Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

01.02.2016 позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, який мотивує тим, що 01 січня 2015 року між ним та відповідачем [PERSON] був укладений письмовий договір безпроцентної позики за умовами якого він передав у власність відповідача готівкою грошові кошти в сумі 200000,00 гривень, які відповідач зобов'язувався повернути в строк до 31 грудня 2015 року включно. Посилаючись на те, що відповідач порушив умови договору, належним чином свого обов'язку щодо повернення коштів не виконав, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь суму позики у розмірі 200000,00 гривень. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, відповідач та його представник позовні вимоги визнали в повному обсязі і не заперечували проти задоволення позову. Наслідки визнання позову передбачені ст. 174 ЦПК України, роз'яснені відповідачу судом та зрозумілі. Третя особа в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 01 січня 2015 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений письмовий договір безпроцентної позики за умовами якого позивач передав у власність відповідача готівкою грошові кошти в сумі 200000,00 гривень, які відповідач зобов'язувався повернути в строк до 31 грудня 2015 року включно. Відповідно до вказаного договору сторонами досягнуто домовленості, зокрема, про таке. У п. 1.2. договору позики зазначено, що позика, що надається відповідачу, є безпроцентною, тобто за користування позикою проценти не нараховуються. Пунктами 2.1., 2.3. договору позики передбачається, що позивач надає, а позичальник приймає позику в день підписання сторонами цього договору. Позика вважається наданою позичальнику з моменту отримання позикодавцем письмової розписки від позичальника, складеною власноручно, яка підтверджує факт передання позивачем та одержання відповідачем суми позики. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків стаття 11 ЦК визначає договори та інші правочини. Як визначено частиною першою статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно частини другої статті 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Виконання зобов'язання полягає у вчиненні або утриманні від вчинення дій, які складають його об'єкт. За загальним правилом, визначеним у ст. 526 ЦК, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо боржник не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, за правилами ч. 1 ст. 612 ЦК, боржник вважається таким, що прострочив. Відповідно до положень ст. 525 ЦК, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до положень ст. 60 ЦПК України на кожну сторону покладено обов'язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Факт передачі грошових коштів відповідачу підтверджується його розпискою, копія якої долучена до матеріалів справи. Обставини щодо не повернення у передбачений договором строк грошових коштів визнаються відповідачем, а тому в силу ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Виходячи із вищевикладеного, беручи до уваги факт невиконання відповідачем обов'язку повернути позивачу позичені грошові кошти, суд приходить до висновку, що наявні законні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми позики у розмірі 200000,00 грн. Таким чином, враховуючи визнання відповідачем позову, обґрунтованість та законність позовних вимог, суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню в повному обсязі. З огляду на те, що суд прийшов до висновку про задоволення позову, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесенні ним судові витрати на оплату судового збору у розмірі 2000,00 грн.

Outcome: approved