Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-14 00:00:00

01.10.2014 року [PERSON] звернувся з позовом до відповідачки, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Охтирського міськрайонного суду від 18.09.2014 р., яке на даний час набрало законної сили, було визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений між сторонами 20.12.2011 р. Однак в рішенні суду не було вирішено питання щодо наслідків недійсного правочину та відповідно застосування двосторонньої реституції. Тому позивач і звернувся в суд з позовом, в якому просить застосувати до відповідачки двосторонню реституцію, стягнути з [PERSON] на його користь грошові кошти в сумі 108570 грн. та повернути їй земельну ділянку [ADDRESS] загальною площею 0,1000 га кадастровий номер 5910200000:07:011:0050. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та пояснили, що 20.12.2011 р. між [PERSON] та відповідачкою [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, згідно якого [PERSON] передала у власність, а [PERSON] прийняв у власність земельну ділянку [ADDRESS] загальною площею 0,1000 га кадастровий номер 5910200000:07:011:0050. В свою чергу за вказану земельну ділянку [PERSON] сплатив відповідачці 108570 грн., які вона отримала під час укладення вказаного договору, який був посвідчений приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий номер 3479. Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 18.09.2014 р., який набрав законної сили, було визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений між сторонами 20.12.2011 р. Однак в рішенні суду не було вирішено питання щодо наслідків недійсного правочину та відповідно застосування двосторонньої реституції. Тому і необхідно застосувати до відповідачки двосторонню реституцію, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 108570 грн., а він зобов'язався повернути їй земельну ділянку [ADDRESS] загальною площею 0,1000 га кадастровий номер 5910200000:07:011:0050. Представник відповідачки [PERSON] позовні вимоги не визнав в повному обсязі, мотивуючи це тим, що позивач обрав невірний спосіб захисту своїх прав. Дійсно, рішенням суду було визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений між сторонами 20.12.2011 р. Однак на даний час спірна земельна ділянка фактично не зареєстрована, оскільки про це нічого не було зазначено в рішенні суду, яким було лише визнано недійсними державний акт на право власності на земельну ділянку та визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 20.11.2011 р., однак для того, щоб зареєструвати земельну ділянку необхідно було про це зобов'язати реєстраційну службу. Таким чином, спірна земельна ділянка за документами, наданими Управлінням Держземагентства в Охтирському районі належить [PERSON] Представник третьої особи - Охтирської міської ради - в судове засідання не з'явився, подав заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, проти позовних вимог не заперечує (а.с.60). Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши сторони, надавши оцінку доказам, які є у справі, всебічно повно та об'єктивно з'ясувавши всі обставини справи, перевіривши усі доводи та міркування всіх учасників процесу, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 20.12.2011 р. між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, згідно якого [PERSON] передала у власність, а [PERSON] прийняв у власність земельну ділянку [ADDRESS] загальною площею 0,1000 га кадастровий номер 5910200000:07:011:0050. В свою чергу за вказану земельну ділянку [PERSON] сплатив відповідачці 108570 грн., які вона отримала під час укладення вказаного договору, який був посвідчений приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий номер 3479 (а.с.8). Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 18.09.2014 р., який набрав законної сили, було визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений між сторонами 20.12.2011 р. Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог ч. 1ст. 203 ЦК України є підставою недійсності правочину. Однак в рішенні суду не було вирішено питання щодо наслідків недійсного правочину та відповідно застосування двосторонньої реституції (а.с.9-10). Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно з п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Стаття 216 ЦК України передбачає загальні наслідки недійсності правочину, відповідно до яких недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, а згідно зі статтею 236 ЦК України правочин є недійсним з моменту його вчинення та не породжує тих юридичних наслідків, задля яких укладався, у тому числі не породжує переходу права власності до набувача. Так, допитана в якості спеціаліста - начальник реєстраційної служби Охтирського міськрайонного управління юстиції [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що на даний час у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості про те, за ким зареєстрована спірна земельна ділянка [ADDRESS] відсутні. Скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно проводиться у разі скасування рішенням суду рішення державного реєстратора про проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень або скасування документа, на підставі якого було проведено державну реєстрацію прав на нерухоме майно. В такому випадку до Державного реєстру вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Заявником у такому випадку може бути особа, яка була позивачем у суді як зацікавлена особа. Допитана в якості спеціаліста представник Управління Держземагентства в Охтирському районі Сумської області [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що на даний час власником спірної земельної ділянки [ADDRESS] Сумської області відповідно до цивільно-правового договору від 20.12.2011 р., посвідченого приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий номер 3479, є [PERSON] Тому не дивлячись на те, що земельна ділянка за ним не зареєстрована,фактично вказана земельна ділянка на праві власності належить йому. Тому, якщо рішенням суду було визнано недійсним договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки, необхідно було дійсно поновити той стан, який існував до укладення правочину, який згодом було визнано недійсним. У зв'язку з наданими Верховним судом України роз'ясненнями в «Аналізі практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України» від 01.04.2014 р. вбачається, що «наслідком визнання права може бути визнання наявності або відсутності обов'язків у особи або їх припинення, визнання особи такою, що втратила право, визнання наявності правовідносин тощо, про що також можуть заявлятися позовні вимоги», суд вважає правомірними заявлені позовні вимоги позивача про застосування наслідків недійсності правочину. Так, згідно п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 р. №9 відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 р. №9 реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19, 27 Закону України від 01 липня 2004 року №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень»). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 16 ЦК України). Таким чином, суд вважає правомірними заявлені позовні вимоги позивача про застосування наслідків недійсності правочину, а саме стягнення з відповідачки [PERSON] на користь позивача [PERSON] коштів, отриманих нею за відчужену земельну ділянку [ADDRESS] Сумської області в сумі 108570 грн. та зобов'язання [PERSON] повернути спірну земельну ділянку [ADDRESS] Сумської області загальною площею 0,1000 га кадастровий номер 5910200000:07:011:0050 [PERSON] Відповідно до ст. 88 ЦПК з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір у сумі 1085 грн. та 121,80 грн. (за вимоги немайнового характеру), а всього в розмірі 1206,80 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 11, 16, 215, 216 ЦК України,

Outcome: approved