Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача Представник позивача Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та приведення її у попередній стан, просить суд: зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди Білгород-Дністровській міській раді у користуванні земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] ; зобов`язати в примусовому порядку [PERSON] відновити стан земельної ділянки до стану, який існував до спорудження гаражу біля будинку [ADDRESS] ; зобов`язати [PERSON] сплатити на користь Білгород-Дністровської міської ради судові витрати за сплату судового збору у розмірі 1600 грн.. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 19.04.2017 року за результатами роботи комісії, створеної на підставі розпорядження Білгород-Дністровського міського голови № 96 від 11.04.2017 року «Про створення комісії з розгляду питання наявності самочинного будівництва на об`єкті тепломережі», з виїздом на місце по [ADDRESS] встановлено, що на території загального користування за зазначеною адресою [PERSON] здійснюється будівництво гаражу, під яким проходить тепломережа для постачання теплоенергії до будинку [ADDRESS] . Разом з тим, документи, які надають право на будівництво гаражу Білгород-Дністровською міською радою та її виконавчими органами [PERSON] не надавались, та рішення щодо надання земельної ділянки у власність для будівництва індивідуального гаражу [PERSON] . Білгород-Дністровською міською радою не приймалось. Жодних звернень з цього приводу від [PERSON] також не надходило. Окрім того, посадовою особою Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області здійснено виїзд на місце для проведення позапланової перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності за адресою: [ADDRESS] , але власник або уповноважена особа на об`єкті будівництва були відсутні, що унеможливило проведення перевірки. Оскільки з боку [PERSON] не надходило жодних звернень з приводу отримання земельної ділянки під будівництво гаражу біля будинку [ADDRESS] , а вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин відноситься виключно до компетенції Білгород-Дністровської міської ради, у комунальній власності якої знаходиться спірна земельна ділянка , тож вказане і стало підставою для звернення з відповідним позовом до суду. Намагаючись спростувати позицію відповідача, від представника відповідача надійшов письмовий відзив від 04.05.2020 року, згідно якого відповідач наполягає, що позивачем не надано до суду належного та допустимого доказу про те, що відповідачем дійсно на земельній ділянці комунальної власності проведено самочинне будівництво гаража, що таке будівництво провів саме відповідач, чим створив перешкоди позивачу у користуванні та розпорядженні належною у комунальній власності земельною ділянкою. Так, вважає Акт, складений за результатами роботи комісії, створеної на підставі розпорядження міського голови № 96 від 11.04.2019 року - неналежним доказом, оскільки він не містить інформацію щодо предмета доказування, а саме, що саме відповідач здійснив самочинне будівництво. Крім того, наявний в матеріалах справи лист Департаменту ДАБК від 25.11.2017 року № 1015-05/1-4948 також вважає неналежним доказом, адже він не містить жодної інформації про те, що саме відповідач здійснив самочинне будівництво на земельній ділянці комунальної власності територіальної громади м. Білгород-Дністровський Одеської області. До того ж, вказує, що в матеріалах справи відсутні будь-які висновки експертів, в першу чергу судової будівельно-технічної експертизи, які могли б дати чітку відповідь з визначення відповідності виконаних будівельних робіт, окремих елементів об`єктів нерухомого майна, конструкцій, виробів та матеріалів проектно-технічної документації та вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва, що підтвердило факт, чи дійсно даний гараж є самочинним. У відповіді на відзив, що подана до суду представником Білгород-Дністровської міської ради 12.05.2020 року, позивач стверджував, що відповідач у відзиві не заперечує сам факт будівництва ним гаражу, а лише вказує на недостатності доказів самочинного будівництва саме [PERSON] .. Натомість, позивач вважає, що комісією з розгляду питань наявності самочинного будівництва на об`єкті тепломережі, був встановлений факт самочинного будівництва гаражу [PERSON] . В той же час, рішення щодо надання земельної ділянки для будівництва індивідуального гаражу [PERSON] . Білгород-Дністровською міською радою не приймалися. Тому доводи, що викладені представником відповідача у його відзиві вважає необґрунтованими. Скориставшись своїм процесуальним правом, передбаченим ч.ч.1,4 ст. 180 ЦПК України, від представника відповідача надійшли письмові заперечення, з дублюванням мотивів відзиву, та посилаючись на те, що органом державного-архітектурно будівельного контролю не було встановлено, ані того, що спірний об`єкт є самочинним, побудованим всупереч вимог ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», нормативно-правових актів в галузі будівництва та будівельних норм та правил; ані того, що будівництво спірного об`єкту нерухомості проведено саме [PERSON] . З огляду на викладене, вважає, що з наданих до суду доказів неможливо встановити, що саме [PERSON] провів самовільні будівельні роботи на земельній ділянці комунальної власності територіальної громади м. Білгород-Дністровський, чим створив перешкоди позивачу у користуванні та розпорядженні належною у комунальній власності земельною ділянкою. Рух справи у суді Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 08.12.2017 року, прийнято в провадження судді Прийомової О.Ю. вказану цивільну справу. 17.01.2018 року судом було винесено ухвалу про призначення справи до загального позовного провадження. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26.03.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 17.09.2018 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Того ж дня, 17.09.2018 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області було ухвалено заочне рішення по справі, згідно якого позовну заяву Білгород-Дністровської міської ради Одеської області до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та приведення її у попередній стан - задоволено. Зобов`язано [PERSON] усунути перешкоди Білгород-Дністровській міській раді у користуванні земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] . Зобов`язано в примусовому порядку [PERSON] відновити стан земельної ділянки до стану, який існував до спорудження гаражу біля будинку [ADDRESS] . Стягнуто з [PERSON] на користь Білгород-Дністровської міської ради судові витрати за сплату судового збору у розмірі 1600 грн. Ухвалою суду від 02.07.2019 року виправлено описку у рішенні суду у імені відповідача. Не погодившись з ухваленим 17.09.2018 року заочним рішенням суду, 17.07.2019 року, від представника відповідача надійшла заява про перегляд заочного рішення, в результаті розгляду якої 06.09.2019 року постановлено ухвалу про скасування заочного рішення та призначенням справи до її підготовчого розгляду. Ухвалами Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 30.03.2020 року, 13.05.2020 року, 08.07.2020 року, 14.08.2020 року, 14.12.2020 року, 02.02.2020 року підготовчий розгляд справи було відкладено. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 29.03.2021 року, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Заяви, клопотання учасників процесу та насідки їх вирішення; порядок судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просить суд їх задовольнити, з підстав наведених у позові. Представник відповідача надав до суду заяву з проханням розглядати справу без його участі, наполягає на відмові в задоволенні позовних вимог, через їх безпідставність та необґрунтованість. Зі згоди представника позивача, суд розглядає справу за відсутність представника відповідача, згідно наданих пояснень, відзиву на позовні вимоги. Фактичні обставини, встановлені судом Вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що дійсно на підставі розпорядження Білгород-Дністровського міського голови № 96 від 11.04.2017 року «Про створення комісії з розгляду питання наявності самочинного будівництва на об`єкті тепломережі», вирішено створити комісію з вивчення питання наявності здійснення самочинного будівництва гаражу громадянином [PERSON] на території загального користування, на об`єкті тепломережі по [ADDRESS] . /л.с.5/. У відповідності до акту за результатами роботи комісії, створеної на підставі розпорядження міського голови № 96 від 11.04.2017 року «Про створення комісії з розгляду питання наявності самочинного будівництва на об`єкті тепломережі» від 19.04.2017 року, комісія дійшла висновку, рекомендувати міському голові доручити юридичному відділу міської ради звернутися до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою про усунення перешкод земельною ділянкою по [ADDRESS] /л.с.5 (зворотня сторона)/. Згідно фото таблиці до акту за результатами роботи комісії підтверджено спорудження відповідної будівлі по типу гаражу. /л.с.7/ У відповідності до листа № 177 від 30.03.2017 року, рішення щодо надання земельної ділянки у власність для будівництва індивідуального гаражу по гр. [PERSON] . Білгород-Дністровською міською радою не приймалися. Також повідомлено, що жодних звернень з цього приводу від вказаного громадянина до міської ради не надходило. /л.с.8/. У відповідності до листа № 118 з Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради, Управління містобудування та архітектури міської ради повідомляє, що на підставі висновку комісії виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради, яка в ході роботи 19.04.2017 року встановила факт самочинного будівництва гаражу гр. [PERSON] на об`єкті тепломережі території загального користування за адресою: [ADDRESS] , та фахівцями управління повторно 27.04.2017 року за № 21/1173 відправлений лист до Департаменту ДАБІ в Одеській області розглянути справу про правопорушення гр. [PERSON] та притягнути його до відповідальності згідно чинного законодавства. /л.с.9/ У відповідності до листа Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області № 1015-05/1-4948 від 25.05.2017 року, повідомлено, що посадовою особою Департаменту здійснено виїзд на місце для проведення позапланової перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності за вказаною адресою. Власник або уповноважена особа на об`єкті будівництва відсутні, що унеможливило проведення перевірки, оскільки відповідно до п.9 Порядку, державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється в присутності суб`єктів містобудування або їх представників, які будують або збудували об`єкт будівництва. Враховуючи вищевикладене, та з метою вжиття заходів відповідно до законодавства, Департаментом надіслано лист до власника земельної ділянки про необхідність бути присутнім на об`єкті будівництва під час проведення перевірки та надання документів, необхідних для її проведення за вказаною адресою. /л.с.10/. Нормативне обґрунтування, Висновки суду та мотиви прийнятого рішення Відповідно до ст. 5 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України та іншими законами. Відповідно до статей 142-145 Конституції України, до матеріальної основи органів місцевого самоврядування, крім інших об`єктів, належить земля, управління якою здійснюють територіальні громади через органи самоврядування в межах їх повноважень шляхом прийняття рішень. Відповідно до ст. 13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» до земель комунальної власності відносяться всі землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності. Таким чином, всі землі комунальної власності в межах м. Білгород-Дністровський належать територіальній громаді міста. Управління земельними ділянками комунальної власності здійснює Білгород-Дністровська міська рада. Земля є основним національним багатством, яке знаходиться під особливою охороною держави. Відповідно до пункту «а» частини четвертої статті 83 ЗК України - до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо). Статтею 13 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" передбачено, що до об`єктів благоустрою належать, зокрема, території загального користування. У відповідності до вимог ст. 16, 17 даного Закону громадяни повинні дотримуватися правил благоустрою та не порушувати права та законні інтереси інших суб`єктів благоустрою. Відповідно до п.34 ч.1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин. Відповідно до статті 12 Земельного кодексу України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. Статтею 116 Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. За змістом ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб. Згідно з абз.15 ст.1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки. Відповідно до п. б. ч. 1 ст. 211 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за такі порушення: самовільне зайняття земельних ділянок. Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь - яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. За змістом статті 391 ЦК України та статті 155 ЗК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Порушення, невизнання або оспорювання права власності особи на земельну ділянку є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Пункт 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" від 16 квітня 2004 року № 7 наголошує, що відповідно до статей 90, 95, 212 Земельного кодексу України, самовільно зайняті земельні ділянки мають бути повернуті їх власникам або землекористувачам. Відповідно до ст. 212 ЗК України, самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Разом з тим, суд враховує позицію ВСУ від 17.04.2017 року у справі № №354/612/13-ц, згідно якої: « Вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні судом касаційної інстанції норм матеріального права, Судова палата у цивільних справах ВСУ виходить із такого. У положеннях спеціальної матеріально-правової норми, що міститься в ч.1 ст.376 ЦК, поняття самочинного будівництва визначено через сукупність його основних ознак, які виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості може бути визначений самочинним, а саме, якщо цей об`єкт: 1) збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) збудований без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) зведений з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Будівництво вважається правомірним, якщо власник ділянки чи землекористувач або інша особа одержали у встановленому містобудівельним законодавством порядку дозвіл на забудову. За загальним правилом, закріпленим у ч.2 ст.376 ЦК, особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Згідно із ч.4 ст.376 ЦК, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. З урахуванням змісту ст.376 ЦК в поєднанні з положеннями ст. ст.16, 386, 391 цього кодексу вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту такого порушення самочинною забудовою. Зазначені положення узгоджуються з нормами ст. ст. 3, 15, 16 ЦК та ст.3 ЦПК. Таким чином, суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, передбачений ст. 391 ЦК. Згідно з положеннями цієї статті власник майна має право вимагати усунення будь-яких порушень його права власності, гарантованого ст.41 Конституції, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням володіння. Підставою для подання позову відповідно до цієї норми є вчинення третьою особою перешкод власнику, посилання позивача на належне йому право користування й розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод у здійсненні ним цих правомочностей. Право власності має захищатися лише при доведеності самого факту його порушення із застосуванням наслідків, у тому числі й звільнення земельної ділянки від самовільно зведених споруд шляхом їх знесення чи усунення інших перешкод у користуванні земельною ділянкою». Таким чином, суд погоджується з доводами відповідача про недоведеності позивачем у встановленому законом порядку наявності саме вини [PERSON] у побудові спірного об`єкту гаражу, адже контролюючий орган Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області ані встановив особу, якою збудована чи будується об`єкт самочинного будівництва, ані притягнув винного до відповідальності. У сенсі розуміння ч.1-3 ст 12, ч.1-2 ст 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В рамках справи № 296/5460/17 11 серпня 2020 року Верховний Суд досліджував питання щодо підстав та умов для знесення або перебудови самочинно збудованого об`єкта нерухомості. Стаття 15 ЦК України зазначає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. З урахуванням змісту статті 376 ЦК України в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 цього Кодексу вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту такого порушення самочинною забудовою. Вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за наявності двох умов: доведеності факту порушення прав; будівництво є самочинною забудовою. Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача. Якщо проведення перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Розглядаючи позови про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості відповідно до вимог статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та положень частини сьомої статті 376 ЦК України, суди мають встановлювати, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об`єкта та чи відмовляється ця особа від такої перебудови. Таким чином, існує певний алгоритм дій, при дотриманні якого правомірним чином може бути висунута вимога про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості. В даному випадку предметом спору є відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, що зумовлює в примусовому порядку особу, яка вчинила таке будівництво до аналогічних дій. Проте, без встановлення винної особи та факту порушення прав власника таким самочинним будівництвом втрачається сутність судової концепції захисту прав та інтересів власника. Суд погоджується з доводами відповідача, що сам лише Акт за результатами комісії, створеної на підставі розпорядження голови № 96 від 11.04.2017 року «Про створення комісії з розгляду питання наявності самочинного будівництва на об`єкті тепломережі» не є належним доказом його вини, адже показниковим предметом було виявлення об`єкту самочинного будівництва, проте документів, що стали підставою для ствердження, що саме [PERSON] збудований спірний об`єкт жодним чином встановлено не було. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 5 ЦПК України). Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55 та 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними доказами, певного суб`єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) відповідачем. Таким чином, з урахуванням усього вищевикладеного, на основі повно та всебічно встановлених доказів, надавши оцінку їх належності, об`єктивності, допустимості, виходячи із фактичних обставин справи та норм чинного законодавства України, їх правозастосування до даних правовідносин, враховуючи, що в судовому засідання у встановленому законом порядку не було встановлено наявної вини відповідача у спорудженні об`єкту самочинного будівництва - гаражу, біля будинку [ADDRESS] , а контролюючим органом не було проведено у встановленому законодавством порядку перевірки з метою виявлення правопорушення та притягнення винних осіб до відповідальності, тому суд приходить до висновку, що позивач не в повному обсязі обґрунтував свої вимоги, а заперечення відповідача спростували доводи Білгород-Дністровської міської ради, якими він мотивував свою позицію, внаслідок чого суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову Білгород-Дністровської міської ради Одеської області до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та приведення її у попередній стан. Розподіл судових витрат Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, судові витрати /судовий збір/ не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: dismissed