Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-10 00:00:00

Представник позивачів [PERSON], [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою, якою просять суд ухвалити рішення, яким: встановити факт постійного проживання [PERSON], [INFO] року народження та [PERSON], [INFO] року народження, разом з їх дідом – [PERSON] на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті останнього, що наступила [INFO] року та визнати за [PERSON], [INFO] року народження та [PERSON], [INFO] року народження, в порядку спадкування за заповітом після смерті їх діда – [PERSON], який помер [INFO] року, право (по 1/2 за кожною) на земельну частку (пай) площею 2,21 умовних кадастрових гектари, яка розташована на території Чорноострівської сільської ради Жидачівського району Львівської області, на яку померлий мав право на підставі Сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА №248 від 10 червня 2013 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Жидачівською РДА по Чорноострівській сільській раді 10 червня 1996 року за №946. В обґрунтування позовних вимог представник позивачів покликається на те, що [INFO] року помер дідусь позивачів – [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина, яка серед іншого, складається із права на земельну частку (пай) площею 2,21 умовних кадастрових гектари, яка розташована на території Чорноострівської сільської ради Жидачівського району Львівської області, на яку померлий мав право на підставі Сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА №248 від 10 червня 2013 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Жидачівською РДА по Чорноострівській сільській раді 10 червня 1996 року за №946. На випадок своєї смерті покійний склав заповіт, відповідно до якого належне майно заповів [PERSON], [PERSON] – позивачам у справі. Відтак, позивачі як єдині спадкоємці за заповітом, звернулися з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті дідуся на спадкову земельну частку, проте отримали відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв’язку з тим, що пропустили піврічний термін, передбачений цивільним законодавством на подання заяви, а також відсутні правовстановлюючі документи на земельну частку (пай), що знаходяться на території Чорноострівської сільської ради Жидачівського району Львівської області, що належала померлому та є спадковим майном. Вказана відмова позбавляє останніх можливості належним чином реалізувати волю спадкодавця та свої спадкові права, а тому вони змушені звернутись до суду за захистом своїх прав. Представник позивача – адвокат Яременко І.О. подав заяву про розгляд справи у його з довірителями відсутності, позовні вимоги підтримує, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві та просить їх задовольнити. Представник відповідача Ходорівської міської ради Жидачівського району Львівської області – Коцовський О.Т., подав заяву, в якій просить розглянути дану справу за відсутності представника територіальної громади, оскільки вони не заперечують проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1ст.2 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд, за правилом ч.1 ст.13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу. Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. В судовому засіданні встановлено та підтверджується долученою копією свідоцтва про смерть, що [INFO] року помер [PERSON] /арк. справи 20/. Спадщина відкрилася в цей же день, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 1220 ЦК України. Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом встановлено, що спадщина померлого, серед іншого, складається із права на земельну частку (пай) площею 2,21 умовних кадастрових гектари, яка розташована на території Чорноострівської сільської ради Жидачівського району Львівської області, на яку померлий мав право на підставі Сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА №248 від 10 червня 2013 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Жидачівською РДА по Чорноострівській сільській раді 10 червня 1996 року за №946 /арк. справи 24/. Так, згідно із витягу, виданого відділом у Жидачівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, сертифікат на право на середню земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданий на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА №248 від 10 червня 2013 року та зареєстрований в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Жидачівською РДА по Чорноострівській сільській раді 10 червня 1996 року за №946, земельна частка(пай) розміром 2,21 умовних кадастрових гектарів. Така перебуває у колективній власності ССП імені Сагайдачного і її вартість становить 37893,45 грн. Державний акт на право власності на землю взамін на сертифікат на право на земельну частку (пай) не видавався /арк. справи 25/. З наявної в матеріалах справи копії заповіту від 19 березня 2007 року, вбачається, [PERSON] на випадок своєї смерті зробив розпорядження, згідно якого все належне йому майно заповів [PERSON], [PERSON]. Судом встановлено, що на день смерті заповідача заповіт не змінений та не скасований /арк. справи 22-23/. Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. 1 ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. З долученої до матеріалів справи копії паспортів серії [NUMBER], [NUMBER] та інших документів – вбачається, що позивачі по справі – [PERSON], [PERSON] і є особами на чию користь складено заповіт /арк. справи 8-9,12-16/. Згідно з ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. В поданій до суду позовній заяві представник позивачів пояснив, що протягом останніх років і до дня його смерті позивачі спільно постійно проживали зі спадкодавцем [PERSON], оскільки останній була їх дідусем та потребував стороннього догляду та допомоги. Вказані обставини підтвердили суду, наданими письмовими поясненнями, свідки [PERSON] та [PERSON], з яких вбачається, що позивачі дійсно постійно проживали(без реєстрації) з своїм дідусем – [PERSON], до дня його смерті спільно, вели спільне господарство. У суду не має підстав ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених свідками. Даних про яку-небудь зацікавленість свідків в результаті розгляду справи немає, їх покази відповідають і не суперечать обставинам, відомості про які містяться в інших зібраних по справі доказах. Встановлення даного факту необхідно для оформлення спадщини, так як у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснено, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Враховуючи вищенаведені факти, суд приходить до переконання про те, що позивачі дійсно постійно проживали разом з дідусем – [PERSON] на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті останньої, що наступила [INFO] року. Відтак позивачі є таким, що прийняли спадщину після смерті [PERSON], як такі, що постійно проживали разом із ним, на час відкриття спадщини. Разом з тим, згідно з постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій №722/02-31 виданою завідувачем Жидачівською державною нотаріальною конторою від 16 листопада 2018 року, встановлено факт звернення позивачів до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті дідуся та відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно у зв’язку з тим, що пропустили піврічний термін, передбачений цивільним законодавством на подання заяви, а також відсутні правовстановлюючі документи на земельну частку (пай), що знаходяться на території Чорноострівської сільської ради Жидачівського району Львівської області, що належала померлому та є спадковим майном /арк. справи 26/. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування"роз'яснено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Разом з тим, відповідно до ч. 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва», встановлено, що право на земельну частку (пай) може бути об’єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Документи, що підтверджують право особи спадкоємця є сертифікат на право на земельну частку (пай) спадкодавця, який є правовстановлюючим документом, виданий районною (міською) адміністрацією, що засвідчує наявність у її власника лише однієї правомочності – права розпорядження земельною часткою (паєм), а не право власності, яке виражається у володінні, користуванні та розпорядженні. Тому, коли спадкодавець був наділений лише правом на земельну частку (пай), а не правом власності, то і до спадкоємця переходить лише право на земельну частку (пай), а не право власності. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-IV право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Згідно із ст.ст. 81,126 ЗК України право власності громадяни України набувають на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, враховуючи свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права; те, що позивачі оформити право на спадкове майно (земельну частку (пай), в нотаріальному порядку не мають можливості у зв'язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; представник відповідача проти задоволення позову не заперечує, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Outcome: approved