Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-16 00:00:00

У січні 2018 року фізична особа-підприємець [PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), про стягнення заборгованості за договором. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 06.10.2017 року між ним та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу меблів, відповідно до умов якого позивач зобов`язався доставити та передати у власність відповідача меблі, а відповідач зобов`язати оплатити та прийняти товар. Ціна договору (поставка меблів Faberge срібло) становила 93 280 гривень, відповідачем було сплачено аванс у розмірі 5 300 гривень, а також додатково 5 000 гривень, всього на суму 10 300 гривень. 14.10.2017 року товар був доставлений за адресою, визначеною відповідачем в договорі, однак останній відмовився від підписання документів про прийняття товару, а 25.10.2017 року звернувся до позивача з пропозицією розірвання договору та повернення сплаченої по договору суми в розмірі 98 580 гривень. У відповідь позивач надіслав відповідачу пропозиції з трьох варіантів, а саме: повернути поставлений товар та провести відповідні розрахунки, зменшити вартість товару у разі самостійного усунення недоліків, розірвати договір за взаємною згодою. Оскільки відповідач не погодився на жодні із запропонованих умов і не повернув поставлений товар, позивач просить стягнути з нього заборгованість в розмірі 240 522,94 гривні, у тому числі 82 980 гривень заборгованості за поставлений товар, 82 980 гривень упущеної вигоди, 64,40 гривень поштових послуг, 512 грн. 3 % річних, 62 235 грн пені, 1 751,54 грн інфляційних втрат, 10 000 грн моральної шкоди, а також судові витрати. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 26.03.2018 року підсудність спору визначено за Подільським районним судом м. Києва. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 10.05.2018 року відкрито провадження у справі, встановлено строк для подання відзиву. Відповідач подав відзив, у якому заперечив проти задоволення позовних вимог, вважаючи їх безпідставними. Зазначив, що позивачем не було виконано умови договору в частині специфікації товару, частина товару була поставлена в кольоровій гамі «золото», а не «срібло». Крім того, зазначає, що ним було в повній мірі виконано зобов`язання щодо оплати товару в розмірі, передбаченому договором. Зокрема, відповідач зазначив, що 30.09.2017 року ним було сплачено 5 300 гривень за бронювання товару на складі, потім сплачено 46 640 гривень як перша частина вартості товару, а решту 46 640 гривень було сплачено під час доставки товару особам, які її здійснювали. Таким чином, ним було сплачено повну суму вартості в розмірі 98 580 гривень, однак позивачем не було належним чином оформлено та надано покупцю документи на підтвердження проведення розрахункових операцій. Враховуючи те, що позивачем було порушено умови договору в частині належної специфікації товару, відповідач пред`явив претензію щодо розірвання договору та повернення усієї сплаченої суми за товар, однак позивач відмовився розірвати договір, оскільки договір, на його думку було виконано, а істотні недоліки у виконанні поставки відсутні. У зв`язку із зазначеним, відповідач просив у задоволенні позову відмовити, а з позивача стягнути понесені відповідачем витрати на правничу допомогу в розмірі 40 000 гривень. Позивач надав відповідь на відзив, у якій заперечив проти доводів відповідача, вважаючи їх необгрунтованими. На думку позивача, обставини щодо невидачі платіжних документів відповідачу, не відповідають дійсності. Натомість, позивач стверджує, що відповідач не розрахувався належним чином за товар, внаслідок чого позивач і не надав розрахункові документи. Що стосується істотних недоліків товару, то на думку позивача, відповідач прийняв товар без заперечень і на той момент не мав жодних претензій і зауважень, а відтак, посилання на те, що товар містить суттєві недоліки, є надуманими. Відповідач пред`явив до позивача зустрічний позов, у якому просив розірвати договір купівлі-продажу меблів у судовому порядку, стягнути з позивача сплачені за меблі кошти в розмірі 98 580 гривень, моральну шкоду в розмірі 20 000 гривень та судові витрати (витрати на професійну правничу допомогу) в розмірі 40 000 гривень. В обгрунтування зустрічного позову відповідач зазначив обставини, викладені ним у відзиві, додатково зазначив, що у зв`язку із зазначеним спором, на його дружину, яка працює приватним нотаріусом, почався тиск у вигляді здійснення перевірок її діяльності, поширення неправдивої інформації про її нібито протиправну діяльність, що спричиняло відповідачу додаткові душевні страждання у вигляді безпідставних звинувачень членів його сім`ї. У свою чергу, позивач надав відзив на зустрічний позов, у якому заперечив проти його задоволення. Зазначив, що відповідач (покупець) не виконав свій обов`язок щодо оплати переданого йому товару. Крім того, зазначив, що відповідач у належній формі не звертався до позивача щодо заміни товару, і відповідних доказів не було долучено до зустрічного позову. Зазначив, що підстави для розірвання договору відсутні, а поставлена шафа не містить істотних недоліків. Якщо відповідач вважав, що йому було поставлено товар неналежної якості, який його не задовольнив кольором, то він міг протягом чотирнадцяти днів обміняти його, однак цього не зробив. Щодо відшкодування моральної шкоди позивач зазначив, що згідно з положеннями Закону України «Про захист прав споживачів» право на відшкодування моральної шкоди виникає лише тоді, якщо позивачу внаслідок дефекту продукції завдано каліцтво, інше ушкодження здоров`я або смерть особи. Оскільки відповідач не довів наявність вказаних обставин, підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. 06.10.2017 року між позивачем як продавцем та відповідачем як покупцем було укладено договір купівлі-продажу меблів, відповідно до умов якого позивач зобов`язався доставити і передати у власність відповідача шафу Faberge срібло, а відповідач зобов`язався прийняти і оплатити товар, указаний у специфікації (а.с. 9-11). 14.10.2017 року складено акт про те, що [PERSON] та [PERSON] , виконуючи доставку вантажу згідно з договором купівлі-продажу від 06.10.2017 року, який укладено між [PERSON] та [PERSON] щодо поставки шафи Faberge, останній прийняв вантаж та відмовився від підписання документів щодо факту приймання. Також вказана особа відмовилася від здійснення залишкової проплати згідно з договором та вигнала осіб, які здійснювали доставку меблів, за межі житла. Жодних коштів від даної особи не було отримано, на прохання надати які-небудь пояснення [PERSON] відмовився (а.с. 13). 18.10.2017 року відповідачем було підготовлено претензію, яку засвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Яремчук М.В. Згідно з вказаною претензією відповідач зазначив, що 14.10.2017 року йому на виконання договору поставки меблів було доставлено шафу в упаковці і здійснено розрахунок в повному обсязі, як передбачено пунктом 2.2 договору, на загальну суму 98 580 гривень. Однак, під час розкриття упаковки було з`ясовано, що один з елементів шафи поставлено не в кольорі «срібло», а в кольорі «золото», а відтак, вказаний колір не підходить по кольору до інших меблів, що вже стоять у спальні, у зв`язку з чим відповідач вимагає розірвання договору купівлі-продажу шафи в день отримання цієї претензії та повернення всієї сплаченої за договором суми в розмірі 98 580 гривень в день розірвання договору. Вказана претензія була отримана позивачем 25.10.2017 року (а.с. 14). 02.11.2017 року позивач підготував відповідь, у якому не погодився з вимогами відповідача. Зазначив, що підстав для розірвання договору немає, оскільки відсутні істотні недоліки, які роблять неможливим використання товару відповідно до цільового призначення. Крім того, позивач запропонував відповідачу на вибір один з трьох варіантів врегулювання спору: 1) повернення покупцем товару для усунення недоліків. Після повернення товару - проведення взаємозвірки по розрахунках; 2) самостійне усунення недоліків та зменшення вартості товару; 3) розірвання договору за взаємною згодою, з поверненням товару продавцю і сплачених грошей покупцю (а.с. 17-19). 11.12.2017 року позивач надіслав додатково майнову вимогу на адресу відповідача, у якій зазначив, що останнім не сплачено залишок боргу за поставлені меблі в розмірі 82 980 гривень. Зокрема зазначено, що відповідач сплатив 5 300 гривень авансу за меблі в день укладення договору (що підтверджується першим аркушем договору), а також 5 000 гривень, що підтверджується товарним чеком від 30.09.2017 року, а відтак, відповідач не сплатив повну вартість меблів (93 280 гривень), у зв`язку з чим просить сплатити залишок заборгованості в розмірі 82 980 гривень, а також 43 663,56 грн. завданих збитків, всього на суму 126 642,76 гривень (а.с. 21-22). Позивачем також надано копію товарного чеку № 45 від 30.09.2017, що містить такі відомості: «Шкаф фаберже бронь 5 000 грн» (а.с. 12). Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Стаття 656 ЦК України визначає, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Відповідно до ст. 671 ЦК України якщо за договором купівлі-продажу переданню підлягає товар у певному співвідношенні за видами, моделями, розмірами, кольорами або іншими ознаками (асортимент), продавець зобов`язаний передати покупцеві товар в асортименті, погодженому сторонами. Стаття 672 ЦК України передбачає, що якщо продавець передав товар в асортименті, що не відповідає умовам договору купівлі-продажу, покупець має право відмовитися від його прийняття та оплати, а якщо він вже оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми. Якщо продавець передав покупцеві частину товару, асортимент якого відповідає умовам договору купівлі-продажу, і частину товару з порушенням асортименту, покупець має право на свій вибір: 1) прийняти частину товару, що відповідає умовам договору, і відмовитися від решти товару; 2) відмовитися від усього товару; 3) вимагати заміни частини товару, що не відповідає асортименту, товаром в асортименті, який встановлено договором; 4) прийняти весь товар. 3. У разі відмови від товару, асортимент якого не відповідає умовам договору купівлі-продажу, або пред`явлення вимоги про заміну цього товару покупець має право відмовитися від оплати цього товару, а якщо він вже оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми. 4. Товар, асортимент якого не відповідає умовам договору купівлі-продажу, є прийнятим, якщо покупець у розумний строк після його одержання не повідомив продавця про свою відмову від нього. 5. Якщо покупець не відмовився від товару, асортимент якого не відповідає умовам договору купівлі-продажу, він зобов`язаний оплатити його за ціною, погодженою з продавцем. Якщо продавець не вжив необхідних заходів щодо погодження ціни в розумний строк, покупець оплачує товар за ціною, яка на момент укладення договору купівлі-продажу застосовувалася щодо аналогічного товару. Відповідно до ст. 688 ЦК України покупець зобов`язаний повідомити продавця про порушення умов договору купівлі-продажу щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару у строк, встановлений договором або актами цивільного законодавства, а якщо такий строк не встановлений, - в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене відповідно до характеру і призначення товару. У разі невиконання покупцем цього обов`язку продавець має право частково або в повному обсязі відмовитися від задоволення відповідних вимог покупця, якщо продавець доведе, що невиконання покупцем обов`язку повідомити продавця про порушення умов договору купівлі-продажу спричинило неможливість задоволення його вимог або спричинить для продавця витрати, що перевищують його витрати у разі своєчасного повідомлення про порушення умов договору. Якщо продавець знав або міг знати про те, що переданий покупцеві товар не відповідає умовам договору купівлі-продажу, він не має права посилатися на те, що не одержав від покупця повідомлення про порушення умов договору, та на наслідки невиконання покупцем цього обов`язку, встановлені частиною першою цієї статті. Згідно зі ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами. Якщо покупець відмовився прийняти та оплатити товар, продавець має право за своїм вибором вимагати оплати товару або відмовитися від договору купівлі-продажу. Якщо продавець зобов`язаний передати покупцеві крім неоплаченого також інший товар, він має право зупинити передання цього товару до повної оплати всього раніше переданого товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 698 ЦК України за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов`язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов`язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його. Договір роздрібної купівлі-продажу є публічним. До відносин за договором роздрібної купівлі-продажу з участю покупця-фізичної особи, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Стаття 8 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, що у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар. Стосовно непродовольчих товарів, що перебували у використанні та були реалізовані через роздрібні комісійні торговельні підприємства, вимоги споживача, зазначені у частині першій цієї статті, задовольняються за згодою продавця. Згідно з цією частиною задовольняються вимоги споживача щодо товарів, гарантійний строк на які не закінчився. Вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті, пред`являються на вибір споживача продавцеві за місцем купівлі товару, виробникові або підприємству, що задовольняє ці вимоги за місцезнаходженням споживача. Споживач має право пред`явити одну з вимог, передбачених частиною першою цієї статті, а в разі її невиконання заявити іншу вимогу, передбачену частиною першою цієї статті. Зазначені вимоги за місцезнаходженням споживача задовольняють також створені власником продавця торговельні підприємства та філії, що здійснюють продаж аналогічних придбаним споживачем товарів, або підприємства, на які ці функції покладено на підставі договору. Функції представників підприємств-виробників виконують їх представництва та філії, створені виробниками для цієї мети, або підприємства, які задовольняють зазначені вимоги на підставі договору з виробником. Продавець і виробник під час продажу (реалізації) товару зобов`язані інформувати споживача про підприємства, що задовольняють вимоги, встановлені частинами першою і третьою цієї статті. За ненадання такої інформації встановлюється відповідальність згідно із статтями 15 і 23 цього Закону. Продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) зобов`язані прийняти товар неналежної якості у споживача і задовольнити його вимоги. Доставка великогабаритних товарів і товарів вагою понад п`ять кілограмів продавцю, виробнику (підприємству, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) та їх повернення споживачеві здійснюються за рахунок продавця, виробника (підприємства, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті). За наявності товару вимога споживача про його заміну підлягає негайному задоволенню, а в разі виникнення потреби в перевірці якості - протягом чотирнадцяти днів або за домовленістю сторін. У разі відсутності товару вимога споживача про його заміну підлягає задоволенню у двомісячний строк з моменту подання відповідної заяви. Якщо задовольнити вимогу споживача про заміну товару в установлений строк неможливо, споживач вправі на свій вибір пред`явити продавцю, виробнику (підприємству, що виконує їх функції) інші вимоги, передбачені пунктами 1, 3, 4, 5 частини першої цієї статті. Під час заміни товару з недоліками на товар аналогічної марки (моделі, артикулу, модифікації) належної якості, ціна на який змінилася, перерахунок вартості не провадиться. Під час заміни товару з недоліками на такий же товар іншої марки (моделі, артикулу, модифікації) належної якості перерахунок вартості товару з недоліками у разі підвищення ціни провадиться виходячи з його вартості на час обміну, а в разі зниження ціни - виходячи з вартості на час купівлі. При розірванні договору розрахунки із споживачем у разі підвищення ціни на товар провадяться виходячи з його вартості на час пред`явлення відповідної вимоги, а в разі зниження ціни - виходячи з вартості товару на час купівлі. Гроші, сплачені за товар, повертаються споживачеві у день розірвання договору, а в разі неможливості повернути гроші у день розірвання договору - в інший строк за домовленістю сторін, але не пізніше ніж протягом семи днів. У разі придбання споживачем непридатного харчового продукту продавець зобов`язаний замінити його на харчовий продукт, який є придатним до споживання, або повернути споживачеві сплачені ним кошти. Розрахунки із споживачем у такому разі проводяться в порядку, передбаченому абзацом третім частини сьомої цієї статті. При пред`явленні споживачем вимоги про безоплатне усунення недоліків товару вони повинні бути усунуті протягом чотирнадцяти днів з дати його пред`явлення або за згодою сторін в інший строк. На письмову вимогу споживача на час ремонту йому надається (з доставкою) товар аналогічної марки (моделі, артикулу, модифікації) незалежно від моделі. Для цього продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) зобов`язані створювати (мати) обмінний фонд товарів. Перелік таких товарів визначається Кабінетом Міністрів України. За кожний день затримки виконання вимоги про надання товару аналогічної марки (моделі, артикулу, модифікації) та за кожний день затримки усунення недоліків понад установлений строк (чотирнадцять днів) споживачеві виплачується неустойка відповідно в розмірі одного відсотка вартості товару. При усуненні недоліків шляхом заміни комплектуючого виробу або складової частини товару, на які встановлено гарантійні строки, гарантійний строк на новий комплектуючий виріб і складову частину обчислюється починаючи від дня видачі споживачеві товару після ремонту. Споживач має право пред`явити виробнику (продавцю) вимогу про безоплатне усунення недоліків товару після закінчення гарантійного строку. Ця вимога може бути пред`явлена протягом установленого строку служби, а якщо такий не встановлено - протягом десяти років, якщо в товарі було виявлено недоліки (істотні недоліки), допущені з вини виробника. Якщо цю вимогу не задоволено у строки, передбачені частиною дев`ятою цієї статті, споживач має право на свій вибір пред`явити виробникові (продавцеві) інші вимоги, відповідно до частини першої цієї статті. Вимоги споживача розглядаються після пред`явлення споживачем розрахункового документа, а щодо товарів, на які встановлено гарантійний строк, - технічного паспорта чи іншого документа, що його замінює, з позначкою про дату продажу. Вимоги споживача щодо лікарських засобів та виробів медичного призначення розглядаються після пред`явлення споживачем розрахункового документа, передбаченого Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", а щодо технічно складних побутових товарів - після пред`явлення розрахункового документа, передбаченого Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", та технічного паспорта чи іншого документа, що його замінює, з позначкою про дату продажу. Під час продажу товару продавець зобов`язаний видати споживачеві розрахунковий документ встановленої форми, що засвідчує факт купівлі, з позначкою про дату продажу або відтворити на дисплеї програмного реєстратора розрахункових операцій (дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій) QR-код, що дає змогу особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію з розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому містяться, або надіслати електронний розрахунковий документ на наданий споживачем абонентський номер чи адресу електронної пошти. Розрахунковий документ має бути виданий або створений в електронній формі не пізніше моменту передачі товару (послуги). У разі втрати споживачем технічного паспорта чи іншого документа, що його замінює, їх відновлення здійснюється у порядку, визначеному законодавством. Виробник зобов`язаний відшкодувати всі збитки продавця (підприємства, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті), який розглядає претензію споживача до придбаного товару. Продавець (виробник) товарів зобов`язаний у місячний строк відшкодувати підприємству, що виконує його функції, збитки, яких воно зазнало у зв`язку із задоволенням вимог споживача, передбачених цією статтею. Вимоги, встановлені частиною першою цієї статті щодо товарів, виготовлених за межами України, задовольняються за рахунок продавця (імпортера). Вимоги споживача, передбачені цією статтею, не підлягають задоволенню, якщо продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) доведуть, що недоліки товару виникли внаслідок порушення споживачем правил користування товаром або його зберігання. Споживач має право брати участь у перевірці якості товару особисто або через свого представника. Вирішуючи даний спір, суд виходить з того, чи був позивачем поставлений товар належного асортименту і чи в повному обсязі було здійснено оплату товару відповідачем, оскільки вказані обставини становлять сутність спору між сторонами. Пункт 1.2 договору від 06.10.2017 року передбачає, що предметом договору є шафа Faberge срібло, 1 шт, ручки на шафі повинні бути таким самими, яка на меблях (спальня тієї ж торгівельної марки - Фаберже), як і на меблях покупця, модифікація яких була направлена продавцю ще до підписання договору. Крім того, в пункті 1.2. міститься запис «оплачений аванс 5 300 від 30.09.17». Пункт 1.3 договору передбачає, що в якості зразка сторонами використовується конкретна модель меблів базової назви. В параметри моделі базової назви можуть бути внесені зміни за письмовим погодженням сторін. Узгодження комплектації і зовнішнього виду меблів відбувається шляхом складення специфікації. Пункт 2.1 договору передбачає. що ціна товару визначається в момент укладення договору. Оплата товару здійснюється шляхом внесення покупцем грошових коштів на рахунок продавця. Пункт 2.2 передбачає, що в момент укладення договору покупець вносить в касу продавця згідно з договором 46 640 гривень, а 46 640 гривень в момент доставки за адресою: [ADDRESS] . Пункт 3.1 договору встановлює, що доставка товару покупцю здійснюється після виконання покупцем обов`язків зі сплати суми, вказаної у п. 2.2. договору. День і час доставки товару покупцю сторони оговорюють додатково, але не пізніше з 10.10.17 до 13.10.17 року. Аналізуючи зазначені положення договору купівлі-продажу меблів від 06.10.2017 року, суд критично ставиться до доводів позивача щодо несплати відповідачем коштів за поставлений товар в повному обсязі. Оскільки умовами договору (п. 2.2, 3.1) передбачено, що товар доставляється покупцю виключно після сплати всієї суми, товар був відвантажений покупцю (сам факт відвантаження шафи не оспорюється сторонами) і позивачем не було надано належних та допустимих доказів в обгрунтування того, що сторонами був погоджений порядок доставки і оплати інший, ніж указано в договорі, суд, оцінивши надані докази за внутрішнім переконанням, встановив факт повної оплати відповідачем поставленого товару в розмірі 98 580 гривень, оскільки у випадку неповної сплати відповідачем коштів за товар, він не був би відвантажений останньому. Той факт, що відповідачем не надано платіжних документів в підтвердження своїх доводів, не спростовує вказаної обставини, а лише може свідчити про недобросовісність виконання позивачем обов`язку щодо видачі розрахункового документа. Крім того, суд бере до уваги, що вперше позивач заявив претензію щодо неповної оплати відповідачем лише 11.12.2017 року (що підтверджується майновою вимогою вих. № б/н, а.с. 17-19), тобто майже через два місяці після здійснення спірної поставки, і лише після отримання претензії від відповідача про порушення специфікації договору і пропозиції його розірвання). Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного наданого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про необгрунтованість позовних вимог позивача (за первісним позовом) щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за поставлені меблі. Оскільки суд відмовляє в задоволенні вказаної позовної вимоги, позовні вимоги в частині стягнення упущеної вигоди, пені, інфляційних втрат, моральної шкоди та судових витрат також задоволенню не підлягають. Відтак, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення первісного позову. Щодо позовних вимог за зустрічним позовом в частині розірвання договору і стягнення сплачених за ним коштів суд зазначає наступне. Положення статті 708 ЦК України передбачають, що у разі виявлення покупцем протягом гарантійного або інших строків, встановлених обов`язковими для сторін правилами чи договором, недоліків, не застережених продавцем, або фальсифікації товару покупець має право за своїм вибором: 1) вимагати від продавця або виготовлювача безоплатного усунення недоліків товару або відшкодування витрат, здійснених покупцем чи третьою особою, на їх виправлення; 2) вимагати від продавця або виготовлювача заміни товару на аналогічний товар належної якості або на такий самий товар іншої моделі з відповідним перерахунком у разі різниці в ціні; 3) вимагати від продавця або виготовлювача відповідного зменшення ціни; 4) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми. Оскільки судом встановлено невідповідність характеристик поставленого товару узгодженій між покупцем і продавцем специфікації, і продавцем не було в добровільному порядку усунуто недоліки, заявлені покупцем, позовні вимоги відповідача (позивача за зустрічним позовом) в частині розірвання договору купівлі-продажу меблів від 06.10.2017 року та стягнення з позивача коштів, сплачених за шафу Faberge срібло, у розмірі 98 580 гривень, підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог за зустрічним позовом в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 20 000 гривень суд зазначає наступне. Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що йому було завдано моральної шкоди, а також не наведено, з яких міркувань він виходив, визначаючи її розмір, та якими доказами це підтверджується. Крім того, відповідач не надав доказів, що саме дії позивача призвели до необгрунтованих, на його думку, перевірок організації нотаріальної діяльності дружини відповідача та поширення неправдивої інформації про приватного нотаріуса [PERSON] . З огляду на зазначене, суд відмовляє у задоволенні зустрічного позову в частині стягнення з позивача моральної шкоди. Щодо стягнення з позивача судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 40 000 гривень, суд зазначає наступне. Представником відповідача було подано заяву про намір подати докази понесення судових витрат після ухвалення рішення суду. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відтак, суд призначає судове засідання для вирішення питання про судові витрати та зобов`язує сторону відповідача подати докази щодо розміру понесених судових витрат. Щодо розподілу судового збору суд бере до уваги, що відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що суд відмовляє у задоволенні первісного позову, а позивач за зустрічним позовом звільняється від сплати судового збору відповідно до вимог ч. 3 ст. 22 Закону України «Про судовий збір» судовий збір розподілу не підлягає. Враховуючи викладене,

Outcome: partial