Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-27 00:00:00

У березні 2015 року ПАТ "ВБР" предявило через суд зазначений позов до [PERSON], посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № ICKGMCUI.121606.003 від 07 травня 2013 року відповідач отримав цього дня кредит в сумі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту протягом 60 дів на платіжну картку з рахунком № 26257000108703 зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% річних на суму залишку боргу, проте позичальником в порушення умов договору сплата коштів систематично у визначені строки не здійснювалась в результаті чого виникла заборгованість, тому позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитом станом станом на 04 березня 2015 року в сумі 4969,05 грн., яка складається з поточної заборгованості по тілу кредиту - 702,51 грн., простроченої заборгованості по тілу кредиту - 1242,37 грн., поточної заборгованості за процентами - 27,65 грн., простроченої заборгованості за процентами - 1402,25 грн., пені - 1594,27 грн., а також покласти на відповідача судові витрати. Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, у поданій заяві клопотав про розгляд справи у його відсутності, наполягаючи на задоволенні вимог з наведених у позовній заяві підстав, не заперечуючи проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] заперечень проти позову не надав, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, причин не повідомив, свого представника до суду не направив, на підставі чого з урахуванням письмової згоди позивача відповідно до ст. 224 ЦПК України справа підлягає розглядові судом з ухваленням цього рішення заочно. На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться. Суд, дослідивши зібрані письмові докази, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Однією з основних засад цивільного законодавства є свобода договору, а сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами та відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, вибрати на власний розсуд контрагента, про що говорить ст.ст. 3, 6, 627 ЦК України. Матеріалами справи встановлено, що 07 травня 2013 року між ПАТ "Всеукраїнський банк розвитку" та [PERSON] укладений кредитний договір № ICKGMCUI.121606.003, за умовами якого, що є обовязковими для сторін згідно ст. 629 ЦК України, банк протягом 60 днів з моменту укладення договору встановлює кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії в розмірі 2000,00 грн., шляхом встановлення кредитного ліміту на рахунок №26257000108703, відкритий на підставі приєднання позичальника до Умов та Правил надання банківських послуг, зі сплатою 36% річних за користування кредитом, крім пільгового періоду, строком дії договору протягом 3- років, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами всіх зобов'язань (п.п.2.1, 2.2, 2.3, 3.2, 3.3, 5.3.1-5.3.8 договору). Відповідач, приєднавшись до цього договору на умовах ст.634 ЦК України, отримавши 07 травня 2013 року платіжну картку з коштами в ліміті 2000,00 грн., що підтверджується заявою позичальника та випискою по рахунку банку (а.с.7, 6), зобов'язався повернути банку кредит (грошові кошти), сплатити проценти за його користування, відшкодувати витрати банку, які виникли у зв'язку з наданням інформації до бюро кредитних історій, представництвом у суді, сплачувати щомісячний мінімальний платіж в розмірі 10% від заборгованості до 25-го числі місяця на визначений п.2.6 рахунок, сплачуючи 0,0001% річних у пільговий період - 45 днів по кожній платіжній операції (п.п. 2.2, 2.3, 2.5, 2.6, 2.8, 2.9, 5.2.1-5.2.5 договору). За вимогами ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу України. Досудова вимога про погашення заборгованості протягом 30 днів з дня отримання, направлена банком 12 червня 2014 року за вих. №7533 відповідачу рекомендованим поштовим відправленням (а.с.8,9), останнім залишена без виконання. Суд за браком доказів підтвердження відповідачем виконання зобов'язання за правилами ст. 545 ЦК України дійшов висновку згідно з ст.ст. 10, 60 ЦПК України про відсутність сумнівів в правильності перевірених в судовому засіданні розрахунків суми грошового боргу, виконаних позивачем (а.с.3), які з огляду на не спростовану вірогідність відомостей про сплачені позивачу суми виключають добросовісність відповідача, що останнім не заперечувалось та не спростовано. Оскільки іншого не доведено, суд дійшов висновку, що відповідач в порушення ст.ст. 526, 530, 1049, 1054, 10561 ЦК України не сплачував тіло кредиту і з порушенням ст. 529 ЦК України відступив від умов про частину, виконуваного обов'язку, і строків виконання, у зв'язку з чим станом на 03 березня 2015 року прострочив виконання згідно з ст. 612 цього Кодексу щодо повернення позивачу частини кредиту в сумі 1944,88 грн., відсотків в сумі 1429,90 грн. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобовязання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобовязання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). За перевіреним в судовому засіданні розрахунком позивача, на його користь згідно зі ст. 550 ЦК України та п.6.2 кредитного договору в розмірі 0,5% за кожний день прострочення від суми простроченої заборгованості відповідач зобовязаний сплатити пеню за порушення строків сплати процентів в сумі 1594,27 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати відносяться на рахунок відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: approved