Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

У липні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення збитків у вигляді неотриманих коштів за відпущену теплову енергію, в порядку ст.16 ЦК України та ст.3 ЦПК України, посилаючись на те, що відповідно до акту №07/20-08-746 розгляду звернень побутових споживачів (населення) Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної та теплової енергії в Полтавській області від 29.11.2013 року, представниками ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» проведено перевірку фактичного стану системи опалення нежитлового приміщення по вул.Панянка, 36. Вказане приміщення належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 26.12.2000 року. Нежитлове приміщення по вул.Панянка, 36 є вбудовано-прибудованим до 120-ти квартирного житлового будинку за вказаною адресою. За зверненням [PERSON] була проведена вказана перевірка фактичного стану системи опалення нежитлового приміщення по вул.Панянка, 36 та встановлено, що всі прилади опалення, які були підключені до стояків внутрішньобудинкової системи теплопостачання, демонтовані, транзитні стояки не ізольовані, відключення данного приміщення від систем центрального опалення виконано самовільно. На підставі вказаного акту від 29.11.2013 року та акту перевірки системи теплопостачання від 18.12.2013 року інженером виробничої служби позивача підготовлений розрахунок кількості теплової енергії, яка надходить від неізольованих транзитних трубопроводів загальнобудинкової (внутрішньобудинкової) системи опалення нежитлового приміщення по вул.Панянка, 36, та з цих обставин підготовлено проект додаткової угоди №3 до Договору №1707 на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води від 30.12.2010 року з додатком розрахунком, який направлено відповідачу. Відповідач не підписав вказану додаткову угоду, у звязку з чим позивач звернувся до суду та згідно з рішенням суду, яке набрало законної сили, внесені зміни до Договору №1707 на відпуск теплової енергії з 10.05.2016 року. Однак відповідачем, починаючи з 18.12.2013 року, не проведено жодної оплати за отриману теплову неергію, ані згідно умов договору, ані згідно додаткової угоди №3 до нього. Вказані вище дії відповідача позивач вважає неправомірними та такими порушують його право на отримання плати за використану відповідачем теплову енергію, яка надається через транзитні трубопроводи загальнобудинкової (внутрішньобудинкової) системи опалення будинку, які не ізольовані, через що теплопостачальна організація несе втрати теплової енергії. Таким чином, зазначає, що позивач за період з 18.12.2013 року по 30.04.2016 року не отримав плату у розмірі 8155,05 грн., яку вважає збитками, нанесеними підприємству неправомірними діями відповідача. На підставі викладеного просить задовольнити позов та стягнути з відповідача вказану суму збитків у вигляді неотриманих коштів за відпущену теплову енергію та стягнути на користь позивача судовий збір 18.07.2016 року ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с.20). 25.10.2016 року ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання [PERSON] про відвід судді; задоволено заяву про самовідвід судді та передано справу на розгляд іншому судді в передбаченому ЦПК України порядку (а.с.41-42). На підставі розпорядження керівника апарату Октябрського районного суду м.Полтави №1209 від 27.10.2016 року цивільну справу №554/5674/16-ц, за наслідками повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями відповідно до протоколу від 27.10.2016 року передано для подальшого розгляду судді Шевській О.І. (а.с.43, 44). 28.10.2016 року ухвалою суду справу прийнято до провадження (а.с.45). 31.10.2016 року від представника позивача ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог у звязку з тим, що факт самовільного відключення відповідачем приладів опалення від системи централізованого опалення будинку виявлено значно раніше, ніж це зафіксовано представником позивача, здійсненням перерахунку збитків, а тому остаточно просить стягнути з відповідача 8855,14 грн. у вигляді неотриманих коштів за відпущену теплову енергію, а саме за період з 01.10.2013 року по 30.04.2016 року (а.с.46). Відповідач [PERSON] із предявленими позовними вимогами не погодився та подав до суду письмові заперечення на позов ППОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», у якому зазначив, що позивачем не доведено продовження дії Договору №1707, термін дії якого закінчився 31.12.2015 року та факту встановлення дії Додатку №3 при розгляді питань формування ціни послуг відповідно до чинного законодавства. Вказує, що сторонами були встановлені у 2010 році договірні умови в п.14, розрахунки по оплаті у величині 1 кв.м. опалювальної площі. Порушуючи законом визначені норми, позивач, на думку [PERSON], навязує інші умови через внесення додатків №2, №3 за розрахунок у «Гкал», та вважає такі дії протизаконними, оскільки відповідач відноситься до 3 групи споживачів, визначеної Законом України «Про житлово-комунальні послуги», де розмір оплати послуг регулюється виключно договірними умовами. Сторонами у 2010 році не було узгоджено технічних умов та акту вводу системи опалення, а розмір площі опалення сторонами не визначений та не узгоджений. Вважає розрахунки за актами позивача нечинними, та такими, що не підкріплені доказами. Крім того, прилади обліку теплопостачання у приміщенні відсутні. Обовязкових документів щодо дозволів і технічних умов на підключення споживача, передбачених законодавством, у позивача немає, і вони не складались як у 2010 році так і по теперішній час. Батареї опалення приміщення по вул.Панянка, 36 були відключені в серпні 2013 року, про що повідомлено позивача заявою. Зазначає, що позивач не є власником тепломереж будинку і споживач [PERSON] також не є власником трубопроводів, а тому власник приміщення не може нести відповідальність за їх стан, за таких умов роботи по ізоляції стояків повинна виконати інша сторона, яку позивач умисно не залучає для вирішення спірних питань. Тепловий режим стояків згідно [PERSON] 50 град.С на звороті, скарг мешканців будинку немає, [PERSON] проводить опалення приміщення електричними міні-котлами. На переконання відповідача, позивач продовжує на свій розсуд тлумачити свої обовязки, які визначені у п.2 Договору №1707 і відмовляється їх виконувати. Зазначає, що судами не визначено початок дії Додатку №3, а договір №1707 припинив свою дію, разом із тим, власник [PERSON] після закінчення дії договору не замовляв послуг теплопостачання і при цьому технічних умов не було виконано з вини позивача, а також не було виконано акту підключення з умовами розмежування і відповідальності сторін. А розрахунки розміру збитків не відповідають часовим відносинам сторін і вимогам законодавства, у них також не враховано розмір площі приміщення, що є істотною умовою в договорі, та оскільки [PERSON] використовує із площі 167 кв.м. лише 52 кв.м. приміщення (де є стояки), що є законними діями відповідача. На підставі викладеного, вважає позовні вимоги протиправними і такими, що порушують законні права власника та споживача. (а.с.55, 96, 140). Представником ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» на адресу суду надано письмові пояснення, у яких посилався на рішення суду від 01.02.2016 року, яким внесено зміни до Договору №1707 на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води, яке залишено без змін судами вищих інстанцій. Щодо проведення розрахунків та підписання акта звірки між [PERSON] та позивачем, то станом на 01.08.2017 року остаточні розрахунки не завершені, оскільки акти звірки з 2013 року не підписувалися відповідачем. Щодо терміну дії договору №1707, то відповідно до його умов в частині розрахунків він діє до їх повного виконання, а тому наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с.66-68, 101-103). Крім того, відповідачем [PERSON] було подано до суду зустрічну позовну заяву про визнання припинення зобовязання з 31.12.2015 року споживача [PERSON] перед стороною ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» відповідно до вимог ст.598 та умови п.22 Договору №1707 від 30.12.2010 року, у якому вважав, що цивільні права і обовязки між сторонами відсутні саме з 31.12.2015 року, оскільки ним було подано заяву від 27.11.2015 року про припинення відносин. Натомість, ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» не керується встановленими нормами законів у відносинах сторін і на заяви [PERSON] не реагує та безпідставно і невмотивовано їх відхиляє (а.с.152-153). Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 12.03.2019 року закрито провадження в частині зустрічних позовних вимог [PERSON] до ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» про визнання припинення зобовязання з 31.12.2015 року споживача [PERSON] перед стороною ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» відповідно до вимог ст.598 ЦК України та умов п.22 Договору №1707 від 30.12.2010 року, на підставі п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України, оскільки вже постановлено судом рішення з приводу спору між тими самими сторонами про той самий предмет і з тих самих підстав (а.с.245-246). Згідно з розпорядженням керівника апарату Октябрського районного суду м.Полтави №2799 від 22.11.2018 року цивільну справу №554/5674/16-ц у звязку із закінченням повноважень судді Шевської О.І. за наслідками повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями та відповідно до протоколу від 22.11.2018 року передано для подальшого розгляду судді Андрієнко Г.В. (а.с.212, 213). 22.11.2018 року ухвалою суду справу прийнято до провадження (а.с.214-215). 19.12.2018 року ухвалою суду зупинено провадження у справі до вирішення відводу, заявленого судді Октябрського районного суду м.Полтави Андрієнко Г.В. (а.с.223-224) 21.12.2018 року ухвалою суду в задоволенні заяви [PERSON] про відвід судді відмовлено (а.с.227-228). 05.02.2019 року поновлено провадження по справі після розгляду заяви про відвід (а.с.237). Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги про стягнення з відповідача збитків у вигляді неотриманих коштів за відпущену теплову енергію, з урахуванням збільшених позовних вимог у розмірі 8855,14 грн. підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та документах по суті справи. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Заперечував проти задоволення позову з підстав, викладених письмових запереченнях, додатково зазначивши, що розрахунок позивача не підлягає аналізу, а також неможливо встановити, яким чином обраховані збитки. Просив відмовити у задоволенні позову за необгрунтованістю. Заслухавши пояснення представника позивача, а також пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а також доводи сторони відповідача, надавши належну правову оцінку доказам, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до\~ст.2\~ЦПК України\~завданням цивільного\~судочинства є\~справедливий,\~неупереджений та\~своєчасний розгляд\~і вирішення\~цивільних справ\~з метою\~ефективного захисту\~порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~інтересів фізичних\~осіб,\~прав та\~інтересів юридичних\~осіб,\~інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобовязані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Судом встановлено, що позивач є власником нежитлового приміщення площею 144,9 кв.м. за адресою: вул.Панянка, буд.36, м.Полтава, що підтверджується договором купівлі-продажу державної частки у майні спільного підприємства «Протон» Полтавського технічно-торгового центру від 26 грудня 2000 року, додатковою угодою до вказаного договору від 05 грудня 2005 року, витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно. Вказане нежитлове приміщення по вул.Панянка, буд.36 в м.Полтаві, що належить на праві власності позивачу, вбудовано-прибудоване в 120-ти квартирному житловому будинку та розташоване на першому поверсі цього будинку, що підтверджується актом державної приймальної комісії від 30 червня 1987 року та технічним паспортом на дане приміщення (а.с.106-107). Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між сторонами виникли на підставі договору від 20 грудня 2010 року за №1707 на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води, за умовами якого теплопостачальна організація взяла на себе постачання тепловою енергією у вигляді гарячої води з метою забезпечення опалення приміщень споживача до межі розподілу будівлі за вищевказаною адресою. Умовами договору визначено, що постачальник зобов'язується своєчасно надавати споживачеві послуги з централізованого опалення та підігріву питної води, а споживач зобов'язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем 18.12.2013 року було проведено перевірку системи теплопостачання нежитлового приміщення по вул.Панянки, 36, м.Полтава. Вказаною перевіркою встановлено, що всі прилади опалення, які були підключені до стояків внутрішньобудинкової системи теплопостачання демонтовані; транзитні стояки не ізольовані; транзитні стояки металеві. Для можливості опалення даного приміщення в кімнатах №№2, 25, 23 встановлено електричні конвектори. Будівельні конструкції, які межують із суміжними приміщеннями, не доведені до теплозахисних властивостей зовнішніх огороджуючи конструкцій відповідно до п.2.1 ДБН В.2.6-31-2006 «Теплова ізоляція будівель». Відключення даного приміщення від мережі централізованого опалення виконано самовільно з порушенням вимог п.25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (а.с.8). Як вказує позивач, на підставі акту перевірки ним був підготовлений розрахунок кількості теплової енергії, яка надходить від неізольованих транзитних трубопроводів загальнобудинкової (внутрішньобудинкової) системи опалення нежитлового приміщення по вул.Панянки, 36 і, як наслідок, виникла необхідність у приведенні умов Договору, укладеного з відповідачем, у відповідність з обставинами, що істотно змінились. Для цього позивачем підготовлено додаткову угоду №3 до Договору №1707 на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води від 30.12.2010 року з додатком «Розрахунок кількості теплової енергії, яка надходить від неізольованих транзитних трубопроводів загальнобудинкової системи опалення нежитлового приміщення по вул.Панянка, 36» та направлено пакет вказаних документів відповідачу, який не погодився з такими умовами, а позивач в подальшому звернувся до суду із позовною заявою про внесення зазначених змін в судовому порядку. Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 01.02.2016 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 10.05.2016 року та ухвалою ВССУ від 21.12.2016 року, було внесено зміни до Договору №1707 на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води від 30.12.2010 року, укладеного між Полтавським обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства «Полтаватеплоенерго» та [PERSON], в редакції Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго», викладені в проекті додаткової угоди № 3 з додатком «Розрахунок кількості теплової енергії, яка надходить від неізольованих транзитних трубопроводів загальнобудинкової системи опалення нежитлового приміщення по вул.Панянки, 36», та запропоновані до укладення згідно пропозиції за вих.№30.1-01/ 2103 від 06.08.2014 року (а.с.10-11, 12-15, 88-89, 116-117). Вказана додаткова угода №3 діє лише з 10.05.2016 року, та на час звернення позивача до суду із даним позовом сторонами не були погоджені питання щодо порядку розрахунків та запропоновані пропозиції до угоди. Позивачем надано до суду розрахунок (з урахуванням збільшених позовних вимог) розміру збитків, завданих підприємству відповідачем [PERSON] за період з 01.10.2013 року по 30.04.2016 року, у якому зазначено суму неотриманих коштів в розмірі 8855,14 грн. (а.с.47). Згідно з ч.1 ст.11 ЦК України\~цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Відповідно до\~ст.16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової та моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.22\~ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). За загальним правилом збитки\~це обєктивне зменшення будь-яких майнових благ, яке повязане з утиском інтересів особи як учасника певних суспільних відносин і яке виражається у зроблених ним витратах тощо. Відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності. Обовязковими умовами для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності як відшкодування збитків є: протиправна поведінка боржника, яка проявляється у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов'язання; наявність збитків; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданими збитками, що означає, що збитки мають бути наслідком саме даного порушення боржником зобов'язання, а не якихось інших обставин, зокрема дій самого кредитора або третіх осіб; вина боржника. А тому необхідно довести, що протиправні дії чи бездіяльність відповідача є причиною, а збитки, які виникли у позивача, є\~безумовним наслідком такої протиправної поведінки. Відповідно до ст.526\~ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положень п.4 ч.1 ст.611\~ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків. Обовязок доказування збитків та їх обґрунтування покладається на позивача, оскільки збитки мають реальний характер, тому позивач вважаючи, що його права були порушені, та ним понесені збитки, повинен довести як розмір збитків, так і факт їх понесення. Разом з тим, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження завдання йому відповідачем збитків, оскільки акт перевірки системи теплопостачання від 18.12.2013 року, на який посилається позивач в підтвердження своєї правової позиції не є належним та достатнім доказом розміру збитків. При цьому, за умови існування між сторонами договірних відносин до завершення між ними всіх розрахунків, позивачем не доведено заявленого до стягнення розміру коштів за наявності відповідної правової підстави, змін, внесених за рішенням суду до\~укладеного між сторонами договору, а посилання позивача на висновки перевірки органів Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної і теплової енергії в Полтавській області, та перевірки позивачем системи теплопостачання як на підстави задоволення позовних вимог є неправомірними, оскільки виявлені порушення не впливають на умови договірних відносин сторін. Так, представником позивача під час розгляду справи не надано суду жодних належних доказів того, що за період з 01.10.2013 року по 30.04.2016 року теплова енергія, яка проходить через транзитні неізольовані трубопроводи загальнобудинкової (внутрішньобудинкової) системи централізованого опалення будинку, була отримана відповідачем у визначеній кількості, та, як наслідок, понесені позивачем у звязку з цим витрати напряму повязані саме із діями [PERSON] Сам по собі факт надання позивачем послуг до вказаного приміщення відповідача не може бути належним доказом понесених збитків, оскільки між цими обставинами відсутній причинно-наслідковий зв'язок, і позивачем не доведено, що втрати теплової енергії сталися саме внаслідок самовільного відключення приміщення від систем центрального опалення та через не ізольовані транзитні трубопроводи, а не з інших обєктивних причин. Відповідач вважає, що він не є споживачем послуг позивача, оскільки ним було проведено відключення належного йому приміщення від систем централізованого опалення в звязку з припиненням дії договору у 2015 році після подання відповідної заяви. Крім того, як вбачається з висновків, викладених у постанові Полтавського апеляційного суду від 10.01.2019 року, укладений між сторонами договір №1707 від 20.12.2015 року припинений в частині надання послуг з опалення з 31.12.2015 року. Так, зміст позовних вимог та встановлені судом обставини справи дають підстави вважати, що позивач при розрахунку збитків виходив із кількості втрат теплової енергії, яка надається через транзитні трубопроводи загальнобудинкової (внутрішньобудинкової) системи опалення будинку, які не ізольовані, що ймовірно могло бути наслідком дій [PERSON] по відключенню його приміщення від системи централізованого теплопостачання, та які позивач вважає неправомірними. При обрахуванні розміру збитків, позивач виходив із свого права на отримання відшкодування у вигляді\~\~неотриманих коштів за відпущену теплову енергію, але наведені позивачем розрахунки є теоретичними (а.с.9, 47), містять між собою суперечності щодо показників та вихідних даних, побудовані за невідомим методом та не підтверджені відповідними документами, іншими належними і допустимими доказами, що свідчили б про конкретний розмір тепловтрат саме з вини відповідача. Під час розгляду справи позивачем не надано належних доказів на обгрунтування розміру понесених позивачем втрат теплової енергії, а також підтверджених вихідних даних, які при цьому використовувались, на підставі чого відповідачу нараховано вказану заборгованість по збитках в сумі 8855,14 грн. Тому вимоги позивача, викладені в позові та уточненій позовній заяві не відповідають вимогам\~ст.16 ЦК України, а також відсутні докази в обґрунтування позову.\~ Відповідно до\~ст.77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч.1 ст.79 ЦПК України). Згідно з вимогами ст.ст.\~12,\~13,\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обов'язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Матеріально-правовий зміст обов'язку подавати докази полягає в тому, що, в випадку його невиконання суб'єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалась зацікавлена сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною. В свою чергу, відповідно до ч.2 ст.89\~ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів. Відтак, позивачем не доведено протиправної поведінки відповідача, яка спричинила йому збитки, вини відповідача у понесених позивачем збитках, причинного звязку між протиправною поведінкою та збитками, оскільки збитки мають бути наслідком саме порушення боржником зобов'язання, а не інших обставин, у звязку з чим суд приходить до висновку про відсутність повного складу цивільного правопорушення, що є обовязковою умовою для застосування такої міри відповідальності як стягнення з відповідача на користь позивача збитків. За таких обставин, позивачем всупереч згаданих вище приписів законодавства, не доведено належними та допустимими доказами тих обставин, на які він посилається, як на підставу своїх вимог про стягнення з відповідача збитків в розмірі 8855,14 грн., у звязку з чим позовні вимоги є безпідставними та недоведеними. Беручи до уваги вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України\~судові витрати у разі відмови у задоволенні позову покладаються на позивача. На підставі\~викладеного і\~

Outcome: dismissed