Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-18 00:00:00

У липні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним та визнання права власності, в якому просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: житлового будинку [ADDRESS] , розташованого на земельній ділянці площею 1 000 кв.м, укладений 30 грудня 1998 року на Павлоградській товарній біржі, реєстраційний номер 12/68-НД, між нею з однієї сторони та [PERSON] з другої сторони. В обґрунтування заявленого позову позивач посилалася на те, що 29 квітня 1998 року між нею та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: житлового будинку [ADDRESS] , та земельної ділянки площею 0,1 га. Цей договір купівлі-продажу нерухомого майна був складений та зареєстрований на Павлоградській товарній біржі 29 квітня 1998 року, реєстраційний номер 4/67-НД. Ними було виконано всі істотні умови договору купівлі-продажу нерухомого майна, тобто вона прийняла майно та сплатила за нього відповідачу належну за договором грошову суму. Відповідач у свою чергу втратив інтерес до цього правочину та не бажає посвідчувати зазначений договір нотаріально. Відповідно до ч. 1 ст.\~274\~ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2020 року відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явилася, не повідомила суд про причини не явки, хоча була належним чином повідомлена про день та час розгляду справи, заяву про розгляд справи за її відсутності суду не надала. Суд, на підставі ст. 281 ЦПК України, ухвалив розглядати справу заочно. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 263\~ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним\~\~і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Положеннями ст. 47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу. Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконувала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. У відповідності до вимог ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до п. п. 1, 3 Договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного на Павлоградській товарній біржі 29 квітня 1998 року, продавець [PERSON] продала, а [PERSON] купила житловий будинок [ADDRESS] , та земельну ділянку площею 0,1 га, за 1 100,00 грн. Пунктом 4 даного договору засвідчено, що зазначений об`єкт нерухомості до цього часу нікому не проданий, не подарований, у спорі та під забороною не знаходиться. 18 травня 1998 року [PERSON] було зареєстровано право власності на житловий будинок № [NUMBER] та земельну ділянку по [ADDRESS] у КП Павлоградське МБТІ. Таким чином, сторони відповідно до вимог ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), яка діяла на час укладання вказаного договору, виконали вказану норму матеріального права та вимоги ч. 2 ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року), яка діяла на час укладання договору, сторони повністю виконали угоду і в цьому випадку суд вправі за вимогою сторони, яка виконувала угоду, визнати угоду дійсною. У цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" від 10 грудня 1991 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 48 Закону України "Про власність" від 07 лютого 1991 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків. Статтею 49 вказаного закону передбачено, що володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Згідно вимог ч. 1 ст. 50 даного закону власник має право вимагати повернення (віндикації) свого майна з чужого незаконного володіння. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача доведені матеріалами справи, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved