Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

У лютому 2014 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до Українського національного інформаційного агентства "Укрінформ" (далі - відповідач) про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] відповідачем, через мережу Інтернет, була розповсюджена недостовірна інформація, яка принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, що призвело до моральних страждань. Тому, позивач просила суд визнати інформацію про неї, щодо отримання неправомірної вигоди, яка розміщена відповідачем на сайті «[INFO]» [INFO] під заголовком «[INFO]» недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права позивача на недоторканність гідності, честі та ділової репутації; зобов'язати відповідача спростувати протягом тижня з дня набрання чинності рішення суду недостовірну інформацію про позивача шляхом поширення через мережу Інтернет, а саме сторінку «[INFO]» на головній сторінці веб - сайту наступного змісту: «СПРОСТУВАННЯ. Шановні користувачі! Автор статті «[INFO]» спростовує недостовірну інформацію, поширену [INFO] щодо 1-го заступника начальника ГУ Міндоходів у Луганській області [PERSON], визнає неправомірність поширення такої інформації та публічно вибачається перед [PERSON] за спричинені збитки»; зобов'язати відповідача видалити вказану у цій заяві інформацію з мережі Інтернет; стягнути з відповідача на користь [PERSON] моральну шкоду, спричинену порушенням недоторканності гідності, честі та ділової репутації, у розмірі 17000 грн. та судовий збір в розмірі 170,00 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимог підтримав та просив суд задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засідання заперечував проти задоволення позову з тих підстав, що джерело інформації матеріалу, що був розміщений на сайті відповідача, було офіційне, а саме: цитата з повідомлення іншого суб'єкта інформації - ЗМІ (офіційного сайту Прес - служби МВС України у Луганській області). Єдине речення матеріалу, яке було підготовлене відповідачем, було про те, що с структурі ГУ Міндоходів Луганської області працює тільки одна жінка - заступник начальника ГУ - перший зам [PERSON], однак, і ця інформація є загальнодоступною та достовірною. Крім того, в подальшому, на сайті ГУ МВС в Луганській області було розміщено спростування вказаної інформації та публічне вибачення за неправильне зазначення посади особи, яка вимагала та отримала незаконну винагороду. Тому, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити в повному обсязі виходячи з наступного. Згідно із ст. 3 Конституції України, передбачено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ст. 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що в статті від [INFO], було поширено інформацію, яку позивач просить суд спростувати, як недостовірну. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 4 Постанови від 27.02.2009 р. за №1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Відповідно до ст. 277 ЦК України, фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України, негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. У статті від [INFO] було зазначено: «Сотрудники УБОП Главного управления МВД Украины в Луганской области совместно с прокуратурой изобличили вымогательство одного из заместителей начальника Главного управления Миндоходов Украины в Луганской области… Женщина - госслужащая в рабочем кабинете получила 7000 гривен неправомерной выгоды от одного частного предпринимателя….. Отметим, что в структуре Главного управления Миндоходов Украины в Луганской области работает только одна женщина - заместитель начальника ГУ - первый зам [PERSON]». Крім того, у даній статті відповідачем було зазначено джерело інформації, а саме: «Об этом сообщил отдел связей с общественностью ГУ МВД Украины в области, передает корреспондент Укринформа». Суд вважає зазначену інформацію такою, що не є негативною та не принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, оскільки, стаття відповідача не мала на меті приниження честі й гідності позивача, а лише цитувала повідомлення іншого суб'єкта інформації - ЗМІ (офіційного сайту Прес - служби МВС України у Луганській області). Щодо речення про те, що в ГУ Міндоходів України у Луганській області працює лише одна жінка - заступник начальника ГУ - перший заступник [PERSON], то така інформація також не може бути визнаною судом недостовірною та бути спростованою, скільки, така інформація є загальновідомою. У судовому засіданні представником відповідача було зазначено та надано відповідні докази, на підтвердження тих обставин, що на сайті відповідача було розміщено уточнену статтю, а на сайті ГУ МВС в Луганській області було розміщено спростування вказаної інформації та публічне вибачення за неправильне зазначення посади особи, яка вимагала та отримала незаконну винагороду. Так, в матеріалах справи міститься стаття відповідача від [INFO] під назвою «[INFO]», у якій було зазначено наступне уточнення: «Сотрудники УБОП Главного управления МВД Украины в Луганской области совместно с прокуратурой изобличили вымогательство заместителей начальника одной из налоговой инспекции области». Також, в статті відповідача від [INFO]. зазначено: «…Пресс - служба ГУМВД Украины в Луганской области приносит свои извинения должностными лицами ГУ Миндоходов в Луганской области за некорректно подготовленную и размещенную в СМИ информацию. [INFO] ОСО ГУМВД Украины на официальном сайте была размещена информация «За не привлечение к административной ответственности госслужащий главного управления Миндоходов требовала вознаграждение», в котором некорректно указана должность лица, которое требовало и получило незаконное вознаграждение… Как далее уточняют правоохранители, работники по борьбе с организованной преступностью …. разоблачили в вымогательстве неправомерной выгоды заместителя начальника одной из налоговых инспекций региона, а не одного из заместителей начальника главного управления Миндоходов Украины в Луганской области. Згідно з положеннями статті 277 ЦК України і статті 10 ЦПК України, обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, а позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, а позивачем не було доведено та обґрунтовано свої вимоги. Враховуючи пояснення представників сторін та надані по справі докази, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed