overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

02.02.2018 року заявник звернулася із заявою до суду, в якій просить встановити факт належності правовстановлюючих документів державних актів ЖТ №057753 та ЖТ №057754 від 30.01.2003 року, виданих Овруцькою районною державною адміністрацією на ім»я [PERSON] її померлій матері [PERSON]. Мотивує це тим, що її матері на праві власності належать земельні ділянки площею 1,8562 га та 0,6306 га, мати померла, а вона як спадкоємець за заповітом, не може оформити спадщину, оскільки в державних актах на право власності на земельну ділянку по батькові матір вказано як «Константинівна», а в свідоцтві про смерть «Костянтинівна». Заявник просить справу розглядати у його відсутність. Заінтересована особа надала заяву про розгляд справи без їхньої участі. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] померла 29.11.2005 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ТП № 027118 та є матір»ю заявника, про що свідчать копії свідоцтва про народження серії І-ТП №268723, свідоцтва про укладення шлюбу серії ІІ-ТП №269711. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на земельні ділянки. Заявник є спадкоємцем за заповітом, що підтверджується копією заповіту від 26.01.2005 року посвідченого секретарем Підрудянської сільської ради Овруцького району Житомирської області. З копії державних актів на земельну ділянку серії ЖТ №057753 та серії ЖТ №057754 видно, що по батькові [PERSON] зазначено «Константинівна», в той час як у свідоцтві про смерть її по батькові вказано «Костянтинівна». Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії Овруцької ДНК від 31.01.2018 року №437/02-31 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої [PERSON], оскільки не встановлений факт належності державних актів померлій [PERSON]. З огляду на це суд дійшов висновку, що від встановлення факту належності правовстановлюючих документів [PERSON] на нерухоме майно залежить виникнення права спадкоємця [PERSON] на оформлення спадщини, а саме земельних ділянок після смерті [PERSON]. Вказані обставини не викликають у суду сумнівів в належності вищевказаних документів [PERSON], а тому суд вважає факт належності правовстановлюючих документів доведеним. Заявником сплачено судовий збір в сумі 704,80 грн..

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-19 00:00:00

02.02.2018 року ПАТ КБ Приватбанк звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 16.09.2009 року він з метою отримання банківських послуг, підписав заяву, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 9000,00 грн. Підтвердивши свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Посилаючись на невиконання зобов'язань по договору з боку відповідача позивач просив стягнути з відповідача заборгованість станом на 12.06.2017 року по кредиту, процентам за користування ним, в загальній сумі 18840,85 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився. Подав письмову заяву про підтримання позову з клопотанням розглянути справу за його відсутності, в т.ч. в заочному порядку. Відповідач в судове засідання не зявився без поважних причин. Про час і місце розгляду справи повідомлений завчасно і належним чином. Відзив на позов не подав. У звязку з тим, що наявних матеріалів про права та взаємовідносини сторін достатньо для розгляду позову, судом постановлена ухвала про заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наданих доказів. Дослідивши в судовому засіданні надані сторонами письмові докази по справі суд дійшов наступного. 16.09.2009 року відповідач з метою отримання банківських послуг, підписав заяву, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 9000,00 грн. Факт виконання позивачем умов договору в частині надання відповідачу кредитних коштів сторонами не оспорюється. Отримавши кредитні кошти відповідач належним чином не виконав свої зобов'язання за договором, допустив прострочення визначених платежів, внаслідок чого у нього станом на 12.06.2017 року виникла заборгованість, яка складається із заборгованості: по кредиту 5546,91 грн.; по відсоткам за користування кредитом 5934,75 грн.; нарахованої пені 6223,91 грн. Крім того, позивачем за умовами кредитного договору відповідачу нараховані: штраф (фіксована частина) 250,00 грн.; штраф (процентна складова) 885,28 грн. Таким чином, на підставі ст. ст. 526, 527, 530, 549-551, 612, 625 ч. 1, 1050, 1054 ЦК України позовні вимоги підлягають задоволенню і з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором разом зі штрафними санкціями в загальній сумі 18840,85 грн., а також судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-13 00:00:00

02.02.2018 року ПАТ КБ Приватбанк звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 16.11.2013 року він з метою отримання банківських послуг, підписав заяву, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 7000,00 грн. Посилаючись на невиконання зобов'язань по договору з боку відповідача позивач просив стягнути з відповідача заборгованість станом на 22.10.2017 року по кредиту, процентам за користування ним, в загальній сумі 100456,65 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився. Подав письмову заяву про підтримання позову з клопотанням розглянути справу за його відсутності, в т.ч. в заочному порядку. Відповідач в судове засідання не зявився без поважних причин. Про час і місце розгляду справи повідомлений завчасно і належним чином. Відзив на позов не подав. У звязку з тим, що наявних матеріалів про права та взаємовідносини сторін достатньо для розгляду позову, судом постановлена ухвала про заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наданих доказів. Дослідивши в судовому засіданні надані сторонами письмові докази по справі суд дійшов наступного. 16.11.2013 року відповідач з метою отримання банківських послуг, підписав заяву, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 7000,00 грн. Факт виконання позивачем умов договору в частині надання відповідачу кредитних коштів сторонами не оспорюється. Отримавши кредитні кошти відповідач належним чином не виконав свої зобов'язання за договором, допустив прострочення визначених платежів, внаслідок чого у нього станом на 22.10.2017 року виникла заборгованість, яка складається із заборгованості: по кредиту 23498,54 грн.; по відсоткам за користування кредитом 76958,11 грн. Таким чином, на підставі ст. ст. 526, 527, 530, 549-551, 612, 625 ч. 1, 1050, 1054 ЦК України позовні вимоги підлягають задоволенню і з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором разом зі штрафними санкціями в загальній сумі 100456,65 грн., а також судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-13 00:00:00

02.02.2018 року ПАТ КБ Приватбанк звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 29.01.2013 року він з метою отримання банківських послуг, підписав заяву, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 300,00 грн. Підтвердивши свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Посилаючись на невиконання зобов'язань по договору з боку відповідача позивач просив стягнути з відповідача заборгованість станом на 31.12.2017 року по кредиту, процентам за користування ним, в загальній сумі 15443,34 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився. Подав письмову заяву про підтримання позову з клопотанням розглянути справу за його відсутності, в т.ч. в заочному порядку. Відповідач в судове засідання не зявився без поважних причин. Про час і місце розгляду справи повідомлений завчасно і належним чином. Відзив на позов не подав. У звязку з тим, що наявних матеріалів про права та взаємовідносини сторін достатньо для розгляду позову, судом постановлена ухвала про заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наданих доказів. Дослідивши в судовому засіданні надані сторонами письмові докази по справі суд дійшов наступного. 29.01.2013 року відповідач з метою отримання банківських послуг, підписав заяву, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 300,00 грн. Факт виконання позивачем умов договору в частині надання відповідачу кредитних коштів сторонами не оспорюється. Отримавши кредитні кошти відповідач належним чином не виконав свої зобов'язання за договором, допустив прострочення визначених платежів, внаслідок чого у нього станом на 31.12.2017 року виникла заборгованість, яка складається із заборгованості: по кредиту 1594,06 грн.; по відсоткам за користування кредитом 12637,69 грн. Крім того, позивачем за умовами кредитного договору відповідачу нараховані: штраф (фіксована частина) 500,00 грн.; штраф (процентна складова) 711,59 грн. Таким чином, на підставі ст. ст. 526, 527, 530, 549-551, 612, 625 ч. 1, 1050, 1054 ЦК України позовні вимоги підлягають задоволенню і з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором разом зі штрафними санкціями в загальній сумі 15443,34 грн., а також судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~02.02.2018 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, вказавши, що проживав із відповідачем у цивільному шлюбі, від спільного життя мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Так як відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, просив стягнути з неї аліменти у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня звернення з позовом до суду і до повноліття дитини, але не менш 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Представник позивача надала в судове засідання заяву, згідно якої підтримала заявлені вимоги, просила розглянути справу у її відсутність. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідач в судове засідання не зявилася, про місце, дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином. \~ \~ \~ \~Враховуючи те, що відповідач належним\~чином повідомлений\~про дату,\~час і\~місце судового\~засідання;\~не з'явився\~в судове\~засідання без\~поважних причин\~або без\~повідомлення причин;\~не подав\~відзив;\~позивач не\~заперечує проти\~такого вирішення\~справи,\~суд ухвалює\~заочне рішення\~відповідно до\~ст.\~280 ЦПК України, на підставі наявних в справі доказів. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Вивчивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Позивач і відповідач є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем та знаходиться на його утриманні. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України\~ батьки зобовязані\~ утримувати дітей до досягнення ними повноліття. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~На підставі викладеного, позов про стягнення аліментів необхідно задовольнити та стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня звернення з позовом до суду і до повноліття дитини, але не менш 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-18 00:00:00

02.02.2018 року позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 18898,48 грн. за кредитним договором №140630-135523 від 30.06.2014 року та судові витрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що 30.06.2014 року відповідач та позивач уклали кредитний договір №140630-135523 згідно якого відповідач отримала кредит в розмірі 800 грн. Відповідно до п. 3.3 договору відповідач зобов'язаний повернути 800 грн. а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 224 грн., що разом складає 1024 грн. у строк до 30.07.2014 року. Відповідач відповідно до п.2.3 договору сплачував відсотки за користування кредитом, кредит та пролонгував договір до 27.10.2014 року, а потім до 16.12.2014 року і, сплативши 26.02.2015 року 50 грн. відсотків за користування кредитом, більше на зв'язок із позивачем не виходить, в зв'язку з чим станом на 17.01.2018 року утворилась заборгованість в сумі 18898,48 грн. із яких: 703,50 грн. - основний борг, 196,98 грн. - проценти за договором, 17998 грн. - пеня за договором. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав заяву в якій позов підтримав повністю і просив його задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення по справі, а справу просить слухати у його відсутність. Відповідач в судове засідання повторно не з'явилась, про причини неявки суд не повідомила, заперечень по суті позову не надала, хоча про розгляд справи була повідомлена належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Ст. 81 ч.1 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до вимог ст. 81 ч. 1 ЦПК України суд з урахуванням відсутності заперечень та відповідних доказів відповідача знаходить, що копіями кредитного договору №140630-135523 від 30.06.2014 року (а.с.5), розрахунком заборгованості (а.с.8-30) підтверджено отримання відповідачем кредиту у позивача та розмір заборгованості, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в силу ст. ст. 526, 589, 610, 625, 1050, 1054 ЦК України. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені останнім судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-11 00:00:00

02.02.2018 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб, який зареєстрований між нею та відповідачем. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем та відповідачем укладено шлюб, який 06 жовтня 2012 року зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новосанжарського районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис №72. Від спільного шлюбу сторони мають малолітню дочку: [PERSON], [INFO]. Тривалий час проживають окремо. Позивач, належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду, в судове засідання не з'явилась, надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує (а.с.26). Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позов визнає, та просить задовільнити. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Справу розглянуто в порядку загального позовного провадження. Суд, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 06 жовтня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новосанжарського районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис №72 (а.с.3). Від спільного шлюбу сторони мають малолітню дочку: [PERSON], [INFO] (а.с.4). Сторони припинили шлюбні відносини. Згідно з ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що сторони припинили подружні стосунки, спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, є підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач не скористалась правом на вибір прізвища після розірвання шлюбу в порядку ст.113 Сімейного Кодексу України, тому суд не вирішує вказане питання. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст.ст.105, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-25 00:00:00

\~\~ \~ \~\~\~\~ 02.02.2018 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований між ними 01.09.2007 року, вказавши у позові, що від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. В позові зазначила, що шлюбні відносини фактично припинилися влітку 2014 року. Спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя. Спільне господарство не ведеться. Подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. Спору про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, немає. В судове засідання позивач не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 20). Відповідач в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позов визнав, просив шлюб розірвати (а.с. 19) Суд вважає за можливе розглянути справу у підготовчому судовому засіданні на підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України, у звязку із визнанням позову відповідачем. Вивчивши матеріали справи, суд вбачає позов обґрунтованим і таким, що підлягає \~задоволенню з наступних підстав.\~\~ Судом встановлено, що сторони одружені з 01.09.2007 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 3). Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO], про що свідчить копія свідоцтва про народження (а.с. 6). На даний час сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, спору про поділ майна, що є спільною власністю подружжя, сторонами не заявлено. \~ \~\~\~\~ Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам \~їхніх дітей, що мають істотне значення.\~\~ \~ \~ \~ \~ \~ На підставі зазначеного, враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач позов визнає, суд вважає необхідним\~шлюб розірвати.\~\~\~\~ \~ \~ \~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-06 00:00:00

02.02.2018 року позивач звернулася до Токмацького районного суду Запорізької області з позовом до відповідача про розірвання шлюбу посилаючись на те, що з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від спільного життя мають сина [PERSON] та сина [PERSON]. Спільне життя з відповідачем не склалося через різні характери та погляди на життя, із-за чого часто виникали непорозуміння. На даний час шлюб існує лише юридично. Шлюбних стосунків не підтримують. Збереження сімї та примирення не можливе. Ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 05.02.2018 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу передано на розгляд за підсудністю до Фастівського міськрайонного суду Київської області. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10.04.2018 року дану справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі і призначено підготовче судове засідання. В підготовчому судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, прізвище після розірвання шлюбу просила залишити «Арабулі». Проти постановлення рішення в підготовчому судовому засіданні не заперечувала. В підготовчому судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнав. Проти постановлення рішення в підготовчому судовому засіданні не заперечував. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Матеріалами справи встановлено, що 14 серпня 2004 року між сторонами зареєстровано шлюб Токмацьким міськвідділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького обласного управління юстиції, актовий запис № 73. Від подружнього життя мають сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. На даний час сторони шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть, примирення не можливо. Згідно ст.56 Сімейного Кодексу України примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на особисту свободу. Відповідно до статті 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

02.02.2018 року позивачка звернулася до суду з даним позовом, у якому просить розірвати шлюб з відповідачем. В обґрунтування позовних вимог послалася на те, що з 29.10.2010 року перебуває у шлюбі з відповідачем, від якого у них народився син [PERSON], [INFO]. З липня 2017 року з відповідачем разом не проживають та не підтримують подружніх звязків. Неодноразові спроби налагодити стосунки результатів не дали. Вважає, що збереження сімї і подальше спільне проживання з відповідачем неможливе. Тому просить позов задовольнити. В судовому засіданні позивачка не зявилася подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, вказала, що позов підтримує в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, вказав, що на розірвання шлюбу згідний. Вислухавши думку відповідача, оцінивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 29.10.2010 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії 1-СГ №148809, виданим виконавчим комітетом Соснівської міської ради Львівській області, актовий запис №86. 14.03.2011 року у сторін народився син [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про його народження. За визначенням ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, їхніх дітей, що мають істотне значення. З точки зору сімейного законодавства шлюб має ґрунтуватися на вільній згоді чоловіка та жінки, однією із ознак сім'ї є спільне проживання та спільний побут подружжя. Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить вимогам чинного законодавства та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наслідки визнання позову відповідачу відомі та зрозумілі. Виходячи з обставин, встановлених в судовому засіданні, умов проживання сторін та взаємовідносин у шлюбі, небажання позивача продовжувати шлюб, визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що сімя сторін розпалася, поновлена бути не може, а тому шлюб між сторонами слід розірвати. Згідно із ст.141 ЦПК України з відповідача у користь позивачки слід стягнути сплачений нею судовий збір.

Outcome: approved