Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-02 00:00:00

У вересні 2019 року Товариство з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування 35 029,82 грн шкоди у порядку регресу, а також судових витрат. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 16.05.2017 року між ним та [PERSON] укладено договір № 208.17.2354017 добровільного страхування наземних транспортних засобів, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та/або розпорядженням транспортним засобом «Toyota Corolla», д.н.з. [NUMBER] (надалі по тексту - договір страхування). 22.07.2017 року відповідач, керуючи автомобілем «Nissan», д.н.з. [NUMBER] , допустила зіткнення з автомобілем «Toyota Corolla», д.н.з. [NUMBER] , що призвело до механічних пошкоджень обох автомобілей. Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 13.09.2017 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124, 122-4 КУпАП та застосовано до останнього адміністративне стягнення у вигляді штрафу. На підставі заяви страхувальника позивач виплатив останньому страхове відшкодування у розмірі 134 029,82 грн. Враховуючи, що ДТП сталась з вини відповідача, а її відповідальність була застрахована, у позивача виникло право регресної вимоги до винної особи у межах невідшкодованої страхувальником відповідача суми, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду із відповідним позовом. 18.11.2019 року ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва Мальцева Д.О. відкрито провадження у справі, прийнято рішення про розгляд справи за правилами позовного провадження в спрощеному порядку, без повідомлення сторін. Також, вказаною ухвалою відповідачу було встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву, а також клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. 17.03.2020 року від відповідача надійшов відзив. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 16.05.2017 року між позивачем та [PERSON] укладено договір № 208.17.2354017 добровільного страхування наземних транспортних засобів, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та/або розпорядженням транспортним засобом «Toyota Corolla», д.н.з. [NUMBER] . Цивільно-правова відповідальність володільця авто «Nissan», д.н.з. [NUMBER] , станом на 22.07.2017 року була застрахована на підставі полісу № АМ/0672031 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у ПрАТ «Страхова компанія «Юніверс». 22.07.2017 року відповідач, керуючи автомобілем «Nissan», д.н.з. [NUMBER] , допустила зіткнення з автомобілем «Toyota Corolla», д.н.з. [NUMBER] , що призвело до механічних пошкоджень обох автомобілей. Дорожньо-транспортна пригода відбулась в результаті порушення відповідачем Правил дорожнього руху, що підтверджується постановою Оболонського районного суду м. Києва від 13.09.2017 року, відповідно до якої відповідача визнано винною у скоєнні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. 24.07.2017 року [PERSON] звернувся до позивача із повідомленням про подію та заявою про сплату страхового відшкодування. Згідно звіту № 2 від 08.08.2017 року вартість відновлювального ремонту «Toyota Corolla», д.н.з. [NUMBER] , з урахуванням знижки становить 135 029,82 грн. Відповідно до рахунку-фактури від 05.08.2017 року розмір майнової шкоди, заподіяної власнику «Toyota Corolla», д.н.з. [NUMBER] , з урахуванням коофіцієнту зносу становить 134 029,82. Згідно страхового акту від 08.08.2017 року №3.17.1079-1 страхове відшкодування становить 134 029,82 грн. Відповідачем здійснено виплату 134 029,82 грн [PERSON] , що підтверджується платіжним дорученням від 08.08.2017 року №ЦО02008. Полісом № АМ/0672031 передбачено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну - 100 000 грн, франшиза - 1 000 грн. Рішенням Господарського суду м. Києва від 22.03.2019 року (справа №910/226/18) стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Юніверс» 99 000 грн. Відповідно до ч. 6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Згідно зі ст. 27 вказаного Закону, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Аналогічні положення містяться у ст. 993 ЦК України, відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Так, відповідно до наведених положень до страховика, в разі виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Перехід права вимоги від страхувальника до страховика за договором добровільного страхування є суброгацією. Відповідно до ст. 980 ЦК України та ст. 4 Закону України «Про страхування» предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Виходячи із вищезазначеного, можливість застосування механізму суброгації обмежена рамками майнового страхування з урахуванням наведених приписів. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України "шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку". Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України "шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою". У відповідності до ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. За ст. 5 вказаного Закону, об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Ч.2 п.16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року передбачає, що оскільки відповідно до ст. 3 Закону України № 1961-ІУ обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, так і захисту майнових прав страхувальника, враховуючи положення ст.1194 ЦК України питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, встановлюється залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах, передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Згідно правової позиції, викладеної в Постанові Верховного Суду України від 10.02.2016 у справі №6-2878цс15, відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). При цьому за змістом ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону № 85/96-ВР до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. За змістом ст. 1194 ЦК України в системному зв`язку зі ст. 993 цього Кодексу та ст. 27 Закону № 85/96-ВР можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Оскільки виплаченої страхової виплати в рахунок відшкодування шкоди, завданої в ДТП власнику автомобіля «Toyota Corolla», д.н.з. [NUMBER] , ПрАТ «Страхова компанія «Юніверс» недостатньо, її різниця - 35 029,82 грн підлягає стягненню з відповідача. За таких обставин, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог, у зв`язку із чим поданий позов підлягає задоволенню. Відтак з урахуванням п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь ТОВ «Експрес страхування» суму судового збору у розмірі 1 921 грн.

Outcome: approved