Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-19 00:00:00

01.11.2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми неповернутої позики, збитків від інфляції і річних з простроченої суми та процентів за користування позикою, в обґрунтування якого зазначила, що 03.11.2014 року вона уклала договір позики з відповідачем, відповідно до якого остання отримала кошти в розмірі 15000 грн., що еквівалентно 1095 дол. США на строк до 20.09.2015 року з щомісячним погашенням позики в сумі 110 дол. США. В рахунок погашення заборгованості відповідачем було повернуто лише 100 дол. США, що еквівалентно 1576 грн. по офіційному курсу НБУ. Станом на 01.11.2017 року відповідач борг не повернув, тому позивач просить стягнути з відповідача неповернуту суму позики - 13424 грн., 3772,62 грн. втрат від інфляції за час прострочки повернення позики, 850,61 грн. - 3% річних за час прострочки повернення (неповернення) позики, 4683,48 грн. - процентів за час користування позикою, а також просить стягнути судовий збір в сумі 640 грн., що разом становить 23370,71 грн. Позивач [PERSON] до судового засідання не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала в повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Таким чином, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у суду матеріалів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 03.11.2014 року [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти в розмірі 15000 гривень, що еквівалентно 1095 дол. США строком на 10 місяців до 20.09.2015 року з щомісячним поверненням 20 числа коштів в розмірі 110 дол. США. Передача грошей оформлена розпискою в присутності третьої особи [PERSON] Таким чином між сторонами укладений договір позики в простій письмовій формі шляхом складання позичальником [PERSON] розписки, в якій вказані як сума позики, так і строк позики. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності з вимогами закону повернення суми боргу має бути обов'язково підтверджено допустимими доказами, розпискою, про повернення суми боргу, а також повернення позикодавцем позичальнику оригіналу його боргової розписки або оригіналу нотаріально посвідченого договору позики. На час розгляду справи позикодавець [PERSON] представила суду оригінал розписки, який до теперішнього часу зберігається у позивача. Відповідач [PERSON], визнавши позовні вимоги, тим самим не заперечувала факт отримання від позивача грошових коштів та не виконання умов договору по їх поверненню. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України). За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У звязку з неналежним виконання зобовязань за договором позики від 03.11.2014 року, позивач [PERSON] звернулася до відповідача [PERSON] І,Б. з вимогою про повернення коштів в сумі 995 дол. США, що за курсом НБУ становить 23180 грн., процентів в сумі 3995 грн., що всього становить 274175 грн. Вказану вимогу відповідач [PERSON] отримала 15.05.2016 року, що підтверджується її підписом на вимозі, однак сума боргу останньою повернута не була. Сума боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних становить 22730,71 грн. відповідно до розрахунку наданого позивачем, який відповідач в ході розгляду справи не спростувала. Згідно зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж таку кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Отже письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмові формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики так і його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику, (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно зі ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Таким чином, з відповідача належить стягнути 22730,71 грн., з них: 13424 грн. - неповернуту сума позики, 3772,62 грн. втрат від інфляції за час прострочки повернення позики, 850,61 грн. - 3% річних за час прострочки повернення (неповернення) позики, 4683,48 грн. - процентів за час користування позикою. Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Як убачається з матеріалів справи, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 640,00 грн. Тому з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені нею витрати по справі у розмірі 640,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved