Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-05 00:00:00

01.08.2019 р. Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - позивач, АТ «ПриватБанк»), в особі свого представника Савіхіної Анастасії Миколаївни, яка діє на підставі довіреності, звернулось до Енергодарського міського суду Запорізької області з позовною заявою до [PERSON] (далі - відповідач), в обґрунтування якої зазначає наступне. [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву б/н від 21.02.2012 р., згідно якої отримала кредит у розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком - Договір про надання банківських послуг. При встановленні та зміні кредитного ліміту Банк керується п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Договору, де зазначено, що відповідач дає свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банка. Банк свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач, відповідно до умов пунктів 2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6 Договору, зобов`язалась погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором, а також, у разі невиконання зобов`язань за Договором, зобов`язалась, на вимогу банку, виконати зобов`язання з повернення Кредиту, оплати винагороди Банку. Проте, відповідач не надав своєчасно позивачу грошові кошти, чим порушила зобов`язання за Договором. Згідно п.2.1.1.12.2 Договору, у разі непогашення клієнтом боргових зобов`язань за Кредитом до 25 числа місяця, Клієнт сплачує банку проценти у розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті. У разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом, згідно п.2.1.1.12.2.1, п.2.1.1.12.6.1 Договору, Клієнт сплачує банку проценти у подвійному розмірі від зазначених у Тарифах, що діють на дату нарахування та при непогашенні суми простроченого кредиту сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті. Відповідно до п.2.1.1.7.6 Договору, у разі порушення позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених Договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500,00 грн. +5% від суми позову. Відповідно до п.п.2.1.1.4.2, 2.1.1.4.6 Договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов`язків та інших обов`язків за цим Договором. В наслідок неналежного виконання Позичальником взятих зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, у відповідача за кредитним договором, станом на 14.05.2019 р. наявна заборгованість у загальному розмірі 20349,62 грн., яка складається з наступного: заборгованість за тілом кредиту - 8566,30 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту 3807,02 грн., заборгованість за нарахованими відсотками - 0,00 грн., нарахована пеня за прострочене зобов`язання - 6431,08 грн., нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. - 100 грн., а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 945,22 грн. - штраф (процентна складова). Просить суд стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» вищезазначену суму заборгованості за кредитним договором та суму сплаченого судового збору при зверненні до суду. Ухвалою Енергодарського міського суду від 06.08.2019 р., з урахуванням клопотання позивача (а.с.6), розгляд справи було призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а відповідачу запропоновано подати до суду заяву із обґрунтованим запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін та відзив на позов по вказаній справі(а.с.39). Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Представник позивача надав до суду письмове клопотання про розгляд справи у відсутності, позов підтримав та просить його задовольнити (а.с.7). Копія ухвали суду від 06.08.2019 р., разом з позовною заявою та доданими до неї матеріалами, надсилалась рекомендованою кореспонденцією через відділення поштового зв`язку «Укрпошта» на адресу зареєстрованого місця проживання/перебування відповідача відповідно до даних інформаційної довідки з Сектора реєстрації Енергодарської міської ради (а.с.39), яка співпадає з адресою місця проживання зазначеною позивачем у позовній заяві (а.с.2) та відповідно до рекомендованого поштового повідомлення, відповідачем [PERSON] було отримано поштове відправлення з суду (а.с.43), проте, до суду відповідачем не надано заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, клопотань або заяв про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, а також відзиву на позовну заяву та клопотань про відкладення слухання справи. Враховуючи зазначене, суд вважає можливим розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження визначеного ухвалою суду від 06.08.2019 р. на підставі наявних у справі матеріалів. У зв`язку з тим, що відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку: Судом встановлено, що 21.02.2012 р. відповідачем було підписано Анкету-заяву б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.12) на підставі якої відповідачу було надано платіжну карту на яку вона отримала кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту за тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с.13), обумовивши право банку, відповідно до пунктів 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4, Умов та правил надання банківських послуг, змінювати (збільшувати або зменшувати) кредитний ліміт в будь-який момент(а.с.14-28). Відповідно до п.2.1.1.2.1 Умов і правил надання банківських послуг, банк видає клієнту картку, її вид та строк дії визначений в заяві і в пам`ятці клієнта, підписанням якого клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг; датою укладання договору є дата отримання картки, що зазначена в заяві. Відповідно до ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зміступ.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, відповідач зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором (а.с.23-зворот). Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно розрахунків заборгованості (а.с.8, 9-11-зворот), у відповідача перед позивачем за кредитним договором б/н від 21.02.2012 р. виникла заборгованість, яка станом на 14.05.2019 р. становить загальний розмір у 20349,62 грн., яка складається з наступного: заборгованість за тілом кредиту - 8566,30 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту 3807,02 грн., пені за прострочене зобов`язання - 6431,08 грн., пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. - 100 грн., а також штрафів в загальному розмірі 1445,22 грн. Згідно ст.ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Доказів виконання відповідачемзобов`язань що виниклиза кредитним договором, матеріали справи не містять. Однак, при вирішенні питання щодо розміру заборгованості за кредитним договором, суд вважає необхідним зазначити наступне. З зазначеного розрахунку заборгованості, встановлена наявність заборгованості за тілом кредиту - 8566,30 грн. та простроченим тілом кредиту - 3807,02 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, враховуючи, що на час розгляду справи судом, відсутні докази, що відповідачем зазначений розмір заборгованості погашено на користь позивача у добровільному порядку повністю або частково. Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідачана його користь розміру заборгованості за пенею за прострочене зобов`язання - 6431,08 грн., пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. - 100 грн., а також штрафів (фіксована частина та процентна складова) - в загальному розмірі 1445,22 грн., суд дійшов наступного. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). В обґрунтування вимогпро стягнення з відповідача пені за прострочене зобов`язання, пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. та штрафів (фіксована частина та процентна складова), позивач посилається на як на ч.1, 2 ст.549 ЦК України так і пункти 2.1.1.12.6.1, 2.1.1.7.6 Договору. Згідно ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Отже, відповідно до даної правової норми, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності. У статті 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України, особливість пені полягає у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Позивач, умовами пункту 2.1.1.12.1 Договору, під борговими зобов`язаннями визначив повернення тіла кредиту, відсотків за користування кредитом, комісії, пені та штрафів (а.с.21зворот). Умовами п.2.1.1.12.6.1 Договору, позивач встановив, що у разі виникнення прострочених зобов`язань за борговими зобов`язаннями на суму від 100 грн., Клієнт сплачує Банку пеню, відповідно до встановлених тарифів. Пеня нараховується в день нарахування процентів по кредиту (а.с.22). Умовами п.2.1.1.7.6 Договору, позивач поклав на відповідача обов`язок, яким встановив, що при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більш, ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф (а.с.20зворот). З аналізу Умов та правил надання банківських в ПриватБанку, встановлено фактичне закріплення подвійної, одного виду, цивільної відповідальності позичальника за одне й те саме порушення, оскільки відповідач повинен сплатити на користь банку за порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, як два штрафи, так і нараховану суму пені. Зазначене свідчить про недотримання позивачем положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, що дає підстави для визнання таких положень надання банківських послуг недійсними. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, який, згідно ч.4 ст.263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Відповідно до статті 217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Отже, враховуючи вищезазначене, вимога позивача щодо стягнення з відповідача розміруштрафу (фіксована частина) та штрафу (процентна складова) - задоволенню не підлягають, проте, суд вважає необхідним задовольнити вимогу позивача про стягнення з відповідача розміру нарахованої пені за прострочене зобов`язання та пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість, наявна станом на 14.05.2019 р. у загальному розмірі 18904,40 грн., яка складається з наступного: заборгованості за тілом кредиту - 8566,30 грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту 3807,02 грн., пені за прострочене зобов`язання - 6431,08 грн., пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. - 100 грн. Вимога про стягнення з відповідача на користь позивача розміру штрафів: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 945,22 грн. - штраф (процентна складова) - задоволенню не підлягають. Відповідно до приписів п.6 ч.1 ст.264, п.2 ч.5 ст.265 ЦПК України, при ухваленні рішення, суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, який зазначає у резолютивній частині рішення. Згідно ч.1ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно платіжного доручення від 10.07.2019 р. позивачем було сплачено судовий збір за звернення до суду в розмірі 1921,00 грн. (а.с.1), наявності інших судових витрат не встановлено. Враховуючи приписи ч.1ст.141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого позивачем судового збору в розмірі 1921 грн. З урахуванням вищезазначеного,

Outcome: partial