Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-06 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 14386,05 грн. заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого вказав, що 01 вересня 2005 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено договір кредиту № 057/46-КУ8-КС2, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 4402,00грн. зі сплатою 24% процентів річних, в розмірі та поряду визначеними тарифами на послуги по наданню кредитів, та порядку погашення суми основної заборгованості згідно з графіком та з кінцевим терміном погашення заборгованості 27 серпня 2006 року. 14 червня 2010 року, на виконання вимог ч.5 розділу XVII «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про акціонерні товариства», найменування Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» було змінено на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», який являється його правонаступником. Відповідач умови договору не виконує, внаслідок чого, станом на 21.10.2013 року, згідно розрахунку заборгованості за договором кредиту борг становить 14 386, 05 грн., з яких: заборгованість за договором кредиту - 4 402,00 грн., заборгованість за відсотками - 8 721,79 грн., пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 1 200,53 грн., розмір інфляційних витрат за кредитом - 22,01 грн., розмір інфляційних витрат за відсотками - 39,72 грн. В судове засідання представник позивача не зявився, подав до суду заяву в якій позовні вимоги підтримав, просив задоволити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлений в установленому законом порядку, надав суду письмову заяву, в якій просив в позові банку відмовити, через пропуск строку позовної давності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні не підлягають задоволенню з наступних підстав. 01 вересня 2005 року Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» ) та [PERSON] було уклали договір кредиту № 057/46-КУ8-КС2, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 4402,00грн. зі сплатою 24% процентів річних, з кінцевим терміном погашення заборгованості 27 серпня 2006 року. Відповідач в свою чергу зобов'язувався щомісяця в строки, визначені договором, погашати платежі за кредитним договором. Відповідач станом на 21.10.2013 року, згідно розрахунку заборгованості за договором кредиту борг становить 14 386, 05 грн., з яких: заборгованість за договором кредиту - 4 402,00 грн., заборгованість за відсотками - 8 721,79 грн., пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 1 200,53 грн., розмір інфляційних витрат за кредитом - 22,01 грн., розмір інфляційних витрат за відсотками - 39,72 грн. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 259 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до п. 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012р. № 5, зазначено, що враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Відповідно до умов кредитного договору строк виконання зобовязання за договором настав 27 серпня 2006 року. З позовною заявою позивач звернувся до суду 02 грудня 2013 року, тобто із пропуском строку позовної давності, клопотання про поновлення строку позовної давності позивачем не заявлялось. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності є підставою для відмови в позові. Враховуючи вищевикладене позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed