Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-06 00:00:00

У липні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , яка діє у власних інтересах та в інтересах неповнолітньої [PERSON] , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, та зняття з реєстрації. Позивач вказує, що є власником житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , розташованого на приватизованій земельній ділянці площею 600 кв.м, що підтверджується договором купівлі продажу, витягом з Державного реєстру правочинів, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , проте не проживають за місцем реєстрації більше року, вони 10.10.2006 року переїхали жити до Республіки Еквадор , де отримали громадянство. Реєстрація відповідачів в належному позивачу житлі порушує його права володіння та розпорядження своїм майном. Просить визнати [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , таким, шо втратили право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] , шляхом зняття їх з реєстрації у вищевказаному житловому приміщенні. В судове засідання учасники справи, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, не з`явились. Позивач [PERSON] звернувся з клопотанням про розгляд справи у його відсутність. Відповідачі [PERSON] , неповнолітня [PERSON] , будучи повідомлені про час та місце слухання справи за місцем реєстрації та останньою відомою адресою місця проживання, а також шляхом опублікування оголошення на офіційному сайті суду, в судове засідання повторно не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, не подали відзив на позовну заяву. За змістом ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи викладене, відповідно до положень ст. 280 ЦПК України, зі згоди позивача та представника позивача, судом ухвалено рішення при заочному розгляді справи. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі Договору купівлі-продажу від 20.08.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Карнарук Н.В., зареєстрованого в реєстрі за № 4679, житловий будинок з надвірними будівлями та приватизована земельна ділянка пл. 600 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] . Право власності на вищезазначене нерухоме майно зареєстроване за позивачем у встановленому законом порядку, що підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів № 51394 від 21.08.2004 року та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 4583150 від 30.08.2004 року, виданим КП Полтавське бюро технічної інвентаризації "Інвентаризатор". Як вбачається з домової книжки для прописки громадян, що проживають в будинку [ADDRESS] , за вказаною адресою прописані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Факт реєстрації за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] , підтверджується також довідкою Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Полтавської міської ради № 16-20/18422 від 05.08.2019 року. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що відповідачі [PERSON] , [INFO] , та її донька неповнолітня [PERSON] , [INFO] , які зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , не проживають за місцем реєстрації з 2006 року, переїхали на інше місце проживання, спірним житлом не користуються, участі в його утриманні не беруть. Вказані твердження позивача по справі відповідачами, не спростовані шляхом надання належних і допустимих доказів, вони в судове засідання не з`явились, відзиву на позов не подали. Відповідно до положень ст. 150 ЖК України, які узгоджуються зі змістом ст. 383 ЦК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до положень ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи викладене, а також те, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в будинку [ADDRESS] , за цією адресою не проживають з 2006 року без поважних причин, що створює перешкоди в користуванні будинком його власнику та обмежує у праві вільно розпорядитись власністю, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вирішуючи вимоги позивача про зняття відповідачів з реєстрації за адресою: [ADDRESS] , суд виходить з наступного. В ст. ст. 7, 8 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця перебування здійснюється за заявою особи, яка зобов`язана подати її протягом семи днів після прибуття в місце перебування. Зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Разом з тим, судом достовірно встановлено, що приводом для звернення позивача [PERSON] до суду з позовом про зняття [PERSON] та [PERSON] з реєстрації в будинку [ADDRESS] стала наявність реєстрації відповідачів в будинку, який належить позивачу, й невиконання ними вищенаведених вимог чинного законодавства щодо зняття з реєстраційного обліку шляхом подання відповідної особистої заяви до органу реєстрації місця проживання фізичних осіб. З огляду на вищенаведене, беручи до уваги той факт, що підставою для зняття особи з реєстрації за певною адресою може стати, зокрема, рішення суду про визнання цієї особи такою, що втратила право корстування житловим приміщенням, й суд дійшов висновку про обгрунтованість і необхідність задоволення відповідних позовних вимог [PERSON] , а зняття відповідачів з реєстрації можливе шляхом подання судового рішення до органу реєстрації місця проживання фізичних осіб, а також зважаючи на недоведеність існування спору з питання зняття відповідача з реєстрації, суд приходить до висновку про безпідставність відповідних позовних вимог та вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову в цій частині. На підставі викладеного,

Outcome: partial