Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-22 00:00:00

У грудні 2019 року позивач [PERSON] звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області в порядку цивільного судочинства з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 13 листопада 2018 року між Позивачем та Акціонерним товариством «Акцент-Банк» було укладено договір споживчого кредиту (банківський продукт «Розстрочка») № [NUMBER] строком на 36 місяців для оплати ПВХ конструкцій на суму 19147,5 гривень, зі сплатою фіксованої відсоткової ставки 0,12% річних, єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту в сумі 647,5 грн., щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 670,16 грн. Відповідно умов пункту 9а договору споживчого кредиту (банківський продукт «Розстрочка») № ABHORS177730139523 від 13.11.2018 року договірна сума споживчого кредиту у сумі 19147,50 мала бути перерахована акціонерним товариством «Акцент-Банк» безготівково на поточний рахунок № [NUMBER] МФО 380775 код ЄДРПОУ 3269509547, який належить продавцю ФОП [PERSON] (юридична адреса: [ADDRESS] ). Після підписання заяви позичальника № ABHORS177730139523, графіку погашення кредиту, паспорту банківського продукту «Розстрочка» про умови кредитування АТ «Акцент-Банк» та сукупну вартість споживчого кредиту, позивачка, яка являється пенсіонеркою зрозуміла, що умови договору споживчого кредиту (банківський продукт «Розстрочка») № ABHORS177730139523 від 13.11.2018 року порушують її законні права та інтереси, як споживача фінансових послуг, оскільки в заяві позичальника ABHORS177730139523 передбачена щомісячна винагорода за надання фінансового інструменту в розмірі 670,16 грн., а щомісячний платіж складає 1203,03 грн. Згідно Паспорту кредиту про умови кредитування А-Банку та сукупну вартість споживчого кредиту сума кредиту становить 19147,50 грн., абсолютне подорожчання кредиту - 43310,19 грн., а сума платежів за розрахунковий період становить 43310,19 грн., що вдвічі перевищує суму вартості вікон. Вважаючи порушеними законні права та інтереси, як споживача фінансових послуг, Позивачка 21.12.2018 року на підставі особистого волевиявлення та відповідно до п.1 ст.15 Закону України «Про споживче кредитування» звернулась із заявою на ім`я керівника акціонерного товариства «Акцент-Банк» про розірвання договору споживчого кредиту (банківський продукт «Розстрочка») ABHORS177730139523 від 13.11.2018 року на суму 19147,50 гривень, яку отримала представник банку [PERSON] , поставивши свій підпис та дату прийняття заяви. Згідно і паспорту банківського продукту «Розстрочка» про умови кредитування АТ «Акцент-Банк» та сукупну вартість споживчого кредиту від 13.11.2018 року передбачено, що споживач ( [PERSON] ) має право відмовитись від договору про споживчий кредит протягом 14 календарних днів у порядку та на умовах, визначених Законом України «Про споживче кредитування», що останньою було зроблено протягом 14 календарних днів, однак відповіді від Відповідача остання не отримала. Враховуючи те, що кредит мав бути наданий Відповідачем Позивачеві для придбання продукції - ПВХ конструкцій, правовідносини між сторонами регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», «Про споживче кредитування», Цивільним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами України, що містять положення про захист прав споживачів. Тому позивач просила договір споживчого кредиту (банківський продукт «Розстрочка») № ABHORS177730139523 на суму 19147,5 гривень, укладений 13 листопада 2018 року між Позивачем та Акціонерним товариством «Акцент-Банк», розірвати з 21.11.2018 року. Стягнути з відповідача судові витрати. Відповідач подав до суду письмовий відзив, згідно якого просив відмовити у вимогах позову в повному обсязі. Представник позивача подав до суду заяву згідно якої просив провести розгляд справи у його відсутності, вимоги позову підтримав. Відповідач про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, перевіривши матеріали справи, та зібранні в ній докази, знаходить, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 13 листопада 2018 року між [PERSON] та Акціонерним товариством «Акцент-Банк» було укладено договір споживчого кредиту (банківський продукт «Розстрочка») № [NUMBER] строком на 36 місяців для оплати ПВХ конструкцій на суму 19147,5 гривень, зі сплатою фіксованої відсоткової ставки 0,12% річних, єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту в сумі 647,5 грн., щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 670,16 грн. Відповідно умов пункту 9а договору споживчого кредиту (банківський продукт «Розстрочка») № ABHORS177730139523 від 13.11.2018 року договірна сума споживчого кредиту у сумі 19147,50 мала бути перерахована акціонерним товариством «Акцент-Банк» безготівково на поточний рахунок № [NUMBER] МФО 380775 код ЄДРПОУ 3269509547, який належить продавцю ФОП [PERSON] (юридична адреса: [ADDRESS] ). У своєму відзиві, відповідачем було додано копію меморіального ордеру від 13.11.2018 р. № BLFZ0JGE91, згідно якого кошти в сумі 18 500 грн, були перераховані з рахунку [PERSON] на рахунок СПД [PERSON] 21.12.2018 року позивач письмово звернулась із заявою на ім`я керівника акціонерного товариства «Акцент-Банк» про розірвання договору споживчого кредиту (банківський продукт «Розстрочка») ABHORS177730139523 від 13.11.2018 року. Відповідно до ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Згідно ч. 3 ст. 653 ЦК України якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Відповідно до ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування". Згідно статті 15 Закону України «Про споживче кредитування» споживач має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів. Про намір відмовитися від договору про споживчий кредит споживач повідомляє кредитодавця у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг") до закінчення строку, встановленого частиною першою цієї статті. Протягом семи календарних днів з дати подання письмового повідомлення про відмову від договору про споживчий кредит споживач зобов`язаний повернути кредитодавцю грошові кошти, одержані згідно з цим договором, та сплатити проценти за період з дня одержання коштів до дня їх повернення за ставкою, встановленою договором про споживчий кредит. Споживач не зобов`язаний сплачувати будь-які інші платежі у зв`язку з відмовою від договору про споживчий кредит. Відмова від договору про споживчий кредит є підставою для припинення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг, що були визначені як обов`язкові для отримання кредиту, укладених споживачем. Кредитодавець або третя сторона зобов`язані повернути споживачу кошти, сплачені ним за такі додаткові чи супутні послуги, не пізніш як протягом 14 календарних днів з дня подання письмового повідомлення про відмову від договору про споживчий кредит, якщо такі послуги не були фактично надані до дня відмови споживача від договору про споживчий кредит у порядку, визначеному законодавством. У пункті 3.2 рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року у справі № 1-26/2011 визначено, що держава сприяє забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри в суспільстві. Разом з тим споживачу, як правило, об`єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму. Отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть унаслідок уведення його в оману придбати не потрібні йому кредитні послуги. Тому держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів. Як вказує Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», § 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; Як встановлено судом, позивач [PERSON] в строк визначений ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування» відмовилась від договору про надання споживчого кредиту між нею та АТ «Акцент Банк», що був укладений 13.10.2018 року. Стаття 15 Закону України «Про споживче кредитування» передбачає обов`язок споживача повернути кредитодавцю грошові кошти, одержані згідно договором та сплатити проценти за період з дня одержання коштів до дня їх повернення за ставкою, встановленою договором про споживчий кредит. Разом з тим такий обов`язок споживача не може впливати на факт розірвання договору в порядку односторонньої відмови. Таким чином подання відповідної заяви споживача про відмови від договору є підставою для розірвання такого договору в розумінні статті 651 ЦК України. Стаття 76 ЦПК України визначає що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 81 ЦПК України визначає що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимог позову. В силу ст. 141 ЦПК України судові витрати, суд покладає на відповідача. Відповідно до ст.ст. 15, 16, 651 ЦК України, Закону України «Про споживче кредитування»

Outcome: approved