Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-23 00:00:00

01 червня 2020 року [PERSON] звернувся до Дзержинського районного суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу та 3 % річних, в обґрунтування якого зазначив, що 01 грудня 2019 року [PERSON] передав [PERSON] у позику грошові кошти в розмірі 5 100 ,00 (п`ять тисяч сто) доларів США, а Відповідач, у свою чергу, зобов`язався повернути зазначені кошти 01 квітня 2020 року, що підтверджується розпискою, виданою [PERSON] [PERSON] від 01 грудня 2019 року. Але всупереч умовам укладеного договору, Відповідач своїх зобов`язань не виконав, грошові кошти Позивачу не повернув. Оскільки Відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, то з метою захисту майнового права та інтересу Позивача, який полягає в отриманні компенсації від Відповідача, Позивачем заявлено вимогу про стягнення 3% річних від простроченої суми боргу, відповідно до ст.625 ЦК України. [PERSON] просив суд стягнути з [PERSON] , паспорт серії [NUMBER] , виданий Дергачівським РВ УМВС в Харківській області 26.03.1996 року, ІПН [NUMBER] , адреса проживання: [ADDRESS] , на користь [PERSON] , паспорт серії [NUMBER] , виданий Корюківським РВ УМВС в Чернігівській області 18.07.1996 року, ІПН[NUMBER] , адреса проживання: [ADDRESS] , борг відповідно до розписки від 01 грудня 2019 року та 3% річних, у розмірі 5125,57 (п`ять тисяч сто двадцять п`ять доларів США 57 центів). Ухвалою суду від 30 червня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду подав заяву, в якій просив судове засідання провести за його відсутністю, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причина неявки суду не повідомив. З клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не надходили. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів та за згодою представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч.4 ст.223, ст.ст.280-281 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 01 грудня 2019 року [PERSON] передав [PERSON] у позику грошові кошти в розмірі 5 100 ,00 (п`ять тисяч сто) доларів США, а Відповідач, у свою чергу, зобов`язався повернути зазначені кошти 01 квітня 2020 року, що підтверджується розпискою, виданою [PERSON] [PERSON] від 01 грудня 2019 року (а.с. 7). Матеріали справи не містять доказів щодо повернення [PERSON] суми боргу позивачу. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 1, 2 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, якщо при цьому були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до правої позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц, у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. За таких обставин, суд вважає доведеними та обґрунтованими позовні вимоги про стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості у сумі 5100 доларів США. Щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 3 % річних суд зазначає таке. Відповідно до частини 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду, у постанові від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц, дійшла висновку, що при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. З розписки встановлено, що [PERSON] був зобов`язаний повернути борг до 01 квітня 2020 року, однак як зазначає позивач свого обов`язку не виконав. Водночас матеріали справи не містять доказів того, що відповідач свій обов`язок з повернення грошових коштів у строк, визначений договором, виконав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд погоджується з дослідженим у судовому засіданні розрахунком заборгованості зі сплати 3% річних, та вважає, що позовні вимоги про стягнення [PERSON] на користь позивача 3% річних за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 25,57 доларів США. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики, укладення якого підтверджено розпискою від 01 грудня 2019 року, та 3% річних, у розмірі 5125,57 (п`ять тисяч сто двадцять п`ять доларів США 57 центів). У зв`язку із задоволенням позовних вимог у повному обсязі, суд відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджені витрати зі сплати судового збору у розмірі 1379,03 грн На підставі викладеного,

Outcome: approved