Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-07 00:00:00

У листопаді 2018 року позивач звернулась до Шевченківського районного суду м.Києва вказаним позовом, посилаючись на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі та мають спільну дитину, [PERSON], [INFO]. 27 січня 2010 року між сторонами шлюб було розірвано відділом реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис №23. З відповідача у справі було стягнуто аліменти на дитину та видано виконавчий лист, який перебуває на примусовому виконанні у Баришівському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області. Відповідно до довідки Баришівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області відповідач має заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 14680 грн., у звязку з чим позивач має право на стягнення з відповідача неустойки (пені), за кожен місяць прострочення, згідно розрахунку на підставі формули пені згідно з постановою Верховного Суду: ?р= (А1х1%хQ1)+ (А2х1%хQ2)+………. (Аnх1%хQn), де ?р загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, А1 нарахована сума аліментів за перший місяць, Q1 кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць, А2 - нарахована сума аліментів за другий місяць, Q2 кількість днів прострочення сплати суми аліментів за другий місяць, Аn нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову, Qn кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Згідно проведеного розрахунку за вказаною формулою, розмір пені за прострочення сплати аліментів становить 5624 грн. Окрім того, до відповідача були застосовані штрафні санкції за наявність заборгованості по сплаті аліментів у розмірі 7340 грн. На підставі викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість по аліментам у розмірі 14680 грн., пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 5624 грн., штраф за наявну заборгованість у розмірі 7340 грн. Відзив на позовну заяву на адресу Шевченківського районного суду м. Києва не надходив. Відповідно до ст.. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, судом встановлено наступне. На примусовому виконанні у Баришівському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Київської області перебуває виконавчий лист №2/359/409/2012, виданий Бориспільським міськрайонним судом Київсьокї області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дочки [PERSON] в розмірі 500 грн всіх видів заробітку, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 грудня 2012 року і до її повноліття (виконавче провадження №37737152). Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, складеного старшим державним виконавцем Баришівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Зелінським О.В. в межах виконавчого провадження №37737152, заборгованість відповідача по сплаті аліментів позивачу станом на 31 жовтня 2018 року становить 14680 грн. Постановою Баришівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 06 листопада 2018 року у виконавчому провадженні №37737152 на [PERSON] було накладено штраф у розмірі 7340 грн., який підлягає сплаті на користь [PERSON], за наяву заборгованість по сплаті аліментів. Так, відповідно до ч.3 ст. 194 СК України заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Як передбачено положеннями ч. 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи в порядку, встановленому законом. При цьому, згідно положень ч. 4 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору судом. Отже, аналіз зазначених норм закону свідчить про те, що право визначати заборгованість по аліментам надано державному виконавцю, і лише у разі незгоди з розміром заборгованості, обчисленим останнім, сторони виконавчого провадження в праві оскаржити його постанову до суду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» та на підставі Закону України «Про виконавче провадження». Як вбачається зі змісту позовних вимог, спір між сторонами виник щодо стягнення заборгованості по сплаті аліментів, а не з приводу обчислення розміру заборгованості по сплаті аліментів. Крім того, сам факт наявності у відповідача заборгованості по аліментам, розмір якої не оспорються ані стягувачем, ані боржником у порядку, встановленому законом, не може бути прийнятий судом в якості підстави для стягнення цієї заборгованості у судовому порядку за окремим рішенням суду, оскільки права стягувача аліментів, в даному випадку це права позивача [PERSON], є захищеними в силу закону, оскільки виконавчий лист про стягнення аліментів перебуває на виконанні в Баришівському районному відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області і обчислена державним виконавцем заборгованість підлягає стягненню у рамках виконавчого провадження про стягнення аліментів, по сплаті яких і виникла ця заборгованість. Відповідно до ст.. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження". Верховний Суд у складі Великої Палати у Постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц зазначив, що правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: ?p=(A1х1%хQ1)+(A2х1%хQ2)+……….(Anх1%хQn), де: ?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Оскільки, зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі викладеного, та з урахуванням ч.4 ст.206 ЦПК України, суд дійшов висновку, що правові підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] в частині стягнення з відповідача заборгованості по сплаті аліментів відсутні. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача штрафних санкцій в розмірі 7340 грн., то вони також не підлягають задоволенню, оскільки постанова про накладення штрафу є виконавчим документом та може бути предявлена до виконання протягом трьох місяців з дня її прийняття в порядку визначеному Законом України «Про виконавче провадження», та не підлягає стягненню за рішенням суду. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем проведено розрахунок відповідно до формули, яка була визначена Великою Палатою Верховного Суду. Відповідно до наведеного розрахунку загальний розмір пені за прострочення сплати аліментів становить 5624 грн. З урахуванням викладеного, позовні вимоги щодо стягнення пені підлягають задоволенню. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи викладене та

Outcome: partial