованими. Представник третьої особи - Центру Інфекційних хвороб «Клініка для лікування ВІЛ-інфекційних та хворих на СНІД дітей» ДСЛ «Охматдит» в судовому засіданні пояснила, що відповідач проходила у їх відділені лікування меншої доньки Амілії, однак не пройшовши усього курсу призначеного лікування, забрала доньку, яка через місяць померла. Вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Представник третьої особи - Комунального закладу Київської обласної ради Київського обласного центру «Профілактика боротьби з ВІЛ-СНІДОМ» в судовому засіданні позов підтримала. Суду пояснила, що з 2011 року малолітній [PERSON] перебуває на їх обліку та під спостереженнями лікарів. В 2015 році в [PERSON] було виявлено багато вірусного навантаження, у зв'язку з чим лікарями було рекомендовано застосувати терапію та госпіталізацію. Наданий час в дитини прогресує інфекція, яка може призвести до його смерті. Мати відмовляється від лікування сина. Просила позов задовольнити. Прокурор на початку судового розгляду позов підтримав. Проте, по закінченню судового слідства та в судових дебатах заперечував проти його задоволення та зазначив, що на його думку зазначені в позовній заяві факти є необґрунтованими та такими, що не знайшли свого підтвердження. Суд, вислухавши осіб, які беруть участь в справі, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2 - 5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Згідно з п.п.2-5 ч.1 ст.164 СК України, суд може постановити таке рішення у випадку, якщо батьки ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; батьки ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO]. Як вбачається з Довідки № 3441 від 16.09.2016 року, виданої Комунальним підприємством Фастівської міської ради «Фастівська житлово-експлуатаційна контора», малолітній [PERSON], [INFO] проживає в квартирі [ADDRESS], разом [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та матір»ю [PERSON]. Так, підставою звернення до суду з даним позовом став лист Національної дитячої спеціалізованої лікарні «Охматдит» на ім»я начальника служби у справах дітей та сім»ї виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області. В даному листі було вказано, що на стаціонарному лікуванні НДСЛ «Охматдит» перебувала [PERSON], [INFO], однак мати відмовилася від подальшого лікування доньки та покинула лікувальний заклад. Також зазначено, що відповідачка відмовилася від обстеження та лікування малолітнього [PERSON]. Відповідно до ч. 2 ст.150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У відповідності із ч. ч. 1, 4 ст. 155 Сімейного Кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Положення Закону України "Про охорону дитинства" передбачають, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків (ст.11), що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини... Держава надає батькам допомогу у виконанні ними своїх обов'язків щодо виховання дітей..., захищає права сім'ї (ст.12); діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ст.14). Основоположну складову сімейного життя становить право батьків і дітей бути поряд один з одним і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, однак, при цьому слід враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Згідно Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (принцип 6), проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. В судовому засіданні не доведено представником позивача і не встановлено судом наявність в діях відповідача підстав для відібрання дитини, визначених п.п.2-5 ч.1 ст.164 та ст.170 СК України. Посилання представника позивача та представників третіх осіб на заяву відповідачки про відмову в проходженні обстеження та подальшого лікування її малолітнього сина не знайшло свого підтвердження, оскільки з оглянутої медичної документації не вбачалося такої заяви. Між тим, як вбачається з Диспансерного огляду спеціалістів за 2016 рік та 2017 рік, [PERSON], [INFO] щорічно проходить обстеження у всіх спеціалістів Фастівської Центральної районної лікарні. Відповідно до Карти імунологічного обстеження від 17.10.2016 року, малолітній [PERSON], здавав спеціальний аналіз крові при своєму захворюванні в лікувально-діагностичному центрі ТОВ «ХЕЛСІ ЕНД ХЕПІ». (а.с.64). Окрім того, в судовому засіданні було оглянуто Медичну картку хворого [PERSON], [INFO], яка заведена Комунальним закладом Київської обласної ради Київського обласного центру «Профілактика боротьби з ВІЛ-СНІДОМ, з якої вбачалося, що останній періодично проходив обстеження та здавав необхідні аналізи. Разом з тим, до матеріалів справи було долучено копію Контрольної карти диспансерного нагляду хворого [PERSON], з якої вбачається, що малолітній [PERSON] знаходиться на обліку в КЗ КОР КОЦ «Профілактика боротьби з ВІЛ-СНІДОМ» з 25.05.2011 року, як дитина, яка має тяжку хворобу, та проходив планові необхідні обстеження, останніми з яких були 07.04.2016 р. 21.04.2016 р., 12.09.2016 р., 26.09.2016 р. (а.с.156-159). Як зазначено в п.50 справи Європейського суду з прав людини " Савіни проти України" N 39948/06 від 18 грудня 2008 року - сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз'єднання сім'ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням. Відповідно до приписів ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами, відповідно до ст. 57 ЦПК України, є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Обставини справи, згідно до положень ч. 2 ст. 59 ЦПК України, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до приписів ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Проаналізувавши всі наявні в справі докази, надавши їм належну оцінку, суд приходить до висновку, що представником позивача не доведено, що [PERSON] безвідповідально ставиться до виховання свого малолітнього сина [PERSON], ухиляється від виконання своїх батьківських (материнських) обов'язків, а саме своїми діями створює загрозливі умови для життя та здоров'я сина, а також виняткових обставин у відповідності до ст.ст. 170, 164 СК України судом з огляду на досліджені докази не встановлено. За встановлених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому позов Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Фастівської міської ради до [PERSON] про відібрання дитини задоволенню не підлягає. На підставі ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 12-14 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст.164,170 СК України,

Outcome: dismissed