Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

01.11.2021 [PERSON] звернувся до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивовані тим, що він є власником житлового будинку з господаськими спорудами та будівлями за адресою [ADDRESS] . Зазначає, що він перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який 17.03.2005 було розірвано. Ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 27.09.2006 у справі №2-685 за позовом [PERSON] до нього про поділ спільного майна подружжя затверджено мирову угоду за умовами якої в обмін на матеріальну компенсацію до нього перейшло право власності на незавершене на той час будівництвом будинковолодіння за вказаною вище адресою, крім того [PERSON] зобов`язувалась знятися з реєстрації у будинковолодінні та зняти з реєстрації дітей. Стверджує, що на даний час його діти [PERSON] та [PERSON] є повнолітніми, в даному будинковолодінні не проживають більше 15 років, тісних відносин він з ними не підтримує, їх місце проживання йому не відоме, тому просив визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 03.11.2021 відкрито провадження в цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Вказав, що відповідачі не проживають в його житловому будинку, не беруть участь в його утриманні та веденні спільного господарства, їх реєстрація в житловому будинку носить формальний характер, порушує його права як власника майна та спричиняє для нього зайві витрати при оплаті за комунальні послуги, є перешкодою для оформлення субсидій. Відповідачі неодноразово в судове засідання не з`являвлись, про день та час слухання справи були повідомлені відповідно до вимог закону, в тому числі через сайт судової влади, жодних клопотань від них не надходило, відзив на позовну заяву суду не надавали. Свідок [PERSON] , надав суду показання, що він є сусідом позивача, відповідачі є сином і дочкою позивача. Протягом 5 років, а можливо і більше відповідачі не проживають разом з позивачем. Протягом тривалого часу [PERSON] проживав сам, однак кілька років тому одружився вдруге та проживає разом з дружиною в домоволодінні по [ADDRESS] . Свідок [PERSON] , надала суду показання, що проживає по сусідству з позивачем, кожного дня проходить повз його домоволодіння, так як поряд випасає худобу. Ствердила про те, що 6-7 років [PERSON] проживав сам, на даний час живе з дружиною. Останній раз бачила відповідачів 10 років тому. За таких обставин, з урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Згідно з ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За вимогами ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 27.09.2006 по справі №2-685 визнано між [PERSON] та [PERSON] мирову угоду. Відповідно до п. 1 даної угоди до [PERSON] перейшло право власності на будівельні матеріали, використані в процесі будівництва будинковолодіння [ADDRESS] . Згідно з п. 4 [PERSON] зобов`язується знятися з реєстрації у будинковолодінні та зняти з реєстрації дітей [PERSON] та [PERSON] одразу після того, як придбає житло для себе і дітей. Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.02.2020 №199315466 [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). Відповідно до витягу Тисменицької міської ради №15451-АП-09-2021 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 20.09.2021 у житловому будинку по [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Однак, з пояснень свідків підтверджено факт відсутності відповідачів більше одного року за місцем реєстрації. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права. Оскільки з обставин справи вбачається, що питання визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням стосується члена сім`ї власника житлового приміщення, тому спір підлягає вирішенню відповідно до статті 405 ЦК. Як слідує з вимог ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналогічно порядок користування житлом та втрати такого права врегульовано ст.72, 156 ЖК України. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (частина друга статті 386 ЦК). Члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону. Законом, на який зроблено посилання в частині першій статті 405 ЦК, не може бути ЖК УРСР. Застосування положень ЖК УРСР до цих відносин не виключається. Але переважно підлягають застосуванню норми глави 32 ЦК. Це зумовлено тим, що для регулювання відносин між власником житла та членами його сім`ї законодавець використав правову конструкцію (сервітут), яка раніше до цих відносин не застосовувалась. Тому хоча положення житлового законодавства і підлягають переважному застосуванню до житлових відносин на підставі статті 3 ЖК УРСР, до правовідносин із приводу сервітуту вони можуть застосовуватись лише за аналогією. З урахуванням цього треба визнати, що стосовно права членів сім`ї власника помешкання на користування ним, чинним є правило частини першої статті 405 ЦК, що передбачає визначення власником житлових приміщень, які мають право займати члени сім`ї. Відповідно до статті 156 ЖК УРСР, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Оскільки інше не встановлено чинними законами, договором, заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що призводить до втрати членом сім`ї права користування помешканням. Вказане дає можливість суду прийти до висновку про визнання втрати такого права користування житловим приміщенням. При цьому, предметом спірних відносин є як встановлення факту відсутності більше року користування житлом (а не наявність чи відсутність у члена сім`ї нового місця для реєстрації), так і наявна добровільна домовленість між власником та членом сім`ї щодо продовження такого права користування. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про втрату права користування ним. Позаяк відповідачі не довели, що між ними та позивачем існує домовленість про інший порядок користування житлом, встановлено відсутність по місцю реєстрації відповідачів більше одного року, а тому вимоги позову є обґрунтовані та такими, що підлягають до задоволення. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із цим, суд вважає, що з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються із судового збору в розмірі 908 грн 00 к. в солідарному порядку. На підставі наведеного, відповідно до ст.405 ЦК України, Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та

Outcome: approved