Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-17 00:00:00

у липні 2016 року Національний медичний університет імені О.О. Богомольця звернувся у суд з позовом до [PERSON] про відшкодування вартості навчання. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що наказом № 1313/л-1 від 10.08.2009р. [PERSON] був зарахований на бюджетну форму навчання на 1 курс медичного факультету «педіатрія» Національного медичного університету імені О.О. Богомольця та 27.08.2009 р. з відповідачем укладено угоду № 090480 про підготовку та працевлаштування фахівців з вищою медичною освітою. Відповідно до умов цієї угоди відповідач зобов'язався прибути після закінчення ВНЗ на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років, а у разі відмови їхати за призначенням відшкодувати відповідно до державного або місцевого бюджету вартість навчання в установлено порядку. Наказом № 1884/л від 22.06.2015р. відповідач був відрахований в зв'язку з закінченням навчання та направлений до КЗ «Херсонська міська клінічна лікарня ім. Є.Є. Карабелеша» для проходження інтернатури та подальшої роботи за державним замовленням, проте за місцем направлення не прибув та жодних доказів про поважність причин неприбуття не представ. Оскільки відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання, позивач просить стягнути з [PERSON] 118 271,95 грн. вартості навчання за державним замовленням та судовий збір в розмірі 1 774,06 грн. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 12 вересня 2016 року відкрито провадження у даній справі. (а.с. 17) Відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав. Представник позивача в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримав та просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся судом. Представник третьої особи - Міністерства охорони здоров'я України в судове засідання не з"явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся судом. Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, встановлено наступне. Наказом № 1313/л-1 від 10 серпня 2009р. [PERSON] був зарахований на бюджетну форму навчання на І курс медичного факультету «педіатрія» Національного медичного університету імені О.О. Богомольця. (а.с. 9) Навчання відбувалось за кошти державного бюджету. 27 серпня 2009 року між позивачем та [PERSON] укладено угоду № 090480 про підготовку та працевлаштування фахівців з вищою медичною освітою. Відповідно до умов цієї угоди відповідач зобов'язався прибути після закінчення ВНЗ на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років, а у разі відмови їхати за призначенням відшкодувати відповідно до державного або місцевого бюджету вартість навчання в установлено порядку. (а.с. 12а) Наказом № 1884/л від 22 червня 2015р. [PERSON] був відрахований в зв'язку з закінченням навчання та направлений до КЗ «Херсонська міська клінічна лікарня ім. Є.Є. Карабелеша» для проходження інтернатури та подальшої роботи за державним замовленням. (а.с. 10-12) Згідно листа Департаменту охорони здоров'я від 14 квітня 2016 № 1231-02-131416№12012-534 від 30.03.2016 [PERSON] випускник Національного медичного університету ім.. О.О. Богомольця 2015 року до проходження інтернатури не приступив, з питань зарахування до інтернатури або перерозподілу не звертався. (а.с. 13) Вартість навчання за період з 01 вересня 2009 року по 30 червня 2015 року становить 118 271 грн. 95 коп. (а.с.8), які мають бути відшкодовані у зв"язку з порушенням відповідачем зобов'язання на підставі угоди про підготовку та працевлаштування фахівців з вищою медичною освітою № 090480 та у відповідності до Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 року № 992та Наказу Міністерства охорони здоров»я України № 367 від 25.12.1997 року «Про затвердження Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням". Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно,виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч.1 статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно пунктами 1, 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди. Встановлено, що відповідач, закінчивши навчання на бюджетній формі у Національному медичному університеті імені О. О. Богомольця, за місцем направлення на роботу до КХ «Херсонська міська клінічна лікарня ім. Є.Є. Карабелеша» не прибув. Отже, відповідачем не було дотримано вимог законодавства України та угоди про підготовку фахівця з вищою освітою від 27 серпня 2009 року № 090480 в частині зобов'язання відпрацювати після закінчення вищого навчального закладу три роки відповідно до направлення на роботу, тобто він порушив добровільно взяті на себе цивільно-правові зобов'язання. Згідно з частиною другою статті 52 Закону України від 23 травня 1991 року «Про освіту», у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов'язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Обов'язок випускника відшкодувати до державного бюджету повну вартість навчання за умов, що були погоджені між сторонами, передбачено частиною другою статті 52 Закону України «Про освіту» (яка була чинною з 23 березня 1996 року до 06 вересня 2014 року, у тому числі на час укладення угоди про підготовку фахівця з вищою освітою від 01 вересня 2008 року № 070728), пунктом 2 Указу Президента України від 23 січня 1996 року № 77/96 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів», пунктом 14 Постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 року № 992 «Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалася за державним замовленням» (чинний на час укладення угоди про підготовку фахівця з вищою освітою від 01 вересня 2008 року № 070728) та пунктом 21 Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров'я України від 25 грудня 1997 року № 367. Відповідно до зазначених вище нормативних актів випускник повинен прибути до місця призначення у термін, визначений у направлені на роботу; незгода випускника з рішенням комісії з працевлаштування випускників не звільняє його від обов'язку прибути на роботу за призначенням; у разі, якщо його звільнено за власним бажанням протягом навчання в інтернатурі та трьох років після закінчення останньої, він зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховним Судом від 24 січня 2019 року у справі № 2759/6364/16, провадження № 61-14609св18. Згідно з частинами 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Звертаючись до суду з позовом про захист порушеного права, позивач посилається на невиконання відповідачем умов угоди та просить стягнути вартість навчання в сумі 118 271,95 грн. Розрахунок вартості навчання відповідача [PERSON] від 07 липня 2016 р. наданий суду і відповідає вимогам закону. (а.с. 8) Таким чином суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню; обставини, що спростовують позовні вимоги, судом не встановлені. З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача також підлягає судовий збір в розмірі 1 774,06 гривень.

Outcome: approved