Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-30 00:00:00

У грудні 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до виконавчого комітетуМихайлівської сільської ради про визнання незаконним та скасування рішення. У позовній заяві [PERSON] вказала, що рішенням сьомої сесії п`ятого скликання Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області №17 від 16.05.2007 року «Про передачу земельних ділянок у власність» їй у власність передано земельну ділянку для будівництва житлового будинку площею 0,10 га, розташовану по [ADDRESS] та зобов`язано останню у тримісячний термін виготовити технічну документацію. На виконання цього рішення за її замовленням ТОВ «Земля Плюс, ЛТД» було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо складання Державного акту на право власності на земельну ділянку, яку передано на затвердження. Рішенням Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області №12 від 18.10.2007 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання Державного акту на право власності на земельну ділянку» внесено зміни в рішення №17 від 16.05.2007 року, щодо площі земельної ділянки, якими передбачено замість загальної площі земельної ділянки 0,10 га змінити на загальну площу 0,1841 га, затверджено технічну документацію із землеустрою та передано безоплатно у власність [PERSON] земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. На підставі вказаного рішення видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №282941 від 06.08.2008 року, кадастровий номер 2321584000:14:001:0049, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010826000223. Проте позивачу стало відомо, що оспорюваним рішенням № 19 від 23.01.2009 року Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області вирішено скасувати рішення Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області №12 від 18.10.2007 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання Державного акту на право власності на земельну ділянку»; привести у відповідність до чинного законодавства рішення Михайлівської сільської ради №17-31 від 16.05.2007 року «Про надання згоди на виготовлення технічної документації для передачі у власність земельних ділянок» і викласти пункт 1 рішення в новій редакції: «Дати дозвіл [PERSON] на складання проекту відведення земельної ділянки для будівництва житлового будинку»; зобов`язати [PERSON] не розпочинати будівельні роботи до приведення землевпорядної документації відповідно до чинного законодавства. Вважаючи, що це рішення порушує її права, позивач й звернулась до суду із зазначеними вимогами. 11 листопада 2019 року судом відкрито провадження у цій справі та призначено судовий розгляд в порядку загального позовного провадження. Представник відповідача [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що виконавчий комітет Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області не є належним відповідачем, оскільки не приймав спірне рішення та є окремою юридичною особою. У підготовчому засіданні позивачем заявлено клопотання про заміну первісного відповідача виконавчого комітету Михайлівської сільської ради на іншого відповідача - Михайлівську сільську раду Вільнянського району Запорізької області. 10.02.2020 року представник відповідача подав до суду заяву, в якій просив відмовити [PERSON] в задоволенні позову, врахувати, що позивачем пропущений строк звернення до суду з даним позовом, оскільки в неї було право звернутися до суду за захистом свого порушеного права, починаючи з 15.01.2012 по 15.01.2015, проте позивач звернулась лише в листопаді 2019 року, що є підставою для відмови в задоволенні позову. 05.03.2020 року позивач подала до суду заперечення на заяву про застосування позовної давності, просила врахувати те, що строк звернення до суду не пропущений, оскільки вона дізналась про порушення свого права лише 21.10.2019, коли відповідачем на адресу адвоката Бистрова Д.А. було надіслано проект рішення № 19 від 23.01.2009 року, про існування вказаного рішення позивач не могла раніше знати, оскільки була впевнена, що рішення Михайлівської сільської ради на підставі яких їй передано у власність земельну ділянку, видано акт про право власності на землю та проведено на підставі акту відповідну державну реєстрацію прав є чинними. За результатами підготовчого засідання 13 жовтня 2020 року справу призначено до судового розгляду на 02.12.2020 року. У судове засідання позивач не з`явився, представник позивача у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та наполягав на його задоволенні. Відповідач у судовезасідання не з`явився, його представник подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Статтею 12 ЗК України передбачено, що розпорядження землями територіальної громади віднесено до повноважень сільських, селищних, міських рад. Частиною першою статті 26 ЗК України передбачено, що право власності на земельні ділянки посвідчуються державним актом. Судом встановлено, що рішенням рішенням сьомої сесії п`ятого скликання Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області №17 від 16.05.2007 року «Про передачу у власність земельних ділянок у власність» [PERSON] була передана у власність земельна ділянка площею 0,10га в селі Вільноандріївка Вільнянського району для будівництва житлового будинку. На підставі вказаного рішення за заявою [PERSON] ТОВ «Земля Плюс, ЛТД» виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо складання Державного акту на право власності на земельну ділянку, яку передано на затвердження. Рішенням тринадцятої позачергової сесії п`ятого скликання Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області від 18 жовтня 2007 року № 12 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання Державного акту на право власності на земельну ділянку» внесено зміни в рішення №17 від 16.05.2007 року, щодо площі земельної ділянки, якими передбачено замість загальної площі земельної ділянки 0,10 га змінити на загальну площу 0,1841 га, затверджено технічну документацію із землеустрою та передано безоплатно у власність [PERSON] земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. [PERSON] видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯЕ №282941 від 06.08.2008 року, кадастровий номер 2321584000:14:001:0049, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010826000223. Отже, [PERSON] правомірно та у визначений законом спосіб оформила право власності на земельну ділянку, площею 0, 1841 га по [ADDRESS] . 31.05.2019 було здійснено державну реєстрацію вказаної земельної ділянки, про що свідчить Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.06.2019 №169299629. Рішеннямдвадцять п`ятої сесії п`ятого скликання Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області № 19 від 23.01.2009 року вирішено: скасувати рішення Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області №12 від 18.10.2007 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання Державного акту на право власності на земельну ділянку»; привести у відповідність до чинного законодавства рішення Михайлівської сільської ради №17-31 від 16.05.2007 року «Про надання згоди на виготовлення технічної документації для передачі у власність земельних ділянок» і викласти пункт 1 рішення в новій редакції: «Дати дозвіл [PERSON] на складання проекту відведення земельної ділянки для будівництва житлового будинку»; зобов`язати [PERSON] не розпочинати будівельні роботи до приведення землевпорядної документації відповідно до чинного законодавства. На теперішній час позивач, який є власником вищевказаної земельної ділянки, у зв`язку з існуванням спірного рішення Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області № 19 від 23.01.2009 року, не може належним чином здійснювати своє право власності. За змістом ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь - яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. За приписами ст. 153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Конституційний суд України у п. 4 рішення від 16.04.09р № 7-рп/2009 у справі № 1-9/2009 за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті144Конституції України, статті25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні»(справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) вказав, що проаналізувавши функції і повноваження органів місцевого самоврядування, врегульовані Конституцією Українита іншими законами України, Конституційний Суд України дійшов висновку, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію. Пунктом 5 цього рішення Конституційного Суду України чітко встановлено, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення. Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання. Таким чином, скасування сільською радою свого власного рішення саме як ненормативного правового акту органу місцевого самоврядування ( адже таке рішення є виконаним і суб`єкт правовідносин - особа, прав якої воно прямо стосується, заперечує проти його зміни та скасування), виходить за межі її повноважень та суперечить вимогам Закону. Аналізуючи надані учасниками процесу докази, суд прийшов до висновку, що існування спірного рішення № 19 від 23.01.2009 року «Про скасування рішення сільської ради №12 від 18.10.2007 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання Державного акту на право власності на земельну ділянку», порушує права позивача щодо здійснення нею права власності відносно належної останній земельної ділянки. Суд відхиляє посилання представника відповідача на застосування строку позовної давності, виходячи з наступного. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовнадавність- це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушеннясвого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ст. 267 ЦК України, заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України від 01.12.2004 N 18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено, що поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам. Встановлено, що позивач оспорює рішення Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області № 19 від 23.01.2009 року, яке вони отримали лише 21 жовтня 2019 року, в результаті неодноразового направлення адвокатом позивача запитів до сільської ради про надання інформації, з позовом до суду [PERSON] звернулася 5 грудня 2019 року, тобто в межах трирічного строку. Суд погоджується із позицією позивача, яка зазначає про вчинення нею активних дій з метою отримання інформації відносно внесення змін та чинності рішень Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області №17 від 16.05.2007 року «Про передачу земельних ділянок у власність» та №12 від 18.10.2007 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання Державного акту на право власності на земельну ділянку». Як вбачається із запитів адвоката [PERSON] направлених в інтересах позивача від 07.06.2019 р. та13.09.2019 р. він двічі звертався до Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області із запитами про надання інформаціїщодо внесення змін та чинності рішень Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області №17 від 16.05.2007 року «Про передачу земельних ділянок у власність» та №12 від 18.10.2007 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання Державного акту на право власності на земельну ділянку», вказуючи про належність земельної ділянки [PERSON] 21.10.2019 року Михайлівською сільською радою на електронну адресу адвоката Бистрова Д.А. надіслано проект рішення №19 від 23.01.2009 року, про що свідчить скриншот з електронної пошти. В подальшому копію вказаного рішення позивачем було отримано в архівній установі. Таким чином, позивач звернувся в межах позовної давності, у зв`язку з чим суд відмовляє в задоволенні клопотання про застосування строків позовної давності. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення. Судові витрати зі сплати судового збору необхідно стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved