Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-09 00:00:00

У червні 2018 року до Шевченківського районного суду м.Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Служба термінового кредитування"до [PERSON]про стягнення заборгованості за кредитним договором № 150102-180112 від 02.01.2015 року, в якому представник позивача просить стягнути з [PERSON]на користь [PERSON]заборгованість в сумі 13 889,62 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1762,00 грн. Свої вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору № 150102-180112 від 02.01.2015 року, укладеного між позивачем та відповідачем, відповідач отримав кредит у розмірі 500 грн. Відповідно до п. 3.1 Договору відповідач зобов'язаний повернути отримані грошові кошти в розмірі 500 грн., а також сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 90 грн., всього 590 грн. у строк до 15.01.2015 року. Відповідно до умов укладеного договору, Договір складається з заяви позичальника, умов надання банківських послуг. Посилаючись на неналежне виконання [PERSON] кредитних зобов'язань та на вимоги ст.ст. 526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України, позивач просив стягнути з [PERSON] заборгованість за договором в розмірі 13 889,62,00 грн., а також понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору. Ухвалою суду від 18.06.2018 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про дату та час судового засідання повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомляла, відзив на позов не надавала. У відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечував представник позивача. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до договору № 150102-180112 від 02.01.2015 року, укладеного між ТОВ "Служба термінового кредитування" та [PERSON], відповідач отримав кредит у розмірі 500 грн. Відповідно до п. 3.1 Договору відповідач зобов'язаний повернути отримані грошові кошти в розмірі 500 грн., а також сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 90 грн., всього 590грн. у строк до 15.01.2015 року. Встановлено, що в період дії кредитного договору відповідач не дотримувалася умов кредитного договору, внаслідок чого станом на 04.05.2018 року в нього виникла заборгованість перед ТОВ «Служба термінового кредитування в розмірі 13 889,62 грн., з яких: 500,00 грн. - заборгованість за кредитом, 190,00 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 11 420,00грн. - заборгованість за пенею. Доказів, щоб спростовували розмір заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором, суду не надано. Згідно із ст.526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено законом чи договором. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. У відповідності до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Враховуючи, що відповідач взятих на себе кредитних зобов'язань в строки передбачені договором кредиту належним чином не виконав, суд знаходить позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором кредиту обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved