Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-30 00:00:00

01 червня 2016 року позивач ,[PERSON], звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» про визнання кредитного договору недійсним. На підтвердження заявлених позовних вимог зазначив, що 31.05.2007 року між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра» в особі начальника відділення № 20 Хмельницького РУ [PERSON], яка діяла на підставі Положення про відділення та доручення № 1-11-12754 від 29.12.2006 р. укладено кредитний договір № 31/05/2007/840-К/100 , згідно якого банк надав йому у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 35000, 00 (тридцять пять тисяч) доларів США в порядку і на умовах визначених договором. Цільове використання кредиту - проведення розрахунків по договору купівлі-продажу №1973 від 29.05.2007 р., що укладений між позичальником та [PERSON], [PERSON], [PERSON], згідно якого [PERSON] придбає у власність нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS] (тобто кредитні кошти були надані на придбання [PERSON] нерухомого майна, квартири). За користування кредитом встановлено плату у вигляді відсотків, які розраховуються банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 12,45 % відсотків річних. Щодо повернення суми кредиту, то воно повинно здійснюватися шляхом сплати щомісячно мінімально необхідного платежу, розмір якого становить 396, 00 доларів США. Кінцевий термін повернення кредиту до 29.05.2027. В якості забезпечення виконання зобовязань щодо погашення кредиту та сплати відсотків, передбачених договором було укладено договір іпотеки квартири по вул. Київській 10. кв. 37, загальною площею 54, 8 кв. м., для придбання якої надається кредит. Також було укладено договора поруки між банком та [PERSON] та [PERSON] В подальшому\~між банком\~та [PERSON]\~було укладено\~Додаткову угоду\~№ 1\~від 16.03.2010\~р.\~до кредитного\~договору в\~якій передбачено\~нові умови,\~а саме: було збільшено відсоткову ставку до 12, 49 % річних порівняно з первинним Договором (12,45 %) ;збільшено розмір щомісячного необхідного платежу до суми 398, 17 доларів США порівняно з первинним договором (396 дол.США); збільшено відповідальність позичальника у разі невиконання зобовязань щодо строків та повноти сплати кредиту та процентів, що за додатковою угодою № 1 становить подвійну облікову ставку НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення. Облікова ставка НБУ за період з 2010 р. по 2016 р. була змінною та становила в і д 10,25 % до 22 % (подвійна ставка від 20,5 % до 44 %), яка є значно вищою в порівнянні з первинним Договором (1 % від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення). Також п. 4.1. Додаткової угоди № 1 було доповнено умовою щодо збільшення відповідальності та сплати штрафу за порушення п.п. 3.3.5., 3.3.7-3.3.21 Додаткової угоди у розмірі 3% від фактичне заборгованості. За порушення вищевказаних умов, первинний кредитний договір взагалі не передбачав жодної відповідальності. Вважає, кредитний договір №18/03/2008/840-К/50 від 18.03.2008 р. недійсним, так як банком при укладенні кредитного договору було порушено вимоги Закону України «Про захист прав споживачів» та норми Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції від 13.01.2006 р.), - «Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення, наявні форми кредитування з коротким, описом, відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом, та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У разі неподання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність,. встановлену статтями 15 і 23 цього Закону». В свою чергу, ч. 1 ст. 15 Закону передбачено, що споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого та компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги) . У разі коли надання недоступної, недостовірної, неповної або несвоєчасної інформації про продукцію або виробника (виконавця, продавця) спричинило придбання продукції, яка не має потрібних споживачеві властивостей, - споживач має право розірвати договір і вимагати відшкодування завданих йому збитків , - встановлено в п. 1 ч. 7 ст. 15 Закону. Вся зазначена вище інформація перед укладенням договору надана не була. Згідно ч. 4 ст. 11 Закону, у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством». Згідно п.3.4 розділу 3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного Банку України №168 від 10.05.2007 р. банки зобов'язані в кредитному договорі зазначити: вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу; обгрунтування вартості супутньої послуги (нормативно-правові акти щодо визначення розмірів зборів та обов'язкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, суб'єктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо); про відкриття банківського рахунку, відкритого з метою зарахування на нього суми наданого кредиту або надання кредиту за рахунком (овердрафт), умови відкриття, ведення та закриття такого рахунку, тарифи та всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку у зв'язку з отриманням кредиту, його обслуговуванням і погашенням; правило, за яким змінюється процентна ставка за кредитом, якщо договором про надання кредиту передбачається можливість зміни процентної ставки за кредитом залежно від зміни облікової ставки Національного банку або в інших випадках». З п.3.2. розділу 3 Правил вбачається, що кредитний договір має містити графік платежів у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користуванням кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до Правил. У графіку платежів також має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом . В договорі немає детального розпису сукупної вартості кредиту, графіку платежів у розрізі сум погашення основного боргу і сплати процентів за користування кредитом, не зазначено вид і предмет кожної супутньої послуги з обґрунтуванням їх вартості та не описано тарифи і усі суми коштів, які споживач має сплатити за Договором у звязку з отриманням кредиту, його обслуговуванням та погашенням. Також, банком не надавався окремий письмовий документ з детальним розписом сукупної вартості кредиту. Отже, в порушення п.2 ч.І ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», банк не надав позичальнику, як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору. Крім того, п. 3.8 Правил закріплено, що у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов'язані під час укладення кредитного договору: попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач; надати інформацію щодо методики, яка використовується банком, для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним», що банком під час укладення Договору також зроблено не було. За положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів укладених із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком , є істотний дисбаланс договірних прав ти обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким, з моменту укладення договору. Крім того, здійснюючи щомісячні платежі, сплачена [PERSON] щомісяця сума на тіло кредиту не зараховувалася, що свідчить про дисбаланс зарахування відсотків та тіла кредиту, що поставило його у тяжке, несправедливе становище у цих договірних зобов'язаннях. Графік погашення кредиту йому не видавався, і які суми на які рахунки зараховувалися невідомо, що є також несправедливим по відношенню до нього, як споживача, оскільки дало банку право проводити зарахування на свій розсуд, що є порушенням п. 3.6 постанови НБУ № 168 від 10.07.2007 р. «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», згідно якої банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо)». Пунктом 4.3.11 Договору встановлено комісію при здійсненні повного дострокового погашення кредиту протягом перших двох років дії кредитного договору у розмірі 2% від початкової суми кредиту, що є несправедливим, так як містить умову щодо плати за дострокове погашення кредиту. Вищевказаний пункт Договору не відповідає п. 3.6 постанови НБУ № 168 від 10.07.2007 р. та ЗУ «Про захист прав споживачів». Пунктом 1.5. Договору зобовязано підписати та нотаріально оформити договір іпотеки придбаної квартири та здійснювати страхування нерухомого майна (без укладення яких не буде надано кредиту) і тільки у страхових компаніях, де вигодо набувачем є ВАТ КБ «Надра». Також п. 1.5. Договору зобовязує надати докази укладення вищевказаних договорів. У разі порушення цієї вимоги (п. 4.3.2., який включає в себе і порушення п. 1.5.), п. пунктом 5.2. Договору передбачено штраф у розмірі 10% (десять) відсотків від суми кредиту. Хоча дане положення суперечить нормам ЦК України (ст. ст. 6., 627 ЦК, тощо), якими передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, а також що волевиявлення учасника правочину має відповідати його внутрішній волі. Тобто ця умова Договору та передбачений за неї штраф є несправедливою умовою Договору. Таким чином, банком було введено позивача в оману, що призвело до укладення Договору на невигідних для нього умовах. Формування його волі щодо укладення оспорюваного правочину відбувалось під впливом інформації, яка не відповідала дійсності. Виконання спірного правочину направлено на отримання кредитодавцем прихованого прибутку та виникнення у позичальника непередбачених витрат. У діях банку наявний умисел, який полягає в замовчувані реальної ціни запропонованої ним послуги та декларуванні в кредитному договорі заниженої ціни. Згідно ч. 2 п. 2. ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів», - «Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору». Зміст договору суперечить Цивільному кодексу України, зокрема статті 203, Закону України «Про захист прав споживачів», а саме статтям 11, 15, 18, 19 та постанові Правління НБУ № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», а саме пунктами 3.2, 3.4, 3.6. 3.8. Позивач просить визнати вищезазначений кредитний договір недійсним. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] заявлений позов підтримав, просив його задовольнити в повному обсязі і подав до суду додаткові пояснення в яких зазначив , що банк не здійснив належно детальний, достовірний та об'єктивний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту згідно імперативних вимог п.2 ч,4 ст. І 1 Закону України «Про захист прав споживачів» та п.З «Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» (надалі - Правила), затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року N 168; не зазначив належно вид і предмет кожної супутньої послуги з обгрунтуванням їх вартості згідно вимоги п.3.4 Правил; не визначив належно реальну процентну ставку, так як процентна ставка 12, 45 % (12,49 % по додатковій угоді) річних не відповідають дійсності та є заниженими порівняно із реальною відсотковою ставкою 13, 73 % (13,64 % по додатковій угоді). Розрахована Банком річна відсоткова ставка у розмірі 12, 45 % не відповідає формулі розрахунків затвердженої Правилами та й всупереч Правилам взагалі не визначалась га не вказувалась Банком. В порушення вимоги п. 3.8 «Правил», банк не встановив застереження щодо попередження позичальника про настання валютних ризиків. Всупереч вимоги п.3.4 «Правил», не зазначив про умови відкриття, ведення та закриття банківського рахунку, тарифи а також про всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку у звязку з отриманням кредиту, його обслуговування і погашенням. В порушення вимоги п.7 ч.І ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», не визначив строк дії кредитного договору; Всупереч вимоги п.8 ч.І ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», не визначив порядок припинення дії кредитного договору. В порушення вимоги п.6 ч.4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», не встановив істотної умови договору про дострокове розірвання кредитного договору, що не є тотожним з достроковим поверненням кредиту; не визначив відповідальності кредитора при порушені умов договору, щодо умов повернення і зарахування кредиту (зокрема, в разі зарахування коштів з каси банку на транзитні рахунки або \~ \~ \~ \~на рахунки не зазначені \~ \~ \~ \~в договорі) як того \~ \~ \~ \~вимагають норми ч.2 ст. 345 ГК України та п.9 \~ \~ \~ \~ч. 1ст.6 Закону України «Про \~ \~ \~ \~фінансові послуги та \~ \~ \~ \~державне регулювання ринків фінансових ринків»; в порушення вимоги ст. 61 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відсутнє застереження щодо збереження банківської таємниці та відповідальності за її розголошення; не здійснив оприлюднення інформації про умови іпотечного кредитування згідно імперативної вимоги ст. 2 ЗУ «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати»;не встановив положення про інфляційне застереження та не узгодив домовленості, про розрахунки індексації щодо збереження реальної вартості предмету іпотеки. У відповідності до ст. 638 ЦК, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідні для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Кредитний договір є неукладеним (не відбувся), коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б однієї його істотної умови, передбаченої законодавцем. З аналізу кредитного договору можна дійти висновку, що в його змісті є відсутніми встановлені законодавством обов'язкові умови, які необхідні для його укладення, а тому кредитний договір, укладений між сторонами договору ,слід визнати недійсним. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не зявився, однак подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника та заперечення в яких зазначив, що 31 травня 2007 року між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством комерційним банком Надра (назву змінено на Публічне акціонерне товариство Комерційний банк Надра ) (надалі - ПАТ «КБ «Надра») був укладений Кредитний договір № 31/05/2007/840-К/100 від 31.05.2007 року ( зі змінами, у відповідності до умов якого Банк надав [PERSON] кредит в іноземній валюті в розмірі 35 000,00 (тридцять пять тисяч) дол. США, а позивач в свою чергу взяв на себе зобовязання повернути кредит (грошові кошти) в іноземній валюті у порядку та на умовах, визначених цим договором. Договором про надання споживчого кредиту №31/05/2007/840-К/100 від 31.05.2007 року визначено істотні умови, а саме: предмет, сума, строк повернення кредитних коштів, розмір процентів та порядок їх повернення, а відповідно умов даного кредитного договору позивач свідчив про те, що він підтверджує свою здатність виконувати умови даного договору та що повністю розуміє всі умови цього договору, свої права та обовязки за цим договором і погоджується з ним. Відносно дотримання банком «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 № 168 (далі - Постанова № 168), то надання Банком інформації клієнтам-фізичним особам про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту здійснюється шляхом надання споживачам інформаційного листа «Інформація щодо умов кредитування». Зазначений лист розміщений в загальнодоступних місцях та на власній веб-сторінці Банку. В разі, якщо споживачів влаштовують умови кредитування, він підписує відповідні документи (анкету заяву про приєднання до Договору на Комплексне банківське обслуговування або відповідний договір), в яких зазначено, що банк ознайомив споживача з умовами кредитування, тарифами та орієнтовною сукупною вартістю кредиту. Підписанням анкети - заяви або відповідний договір клієнт погоджується з умовами кредитування та приєднується до Договору на Комплексне Банківське Обслуговування (далі - ДКБО), де викладено детально всі умови кредитування. ДКБО розміщено на власній веб-сторінці Банку, що не потребує обов'язкової наявності у кредитних справах ДКБО, оскільки відповідно до п. 20.11 діючої редакції ДКБО договір укладається шляхом приєднання. Днем укладання договору (ДКБО) є день підписання клієнтом відповідної Анкети-заяви, що свідчить про ознайомлення та згоду клієнта на встановлення з Банком правовідносин на умовах, зазначених у договорі (ДКБО), які є обов'язковими для сторін.Той факт, що позичальник добросовісно здійснював регулярні платежі для погашення кредиту свідчить про те, що він з моменту укладення договору визнав його таким, що вступив у дію та прийняв на себе зобовязання в межах строку та на умовах, визначених у договорі. Вважає, що права та інтереси позивача жодним чином порушені чи обмежені не були і договір кредиту № 31/05/2007/840-К/100 був укладений з дотриманням усіх істотних умов цивільно-правового договору, на основі взаємного волевиявлення сторін, з визначенням переліку прав, обовязків, відповідальності сторін та дотриманням вимог чинного законодавства, а тому просить в задоволенні позову позивача відмовити. Також представником відповідача подано до суду заяву про застосування позовної давності,оскільки позивач з вимогою про визнання недійсним кредитного договору звернувся до суду після спливу трирічного строку. 02 березня 2017 року ухвалою Дунаєвецького районного суду Хмельницької області призначено судово економічну експертизу і провадження у справі зупинено. 14 березня 2018 року ухвалою суду провадження у справі поновлено,оскільки надійшов висновок експертизи. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача,вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Встановлено, що 31 травня 2007 року між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством комерційним банком Надра (назву змінено на Публічне акціонерне товариство Комерційний банк Надра ) (надалі - ПАТ «КБ «Надра») був укладений Кредитний договір № 31/05/2007/840-К/100 від 31.05.2007 року , у відповідності до умов якого Банк надав [PERSON] кредит в іноземній валюті в розмірі 35 000,00 (тридцять пять тисяч) дол. США, а позивач в свою чергу взяв на себе зобовязання повернути кредит (грошові кошти) в іноземній валюті у порядку та на умовах,визначених договором. Цільове використання кредиту - проведення розрахунків по договору купівлі-продажу №1973 від 29.05.2007 р., що укладений між позичальником та [PERSON], [PERSON], [PERSON], згідно якого [PERSON] придбає у власність нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS] ( п.1.2 договору). Згідно п.1.3.1 договору відсотки за користування кредитом розраховуються банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 12,45 % річних. Строк надання кредиту до 28.05.2027р. Щомісячна сума мінімально необхідного платежу, складає 396, 00 доларів [PERSON] вносить черговий мінімальний платіж щомісячно до 5 числа поточного місяця ( п.п.3.3.2 ;3.3.3 договору). Кінцевий термін повернення кредиту до 29.05.2027р. Даний договір укладено на підставі анкети заяви позивача на отримання кредиту від 17.05.2007р.,що підтверджується кредитною справою. В якості забезпечення виконання зобовязань щодо погашення кредиту та сплати відсотків, передбачених договором, було укладено договір іпотеки квартири по вул. Київській 10. кв. 37, загальною площею 54, 8 кв. м., для придбання якої надається кредит. Також було укладено договір поруки між банком та [PERSON] та [PERSON] В подальшому між банком та [PERSON] було укладено Додаткову угоду № 1 від 16.03.2010 р. до кредитного договору. Умовами зазначеної\~додаткової угоди\~№1\~від 16.03.2010р.\~до кредитного\~договору \~ визначено,\~що кредитор\~надає позичальнику\~у тимчасове\~користування на\~умовах забезпеченності,повернення,\~строковості,\~платності та\~цільового характеру\~використання грошові\~кошти у\~сумі 35\~000\~доларів зі\~сплатою 12, 49 % річних . Щомісячна сума мінімального необхідного складає 398, 17 доларів США . Погашення суми основної заборгованості відбувається шляхом внесення необхідного платежу щомісячно до 05 числа поточного місяця ( п.2.4 угоди). Пунктом 2.7 угоди передбачено черговість погашення заборгованості і в першу чергу погашення йде на прострочення заборгованості за нарахованими процентами, прострочена заборгованість за комісіями у вигляді плати за управління кредитом, а потім прострочена заборгованість за кредитом ,строкова заборгованість за нарахованими процентами,пеня, штрафні санкції. [PERSON] зобовязувався своєчасно та в повному обсязі повернути кредит, нараховані проценти,комісії, штрафи, пеню відповідно до умов договору ( п.3.3.7 угоди). Відповідно до ч.1 ст.626, ст.627 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до\~ст.1055 ЦК України\~кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Частиною 1\~статті 638 ЦК України\~визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) умови дострокового розірвання кредиту; 7) інші умови, визначені законодавством (ч.4\~ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~в редакції на час виникнення спірних відносин). Частинами 3, 5\~статті 203 ЦК України\~передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до\~ст. 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6\~ст. 203 цього Кодексу. За змістом статей\~11,\~18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього\~Закону\~про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Частиною 6\~статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів»\~правочини, здійсненні з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Відповідно до ч.1\~ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені\~Постановою Правління Національного банку України № 168 від 10 травня 2007 року, встановлюють надання банками споживачу повної, необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про сукупну вартість споживчого кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту і мають бути оплачені споживачем згідно з вимогами законодавства України. Кредитний договір № № 31/05/2007/840-К/100 від 31.05.2007 року та додаткова угода №1 до нього підписані сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови. Укладаючи кредитний договір, [PERSON] ознайомився та погодився з умовами кредитування, які були надані йому в письмовій формі. Своїм підписом він підтвердив факт надання йому повної інформації про умови кредитування в банку, а саме мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки, суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартості послуги по оформленню договору (перелік витрат, повязаних з отриманням кредиту, його обслуговування і поверненням); строк, на який кредит може бути одержаний;\~ варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування, що підтверджується його анкетою-заявою від 17.05.2007 року, а також загальною вартістю кредиту (додаток №1 до додаткової угоди №1). Посилання позивача [PERSON] на невідповідність кредитного договору вимогам ст.ст.11,18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~не відповідають фактичним обставинам справи. Відповідно до ч.ч. 1,6\~ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів»\~нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Згідно зі\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~цим Кодексу. Позивачем [PERSON] не надано суду доказів на підтвердження того, що відповідач ввів його в оману щодо істотних умов договору, та не надано доказів нечесної підприємницької практики банку під час укладення кредитного договору. Слід також зазначити, що позивач в разі незгоди з умовами кредитного договору міг скористатись своїм правом, визначеним ч.6\~ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якого, споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Однак позивач не скористався цим, а тому, відповідно, погодився зі всіма його умовами, про що також свідчить виконання умов кредитного договору. Щодо висновку судово-економічної експертизи №1463/1464/17-26 від 02.03.2018р.,в якому зазначено, що розмір щомісячного платежу у розмірі 396 доларів США не відповідає відсотковій ставці договору 12,45 % річних; реальна процентна ставка за кредитним договором на момент укладення та при виконанні розрахунку платежів в іноземній валюті складає 13,73 % річних та є вищою від реальної процентної ставки за користування кредитом на 1,28%; сукупна вартість кредиту становить 96806,07 дол.США; реальна процентна ставка за додатковою угодою на момент укладення та при виконанні розрахунку платежів в іноземній валюті складає 13,64 % річних, розбіжність щодо реальної процентної ставки склали в бік її збільшення на 1,5%. Сукупна вартість кредиту становть 95826,15 дол.США; відсоткова ставка кредитного договору -12,45 % річних не визначається відповідно до вимог п.3.2 глави 3 р.11 Правил бухгалтерського обліку доходів і витрат банків України, тобто є не визначена. Статтею 110 ЦПК України\~передбачено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими ст.89 цього Кодексу. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі даказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). В дослідницькій частині висновку зазначено,що позивачем здійснювався щомісячний ануїтетний платіж, який орієнтовно складає по кредитному договору 392,89 дол. США, а по додатковій угоді 398,17 дол. США, однак за даними банку розмір складає з 31.05.2007р. 396 дол. США, а з 16.03.2010р. 398,17 дол.США. Причина розбіжностей між даними банку та проведеного дослідження полягає у відсутності існування єдиної методити визначення ануїтетного платежу, затвердженої Національним банком України. Враховуючи дані обставини, суд приходить до висновку про те, що висновок судово-економічної експертизи не є належним та допустимим доказом в розумінні ст.ст.\~77,78 ЦПК України\~і відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~йому необхідно надати критичну оцінку і до уваги не приймати. Судом не вбачається порушення прав позивача, яке відповідно до\~статті 4 ЦПК України\~та\~статті 15 ЦК України\~може бути захищено у порядку цивільного судочинства. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 14\~Постанови від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних відносин», звернув увагу судів на те, що при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема\~ЦК\~(статті 215, 1048-1052, 1054-1055),\~статті 18-19 Закону України «Про захист прав споживачів». Пленум Верховного суду України в свою чергу зазначив у п.п. 7, 8\~постанови від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справи про визнання правочинів недійсними», що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Враховуючи встановлені по справі обставини, суд дійшов висновку ,що при підписанні кредитного договору та додаткової угоди всі передбачені чинним законодавством вимоги для укладення договору та додаткової угоди були дотримані, додаткова угода містить всі передбачені чинним законодавством відомості, дотримано всіх вимог щодо змісту та форми її укладення, а тому не вбачається підстав стверджувати про невідповідність її умов вимогам законодавства та порушення волевиявлення позивача, на що посилається позивач. З огляду на вищенаведене , суд вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON] про визнання недійсним кредитного договору є недоведеними, а тому не підлягають задоволенню. Стосовно заяви відповідача про застосування позовної давності. (т.1а.с.55). Відповідно до\~ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). При цьому, відповідно до частин першої\~ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Разом з тим, згідно із ч.ч. 3, 4\~ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ч. 4\~ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Отже, що стосується заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності до спірних правовідносин, то суд вважає, що пропуск позивачем строку позовної давності для звернення з позовом до суду, є окремою самостійною підставою для відмови у позові, лише у разі наявності підстав для задоволення позовних вимог по суті. Однак, з урахуванням досліджених матеріалів справи, суд не знаходить підстав для задоволення позову по суті. Тому, хоч позивач і міг дізнатися про порушення своїх прав після укладення у травні 2007 році кредитного договору та додаткової угоди до нього , суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у позовних вимогах по суті, у зв'язку з їх необґрунтованістю.

Outcome: dismissed