Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-08 00:00:00

01.03.2021 року позивач звернувся до суду з даним позовом мотивуючи тим, що 21.07.2017 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області по справі № 357/10181/16-ц позов [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , про стягнення боргу за договором позики, задоволено частково, та стягнуто з [PERSON] , як спадкоємця [PERSON] , на користь [PERSON] борг за договором позики від 01.04.2015 року в сумі 522 340,00 грн., стягнуто з [PERSON] , як спадкоємця [PERSON] , на користь [PERSON] борг за договором позики від 18.09.2014 року в сумі 254 800,00 грн. та судові витрати.21.05.2018 року на виконання рішення суду від 21.07.2017 року були видані виконавчі листи, які знаходяться на примусовому виконанні у Білоцерківському МВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та відкриті виконавчі провадження №56454123 та №56454352.28.10.2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір №б/н про відступлення права вимоги, у відповідності до якого [PERSON] , передала [PERSON] , належне їй право вимоги згідно з рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21.07.2017 року у справі № 357/10181/16-ц про стягнення з [PERSON] , як спадкоємця [PERSON] , на користь [PERSON] борг за договором позики від 18.09.2014 року в сумі 254 800 грн.. Новий кредитор повністю одержує право замість первісного кредитора вимагати від боржника належного виконання всіх зобов`язань за рішенням суду.18.12.2020 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області по справі № 357/10181/16-ц, замінено сторону (стягувача) - [PERSON] на її правонаступника [PERSON] у виконавчому провадженні щодо виконання рішення від 21.07.2017 року у цивільній справі № 357/10181/16-ц про стягнення з [PERSON] , як спадкоємця [PERSON] , на користь [PERSON] боргу за договором позики від 18.09.2014 року. Станом на сьогоднішній день рішення від 21.07.2017 року [PERSON] не виконано, тому [PERSON] змушений звернутися до суду з позовною заявою про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат за порушення грошового зобов`язання, встановленого рішенням суду від 21.07.2017 року у справі № 357/10181/16-ц. Станом на 24.02.2021 року розмір трьох процентів річних та інфляційних втрат за невиконання відповідачем грошового зобов`язання на загальну суму 777 140,00 грн., встановленого рішенням від 21.07.2017 року, складає 298 980,08 грн., з яких:три проценти річні - 83 931,12 грн. та інфляційні втрати - 215 048,96 грн. Тому, просив стягнути з [PERSON] на свою користь три проценти річних у сумі 83 931,12 грн. та інфляційні втрати 215 048,96 грн. за невиконання грошового зобов`язання, встановленого рішенням суду від 21.07.2017 року у справі №357/10181/16-ц та понесені судові витрати. 13.04.2021 року судом прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідачу було роз`яснено його право надіслати суду відзив на позовну заяву чи зустрічний позов з наявними доказами, що підтверджують заперечення проти позову, та заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії ухвали суду про відкриття провадження у справі. 12.05.2021 року відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що заперечує проти позовних вимог повністю та вважає їх безпідставними, необґрунтованими, незаконними та такими, що не підлягають до задоволення, виходячи з наступного. В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21.07.2017 року по справі №357/10181/16-ц, яким було стягнуто з [PERSON] , як спадкоємця [PERSON] , на користь [PERSON] борг за договором позики від 01.04.2015 року в сумі 522 340,00 грн., стягнуто з [PERSON] , як спадкоємця [PERSON] , на користь [PERSON] борг за договором позики від 18.09.2014 року в сумі 254 800,00 грн. та судові витрати. Однак, звертає увагу на наступні обставини встановлені вищезазначеним рішенням. Позивач [PERSON] надав [PERSON] в користування кошти в сумі 500 000 грн. на дев`ять місяців, під два з половиною відсотки до 31.12.2015 року та 18.09.2014 року [PERSON] надала [PERSON] в борг грошові кошти в сумі 10 000 доларів США терміном па 1 місяць, тобто до 18.10.2014 року. [INFO] [PERSON] помер. Відповідач [PERSON] , як спадкоємець п`ятої черги прийняв спадщину після смерті свого померлого дідуся [PERSON] , шляхом звернення до нотаріуса з заявою від 21.07.2016 року про прийняття спадщини. З позовними вимогами не погоджується, оскільки відповідно п.32 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спорів щодо виконання зобов`язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати таке. З урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При ньому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Отже, нарахування відсотків та інфляційних втрат за договорами позики є помилковим, оскільки нарахування будь-яких виплат (відсотків, неустойки, інфляційних втрат) після смерті [PERSON] , тобто після [INFO] є не пов`язані з особою позичальника і не підлягають до сплати. Тому, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. 17.05.2021 року залишено без задоволення заяву відповідача [PERSON] із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 81 ЦПК Українина сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21.07.2017 року по справі № 357/10181/16-ц позов [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , про стягнення боргу за договором позики, задоволено частково та стягнуто з [PERSON] , як спадкоємця [PERSON] , на користь [PERSON] борг за договором позики від 01.04.2015 року в сумі 522 340,00 грн., стягнуто з [PERSON] , як спадкоємця [PERSON] , на користь [PERSON] борг за договором позики від 18.09.2014 року в сумі 254 800,00 грн. та судові витратив сумі 2548 гривень (а.с. 5-9). 08.05.2018 року постановою Апеляційного суду Київської області апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21.07.2017 року залишено без змін (а.с. 20-21). Рішення набрало законної сили 08.05.2018 року. 21.05.2018 року на виконання рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21.07.2017 року по справі № 357/10181/16-ц було видано виконавчі листи про стягнення з [PERSON] , як спадкоємця [PERSON] , на користь [PERSON] боргу за договором позики від 18.09.2014 року в сумі 254 800 грн. та судові витрати по справі в сумі 2548 гривень, всього - 257 348 грн. та про стягнення з [PERSON] , як спадкоємця [PERSON] , на користь [PERSON] борг за договором позики від 01.04.2015 року в сумі 522 340,00 грн. (а.с. 15-16). 24.05.2018 року Білоцерківським МВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було відкрито виконавчі провадження №56454123 та №56454352 (а.с. 10, 11-14) та 25.05.2018 року старшим державним виконавцем Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Гулик А.А. винесено постанову про арешт майна боржника (а.с. 15-16). Також, встановлено, що 28.10.2020 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір №б/н про відступлення прав вимоги (а.с. 17-18), згідно з умовами якого первісний кредитор, [PERSON] передає новому кредитору [PERSON] , належне їй право вимоги згідно рішення суду від 21.07.2017 року у справі №357/10181/16-ц, за яким з [PERSON] , як спадкоємця [PERSON] , на користь [PERSON] стягнуто борг за договором позики від 18.09.2014 року в сумі 254 800 грн., а новий кредитор приймає право вимоги, належне первісному кредитору. Згідно п. 2 Договору новий кредитор повністю одержує право замість первісного кредитора вимагати від боржника належного виконання всіх зобов`язань за судовим рішенням. 18.12.2020 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області замінено сторону (стягувача) - [PERSON] на її правонаступника [PERSON] у виконавчому провадженні щодо виконання рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21.07.2017 року у цивільній справі №357/10181/16-ц про стягнення з [PERSON] , як спадкоємця [PERSON] , на користь [PERSON] боргу за договором позики від 18.09.2014 року. Ухвала набрала законної сили 04.01.2021 року (а.с. 20-21). При вирішенні спору суд виходить з наступного. За змістом ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч.2 ст.625ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ч.5 ст.11 та ч.2 ст.509 цього Кодексу у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, зобов`язання можуть виникати з рішення суду. Крім цього, відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року (справа №758/1303/15-ц, провадження №14-68цс18) ст. 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. У цій статті визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідач [PERSON] заперечує вимоги позивача та зазначає, що враховуючи положення пункту 32 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» нарахування відсотків та інфляційних втрат за договорами позики є помилковим, оскільки нарахування будь-яких виплат (трьох відсотків річних та інфляційних втрат) після смерті [PERSON] , тобто після [INFO] є не пов`язані з особою позичальника і тому не підлягають до сплати. Однак, суд критично оцінює зазначене твердження відповідача, оскільки положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом та статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання та боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Крім того, наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання,я ке виникло за рішенням суду та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за час прострочення. Отже, зобов`язання, яке виникло між сторонами по справі, виникло саме на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21.07.2017 року по справі №357/10181/16-ц, яке набрало законної сили 08.05.2018 року та за своїм характером є грошовим зобов`язанням, оскільки, полягає в тому, що [PERSON] має право вимагати від [PERSON] сплатити грошові кошти за невиконання грошового зобов`язання, в свою чергу, [PERSON] зобов`язаний сплатити грошові кошти на користь [PERSON] . Тому, враховуючи ту обставину, що відповідач порушив грошове зобов`язання з виплати грошових коштів розмір яких, визначений рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, у [PERSON] виникло право на застосування наслідків такого порушення, зокрема у вигляді стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних на підставі ст. 625 ЦК України. Позивач просить стягнути з відповідача 3% річних від простроченої суми за період з 22.07.2017 року по 24.02.2021 року в розмірі 83931,12 грн. Разом з тим, суд не вбачає підстав для нарахування 3% річних, саме з 22.07.2017 року, з наступного дня ухвалення рішення від 21.07.2017 року у справі №357/10181/16-ц, оскільки зазначене рішення суду лише 08.05.2018 року набрало законної сили. Станом на 08.05.2018 року (момент набрання законної сили рішенням суду від 21.07.2017 року по справі №357/10181/16-ц) борг [PERSON] перед [PERSON] складав 522340,00 грн. та станом на 04.01.2021 року (момент набрання ухвалою суду від 18.12.2020 року про заміну сторони (стягувача) у виконавчому провадженні та набуття новим кредитором права вимоги) борг [PERSON] [PERSON] складав 777 140,00 грн. (сума заборгованості в розмірі 522 340,00 грн. та сума заборгованості в розмірі 254 800 грн.). Кількість днів прострочення за період з 08.05.2018 року по 04.01.2021 року складає 972 дні, а отже, розмір трьох відсотків річних за вказаний період становить 41729,96 грн., з розрахунку 522340,00 грн. х 3% х 972 : 365, де 365 кількість днів на рік, 972 кількість днів прострочення виконання. Кількість днів прострочення за період з 04.01.2021 року по 24.02.2021 року складає 51 день, а отже, розмір трьох відсотків річних за вказаний період становить 3257,60 грн., з розрахунку 777140,00 грн. х 3% х 51 : 365. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних від простроченої суми за період з 08.05.2018 року по 24.02.2021 року в розмірі 44987,56 грн. Також, позивач просить стягнути із суми боргу інфляційні втрати за період з 22.07.2017 року по 24.02.2021 року в розмірі 215 048 грн. 96 коп., разом з тим, суд не вбачає підстав для інфляційних втрат, саме з 22.07.2017 року, з наступного дня ухвалення рішення від 21.07.2017 року у справі №357/10181/16-ц, оскільки рішення суду лише 08.05.2018 року набрало законної сили. Згідно із інформацією про індекси інфляції розміщеної на офіційному сайті Держстандарту, за період з травня 2018 року по лютий 2021 року включно, визначено такі індекси інфляції (індекси споживчих цін на товари та послуги): травень 2018 року - 100%, червень 2018 року - 100%, липень 2018 року - 99,3%, серпень 2018 року - 100%, вересень 2018 року - 101,9%, жовтень 2018 року - 101,7%, листопад 2018 року - 101,4%, грудень 2018 року - 100,8%, січень 2019 року - 101%, лютий 2019 року - 100,5%, березень 2019 року - 100,9%, квітень 2019 року - 101%, травень 2019 року - 100,7%, червень 2019 року - 99,5%, липень 2019 року - 99,4%, серпень 2019 року - 99,7%, вересень 2019 року - 100,7%, жовтень 2019 року - 100,7%, листопад 2019 року - 100,1%, грудень 2019 року - 99,8%, січень 2020 року - 100,2%, лютий 2020 року - 99,7%, березень 2020 року - 100,8%,квітень 2020 року - 100,8%, травень 2020 року - 100,3%, червень 2020 року - 100,2%, липень 2020 року - 99,4%,серпень 2020 року - 99,8%, вересень 2020 року - 100,5%, жовтень 2020 року - 101%, листопад 2020 року - 101,3%, грудень 2020 року - 100,9%, січень 2021 року - 101,3%, лютий 2021 року - 101 %. Суд, перевіривши проведений позивачем розрахунок інфляційних втрат у відповідності до ст. 625 ЦК України, приходить до висновку, що позов в частині стягнення інфляційних втрат підлягає до часткового задоволення, тому стягує з [PERSON] користь [PERSON] інфляційні втрати за період з 08.05.2018 року по 24.02.2021 року у розмірі 86823,13 грн. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, тому з відповідача на користь позивача стягуються 3% річних та інфляційні втрати у загальній сумі 131 810,69 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому, з відповідача стягується судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в дохід держави в розмірі 400,31 грн.

Outcome: partial