Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-31 00:00:00

01.02.2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом від імені та в інтересах [PERSON], про визнання недійсним договору іпотеки, посилаючись на те, що 13 лютого 2008 року між ВАТ «Кредитпромбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Кредитпромбанк», та права вимоги якого були придбані ПАТ «Дельта Банк») та [PERSON] було укладено кредитний договір №31.02/3/08-НВ, відповідно до якого [PERSON] надано кредит на споживчі цілі у розмірі 530250,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,20% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном погашення 11 лютого 2033 року. 3 метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] укладено договір іпотеки №31.02/3/08-НВ-3 від 13.02.2008р., предметом якого є житловий будинок з господарчими та побутовими будівлями та спорудами за номером [ADDRESS], загальною площею 335,7 кв.м. Позивач вважає договір іпотеки №31.02/3/08-НВ-З від 13 лютого 2008 року укладеним з порушенням умов чинного законодавства, нікчемність якого має бути встановлена в судовому порядку, оскільки на момент укладення договору іпотеки у зазначеному будинку проживали малолітні діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та на час укладення договору іпотеки 13.02.2008 року сторонами не було дотримано вимоги законодавства щодо надання згоди у встановленому законом порядку органом опіки та піклування на передачу в іпотеку будинку, право користування яким мали малолітні діти [PERSON], а саме: донька - [PERSON], [INFO], та син - [PERSON], [INFO] У зв'язку з цим представник позивача звернувся до суду з даним позовом та просить визнати недійсним договір іпотеки №31.02/3/08-НВ-3 від 13 лютого 2008 року, згідно умов якого [PERSON] надала в іпотеку нерухоме майно, а саме житловий будинок з господарчими та побутовими будівлями і спорудами [ADDRESS], загальною площею 335,7 кв.м., та вилучити запис про договір іпотеки №31.02/3/08-НВ-3 від 13 лютого 2008 року з Державного реєстру іпотек, зареєстрованого в реєстрі за №1182, скасування в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запису про заборону відчуження нерухомого майна - житлового будинку з господарчими та побутовими будівлями і спорудами [ADDRESS], який належить [PERSON]. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, зазначених в позові. Додатково зазначив, що що кредит був наданий на придбання житлового будинку за адресою: [ADDRESS], який [PERSON] передала в день його купівлі-продажу в іпотеку в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором. На день передачі житлового будинку в іпотеку неповнолітні діти [PERSON] не проживали в ньому та не мали права користуватися ним. Представник відповідача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнав, надав до суду заперечення, згідно якого просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю за необгрунтованістю. Представник третьої особи в судовому засіданні заперечувала проти задоволення заявлених позовних вимог, при винесенні рішення просила суд врахувати, що постанова №866 Кабінету Міністрів України «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини» набрала чинності у вересні 2008 року, тому дозвіл органу опіки та піклування під час укладання договору іпотеки між сторонами не надався. В подальшому просила справу розглянути без її участі, покладалась на розсуд суду при вирішенні спору. Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд дійшов переконання, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягаю з наступних підстав. Судом встановлено, 13 лютого 2008 року між ВАТ «Кредитпромбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Кредитпромбанк») та [PERSON] було укладено кредитний договір №31.02/3/08-НВ, відповідно до якого позичальнику надано кредит на купівлю житлового будинку [ADDRESS], у розмірі 530250,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,20% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном погашення 11 лютого 2033 року (а.с.11-15). 3 метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] укладено договір іпотеки №31.02/3/08-НВ-3 від 13.02.2008р., предметом якого є житловий будинок з господарчими та побутовими будівлями та спорудами за номером [ADDRESS], загальною площею 335,7 кв.м(а.с.8-10). Згідно договору купівлі-продажу прав вимоги від 26.06.2013 року ПАТ «Кредитпромбанк» продало права вимоги та передало їх ПАТ «Дельта Банк», зокрема, за кредитним договором №31.02/3/08-НВ, укладеним з [PERSON] (а.с.82-88). [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO], згідно актового запису про народження №19, та [PERSON], [INFO], згідно актового запису про народження №539 (а.с.6,7). Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 13.02.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Волкодав В.Г., [PERSON] придбала житловий будинок з господарчими та побутовими будівлями і спорудами під [ADDRESS] (а.с.60-62). Із заяви [PERSON] від 13.02.2008 року, посвідченої нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Волкодав В.Г., вбачається, що він надав згоду на придбання [PERSON] житловий будинок з господарчими та побутовими будівлями і спорудами під [ADDRESS], та в подальшому передати його в іпотеку для забезпечення зобов'язання дружини, яке виникло у зв'язку з укладенням нею кредитного договору з Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк» (а.с.69). Судом встановлено, що на час укладення іпотечного договору неповнолітні діти позивача не були зареєстровані в житловому будинку [ADDRESS], та не мали права користуватися ним, що не оспорюється стороною позивача. Згідно зі статтею 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів осіб, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 цього Кодексу. Так, відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частини друга, третя статті 215 ЦК України). При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось. Відповідно до частин другої та третьої статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей. Згідно зі статтею 177 СК України та статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. За змістом частини шостої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним. За таких обставин вчинення батьками малолітньої дитини певного правочину без попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 177 СК України заборону. Проте сам по собі цей факт не є безумовним підтвердженням наявності підстав для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнано недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої пред'явлено позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення. Згідно зі статтею 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При цьому ЦК України, як і спеціальний Закон України «Про іпотеку», не містять норм, які б зменшували або обмежували права членів сім'ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку. Постанова Кабінету Міністрів України №866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини» набрала чинності у вересні 2008 року, після укладення договору іпотеки між сторонами, а тому дозвіл органу опіки та піклування під час укладання договору іпотеки між сторонами не надався. В судовому засіданні з пояснень представника позивача судом встановлено, що на час укладання спірного договору іпотеки, діти проживали разом батьками за іншою адресою, з чого суд дійшов переконання, що передаючи спірний житловий будинок в іпотеку не було зменшено чи обмежено прав дітей на користування жилим приміщенням. Крім цього, згідно правової позиції, висловленої Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України при розгляді справи №6-3005цс15 від 10.02.2016 року, передбачене статтею 177 СК України, статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» та статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» положення про необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке має дитина, спрямоване на захист майнових прав дітей, тому підставою для визнання недійсним договору щодо майна, право на яке має дитина, за позовом її батьків є порушення майнових прав дитини внаслідок укладення такого договору, а не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення такого договору. На підставах викладених, з врахуванням того, що судом не встановлено порушення прав дітей позивача, суд дійшов переконання, що заявлені позивачем позовні вимоги не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому задоволенню не підлягають в повному обсязі.

Outcome: dismissed