Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-16 00:00:00

У грудні 2018 року Акціонерне товариство комерційний банк "Приват Банк" (далі - АТ КБ "Приват Банк", Банк) звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з відповідача на їх користь заборгованості за кредитним договором № б/н від 26.11.2007 року в розмірі 6414,30 грн. Свої вимоги мотивує тим, що згідно укладеного договору № б/н від 26.11.2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. [INFO] [PERSON] помер. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором станом на дату смерті заборгованість [PERSON] перед банком за кредитним договором № б/н від 26.11.2007 року становить 6414,30 грн., яка складається з наступного: заборгованості за кредитом -6414,30 грн. Спадкоємці [PERSON] мали право подати заяву про прийняття або про відмову від спадщини у строк з [INFO] по 17.02.2014 року. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є [PERSON]. Вказана обставина підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідача, де в якості адреси реєстрації зазначена: [ADDRESS]. На виконання вимог ч. 2 ст. 1281 ЦК України, позивачем 12.03.2014 року була направлена претензія кредитора до Роздільнянської районної державної нотаріальної контори. 26.03.2014 року позивачем було отримано відповідь Роздільнянської районної державної нотаріальної контори, в якій зазначалось, що про видачу свідоцтва про право на спадщину буде повідомлено у встановленому законом порядку. На думку позивача, відповідач [PERSON] прийняла спадщину, до складу якої входять, у тому числі кредитні зобов'язання померлого позичальника. Спадкування обов'язків відбулося відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, так як відповідач не відмовився від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки, а саме шість місяців від дня відкриття спадщини. При цьому, зазначають, що згідно ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. 14.05.2018 року до спадкоємця [PERSON] було направлено лист-претензію, згідно якого банк пред'явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано. Оскільки по теперішній час відповідач грошові кошти не повернув, позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. Ухвалою судді Роздільнянського районного суду Одеської області 20.12.2018 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. (а.с.39 ) Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Так, у відповідності до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до повернутого поштового повідомлення відповідач за зазначеною адресою не проживає, що свідчить про неможливість вручення відповідачу судових повісток. ( а.с.48) Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з неявкою відповідача та не повідомленням ним про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 223 ЦПК України, суд зі згоди позивача вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain). Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). В порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, перевіривши докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 1054 ч. 1 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що згідно до укладеного договору № б/н від 26.11.2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. (а.с.9-15). Банк свої зобов'язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме, надав позичальнику [PERSON] кредит у розмірі, встановленому Договором. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Договір є обов'язковим для виконання сторонами, що передбачено ст.629 ЦК України. Статтею 530 ч. 1 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк Також судом встановлено, що позичальник [PERSON] 17 серпня 2013 року помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії І-ЖД № 352747, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по Роздільнянському району Роздільнянського міжрайонного управління юстиції в Одеській області 27.08.2013 року, на підставі актового запису № 504 ( а.с.18). Виходячи з вищенаведеного, спадкоємці [PERSON] мали право подати заяву про прийняття або про відмову від спадщини у строк з [INFO] по 17.02.2014 року. На думку позивача, спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є відповідач [PERSON], що підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідача, де в якості адреси реєстрації зазначена: 67400, [ADDRESS] ( а.с. зворотній бік а.с.16, а.с.17) На виконання вимог ч. 2 ст. 1281 ЦК України, позивачем 12.03.2014 року була направлена претензія кредитора до Роздільнянської районної державної нотаріальної контори Одеської області.( а.с.21) 26.03.2014 року позивачем було отримано відповідь Роздільнянської районної державної нотаріальної контори Одеської області від 18.03.2014 року, вих. № 210/02-14, в якій зазначалось, що про видачу свідоцтва про право на спадщину буде повідомлено у встановленому законом порядку. ( а.с.22) Відповідно до ч.3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Таким чином, на думку позивача, відповідач прийняв спадщину, до складу якої входять у тому числі кредитні зобов'язання померлого позичальника. Як зазначив позивач у позовній заяві, у зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором станом на дату смерті заборгованість за вказаним кредитним договором № б/н від 26.11.2007 року становить 6414,30грн., яка складається з наступного: заборгованості за кредитом -6414,30грн. 14.05.2018 року до відповідача [PERSON], було направлено лист-претензію, згідно яких позивач пред'явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано.( а.с.23) Слід зазначити, що при розгляді даної цивільної справи судом має бути встановлено: місце відкриття спадщини після смерті [PERSON], коло спадкоємців, які прийняли спадщину. Крім того, суд зазначає, що обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення даної цивільної справи, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину. Учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом (ч. 1 ст. 84 ЦПК України). Однак, позивач АТ КБ «Приватбанк», якому було відомо, що позичальник [PERSON] на час подання позовної заяви до суду вже значився померлим, не надав суду доказів і не заявляв суду клопотання про витребування актового запису про смерть відповідача та матеріалів спадкової справи з відповідної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини, оскільки дані правовідносини допускають правонаступництво. Згідно вимог ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За правилами ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою-четвертою статті 1273 Цивільного кодексу України. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Згідно вимог ч. 3 ст. 1281 ЦК України якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Відповідно до вимог ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредиторами інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Однак, позивачем АТ КБ «Приватбанк» не надано доказів і в матеріалах справи відсутні відомості про відкриття спадкової справи після смерті позичальника [PERSON]Г, суду невідомо коло осіб, які мають право спадкування за законом після померлого [PERSON], та яке майно належало на праві власності на час смерті спадкодавцю [PERSON], яке б могло бути об'єктом спадкування між спадкоємцями після смерті [PERSON], і яка вартість майна, яке могло бути одержане спадкоємцями у спадщину, і в межах якого могли бути задоволені вимоги кредитора за зобов'язаннями, що виникали з умов вказаного договору № б/н від 26.11.2007 року. За правилами ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ч.1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до вимог ч. ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За вимогами ст. ст. 76-78 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових і електронних доказів, висновків експертів, показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Дослідивши матеріали справи, суд не вбачає правових підстав для стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача АТ КБ «Приватбанк» суми заборгованості за договором № б/н від 26.11.2007 року, а тому у задоволенні позову слід відмовити. На підставі ст.ст.526, 530, 1054, 1268, 1281, 1269, 1270 ЦК України,

Outcome: dismissed