Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

02.04.2020 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 523 200 (п`ятсот двадцять три тисячі двісті) гривень 00 копійок основного боргу, 313 920 (триста тринадцять тисяч дев`ятсот двадцять) грн. 00 коп. штрафу та судові витрати, посилаючись на такі обставини. Згідно позовної заяви 21.06.2019 року відповідачка позичила у [PERSON] в борг грошову суму в розмірі 523 200 грн., яку зобов`язалася повернути у строк до 21.09.2019 року, про що було укладено відповідний договір позики. Згідно договору позики сторони передбачили відповідальність позичальника у разі повного або часткового невиконання ним зобов`язань за цим договором щодо сплати всіх необхідних платежів у вигляді штрафу у розмірі 10% від суми позики за кожний місяць про строчки платежу. Позивач зазначає, що в зазначений у договорі строк відповідачка грошові кошти не повернула, а тому позивач вимушений звернутись до суду за захистом свого порушеного права. Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 12.05.2020 року відкрито провадження у вищевказаній справі. 14.09.2020 року представником відповідачки подано клопотання про направлення справи за підсудністю до Малиновського районного суду м. Одеси, у відповідності до ч. 8 ст. 28 ЦПК України. Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 24.09.2020 року вищевказану справу направлено за підсудністю до Малиновського районного суду м. Одеси. Ухвалою Малиновського районного суд м. Одеси від 09.11.2020 року вищевказану справу прийнято до свого провадження та призначено проведення підготовчого провадження. Ухвалою Малиновського районного суд м. Одеси від 08.12.2020 року підготовче провадження у справі закрито та призначено слухання справи по суті. 29.12.2020 року представником відповідачки було подано клопотання про поновлення строку на подачу відзиву на позовну заяву та відзив на позовну заяву, у якому він просив відмовити у задоволенні позиву. Ухвалою Малиновського районного суд м. Одеси від 02.01.2021 року відмовлено у поновленні строку на подачу відзиву на позовну заяву, а відзив на позовну заяву було залишено без розгляду. В судове засідання позивач та його представник з`явилися, просили позовну заяву задовольнити у повному обсязі. Представник відповідачки у судове засідання з`явився, просив відмовити у задоволенні позовної заяви у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 21.06.2019 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно п.1.1. та п.1.2., якого позикодавець передає у власність позичальнику грошові кошти, позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Сума позики складає 523 200 (п`ятсот двадцять три тисячі двісті) гривень 00 копійок, що еквівалентно 20000 доларів США за курсом продажу доларів США за гривню НБУ, станом на день укладення договору, який було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімоновою О.Ю., реєстровий напис 1878. Згідно п.1.4. договору позики, позичальник зобов`язується повернути зазначену суму 21.09.2019 року. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з положеннями ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж таку кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За правилом ч. 1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Згідно ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно із ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно із ч. 2ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до п. 2, п. 4 ч. 1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Згідно п. 1 ч. 1, ч. 2, ст. 209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. Нотаріальне посвідчення може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 цього Кодексу. За бажанням фізичної або юридичної особи будь-який правочин з її участю може бути нотаріально посвідчений. Згідно із ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Поняття договору позики визначено статтею 1046 ЦК України, згідно з якою за цим договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно-безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним у момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Таким, чином даним договором позики від 21.06.2019 року, який було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімоновою О.Ю., реєстровий напис 1878, вже закріплено факт отримання суми грошових коштів [PERSON] . Ідентична правова позиція викладена в постанові Cудової палати у цивільних справах Верховного Суду України від № 6-63 цс-13 від 18 вересня 2013 року, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 ЦПК України. Згідно ч.ч.1-2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів та показанням свідків. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що відповідно до п. 1.4 укладеного договору позики від 21.06.2019 року відповідачка зобов`язалася повернути отримані грошові кошти в сумі 523 200 (п`ятсот двадцять три тисячі двісті) гривень 00 копійок, що еквівалентно 20 000 доларів США за курсом продажу доларів США за гривню НБУ, у строк до 21.09.2019 року, проте умов договору не виконала. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Статтею 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання підлягає виконанню у строк, визначений цим зобов`язанням. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання . Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Судом встановлено, що згідно п. 3.3.3. договору позики сторони передбачили відповідальність позичальника у разі повного або часткового невиконання ним зобов`язань за цим договором щодо сплати всіх необхідних платежів у вигляді штрафу у розмірі 10% від суми позики за кожний місяць про строчки платежу. Таким чином, за невиконання умов договору у відповідачки утворився штраф за наступним розрахунком: шість (кількість місяців прострочення) помножено на 523 20,00 грн. (10% від суми позики), що складає 313 920 грн. 00 коп. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків. Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Таким чином, у порушення умов договору позики, а також ст.ст. 509, 526, 1046, 1048 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконала, хоча ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, Відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Згідно ст. 617 ЦК України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Відповідно до ч. 1, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Outcome: approved