Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь моральну шкоду в сумі 331347,00 гривень. Свої вимоги мотивує тим, що Калуською міською прокуратурою, а пізніше Прокуратурою Івано-Франківської області, слідчим управлінням ГУНП в Івано-Франківській області та Калуським ВП ГУНП в Івано-Франківській області здійснювалося досудове розслідування по обвинуваченню його у скоєні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, а в подальшому додатково і за ч. 1 ст. 190 КК України у зв`язку із заволодінням квартирою [PERSON] шахрайським шляхом. Після багаточисленних звернень до Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області про надання можливості ознайомлення із матеріалами згаданих вище кримінальних проваджень і залишення всіх заяв поза увагою, ухвалою слідчого судді від 29.03.2021 Калуський РВП ГУНП було зобов`язано надати йому можливість ознайомлення із матеріалами кримінального провадження. 01.07.2021 йому був наданий доступ до матеріалів кримінального провадження, яке налічує 5 томів. Після огляду даного кримінального провадження стали відомі всі обставини досудового розслідування, яке тривало багато років і було закрито за відсутністю складу злочину. Постановою старшого слідчого прокуратури м. Калуш Івано-Франківської області він був притягнений як обвинувачений по кримінальному провадженні за № 327128. Постановою старшого слідчого СВ Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області від 19.10.2018 дане кримінальне провадження закрито за відсутністю складу злочину. Отже, під слідством за обвинуваченням у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382, ч. 1 ст. 190 КК України, він перебував з 19.05.2011 по 09.10.2018, тобто 7 років 5 місяців, що в загальному становить 89 місяців. З урахуванням викладеного, розмір відшкодування варто розраховувати виходячи з встановленого законодавство розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом за кожний місяць перебуванням під слідством та судом. Отже, заподіяна моральна шкода в силу вищевказаної норм закону дорівнює 331\~347,00 грн. (89 місяців х 3723 грн.). При цьому, як підтверджується матеріалами справи у зв`язку із кримінальним переслідування йому за ч. 1 ст. 382 КК України, а пізніше за ч. 1 ст. 190 КК України органом досудового розслідування було обрано запобіжний захід у виді підписки про невиїзд, починаючи з 25.07.2011, яка діяла до дня набрання законної сили постанови від 19.10.2018 про закриття кримінального провадження. Усі ці роки він перебував під тиском органів досудового розслідування, які є відповідачами по даній справі. Відшкодування моральної шкоди проводиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з перебуванням під слідством його стан здоров`я став близьким до критичного. Слідчі неодноразово викликали його на допит, що руйнувало його життєвий лад, роботу, лікування, унеможливлювало поїздки за межі м. Калуш на лікування або відпочинок. А тому просить стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь 331\~347,00 гривень. Представник ГУНП в Івано-Франківській області Луцишин В.М. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що згідно з рішенням Калуського міського суду від 28.05.2003 задоволено позов [PERSON] про вселення її у квартиру [ADDRESS] . Цим же рішенням зобов`язано [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не чинити перешкод у користуванні вищевказаною квартирою. Проте [PERSON] рішення суду не виконував та чинив перешкоди сім`ї [PERSON] у користуванні вказаною квартирою. 22.11.2011 відомості про дане кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 382 КК України, внесено ЄРДР за № 12012090170000022. В подальшому 26.03.2013 внесено відомості до ЄРДР за № 12013090020000388 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, за фактом заволодіння квартирою шахрайським шляхом. Дані кримінальні провадження об`єднанні в одне провадження, якому присвоєно номер № 12012090170000022. 25.01.2006 Концевичі разом з судовим виконавцем та працівниками міліції прибули до вищевказаної квартири, останній оголосив [PERSON] та його прийомному сину [PERSON] рішення суду. Після того, як судовий виконавець і працівник міліції пішли, [PERSON] виштовхав [PERSON] та її синів з квартири. В листопаді 2012 року державний виконавець Матіїв А.В. виконував рішення суду від 30.08.2012 при цьому він передав [PERSON] ключі нібито від вхідних дверей квартири, які, як виявилося в подальшому, не підходили до замка даних дверей. Таким чином [PERSON] знову не виконав рішення суду. В ході досудового розслідування [PERSON] неодноразово викликався в СУ УМВС для проведення слідчих дій за його участю, однак [PERSON] не з`являвся про причини неявок не повідомляв. 06.10.2014 при допиті в якості свідка [PERSON] відмовився давати показання на підставі ст. 63 Конституції України. У кримінальному проваджені проведено значний обсяг слідчих дій. Постановами слідчих у даній справі кримінальне провадження за даними фактами неодноразово закривалася. Однак за заявами [PERSON] вищевказані постанови скасовувалися та розслідування за даною справою продовжувалося до її закриття постановою слідчого СВ Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області 19.10.2018. В рамках даного кримінального провадження слідчими ГУНП в Івано-Франківській області повідомлення про підозру [PERSON] не оголошувалося. Водночас, починаючи з 23.11.2012, будь-яких обмежень щодо життєдіяльності позивачу, в тому числі пов`язаних з його особистою свободою, веденням звичного укладу життя, реалізацією своїх прав та законних інтересів, існування нормальних життєвих зв`язків, не існувало. Виходячи з вищевикладеного, доводи позивача щодо відшкодування йому моральної шкоди заподіяної внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності у період з 23.11.2011 по 19.10.2018 є безпідставними у зв`язку із відсутністю таких підстав, передбачених ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Оскільки позивачем [PERSON] практично не наведено достатніх підстав та не надано достатніх доказів, які б підтверджували сам факт заподіяння моральних та фізичних страждань або втрати немайнового характеру та доказів необхідності додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків, доказів погіршення здоров`я, що стало наслідком саме обставин, виявлених при розслідуванні даного кримінального провадження, а тому позовні вимоги є необґрунтованими і такими, що не підлягають до задоволення. Керівник Івано-Франківської обласної прокуратури Р. Хима подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що доводи позовної заяви в заявленому розмірі є безпідставними, а позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, виходячи із наступного. 28.04.2011 прокурором міста Калуш порушено кримінальну справу стосовно [PERSON] за фактом умисного невиконання рішення суду за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України. Крім того, 26.03.2013 СУ ГУНП в області розпочато кримінальне провадження за фактом заволодіння шахрайським шляхом квартирою [PERSON] за ознаками кримінального , передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12012090170000022 про підозру [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення не повідомлялося, запобіжний захід останньому не обирався, арешт на його майно не накладався. В ході здійснення досудового розслідування у зв`язку з введенням нового КПК України про підозру у вчиненні кримінального правопорушення [PERSON] не повідомлялося, заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися, слідчим здійснювався допит позивача виключно в якості свідка, що підтверджується протоколами допиту свідка від 24.04.2014 та 06.10.2014. З огляду на викладене, твердження [PERSON] , що він був підданий кримінальному переслідуванню упродовж 7 років 5 місяців є безпідставним. Позовна вимога про задоволення моральної шкоди в розмірі 331\~347 грн. не підтверджується жодними належними доказами, а відтак не підлягає задоволенню з підстав установлених вимогами ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Позивач перебував під слідством за вчинення кримінального правопорушення значно менший проміжок часу, ніж ним заявлений. Твердження позивача, що він піддавався жорстокому, нелюдському поводженню та довготривалому катуванню, не підтверджено жодними фактичними обставинами чи документальними доказами. За відсутності факту вчинення протиправних дій, бездіяльності з боку органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду підстави для відшкодування шкоди відсутні. Можливість прийняття стороною кримінального провадження процесуального рішення і подальше скасування цього рішення у встановленому порядку передбачена нормами КПК України і само по собі не тягне за собою будь-якої відповідальності. Така відповідальність має настати лише за умови вчинення відповідною особою дисциплінарного проступку, адміністративного правопорушення чи кримінального злочину. В ході судового розгляду по даній позивачем не надано жодних доказів того, що в діях слідчих, прокурорів чи безпосередньо суддів встановлено порушення закону, які тягнуть дисциплінарну, адміністративну чи кримінальну відповідальність. А тому просить суд у задоволені позову у заявленому розмірі відмовити. Позивач [PERSON] подав відповідь на відзив Івано-Франківської обласної прокуратури в якій зазначив, що у відзиві фактично повторюються викладені ним обставини, які він безумовно не заперечує в частині всіх слідчих дій та судових розглядів. В той же час у відзиві зазначаються суперечливі відомості, зокрема, представник відповідача повідомляє суд про те, що постановою старшого слідчого прокуратури м. Калуш від 19.05.2011 його притягнуто в кримінальній справі у якості обвинуваченого. Однак в подальшому зазначає, що [PERSON] про підозру не повідомляли. Однак, досудове слідство розпочалося за старим КПК, у якому притягнення як обвинуваченого ідентично підозрі за новим КПК. Також постановою слідчого від 25.07.2011 йому обрано запобіжний захід у виді підписки про невиїзд. В той же час у другій частині відзиву представник відповідача повідомляє суд, що ніяких запобіжних заходів до нього не застосовуються. Дані обмеження тривали від початку їх застосування до закриття провадження 18.10.2018. Позивач [PERSON] подав відповідь на відзив ГУНП Івано-Франківської області, в якому виклав обставини аналогічні до тих, які викладені у відповіді на відзив прокуратури Івано-Франківської області. Окрім цього, зазначив, що жодними фактами або наведеними обставинами чи своїми розрахунками представник відповідача не спростовує достовірність викладених ним у позовній заяві обставин, доказів та обґрунтованість його цивільного позову взагалі. Також позивач [PERSON] подав заяву про уточнення даних (реквізитів) відповідачів та просить замінити відповідачів по справі на належних, а саме: Калуську місцеву прокуратуру на Калуську окружну прокуратуру та замінити СУ ГУНП в Івано-Франківській області на ГУНП в Івано-Франківській області. 16.09.2021 позивач [PERSON] подав заяву про збільшення позовних вимог мотивує тим, що позивач вправі пред`явити позов до держави України про відшкодування шкоди, завданої незаконним кримінальним переслідуванням, яке тривало завідомо нерозумний період часу (по аналогії рішення ЄСПЛ в справі Меріт проти України). Отже, кримінальне провадження щодо нього тривало нерозумний час і за аналогією рішення ЄСПЛ в справі «Меріт проти України» за довготривале кримінальне переслідування позивача він вправі вимагати сатисфакцію не меншої ніж п. Меріту, яку йому стягнув ЄСПЛ, тобто 2500 Євро, що в даному випадку згідно з офіційним курсом НБУ відносно Євро складає 80\~625,00 грн. З огляду на викладене, він просить стягнути із Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь заподіяну мінімальну моральну шкоду в сумі 80\~625,00 гривень. 12.10.2021 від представника Івано-Франківської обласної прокуратури подав до суду заперечення проти заяви про збільшення позовних вимог, згідно з якими вважає вказану заяву безпідставною, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Наявність шкоди, її розмір встановлюється індивідуально у кожному випадку з урахуванням всіх факторів та залежить від ряду об`єктивних та суб`єктивних чинників. В даному випадку рішення ЄСПЛ, за яким відшкодовано шкоду, не може бути визначальним для стягнення такого ж розміру шкоди у інших справах. Рішення ЄСПЛ саме по собі не може бути беззаперечним доказом спричинення шкоди іншій особі. Враховуючи викладене, просить у задоволені заяви про збільшення позовних вимог та позову у заявленому розмірі. У судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задоволити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник Івано-Франківської обласної прокуратури та Калуської окружної прокуратури Буряк М.Б. та представник ГУ НП в Івано-Франківській області Луцишин В.М. у задоволені позову просили відмови з підстав, викладених у відзивах на позовну заяву. Представники Калуського РВП ГУ НП України в Івано-Франківській області та Державної казначейської служби України в судове засідання не з"явилися, причин неявки не повідомили, хоча належно повідомлялися про час, день та місце розгляду даної справи, відзиву чи будь-яких інших заяв та клопотань не подавали. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: Ухвалою суду від 13.07.2021 відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження, встановлено відповідачам строк п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позов. 26.07.2021 позивач [PERSON] подав заяву про збільшення позовних вимог (а.с. 64-67). 10.08.2021 представник ГУНП в Івано-Франківській області Луцишин В.М. подав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволені позовних вимог (а.с. 70-76). 12.08.2021 від керівника Івано-Франківської обласної прокуратури Р.Хима надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволені позову в заявленому розмірі відмовити (а.с. 84-92). 16.08.2021 від позивача [PERSON] до суду надійшла відповідь на відзив Івано-Франківської обласної прокуратури з обгрунтуванням своїх заперечень з приводу відзиву (а.с. 100-103). Також 16.08.2021 від позивача [PERSON] до суду надійшла відповідь на відзив ГУНП в Івано-Франківській області з обгрунтуванням своїх заперечень з приводу відзиву (а.с. 104-106). Ухвалою суду від 13.09.2021 повернуто подану ним заяву про збільшення позовних вимог та продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів. 14.09.2021 позивач [PERSON] подав до суду заяву про уточнення даних реквізитів відповідачів, згідно з якою просить замінити відповідачів на належних відповідачі, а саме: Калуську місцеву прокуратуру на Калуську окружну прокуратуру СУ ГУНП в Івано-Франківській області на ГУНП в Івано-Франківській області (а.с. 114). 16.09.2021 позивач [PERSON] подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просить стягнути із Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України на його користь заподіяну мінімальну моральну шкоду в сумі 80\~625,00 грн. (а.с. 120-125). 12.10.2021 заступник керівника Івано-Франківської обласної прокуратури В.Стефанець подав заперечення проти заяви, згідно якого в задоволені заяви про збільшення позовних вимогта позову у заявлено розмірі просить відмовити (а.с. 126-127). Ухвалою суду від 13.10.2021 замінено відповідача Калуську місцеву прокуратуру на Калуську окружну прокуратуру та замінено відповідача СУ ГУ НП України в Івано-Франківській області на Головне управління Національної поліції України в Івано-Франківській області. Прийнято заяву [PERSON] про збільшення позовних вимог та стягнення мінімальної моральної шкоди. Підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: судом встановлено, що 28.04.2011 прокурором міста Калуш Бураком Б.В. порушено кримінальну справу № 327128 стосовно [PERSON] , [INFO] , за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, за фактом того, що [PERSON] умисно не виконує рішення суду і чинить перешкоди родині [PERSON] у проживанні в квартирі [ADDRESS] , у зв`язку із чим протягом 2003-2011 років вони не мають доступу до належної їм квартири і позбавленні права на проживання у даному помешканні (а.с. 20). Постановою старшого слідчого прокуратури міста Калуш Бобньов Ю.В. від 19.05.2011 [PERSON] притягнуто як обвинуваченого у кримінальній справі № 327128 та пред`явлено йому обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України (а.с. 21-22). 25.07.2011 постановою слідчого прокуратури м. Калуш М.М.Доскоч обвинуваченому [PERSON] обрано як міру запобіжного заходу підписку про невиїзд (а.с. 23). Обвинуваченим [PERSON] 25.07.2011 підписано підписку про невиїзд, згідно з якою він зобов`язується до закінчення досудового і судового слідства по справі за обвинуваченням його у чиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, мешкати по вказаній адресі, без дозволу слідчого і суду не виїжджати з постійного місяця проживання і з`являтися по першому виклику слідчих і судових органів (а.с. 48). 01.08.2011 слідчим прокуратури м. Калуш Доскоч М.М. відмовлено у задоволені клопотання обвинуваченого [PERSON] про закриття провадження у справі, яке було заявлене ним 01.08.2021 під час ознайомлення з матеріалами кримінальної справи (а.с. 49). Постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09.08.2011 скаргу [PERSON] задоволено та скасовано постанову прокурора м. Калуш від 28.04.2011 про порушення кримінальної справи стосовно нього за ознаками злочину передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України (а.с. 50-52). Ухвалою колегії суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області від 09.09.2011 постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09.08.2011 залишено без змін (а.с. 53-56) Постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14.09.2011 провадження у справі про обвинувачення [PERSON] за ч. 1 ст. 382 КК України закрито у зв`язку з тим, що по тому ж обвинуваченню набрала законної сили ухвала суду про закриття справи з тієї ж підстави (а.с. 57-58). 23.11.2012 слідчим МВ Калуського МВ УМВС Свідерським А.В. розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12012090170000022 на підставі матеріалів, що надійшли з Калуської міжрайонної прокуратури про виявлення факту вчинення кримінального правопорушення, а саме: умисне невиконання [PERSON] рішення суду м. Калуш від 28.05.2003, які надійшли з Калуського МВ УМВС в Івано-Франківській області 22.11.2012 (а.с. 59). 13.12.2012 слідчим СВ Калуського МВ УМВС Свідерським А.В. кримінальне проводження за № 12012090170000022 від 22.11.2012 закрито у зв`язку з відсутністю в діянні [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України (а.с. 46-47). Постановою старшого прокурора Калуської міжрайонної прокуратури І.М. Коломієць від 04.01.2013 скасовано постанову слідчого Калуського МВ УМВС Свідерського А.В. від 13.12.2012 про закриття матеріалів кримінального провадження № 12012090170000022. Матеріали кримінального провадження направлено керівнику СВ Калуського МВ УМВС для організації належної перевірки та прийняття законного рішення (а.с. 44-45). 04.01.2013 слідчим СВ Калуського МВ УМВС Свідерським А.В. розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12013090170000042 за фактом вчинення кримінального правопорушення, а саме [PERSON] умисно не виконує рішення суду м. Калуш Івано-Франківської області від 28.05.2003. Попередня правова кваліфікація ч. 1 ст. 382 КК України. Відомості про кримінальне правопорушення внесені до ЄРДР № 12013090170000042 (а.с. 43). Постановою прокурора Івано-Франківської області О.Хрипа від 07.11.2013 доручено здійснення досудового розслідування кримінального провадження № 12012090170000022 слідчому управлінню УМВСУ в області (ас. 30-31). 20.11.2013 заступником начальника відділу розслідування злочинів лінії карного розшуку СУ УМВС України в Івано-Франківській області А.І. Ужела у відповідності до постанови прокурора про визначення підслідності прийнято матеріали кримінального провадження № 12012090170000022 від 22.11.2012 (а.с. 29). Постановою слідчого СВ Калуського МВ УМВСУ в Івано-Франківській області Лупа Л.М. від 10.08.2015 закрито кримінальне провадження № 12012090170000022 від 22.11.2012 у зв`язку із відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 та ч. 1 ст. 190 КК України (а.с. 34-37) Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 12.10.2015 скаргу [PERSON] задоволено, а постанову слідчого СВ Калуського МВ УМВСУ в Івано-Франківській області Лупа Л.М. від 10.08.2015 про закриття кримінального провадження № 12012090170000022 від 22.11.2012 у зв`язку із відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 та ч. 1 ст. 190 КК України, скасовано (а.с. 32-33). 09.05.2016 слідчий СВ Калуського ВП ГУНП в області Свідерський А.В. закрив кримінальне провадження № 12012090170000022 від 22.11.2012 (а.с. 40-42). Постановою першого заступника керівника Калуської місцевої прокуратури Р.Павлів від 17.08.2016 скасовано постанову слідчого СВ Калуського ВП ГУНП в області Свідерського А.В. від 09.05.2016 про закриття кримінального провадження № 12012090170000022 (а.с. 38-39). Постановою старшого слідчого СВ Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області від 19.10.2018, кримінальне провадження внесено до ЄРДР за № 12012090170000022 від 22.11.2012 закрито у зв`язку з встановленою відсутністю в діянні [PERSON] складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України та ч. 1 ст. 190 КК України (а.с. 24-28). Між сторонами виник спір з приводу відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями і бездіяльністю органів досудового розслідування, прокуратури. Оцінка суду: вивчивши зміст позовної заяви, дослідивши письмові заяви та докази, які надані позивачкою на обґрунтування позовних вимог, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається частиною другою статті 16 ЦК України, до яких, зокрема, відноситься відшкодування шкоди. Статтею 56 Конституції України\~проголошено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно з пунктом 2 частини другої статті 1167 ЦК України, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. У частинах першій та другій статті 1176 ЦК України\~передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди у порядку та у розмірах, визначених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення; відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частина п`ята та шоста стаття 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Судом встановлено, що 28.04.2011 прокурором міста Калуш Буряк Б.В. порушено кримінальну справу № 327128 стосовно [PERSON] (а.с. 20), а 19.05.2011 постановою про старшого слідчого прокуратури міста Калуш Бобньо Ю.В. притягнуто [PERSON] як обвинуваченого у кримінальній справі № 327128 та пред`явлено йому обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України. Частиною 1 ст.43\~КПК України (в ред.1960 року, яка діяла на момент притягнення позивача до кримінальної відповідальності), обвинуваченим є особа, щодо якої у встановленому цим Кодексом порядку винесена постанова про притягнення як обвинуваченого. Після призначення справи до судового розгляду обвинувачений називається підсудним. Відповідно до рішення КСУ від 27.10.1999 року притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину. Досудове слідство проводиться лише після порушення кримінальної справи і в порядку, встановленому цим Кодексом (ч.1\~ст.113 КПК України\~в ред.1960 року). Статтями\~131,\~132 КПК України\~(в ред.1960 року) вбачається, що притягнення особи як обвинуваченого відбувається шляхом винесення слідчим постанови про притягнення як обвинуваченого, в якій зазначається, які саме дії ставляться в вину обвинуваченому. Саме з моменту винесення такої постанови і повідомлення особі про це за нормами\~КПК України\~(в ред. 1960 року) вважається, що особа притягнута у кримінальному провадженні у якості обвинуваченого. Тобто, починаючи з 19.05.2011 [PERSON] був підданий кримінальному переслідуванню як особа, що обвинувачується у вчинені злочину. В подальшому, 25.07.2011 постановою слідчого прокуратури м. Калуш Доскоч М.М. обвинуваченому [PERSON] обрано як міру запобіжного заходу підписку про невиїзд (а.с. 23). 03.08.2011 відносно [PERSON] складено обвинувальний висновок про вчинення ним злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, та 03.08.2011 кримінальну справу скеровано до Калуського міськрайонного суду. Постановою Калуського міськрайонного суду від 19.08.2011 вказану кримінальну справу повернуто прокурору за його клопотанням в порядку ст. 232 КПК (редакція 1960 року). 29.08.2011 слідчим повторно складено обвинувальний висновок про вчинення [PERSON] злочину, передбачено ч. 1 ст. 382 КК України, та скеровано до Калуського міськрайонного суду. За результатами розгляду кримінальної справи про обвинувачення [PERSON] за ч. 1 ст. 382 КК України постановою Калуського міськрайонного суду провадження по справі закрито. Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 01.03.2012 вищевказану постанову суду відносно [PERSON] скасовано, а справу відправлено на новий розгляд. Калуським міськрайонним судом матеріали кримінальної справи повернуто прокурору м. Калуш. В подальшому постановою слідчого прокуратури м. Калуш від 05.04.2012 відмовлено в порушенні кримінальної справи за фактом умисного невиконання [PERSON] рішення суду. Постановою заступника Калуського міжрайонного прокурора від 16.11.2012 вищевказану постанову слідчого від 05.04.2012 скасовано, а відомості з даного приводу внесено до ЄРДР за № 12012090170000022 за ч. 1 ст. 382 КК України за матеріалами, що надійшли з Калуської міжрайонної прокуратури про виявлення факту вчинення кримінального правопорушення. Таким чином, суд звертає увагу, що після внесення відомостей до ЄРДР за № 12012090170000022 від 16.11.2012 за ч. 1 ст. 382 КК України фактично було продовжено досудове слідство у тій же кримінальній справі (провадженні), яка була порушена відносно позивача, оскільки досудове розслідування було спрямовано на доведення винуватості саме [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, також внесення вказаних відомостей до ЄРДР не змінило статусу позивача, як обвинуваченого, оскільки кримінальна справа відносно нього закрита не була. Крім того, 08.12.2012 розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12012090170000163 за заявою [PERSON] по факту невиконання рішення суду зі сторони [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України. 04.01.2013 слідчим СВ Калуського МВ УМВС Свідецьким А.В. внесено відомості здо ЄРДР за № 12013090170000042 за матеріалами, що надійшли з Калуської міжрайонної прокуратури про те, що [PERSON] умисно не виконує рішення суду і чинить перешкоди родині [PERSON] у проживанні у квартирі. 26.03.2013 заступником начальника відділу розслідування кримінальних злочинів СУ УМВС України в Івано-Франківській області Ужелою А.І. внесено відомості до ЄРДР за № 12013090020000388 за заявою [PERSON] про шахрайське заволодіння її майном. До кримінального провадження № 12012090170000022 приєднано кримінальні провадження № 12012090170000163, № 12013090170000042 та № 12013090020000388 07.11.2013 об`єднані в одне кримінальне провадження за № 12012090170000022 за ознаками злочинів, передбачених ч. 1 ст. 382 та ч. 1 ст. 190 КК України. 09.05.2016 дане кримінальне провадження закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, постанова про закриття скасована. 19.10.2018 постановою слідчого СВ Калуського ВП ГУНП прийнято остаточне рішення про закриття об"єднаного кримінального провадження № 12012090170000022 від 22.10.2012 у зв`язку із відсутністю в діянні [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 та ч. 1 ст. 190 КК України. Така хронологія подій відповідає даним, які містяться у поданих позивачем доказах, та даним, які вказані у відзиві Івано-Франківської обласної прокуратури, а також не заперечувалася сторонами в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини визначає «кримінальне обвинувачення» як «офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про те, що ця особа вчинила кримінальне діяння», при цьому, «в деяких випадках це може робитися у формі інших заходів, здійснення яких несе в собі таке твердження і, по суті, так само впливає на становище підозрюваного» (рішення у справі «Екле проти Німеччини»). Європейським судом з прав людини як висунення обвинувачення визнаються, зокрема, такі обставини: арешт особи (рішення у справі «Вемхофф проти Німеччини»), офіційне повідомлення про намір здійснення стосовно особи кримінального переслідування (рішення у справі «Ноймайстер проти Австрії»), початок досудового слідства проти конкретної особи чи арешт банківських рахунків конкретної особи (рішення у справі «Рінґайзен проти Австрії»). Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що обвинуваченим (підозрюваним) у вчиненні кримінального правопорушення є особа, відносно якої фактично розпочато досудове слідство, з моменту офіційного доведення до відома особи компетентним органом твердження про те, що ця особа вчинила кримінальне діяння. Згідно із ч. 5 ст. 9 КПК України\~кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що обвинуваченим (підозрюваним) у вчиненні кримінального правопорушення є особа, відносно якої фактично розпочато досудове слідство, з моменту офіційного доведення до відома особи компетентним органом твердження про те, що ця особа вчинила кримінальне діяння. Таким чином, з огляду на\~ст. 9 КПК України\~та практику Європейського суду з прав людини особа, відносно якої розпочате досудове розслідування за фактом вчинення цією особою конкретного кримінального правопорушення, повинна мати процесуальні права підозрюваного. З урахуванням наведеного у розумінні практики Європейського суду з прав людини, [PERSON] з моменту повторного внесення відомостей до ЄРДР і до моменту закриття кримінального провадження фактично був особою, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, у зв`язку із тим, що досудове розслідування проводилося з приводу невиконання рішення суду конкретною особою, а саме позивачем, а, отже, він мав права підозрюваного, передбачені ст. 42 КПК України. Суд приходить до висновку, що в результаті незаконних дій органу досудового слідства та працівників прокуратури позивач протягом 90 місяців 2 дня (з дня пред`явлення обвинувачення 19.05.2011 та до дня закриття кримінального провадження 19.10.2018) незаконно перебував під слідством та судом, що відповідно до норм статті 1176 ЦК України, Закону України\~«Про порядок\~відшкодування шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і\~суду» є підставою для відшкодування шкоди моральної шкоди. У постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що при визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, проте суд також має оцінити надані позивачем докази, визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Аналогічні висновки викладені й у постановах Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15 та Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19). Так, законом визначено мінімальний розмір моральної шкоди в місяць\~мінімальна заробітна плата, розмір якої, згідно вимог\~Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», станом на час вирішення справи, становить 6000,00 гривень. Встановлено, що\~ [PERSON] перебував під слідством та судом, що рахуються з дня пред`явлення останньому обвинувачення 19.05.2011 та до остаточного закриття кримінального провадження 19.10.2018, а тому мінімальна сума компенсації моральної шкоди за 90 місяців 2 дні перебування позивача під слідством та судом становить (6000 грн. х 90 місяців 2 дні) 540\~400,00 грн., виходячи з розміру мінімальної заробітної плати встановленої\~Законом України «Про державний бюджет України на 2021 рік». Також суд звертає увагу, що з 19 листопада 2012 року набрав чинності\~Кримінальний процесуальний кодекс України від\~13 квітня 2012 року № 4651-VI, згідно пункту 9 Розділу XІ Перехідних положень якого запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжували свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Європейський Суд з прав людини у рішенні від 05.03.2015 року у справі «Котій проти України» (Заява № 28718/09) зазначив, що обраний запобіжний захід зобов`язував заявника проживати за конкретною адресою в Україні. …Підписка про невиїзд не була мінімально обтяжливим заходом,… а насправді становила собою значне втручання у приватне та сімейне життя заявника. Той факт, що на час затримання заявник, як стверджувалося, тимчасово не працював, не пом`якшує втручання. …Той факт, що заявник не звертався до слідчого з проханням про надання дозволу залишити своє місце реєстрації та проживання, … не видається істотним, оскільки таке звернення не можна вважати ефективним засобом правового захисту» Судом встановлено, що 25.07.2011 постановою слідчого прокуратури м. Калуш М.М. Доскоч обвинуваченому [PERSON] обрано як міру запобіжного заходу підписку про невиїзд, однак матеріали справи не містять доказів, що даний запобіжний захід був скасований в порядку, передбаченому КПК (редакції 1960 року). Таким чином за час перебування під час застосованої відносно позивача підписки про невиїзд він був позбавлений конституційного права громадянина України вільно та безперешкодно за своїм бажанням пересуватися по території України у будь-якому напрямку, у будь-який спосіб, у будь-який час. Безпідставні доводи представників Івано-Франківської обласної прокуратури та ГУНП в Івано-Франківській області про те, що за відсутності факту вчинення протиправних дій, бездіяльності з боку органів досудового слідства, дізнання, прокуратури та суду підстави для відшкодування шкоди відсутні. Так само, не заслуговують на увагу твердження представників відповідачів, що у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР, [PERSON] був у статусі свідка. Ця обставина спростовується постановою про закриття кримінального провадження від 19.10.2018, яка не оскаржена і не скасована у встановленому законом порядку, і відповідно до якої під час розслідування кримінального провадження встановлена відсутність в діянні саме [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 та ч. 1 ст. 190 КК України Тобто органом досудового розслідування не доведена вина [PERSON] і для відшкодування шкоди не вимагається встановлення окремими рішеннями суду обставин незаконності дій та вини органу досудового розслідування. Таким чином, враховуючи період перебування [PERSON] під слідством, застосування до нього міри запобіжного заходу - підписки про невиїзд, характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань [PERSON] , які були викликані зміною його нормального життєвого ритму, нормальних життєвих зв`язків, беручи до уваги, що відновлення нормального способу життя вимагало від нього додаткових зусиль, а також інші негативні наслідки незаконного притягнення як обвинуваченого, суд з урахуванням засад розумності та справедливості приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди у мінімально визначеному законом розмірі, в межах заявлених позовних вимог, що становить 331\~347,00 гривень, що буде відповідати тим критеріям, які підлягають врахуванню при визначенні такого виду відшкодування. Визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди підлягає безспірному списанню казначейством з відповідного рахунку Державного бюджету України, як це передбачено п. 35 постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників». Щодо позовної вимоги про стягнення із Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь заподіяну мінімальну моральну шкоду в сумі 80\~625,00 гривні, то суд зазначає наступне. У рішенні ЄСПЛ від 12.07.2007 року у справі "Stankov v. Bulgaria" № 68490/01, § 62, Суд зазначив, що оцінка моральної шкоди, за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом (стаття 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Таким чином Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є спеціальним законом, який регулює спірні правовідносини у цьому випадку та визначає мінімальний, що гарантований державою, розмір відшкодування. З огляду\~на викладені\~положення,\~суд визначив\~розмір моральної\~шкоди із\~врахуванням мінімального\~гарантованого державою\~розміру відшкодування,\~при цьому\~позивачем не\~було доведено\~необхідність стягнення\~на його\~користь моральної\~шкоди в\~розмірі більшому,\~ніж це\~передбаченоЗаконом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Водночас посилання позивача на рішення ЄСПЛ, як на підставу відшкодування моральної шкоди в визначеному даним рішенням розмірі 80\~625,00 грн., не може слугувати підставою для стягнення на його користь вказаної суми, тому що вказане ЄСПЛ рішення прийнято з урахуванням індивідуальних обставин справи. А тому в задововолені позовної вимоги про стягнення з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України на його користь заподіяну мінімальну моральну шкоду в сумі 80\~625,00 грн. слід відмовити. На підставі викладеного, ст. 16 Конституції України, ст.ст. 16,\~1167,\~1176 ЦК України, \~Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»,

Outcome: partial