Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-30 00:00:00

У липні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, який в подальшому неодноразово уточнював, та в останній редакції позову від 20.03.2018 просив: поновити його на роботі на посаді заступника директора ТОВ "Профі-1"; стягнути з ТОВ "Профі-1" на його користь заборгованість по заробітній платі за березень, квітень, травень 2017 року у сумі 6167,10 грн; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 02.05.2017 по 20.03.2018 в сумі 39524,88 грн; відшкодувати моральну шкоду в сумі 50000 грн. Позовні вимоги мотивував тим, що з 12.05.2011 він працював заступником директора у ТОВ «Профі-1» за сумісництвом без внесення запису до трудової книжки. На момент прийняття на роботу у ТОВ «Профі-1» позивач працював постійно з 04.08.2010 по 30.04.2014 на посаді директора ПП «АСК 2009», з 05.05.2014 по теперішній час працює на посаді директора ТОВ «Автопульс-Схід». Між позивачем та директором ТОВ «Профі-1» виник конфлікт. З відповіді Слобожанського обєднаного управління Пенсійного фонду України м.Харкова стало відомо, що [PERSON] звільнений 01.05.2017 на підставі п.1 ст.36 КЗпП України (припинення трудового договору за угодою сторін). Позивач стверджує, що заява про звільнення за п.1 ст.36 КЗпП України не подавалася, після 01.05.2017 він продовжував виконувати обовязки заступника директора, постійно перебував на робочому місці. Позивачеві не надавався наказ про звільнення для ознайомлення. Звільнення у святковий день не допускається, в той час як 01.05.2017 у відповідності до ст.73 КЗпП України є святковим днем. Позивач зазначає, що відповідачем не було сплачено йому: частину заробітної плати за березень 2017 року у сумі 2325 грн, заробітна плата за квітень 2017 року у сумі 3650 грн, за один день травня 2017 року 192,10 грн, всього 6167,10 грн. Позивачем розрахована середньоденна заробітна плата у відповідності до абз.3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 №100, яка складає 178,04 грн в день. Отже період вимушеного прогулу позивача з 02.05.2017 по 20.03.2018, тобто складає 222 дні. Середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу становить 39524,88 грн. Позивачу була спричинена моральна шкода, яка полягає в тому, що були втрачені нормальні життєві звязки, що вимагало додаткових зусиль для організації свого життя. Незаконне звільнення призвело до «підриву ділової репутації» позивача. Завдану моральну шкоду позивач оцінив у 50 000 грн. 17.07.2017 ухвалою судді відкрито провадження у справі. 20.09.2017 ухвалою суду клопотання представника позивача про забезпечення позову задоволено, витребувано з ТОВ «Профі-1» ряд документів щодо позивача [PERSON] . Представник позивача подав заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позов підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача у судове засідання не з`явився,\~був своєчасно\~й належним\~чином повідомлений\~про дату,\~час і\~місце судового\~засідання,\~причини неявки\~суду не\~повідомив,\~відзив на\~позов суду\~не подав.За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи та наявні у справі докази, встановив наступні обставини. Відповідно до наказу №05/01 про призначення від 12.05.2011 [PERSON] прийнятий на посаду заступника директора ТОВ «Профі-1» на підставі його заяви (а.с.16). З листа Слобожанського обєднаного управління Пенсійного фонду України м.Харкова від 03.07.2017 №5745/48-04 вбачається, що [PERSON] звільнений 01.05.2017 на підставі п.1 ст.36 КЗпП України, що встановлено згідно звіту «Щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», наданого ТОВ «Профі-1» за травень 2017 року (а.с.16). Згідно з формою ОК-7 «Індивідуальні відомості про застраховану особу» [PERSON] отримував дохід у ТОВ «Профі-1» з червня 2012 року по травень 2017 року(а.с.17-19). Банківською випискою також підтверджується надходження заробітної плати на рахунок [PERSON] (а.с.20-22). Згідно з листом Слобожанського обєднаного управління Пенсійного фонду України м.Харкова від 05.10.2017 №10868/48-04 [PERSON] було нараховано заробітну плату підприємством ТОВ «Профі-1» за червень 2012 року як особі, що працює без трудової книжки. У трудовій книжці відсутній запис про роботу за сумісництвом на ТОВ «Профі-1», що не є порушенням з врахуванням, що робота у відповідача не є основним місцем роботи (а.с.58-65). Згідно з ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно відомостей з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів та утримання податків зв №67502/20-38-08-01-23 від 22.09.2017 [PERSON] в період з 01.01.2017 по 30.06.2017 отримував від відповідача доходи: у першому кварталі 2017 року нараховано та виплачено 10950 грн, у другому кварталі 2017 року нараховано 3842,10 грн, які не були сплачені позивачу (а.с.83-84). З форми ОК-7 «Індивідуальні відомості про застраховану особу» на [PERSON] вбачається, що за перший квартал (січень-березень) 2017 року [PERSON] відповідачем нараховано дохід у загальному розмірі 10\~950 грн., сплата доходу в такій самій сумі за той же період підтверджується відомостями ДФС, що спростовує законність вимоги позивача про стягнення на його користь заборгованості по зарплаті за березень 2017 року у сумі 2325 грн. Суд не приймає як доказ невиплати частини заробітної плати за березень 2017 року банківську виписку на а.с.20-22, оскільки позивачем не доведено, що виплати заробітної плати відповідачем здійснювали виключно на рахунок, виписку по якому він надав. В той же час вбачається, що ТОВ «Профі-1» за період квітень, травень 2017 року нараховано та не виплачено позивачеві заробітну плату у розмірі 3842,10 грн, тому позовні вимоги в цій частині законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню. Також суд не бере до уваги як доказ довіреність від 06.06.2014, якою ТОВ «Профі-1» уповноважив [PERSON] на представництво відповідача, посвідчену приватним нотаріусом ХМНО Давидовою Я.Ф., оскільки вона не стосується предмету спору (а.с.85). Відповідно до ст.5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Ст.43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення. На сумісника поширюються всі, передбачені законодавством про працю, гарантії. П.1 ст.36 КЗпП України передбачає , що підставою для припинення трудового договору є угода сторін. Саме з цієї підстави і було звільнено [PERSON] , що підтверджено листом Слобожанського обєднаного управління Пенсійного фонду України м.Харкова від 03.07.2017 №5745/48-04. Головною умовою звільнення з роботи за згодою сторін є домовленість між працівником і роботодавцем. Така угода повинна бути зафіксована відповідною заявою, яка є доказом того, що сторони узгодили це питання між собою і не мають щодо цього ніяких заперечень. При цьому позивач стверджує, що ним з відповідачем не оформлювалося жодної заяви, яка б підтвердила наміри сторін у справі про звільнення [PERSON] . Відповідачем не надано доказів, які б спростували зазначений аргумент позивача. Також суд зауважує, що днем звільнення позивача визначено 01.05.2017, який у відповідності до ст.73 КЗпП України є святковим днем. Робота у святковий день допускається лише у виняткових випадках. Відповідачем не надано доказів, що для [PERSON] 01.05.2017 був робочим днем, що свідчить про звільнення працівника у святковий день, що суперечить нормам трудового законодавства. Згідно з ч.1 статті 235\~КЗпП України підставою для поновлення працівника на роботі є його звільнення без законних підстав. Тому поновлено на роботі може бути лише працівника, якого звільнено незаконно, з порушенням процедури звільнення чи за межами підстав, передбачених законом чи договором або за відсутності підстав для звільнення. Отже відповідачем не доведено наявності угоди між ним та працівником про припинення трудового договору, здійснено звільнення у святковий день та не доведено, що для позивача він був робочим, а тому суд дійшов висновку про незаконність звільнення позивача та задоволення позовних вимог про поновлення [PERSON] на посаді заступника директора ТОВ «Профі-1». Відповідно до\~ч.2\~ст.235\~КЗпП України\~при винесенні\~рішення про\~поновлення на\~роботі орган,\~який розглядає\~трудовий спір,\~одночасно приймає\~рішення про\~виплату працівникові\~середнього заробітку\~за час\~вимушеного прогулу\~або різниці\~в заробітку\~за час\~виконання нижчеоплачуваної\~роботи,\~але не\~більш як\~за один\~рік.\~Якщо заява\~про поновлення\~на роботі\~розглядається більше\~одного року,\~не з\~вини працівника,\~орган,\~який розглядає\~трудовий спір,\~виносить рішення\~про виплату\~середнього заробітку\~за весь\~час вимушеного\~прогулу. Отже вимоги позивача про стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу за період з 02.05.2017 по 20.03.2018 підлягають задоволенню в межах заявлених позивачем. Механізм здійснення відповідного розрахунку визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок). При обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку, якщо іншого не передбачено чинним законодавством. Згідно п.2 зазначеного Порядку обчислення середньої заробітної плати провадиться виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. П.8 зазначеного Порядку передбачено, що нарахування виплат, які обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньоденна заробітна плата для обчислення за весь час затримки по день фактичного розрахунку позивачем розрахована вірно відповідно до п.2 Порядку та складає 178,04 грн (7300 грн:41). Отже до сплати підлягає середній заробіток за період вимушеного прогулу в межах заявлених вимог з 02.05.2017 по 20.03.2018 (221 робочих днів) з розрахунку середньоденного заробітку 178,04 грн. Середній заробіток за час затримки виплати дорівнює 39\~346,84 грн (178,04 грн х 221 робочих днів), тобто суд задовольняє позовні вимоги про стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу за період з 02.05.2017 по 20.03.2018 у сумі 39346,84 грн. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Дійсно позивачу було завдано моральних страждань внаслідок незаконного звільнення, невиплати належних йому грошових сум. Твердження позивача про невиплату компенсації за невикористану відпустку не підтверджено доказами. Посилання позивача на втрату нормальних життєвих зв`язків та необхідності додаткових зусиль для організації свого життя, підрив ділової репутації позивачем не доведено. Суд враховує, що робота, з якої звільнили позивача не була для нього основною та не була єдиним або головним джерелом доходів. [PERSON] працював ще на двох підприємствах та отримував там заробітну плату. Тому вимоги про відшкодування мольної шкоди позивачем є занадто завищеними. Суд дійшов висновку про розмір компенсації завданої позивачеві моральної шкоди, який відповідає моральним стражданням завданим незаконним звільненням та невиплатою заробітної плати, у сумі 5000 грн. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог: поновлення на посаді заступника директора; стягнення заборгованості по заробітній платі за квітень, травень 2017 року у сумі 3842,10 грн; стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу з 02.05.2017 по 20.03.2018 в сумі 39346,84 грн, стягнення моральної шкоди в розмірі 5000 грн. Питання щодо судових витрат судом вирішується відповідно до положень ст.141 ЦПК України, тобто судові витрати, повязані з\~розглядом справи,\~покладаються у\~разі часткового\~задоволення позову\~ на\~обидві сторони\~пропорційно задоволених\~ позовних\~вимог. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати підлягають стягненню з ТОВ «Профі-1» пропорційно задоволених вимог у сумі 481,89 грн, в іншій частині - компенсуються за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial