Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

01 березня 2013 року Київська районна адміністрація Одеської міської ради через Київський районний суд м. Одеси пред'явила позов до [PERSON], треті особи: [PERSON], Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області про приведення об'єкту до попереднього стану, мотивуючі позовні вимоги тим, що [PERSON], без затвердженої у встановленому законом порядку проектної документації та необхідного дозволу, провів будівельні роботи із збільшенням площі забудови та добудовою другого поверху до житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2013 року позов було задоволено в повному обсязі. 23 січня 2014 року відповідач, не погоджуючись із вказаним заочним рішенням, звернувся до суду з заявою про його перегляд, в якій просив скасувати заочне рішення, посилаючись на те, що про розгляд справи він не був повідомлений належним чином, що позбавило його можливості надати свої заперечення на позов та захистити особисте право в судовому порядку. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 11.02.2014 р., заяву відповідача задоволено, заочне рішення скасовано та справу призначено до розгляду у загальному порядку у відкритому судовому засіданні. Позивач під час розгляду справи позовні вимоги підтримав. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, обґрунтовуючи заперечення обставинами, викладеними в заяві про скасування заочного рішення суду (а.с. 109-111), у задоволенні вимог позивача просив відмовити повністю. Треті особи у судове засідання не з'явилися, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не сповістили. Вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи та надані сторонами докази, суд встановив наступне. Відповідно до договору дарування від 16.03.2004 р., який зареєстровано в Комунальному підприємстві «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» (далі - КП «ОМБТІ та РОН»), [PERSON] на підставі права приватної власності належить трьохкімнатна квартира [ADDRESS], яка розміщена на І поверсі, І поверхового будинку та складається з трьох кімнат, загальною площею 71,9 кв.м., з них житлової - 36,5 кв.м., підсобної - 35,4 кв.м. 08 листопада 2012 року, гр. [PERSON] звернулась на адресу позивача - Київської районної адміністрації Одеської міської ради, з письмовою скаргою на проведення відповідачем самочинного будівництва. 09 листопада 2012 року, позивач на адресу відповідача, надіслав лист щодо зупинення усіх видів будівельних робіт в трьохденний термін, при цьому зобов'язавши останнього надати декларацію Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області (далі - інспекція ДАБК в Одеській області), проектну документацію та правовстановлюючі документи на квартиру за адресою: [ADDRESS]. 25 січня 2013 року, на підставі скарги [PERSON], позивачем проведено перевірку та складено акт про те, що відповідачем, без затвердженої у встановленому законом порядку проектної документації та необхідного дозволу проведено будівельні роботи із збільшенням площі забудови та добудовою другого поверху до житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Листом № 01/12-597 від 28.01.2013 р. Інспекція ДАБК в Одеській області повідомила заступника Київської районної адміністрації Одеської міської ради, що право [PERSON] на виконання будівельних робіт не реєструвалось, факт виконання будівельних робіт встановлено не було. 06 лютого 2013 року, на підставі акту від 25.01.2013 р., позивач виніс розпорядження № 60, згідно якого зобов'язав відповідача власними силами і за рахунок власних коштів привести до попереднього стану, відповідно до технічного паспорту КП «ОМБТІ та РОН», самочинно реконструйовану квартиру шляхом знесення у п'ятиденний термін добудований другий поверх за адресою: [ADDRESS]. Як стверджує представник позивача, дії відповідача щодо збільшення площі забудови та добудови другого поверху не відповідають будівельним, санітарним, протипожежним нормам і правилам, оскільки виконані без відповідного дозволу з боку органів місцевої влади та порушують права суміжних землекористувачів. Відповідач вимогу позивача про приведення квартири за адресою: [ADDRESS], до попереднього стану проігнорував, що і стало причиною звернення Київської районної адміністрації Одеської міської ради до суду з цим позовом. При вирішенні спірного питання, суд враховує положення ч. 1 ст. 319 ЦК України, якими встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 7 ст. 376 ЦК України, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Як встановлено наявними матеріалами справи, 18 грудня 1998 року громадянин [PERSON], що мешкає в [ADDRESS], з одного боку і громадянин [PERSON], що мешкає в [ADDRESS], з іншого боку, уклали договір міни, за яким громадянин [PERSON] міняє належну йому квартиру [ADDRESS], зареєстровано в реєстрі за № 6457. Зазначені 3/10 частини домоволодіння [ADDRESS] належали громадянину [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 10.02.1994 р., яке видане на підставі розпорядження УЖКГ у м. Одесі № 35567 від 10.02.1994 р. 16 березня 2004 року громадянин [PERSON], що зареєстрований та мешкає в [ADDRESS], з однієї сторони та [PERSON], що зареєстрований та мешкає в [ADDRESS], з другої сторони уклали договір дарування, за яким громадянин [PERSON] подарував, а громадянин [PERSON] прийняв в дар квартиру [ADDRESS] - зареєстровано в реєстрі за № 8-674. 17 липня 2013 року громадянину [PERSON], що мешкає за адресою [ADDRESS], було надано Управлінням Архітектури та містобудування ОМР Містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки за адресою: [ADDRESS]. В зазначених Містобудівних умовах та обмеження забудови земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] № 01-07/311 від 17.07.2013 р. п. 1 зазначена назва об'єкту будівництва: частина домоволодіння. Пунктом 3 зазначених Містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], № 01-07/311 від 17.07.2013 р. містить наміри забудови: реконструкція частини домоволодіння та господарських будівель ([ADDRESS]) з надбудовою мансардного поверху. З вищенаведеного вбачається фактична зміна предмету позову - в позовній заяві предметом позову зазначено приведення до попереднього стану житлового будинку, в той час коли фактично було проведено реконструкцію домоволодіння. Відповідно до п.п. 2.9, 2.10 Рішення виконавчого комітету ОМР № 1308 від 25.12.2009 р. «Про затвердження порядку взаємодії виконавчих органів міської ради та комунальних підприємств з вирішення питань, пов'язаних із самочинним будівництвом у місті Одесі» - районні адміністрації Одеської міської ради та управління архітектури та містобудування Одеської міської ради звертаються з відповідними позовами до суду при: проведенні внутрішньої реконструкції квартир та нежилих приміщень у багатоквартирних будинках, реконструкції приміщень з прибудовою балконів від другого поверху та вище, облаштування огорож, встановлення металевих гаражів без відповідних дозвільних документів, при проведенні будівництва або реконструкції будівель (жилих або нежилих), що здійснюється на земельних ділянках, наданих (переданих) юридичним або фізичним особам у встановленому законом порядку. У всіх інших випадках виявлена інформація про факти самочинного будівництва для подальшого звернення до суду направляється до юридичного департаменту Одеської міської ради, який зобов'язаний протягом десяти робочих днів звернутися до суду із відповідним позовом. Для роз'яснення вищезазначеної норми - адвокатом [PERSON] було направлено запит на отримання публічної інформації № 57 від 23.12.2013 р. У відповіді юридичного департаменту Одеської міської ради № 3726-вих від 26.12.2013 р. на запит на отримання публічної інформації № 57 від 23.12.2013 р. зазначено, що в разі наявності правовстановлюючих документів у суб'єкта містобудування, що здійснює самочинне будівництво, на домоволодіння, а також документів, що посвідчують право власності, або право користування земельною ділянкою, на якій збудовано вказаний об'єкт нерухомості, якщо особами здійснюється самочинне будівництво надбудови другого поверху в такому домоволодінні, то позовна заява може бути подана представником юридичного департаменту Одеської міської ради від імені виконавчого комітету Одеської міської ради або представником інспекції державного архітектурного-будівельного контролю в Одесі. Таким чином Київська районна адміністрації м. Одеси не є належним позивачем за даним позовом. Як зазначено вище, фактичним предметом позову є реконструкція домоволодіння, інформація про яку згідно п. 2.10 зазначеного рішення виконавчого комітету ОМР № 1308 від 25.12.2009 р. повинна була направлена до юридичного департаменту Одеської міської ради. Ця правова позиція викладена і в пункті 5 Постанови № 6 Пленуму ВССУ «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України» (далі - Постанови Пленуму ВССУ № 6) роз'яснено, що відповідно до вимог статті 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування, і суди мають встановлювати, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об'єкту та чи відмовляється особа, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови. Відповідно до положень статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об'єктів містобудування належить також відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. Такий позов може бути пред'явлено до суду у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил із визначенням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова об'єкта є неможливою. Провадження в даній цивільній справі, було відкрите за позовом Київської районної адміністрації Одеської міської ради, яка є виконавчим органом Одеської міської ради. Відповідно до п. «Б» ч. 1 ст. 31 Закону України «Про місцеве самоврядування», Одеська міська рада має право делегувати повноваження виконавчому органу лише в частині участі прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів у порядку та випадках, встановлених законом. Повноважень щодо звернення до суду з позовом про знесення самочинного будівництва виконавчому органу місцевого самоврядування, яким є позивач - не надано. Отже, правом звернення до суду, в даному випадку, з позовом про знесення самочинного будівництва наділений лише орган місцевого врядування, яким є Одеська міська рада. Суд критично відноситься до тверджень позивача про те, що лист від 09.11.2013 р., який міститься в матеріалах справи, в сенсі ч. 1 ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 15.05.2012 р. № 240 «Про затвердження форм актів та інших документів, які складаються під час або за результатами здійснення державного архітектурно-будівельного контролю», є приписом. Згідно з ч. 1 ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», у разі виявлення факту самочинного будівництва об'єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису. Згідно Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 15.05.2012 р. № 240 «Про затвердження форм актів та інших документів, які складаються під час або за результатами здійснення державного архітектурно-будівельного контролю», затверджено форму припису про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил. Тобто склад суб'єктів правовідносин та форма припису чітко регламентовані законодавством. Лист позивача від 09.11.2013 р., ані за своїм суб'єктним складом, ані за своєю формою вимогам законодавства не відповідає. При цьому суд зазначає, що в позовній заяві позивач посилається на лист від 09.11.2012 р., проте в матеріалах справи міститься лист від 09.11.2013 р., що взагалі ставить під сумнів правдивість обставин, викладених у позові. Так само позивач в позовній заяві вказує технічний паспорт КП «ОМБТІ та РОН» від 09.04.2004 р., але в матеріалах справи наявний технічний паспорт КП «ОМБТІ та РОН» від 09.03.2004 р. Крім того, судом враховуються і роз'яснення, які містяться в пунктах 22 та 24 Постанови Пленуму ВССУ № 6 де зауважено, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Якщо технічна можливість перебудови об'єкта нерухомості відсутня або забудовник відмовляється від такої перебудови, суд, незалежно від поважності причин відмови, за позовом зазначених органів або особи, права чи інтереси якої порушено таким будівництвом, ухвалює рішення про знесення житлового будинку або іншого нерухомого майна. В розпорядженні № 50 від 06.02.2013 р. позивач зобов'язує відповідача привести самочинно реконструйований об'єкт нерухомості до попереднього стану шляхом знесення. При цьому суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що технічна можливість перебудови об'єкта самочинного будівництва відсутня, і відповідач відмовляється від її проведення. Пунктом 23 Постанови Пленуму ВССУ № 6 передбачено, що у необхідних випадках для з'ясування питань, що виникають при розгляді таких справ і потребують спеціальних знань, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може призначити відповідну експертизу згідно з вимогами ст. 143 ЦПК. Відсутність відповідної експертизи у разі необхідності її проведення може бути підставою для відмови в позові, при цьому факт відхилення від проекту та порушення будівельних норм і правил має довести особа, яка пред'явила позов про знесення самочинного будівництва (частина сьома статті 376 ЦК, частина перша статті 60 ЦПК). Невиконання вимоги позивача про знесення стало приводом для звернення позивача до суду із вимогами, щодо приведення самочинно реконструйованого об'єкту до попереднього стану. В позовних вимогам позивач взагалі не конкретизує яким шляхом (знесення, перебудови чи ін.) від відповідача вимагається виконання зазначених дій. Згідно з ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином належним доказом по вимогам позивача є висновок судової будівельно-технічної експертизи, який суду не надано. Інших доказів щодо невідповідності реконструйованої квартири будівельним, санітарним, протипожежним нормам і правилам позивач не надав. Крім цього, в матеріалах справи відсутні докази, стосовно притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил. Що стосується тверджень позивача про те, що самочинне будівництво порушує права суміжного землекористувача [PERSON], то з огляду на вищевикладене, належними та допустимими доказами це не підтверджено. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Outcome: dismissed