Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

\~ \~ \~ У лютому 2014 року [PERSON] звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалася на те, що з [PERSON] перебувала у шлюбі з 08.08.2008 року. Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 26.08.2014 року, яке набрало законної сили 08.09.2014 року, шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу вони з відповідачем не досягли домовленості про поділ сумісного майна подружжя, що обумовило її звернення до суду. Позивачка просила визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку з господарчими будівлями, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], виділивши їй приміщення будинку №1 сіни, площею 6,9 кв.м; №2 прихожу 9,2 кв.м; №3 санвузол 4,4 кв.м; №7 кімната 17,6 кв.м, що разом складає 38,1 кв.м.; господарчу споруду: Б1 сарай, баня, а відповідачу виділити приміщення в будинку №4 кухня площею 8,6 кв.м., №5- кімната 9,8кв.м., №6 кімната 9,6кв.м., разом 28 кв.м., господарчі споруди: В1 сарай, гараж; розділити присадибну ділянку вказаного домоволодіння, виділивши в натурі сторонам по ? її частини; зобовязати відповідача провести опалення, газо- та водопостачання до його частини помешкання, а також закласти міжкімнатні двері, що сполучають кімнати під № 2-4, №2-5 та №7-6, зробити вхідні двері в його частину будинку. Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2014 року позов [PERSON] задоволено частково.\~[PERSON] та [PERSON] виділено по ? частині присадибної земельної ділянки домоволодіння по [ADDRESS]. В іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с. 63-66). В апеляційній скарзі [PERSON], посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, ставить питання про його скасування та прийняття нового рішення, яким визнати за [PERSON] право власності на ? частину житлового будинку з господарчими будівлями, виділивши їй приміщення в будинку №1 сіни, площею 6,9 кв.м; №2 прихожу 9,2 кв.м; №3 санвузол 4,4 кв.м; №7 кімната 17,6 кв.м, що разом складає 38,1 кв.м.; господарчу споруду: Б1 сарай, баня; зобов`язати відповідача [PERSON] провести опалення, газо- та водопостачання до його частини помешкання, а також закласти міжкімнатні двері, що сполучають кімнати під №2-№4, №2-№5 та №7-№6, та зробити вхідні двері в його частину будинку; рішення суду в частині визнання права власності [PERSON] на ? частини присадибної земельної ділянки залишити без змін (а.с.86-87). У наданих апеляційному суду запереченнях [PERSON] проти задоволення апеляційної скарги заперечує, посилаючись на те, що будинок був придбаний до реєстрації шлюбу за його власні кошти; у частині визнання права власності на ? частини земельної ділянки просить рішення суду залишити без змін. Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду змінити з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено, що з 08.08.2008 року [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, мають сина [PERSON], [INFO], який проживає з матірю. Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 26.08.2014 року, яке набрало законної сили 08.09.2014 року, шлюб між сторонами розірвано. 22 травня 2008 року на підставі договору купівлі-продажу на ім'я відповідача був придбаний житловий будинок за адресою: [ADDRESS]. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання права власності на ? частину домоволодіння та поділ домоволодіння у натурі, суд 1 інстанції виходив із того, що кошти на купівлю вказаного домоволодіння у сумі 29\~594 грн. належали особисто відповідачу, а, крім того, позивачка клопотання про проведення експертизи щодо можливих варіантів поділу домоволодіння не заявляла. Однак, із висновками суду про відмову у задоволенні позову у повній мірі погодитись не можна з наступних підстав. Так, частина 1 ст. 11 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справу за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. У п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 24.10.2008, № 12 "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" розяснено, що відповідно до статті 303 ЦПК апеляційний суд при перевірці законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції не має права виходити як за межі доводів апеляційної скарги, так і за межі вимог, заявлених у суді першої інстанції, крім випадків, передбачених частинами третьою та четвертою цієї статті, а в п.19 цієї ж постанови зазначено, що апеляційний суд ухвалює рішення про зміну рішення суду першої інстанції у випадку, якщо помилки у неправильно прийнятому рішенні можливо усунути без його скасування, не змінюючи суть рішення, і вони стосуються окремих його частин, зокрема у разі виправлення помилок суду першої інстанції щодо розміру суми, що підлягає стягненню, розподілу судових витрат тощо. Якщо помилки у такому рішенні стосуються фактичної сторони справи чи правового обґрунтування рішення, то їх усунення необхідно вважати також зміною рішення. Із матеріалів справи вбачається, що сторони зареєстрували шлюб 08.08.2008р., будинок придбаний 22.05.2008р., а позовні вимоги про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу позивачкою не заявлялись і судом не розглядались. За таких обставин рішення суду у частині відмови у задоволенні позову про визнання права власності на ? частину домоволодіння та поділ домоволодіння у натурі, - підлягає зміні у частині обґрунтування відмови у задоволенні позову: підставою для відмови у позові є не необґрунтованість, а передчасність цих позовних вимог. У порядку ч.4 ст. 10 ЦПК України слід розяснити позивачу наслідки вчинення чи не вчинення процесуальних дій, зокрема, можливість предявити новий позов про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу та поділ майна, придбаного до реєстрації шлюбу, а також наслідки незявлення клопотання про призначення судово-технічної експертизи, оскільки відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 04.10.1991, № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв'язку з цим стосовно до ст. 119 ЦК ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. У тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання та перепланування будинку, він проводиться при наявності дозволу на це виконкому місцевої ради (ст. 152 ЖК). При поділі жилого будинку суд зобов'язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена (ізольована після переобладнання) частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику.

Outcome: partial