Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

01.09.2015 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення коштів в порядку регресу. Позовні вимоги мотивовано тим, що 15.03.2012 року між ТзДВ «СК «НАСТА» та відповідачем був укладений договір страхування у вигляді Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/0547457 за яким застраховано цивільно-правову відповідальність водіїв при керуванні автомобілем «Митсубиси», д.н.з. [NUMBER]. 31.10.2012 року в м. Києві сталась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобілем «Митсубиси», д.н.з. [NUMBER], під керуванням відповідача та автомобіля [NUMBER]. В наслідок ДТП останній автомобіль було пошкоджено. Позивач зазначає, що ТзДВ «СК «НАСТА» діючи на підставі положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплатило власнику автомобіля [NUMBER], [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 6456,64 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що в порушення вимог ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідач не повідомив свою страхову компанію про дорожньо-транспортну пригоду, а тому у відповідності до ст. 38 вказаного закону має відшкодувати виплачене страхове відшкодування. Позивач зазначає, що 25.03.2014 року між ТзДВ «СК «НАСТА» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» був укладений договір про відступлення права вимоги і згідно додатку №1 до даного договору права щодо стягнення коштів по зазначеному страховому випадку перейшли до позивача. До початку судового розгляду представник позивача звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити, проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився. Повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи суд визнає належним на підставі положень ст. 74 ЦПК України, враховуючи, що судова кореспонденція, яка направлялась за зареєстрованим місцем проживання відповідача повернулась до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зміст наведеної норми та викладені вище обставини, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи 24.05.2012 року між ТзДВ «СК «НАСТА» та відповідачем був укладений договір страхування у вигляді Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/0547457 за яким застраховано цивільно-правову відповідальність водіїв при керуванні автомобілем «Митсубиси», д.н.з. [NUMBER] (а.с. 49). 20.11.2012 року на вул. Жилянській, 110 в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Митсубиси», д.н.з. [NUMBER], під керуванням відповідача та автомобіля [NUMBER], внаслідок якої пошкоджено два автомобілі та заподіяно матеріальні збитки. Відповідач постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 20.11.2012 року визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. (а.с. 27). Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. 31.10.2012 року потерпілий [PERSON] звернувся до ТзДВ «СК «НАСТА» з заявою про настання страхового випадку (а.с. 47). Згідно звіту №2012-10-31/001 від 13.11.2012 року про оцінку автомобіля [NUMBER], вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля [NUMBER], з урахуванням ПДВ, за винятком вартості робіт, складає 6927,97 грн. (а.с. 29-32). З матеріалів справи слідує, що ТзДВ «СК «НАСТА» визнало зазначену дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком та виплатило потерпілому [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 6456,64 грн., що підтверджується страховим актом №2012-10-31/001 від 05.12.2012 року та платіжним дорученням №6040 від 16.07.2013 року (а.с. 21-22). Виходячи з вимог ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно частини другої ст.ст. 1187, 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. За нормою ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо іншій розмір не встановлено законом. Відповідно до положень ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. За змістом положень ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний: дотримуватися передбачених правилами дорожнього руху обов'язків водія, причетного до дорожньо-транспортної пригоди; вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди; поінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси; невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Відповідно до ст.ст. 512, 514 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи, 25.03.2014 року між ТзДВ «СК «НАСТА» та позивачем був укладений договір відступлення права вимоги за змістом якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до боржників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за укладеними договорами страхування та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені цим договором (а.с. 6-9). За змістом Додатку №1 до вказаного вище договору, позивачу, зокрема, передано регресну справу щодо страхувальника [PERSON] - відповідача у справі (а.с. 9-12). Враховуючи встановлені судом обставини справи, а саме те що відповідач у встановлений законом строк та спосіб не повідомив страховика про настання страхового випадку, при цьому страховик відступив регресні права вимоги позивачу, та з огляду викладені норми чинного законодавства України суд приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. В порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума понесених судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved