Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-18 00:00:00

У вересні 2018 року позивач - [PERSON] звернулася до суду із даним позовом до відповідача - Миколаївської міськради, в обґрунтування якого вказала, що починаючи з 2007 року вона проживала однією сім'ю без реєстрації шлюбу з [PERSON] до часу смерті останнього, тобто до [INFO]. У вказаний період ніхто із них не перебував в іншому шлюбі. Позивачка зазначила, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно. В установлений законом строк вона звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріус рекомендував їй звернутися до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім'єю із спадкодавцем не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини. Інших спадкоємців після смерті [PERSON] немає. Посилаючись на таке, позивачка у своєму позові просила: -встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу її та [PERSON] з жовтня 2007 року по [INFO] -визнати за нею право на спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO]. У судовому засіданні по справі позивачка та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засідання заперечувала проти позову через його необґрунтованість та недоведеність, відзив відповідача долучений до матеріалів даної справи. Третя особа без самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Грищенко Л.А. у судове засідання не з'явилася, подала заяву про слухання справи у її відсутність. Суд, дослідивши зібрані по справі письмові докази, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частина 3 ст. 12 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що [INFO] помер [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому нерухоме майно, зокрема, на ? частину квартири [ADDRESS]. Право власності на іншу ? частину цієї квартири зареєстровано за [PERSON], яка померла [INFO]. Дане підтверджується наявними у справі копіями свідоцтв про смерть [PERSON] та [PERSON] та копією свідоцтва про право власності на житло (а.с. 7, 10-14). Відповідно до ст. 1216 ЦК України сппадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Стаття 1217 ЦК України визначає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. В силу приписів статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Із копії спадкової справи № 55/2018, заведеної приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Грищенко Л.А. до майна [PERSON], який помер [INFO], вбачається, що останній заповіту на випадок своєї смерті не залишив. У встановлений законом 6-місячний строк із заявою про прийняття спадщини звернулась позивачка по даній справі - [PERSON] У своїй заяві позивачка вказала, що вона проживала зі спадкодавцем однією сім'єю починаючи з 2007 року. У своїх роз'ясненнях від 03.09.2018 р. нотаріус повідомив позивачку про неможливість після спливу 6-місячного строку видати їй свідоцтво про спадщину, та рекомендував звернутись до суду для встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім'єю не менше як 5 років до часу відкриття спадщини. Звертаючись до суду із даним позовом, позивачка просила серед іншого, встановити зазначений юридичний факт та вказувала, що вона проживала з померлим у період з 2007 року до часу його смерті. При цьому, позивачка вказувала, що вони проживали у квартирі померлого за адресою: [ADDRESS], вели з ним спільне господарство та мали спільний бюджет, крім цього, [PERSON] зареєстрував у цій квартирі її дочку - [PERSON] Згідно з ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно із частиною першою статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім'єю; спільний побут; взаємні права та обов'язки (ст. ст. 3, 74 СК України). Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із "подружжя"; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства тощо. Аналізуючи докази, надані позивачкою на підтвердження її позовних вимог, суд знаходить їх такими, що жодним чином не доводять її позовних вимог. Так, зокрема, характеристика на позивачку з Корабельного ВП (а.с. 16) та на її дочку - [PERSON] (а.с. 17) містить загальну інформацію, та підтверджує періодичне проживання позивачки і її дочки за вищевказаною адресою, та жодним чином не доводить наявність саме сімейних відносин між позивачкою та померлим. Акт про проживання (а.с. 18) суд також не бере до уваги через те, що він зазначає про проживання позивачки за даною адресою починаючи з травня 2007 року, та не зазначає до якого часу вона проживала за цією адресою. Разом із цим, судовим розглядом встановлено, що позивачка не зареєстрована за цією адресою та є громадянкою Російської Федерації. У своїй позовній заяві про визнання такою, що втратила право користування житловим приміщеннм [PERSON], з якою [PERSON] звертався до Корабельного районного суду м. Миколаєва у жовтні 2017 року (а.с. 8), останній вказував, що у 2010 році за проханням його знайомої, з якою в подальшому він почав проживати разом, він зареєстрував її дочку - [PERSON] у своїй квартирі [ADDRESS] На думку суду, ця позовна заява спростовує доводи позивачки про проживання її з померлим починаючи з 2007 року. Також ця позовна заява спростовує зміст характеристики та акту (а.с. 16 та а.с. 18), у яких вказаний початок спільного проживання саме з 2007 року. Надану позивачкою довідку з Миколаївського обласного наркологічного диспансеру від 04.10.2018 р. суд також не може взяти до уваги, оскільки в ній не міститься інформації про неї як про цивільну дружину [PERSON] Квитанції на побутову техніку суд знаходить такими, що не доводять придбання їх позивачкою спільно з померлим [PERSON], для їх спільного користування. Надані позивачкою квитанції на оплату житлово-комунальних послуг стосуються лише періоду липня місяця 2018 року, а доказів того, що позивачка приймала участь в оплаті таких послуг у період з 2007 року матеріали справи не містять. Клопотань про виклик свідків позивачка та її представник у судовому засіданні не заявляли . Конституційний Суд України у своєму рішенні № 5-рп/99 від 03.06.1999 р. вказав, що до членів сім'ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і тому подібне. З огляду на викладене, суд вважає, що позивачка не довела вищевказаних обставин, чим не виконала свій обов'язок щодо доказування, який визначений ч. 3 ст. 12 ЦПК та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, а доказування ґрунтуватись на припущеннях не може ( ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу позивачки та померлого [PERSON] з 2007 р. по день смерті останнього. Що стосується іншої вимоги позивачки - про визнання за нею права на спадкування за законом на спадщину після смерті [PERSON], то суд також не знаходить підстав для її задоволення, оскільки ця вимога є похідною від тієї вимоги, у задоволенні якої суд відмовив позивачці. Відповідно до ст. 141 ЦПК України позивачці не відшкодовуються понесені нею судові витрати через те, що суд відмовив їй у задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed