overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-06 00:00:00

У вересні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до кредитного договору № б/н від 13.02.2012 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 5 000, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис Відповідача у заяві. Відповідно до умов договору позичальник повинен погашати заборгованість за кредитом, відсотками, перевитратами платіжного ліміту, комісією. Однак в порушення умов договору [PERSON] заборгованість по кредиту не погасив. Відповідач станом на 30.05.2014 року має заборгованість - 11 706 грн. 60 коп., яка складається з наступного: - 5 000, 00 грн. - заборгованість за кредитом; - 5 672, 95 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; а також штрафи: - 500, 00 грн. - штраф (фіксована частина); - 533, 65 грн. - штраф (процентна складова). Представник позивача у судове засідання не з"явився, надав заяву про розгляд справи в заочному порядку без участі представника позивача, просить суд стягнути з відповідача 11 706 грн. 60 коп. та судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп. Відповідач у судове засідання не з"явився, про час розгляду справи повідомлений належним чином, заперечень проти позову не надав. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляду справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до кредитного договору № б/н від 13.02.2012 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 5 000, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. (а.с.6). Відповідно до договору від 13.02.2012 року відповідач [PERSON] заборгованість перед банком не сплатив. Згідно із розрахунком заборгованості відповідач станом на 30.05.2014 року має заборгованість перед банком у розмірі - 11 706 грн. 60 коп. (а.с.5). Порядок погашення кредиту встановлений договором. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Наслідки порушення договору позичальником, передбачені ст. 1050 ЦК України, яка відсилає до ст. ст. 549 - 552, 625, 1048 ЦК України, та відповідає вимогам позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

У вересні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до кредитного договору № б/н від 14 серпня 2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 1 000, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис Відповідача у заяві. Відповідно до умов договору позичальник повинен погашати заборгованість за кредитом, відсотками, перевитратами платіжного ліміту, комісією. Однак в порушення умов договору [PERSON] заборгованість по кредиту не погасив. Відповідач станом на 30.04.2014 року має заборгованість - 13 628 грн. 50 коп., яка складається з наступного: - 3 407, 84 грн. - заборгованість за кредитом; - 7 084, 77 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 2 010, 72 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; а також штрафи: - 500, 00 грн. - штраф (фіксована частина); - 625, 17 грн. - штраф (процентна складова). Представник позивача у судове засідання не з"явився, надав заяву про розгляд справи в заочному порядку без участі представника позивача, просить суд стягнути з відповідача 13 628 грн. 50 коп. та судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп. Відповідач у судове засідання не з"явився, про час розгляду справи повідомлений належним чином, заперечень проти позову не надав. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляду справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до кредитного договору № б/н від 14 серпня 2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 1 000, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. (а.с.8). Відповідно до договору від 14 серпня 2007 року відповідач [PERSON] заборгованість перед банком не сплатив. Згідно із розрахунком заборгованості відповідач станом на 30.04.2014 року має заборгованість перед банком у розмірі - 13 628 грн. 50 коп. (а.с.5-7). Порядок погашення кредиту встановлений договором. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Наслідки порушення договору позичальником, передбачені ст. 1050 ЦК України, яка відсилає до ст. ст. 549 - 552, 625, 1048 ЦК України, та відповідає вимогам позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

У вересні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Манівео швидка фінансова допомога" (далі по тексту - позивач, ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога") звернулося до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON].) про стягнення заборгованості за договором позики. Свої вимоги позивач мотивує тим, що між сторонами було укладено Договір позики №994655487 (далі по тексту - Договір) на суму 2200,00 грн. зі сплатою відсотків та комісії строком на 25 днів. Відповідач зобов'язався повернути позику, сплатити проценти за користування позикою у розмірі 2% в день від суми позики за кожний день користування позикою, а також комісію за обслуговування Договору у розмірі 40,00 грн. Станом на 18.09.2014 року, заборгованість відповідача за Договором склала 6758,00 грн., з яких: сума позики 2200,00 грн., проценти за користування позикою - 4518,00 грн., комісія за обслуговування Договору - 40,00 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання, яке відбулося 11.03.2015 року, не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки в суд не повідомив. Заяв та клопотань від нього на адресу суду не надходило. Суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-23 00:00:00

У вересні 2015 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до [PERSON], мотивуючи його тим, що 08 вересня 2007 року між ним та відповідачкою було укладено шлюб, який зареєстровано виконавчим комітетом Ялинівської сільської ради Червоноармійського району Житомирської області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 4. Від даного шлюбу дітей не мають. Одруження з відповідачкою виявилось невдалим. Через певні обставини він був змушений переїхати проживати до США і вони з відповідачкою близько 5-ти років тому припинили ведення спільного господарства, не підтримують подружніх стосунків та не проживають спільно. Протягом останніх трьох років відповідачка проживає у цивільному шлюбі з іншим чоловіком. За таких обставин вважає подальше збереження сім"ї не можливим та недоцільним, а тому просить суд розірвати їх шлюб з відповідачкою. Представник позивача в судовому засіданні позов [PERSON] підтримав та просив його задоволити. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідачка в судові засідання: 11.09. та 24.09.2015 року не з"явилася, про місце і час його проведення належним чином повідомлена. З викладених обставин, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, з ухваленням заочного рішення на підставі ст.224 ЦПК України, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні матеріали справи, суд приходить до переконання про те, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження їх шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхній дитині, що мають істотне значення. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Ялинівської сільської ради Червоноармійського району Житомирської області, сторони уклали шлюб 08.09.2007 року, про що в книзі реєстрації актів про шлюб зроблено запис за №4. (а.с.6). Судом встановлено, що сторони у справі на протязі тривалого часу не проживають спільно , не підтримують будь-яких стосунків . Спільних дітей не мають. Позивач не бажає примирення та збереження сім"ї , з посиланням на те, що відповідачка фактично створила нову сім"ю. Отже суд вважає, що подальше перебування сторін у шлюбі суперечить інтересам позивача , а тому приходить до висновку про необхідність розірвання вказаного шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

У вересні 2015 року [PERSON] звернулась до Ржищівського міського суду Київської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги вказувала на те, що 28 лютого 2001 року сторони уклали шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану м. Ржищів Київської області, актовий запис № 9 від 28 лютого 2001 року. Подружжя спільних дітей не має. Сімейне життя між подружжям не склалося, сторони не розуміють один одного. Сторони проживають окремо, шлюбні стосунки припинили, не ведуть спільного господарства. Спору щодо поділу майна між сторонами немає. Вважаючи, що примирення неможливе, позивач просила суд ухвалити рішення, яким укладений між ними шлюб розірвати, після розірвання шлюбу залишити прізвище - [PERSON]. У судове засідання позивач не з'явилась, подавши разом з позовною заявою клопотання про розгляд справи без її участі. Відповідач у судове засідання не з'явився, подав заяву, в якій визнав позовні вимоги, просив розгляд справи проводити без його участі. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення у повному обсязі, виходячи з такого. Судом встановлено, що подружжя не має спільних дітей, проживають окремо, припинили шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства. Спору щодо розподілу майна між сторонами немає. Позивач вважала, що примирення неможливе та наполягала на розірванні шлюбу, відповідач проти розірвання шлюбу не заперечував, подав заяву про визнання позову. За змістом ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. За змістом ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно роз'яснень, викладених у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову та прийняття його судом без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Ураховуючи, що визнання відповідачем позову вимогам закону не суперечить, права, свободи чи інтереси інших осіб не порушує, суд приймає визнання [PERSON] позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи, та ухвалює рішення про задоволення позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. В порядку ч. 1 ст. 88 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір у розмірі 243 грн 60 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Ураховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

У вересні 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління патрульної поліції м. Києва, про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування реєстрації на транспортний засіб та визнання транспортного засобу спільною сумісною власністю подружжя. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 03.10.2003 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований у Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї, про що в книзі реєстрації актів про одруження було зроблено актовий запис за №2352. Як стверджувала позивач, у 2013 році за час перебування у шлюбі нею та відповідачем [PERSON] було придбано та зареєстровано на [PERSON] автомобіль марки "Hyundai Accent", державний номер [NUMBER], номер кузова [NUMBER], 2013 року випуску. Позивач зазначила, що спільне життя з відповідачем у неї не склалось, а тому шлюб між ними було розірвано рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 21.07.2015 року. [PERSON] зазначила, що відповідач уже знаючи про те, що вона звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, зняв з реєстрації автомобіль марки "Hyundai Accent", державний номер [NUMBER], що належав подружжю на праві спільної сумісної власності, та перереєстрував його на іншого власника - свою матір [PERSON] Позивач вказала, що на час продажу вищезгаданого автомобіля вони з відповідачем [PERSON] перебували у шлюбі, тобто згода позивача на здійснення продажу автомобіля, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя була обов'язковою, однак [PERSON] такої згоди не надавала. За таких обставин,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-11 00:00:00

У вересні 2015 року позивачка звернулася до суду з зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що 29 травня 2012 року між нею та відповідачем, Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб, актовий запис № 565. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Позивачка просить суд шлюб між нею та відповідачем розірвати з тих підстав, що вони однією сім"єю не проживають, спільне господарство не ведуть та збереження шлюбу суперечить її інтересам. Позивачка в судове засідання не з"явилась, але звернулась до суду із заявою про підтримання позову, який просила розглянути у її відсутність, при цьому проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з"явився, про причини неявки суду не повідомив, із заявою про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у його відсутність до суду не звертався. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення по справі, що відповідає вимогам ст.ст. 224-226 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушенні їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 29 травня 2012 року між сторонами Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб, актовий запис № 565. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. На теперішній час сторони однією сім"єю не проживають та спільне господарство не ведуть. При таких обставинах суд вважає, що сім'я сторін розпалася остаточно та її збереження неможливо.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

У вересні 2015р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь 17101,53грн, посилаючись в обґрунтування вимог на те, що у вересні 2011р. за договором банк надав відповідачу 10000грн. кредиту у вигляді відновлювальної кредитної лінії, строком погашення до 06.09.2013р, під 17,00% річних; умови повернення кредиту порушені та існуюча заборгованість відповідачем не погашена. У судовому засіданні представник позивача був відсутній, надав заяву про підтримку позову і розгляд справи без його участі. Відповідач, у встановленому порядку повідомлений про час і місце судового розгляду, до суду не зявився. За таких обставин суд за згодою позивача ухвалив провести заочний розгляд справи та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог статей 525,526,625,1054 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватися належним чином, в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається, а також боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. За кредитним договором позичальник зобовязується повернути банку кредит та сплатити проценти у розмірі та на умовах, встановлених договором, при цьому неможливість виконання грошових зобовязань не звільняє боржника від відповідальності. З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що відповідно до умов кредитного договору №500225468 від 05.09.2011р. ПАТ "Альфа-Банк" (правонаступник ТОВ "Росвен Інвест Україна") надав відповідачу [PERSON] кредит в розмірі 10000грн. у вигляді відновлювальної кредитної лінії, строком погашення до 06.09.2013р, під 17,00% річних, що підтверджується копією договору, що є у справі. За твердженнями банку умови повернення кредиту позичальником порушені, існує заборгованість, яка згідно розрахунку позивача на 23.12.2013р. становить: за кредитом 7295,88грн, за відсотками 1395,65грн, комісія - 3360грн. Крім того, за умовами договору за прострочення зобовязань відповідачу нарахована пеня 5050грн. Отже, встановлені фактичні обставини свідчать про порушення договірних прав позивача, а тому на їх захист з відповідача підлягають стягненню неповернені кредитні суми, заборговані відсотки, комісія, пеня. На підставі ст.88 ЦПК України позивачу, на користь якого ухвалюється рішення, суд присуджує з відповідача понесені і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

У вересні 2015р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь 27366,92грн, посилаючись в обґрунтування вимог на те, що 29.12.2007р за договором банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, терміном, що відповідає строку дії карти, під 36% річних; умови повернення кредиту порушені та існуюча заборгованість відповідачем не погашена. У судовому засіданні представник позивача був відсутній, надав заяву про підтримку позову і розгляд справи без його участі. Відповідач повідомлявся у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, до суду не зявився. За таких обставин суд за згодою представника позивача ухвалив провести заочний розгляд справи та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог статей 525,526,625,1054 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватися належним чином, в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається, а також боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. За кредитним договором позичальник зобовязується повернути банку кредит та сплатити проценти у розмірі та на умовах, встановлених договором, при цьому неможливість виконання грошових зобовязань не звільняє боржника від відповідальності. З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що відповідно до наявної в справі копії заяви [PERSON] від 29.12.2007р. ЗАТ КБ "ПриватБанк" (правонаступник - ПАТ КБ "ПриватБанк") надав відповідачу [PERSON] у кредит грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою за користування 36% річних, терміном, що відповідає строку дії карти, що підтверджується копією заяви, що є у справі. За твердженнями банку умови повернення кредиту позичальником порушені, існує заборгованість, яка згідно розрахунку позивача станом на 30.06.2015р. становить 27366,92грн, яка складається з наступного: за кредитом 18520,23грн, за відсотками 6546,32грн., пеня, комісія - 520,99грн. Крім того, за умовами договору за прострочення зобовязань відповідачу нараховані: штраф (фіксована частина) 500грн, штраф (процентна складова) 1279,38грн. Таким чином, встановлені фактичні обставини свідчать про порушення договірних прав позивача, а тому на їх захист з відповідача підлягають стягненню неповернені кредитні суми, заборговані відсотки, суми штрафу, комісія, пеня. На підставі ст.88 ЦПК України позивачу, на користь якого ухвалюється рішення, суд присуджує з відповідача понесені і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved