Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-04 00:00:00

02.04.2018 року [PERSON] звернувся до суду з заявою про видачу обмежувального припису, відповідно до якого просить заборонити [PERSON] виселяти його з квартири за адресою [ADDRESS], позбавляючи його житла, посилаючись на те, що він не має можливості проживати за даною адресою, оскільки зі сторони його колишньої співмешканки вчиняється домашнє насильство. Заявник [PERSON] в судовому засіданні подану заяву підтримав та просив її задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з'явилась, повідомлялась належним чином. Дослідивши надані докази та матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім'ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім'єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Відповідно до п.7, 8 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов'язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Особа, яка постраждала від домашнього насильства, це особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. В силу вимог ч.2 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов'язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об'єктом прав спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкуватися з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв'язку особисто і через третіх осіб. Статтею 16 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено ведення Єдиного державного реєстру випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі. Єдиний державний реєстр випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі (далі - Реєстр) - це автоматизована інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для збирання, реєстрації, накопичення, зберігання, адаптування, зміни, поновлення, використання, поширення (розповсюдження, реалізації, передачі), знеособлення і знищення визначених цим Законом даних про випадки домашнього насильства та насильства за ознакою статі. До Реєстру вносяться відомості (окремо за кожним випадком насильства). Формування Реєстру здійснюється окремо за кожним випадком домашнього насильства, насильства за ознакою статі шляхом внесення до нього відповідної інформації. Персональні дані про особу, яка повідомила про вчинення насильства, зберігаються у Реєстрі протягом одного року з дня надходження відповідної інформації про вчинення насильства. Персональні дані про постраждалу особу зберігаються у Реєстрі протягом трьох років з дня вчинення домашнього насильства чи насильства за ознакою статі. Заявником не надано доказів щодо підстав внесення до Єдиного державного реєстру якихось випадків вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо нього та факту притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ознаками статті ст. 173-2 КУпАП . На думку суду, не заслуговують на увагу надані у якості доказу витяги із реєстру досудових розслідувань кримінального провадження №12018161480000393, №12018161480000447, оскільки підставою для внесення відповідних відомостей був конфлікт з приводу усунення перешкод у користуванні житлом та невиконання рішення суду. Також, суд зазначає, що в силу вимог ч.2 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов'язків, а саме усунення перешкод у користуванні майном, що є об'єктом прав спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи. Однак, із поданих доказів, не вбачається, що вказана квартира є власністю заявника. У цьому випадку заявником фактично оспорюються дії [PERSON] щодо вчинення нею перешкод у користуванні нерухомим майном, що свідчить про спір про право, що, у свою чергу, не є підставою для застосування обмежувального припису, виходячи із норм Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». За таких обставин, суд не вбачає жодних правових підстав для видачі обмежувального припису.

Outcome: dismissed