Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-26 00:00:00

У листопаді 2020 року [PERSON] звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Автомобіліст.», третя особа: [PERSON] про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 02 листопада 2017 року на автодорозі Київ-Чоп зі сторони вул. Бударіна в напрямку вул.. Зв`язківців у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «МАЗ 543205» д.н. [NUMBER] із напівпричепом «МАЗ 975800», д.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та «ЗАЗ Sens» д.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , внаслідок якої було заподіяно шкоду здоров`ю водію та пасажирам автомобіля «ЗАЗ Sens», зокрема позивачу [PERSON] . Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 15 лютого 2019 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді 3 років з іспитовим строком - 3 роки без позбавлення права керування транспортним засобом. Позивач зазначає, що страхова компанія сплатила йому матеріальну шкоду, а також моральну шкоду у розмірі, встановленому ст. 26-1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Заявляючи вимоги про стягнення моральної шкоди позивач зазначає, що переніс фізичні страждання у зв`язку із заподіяними тілесними ушкодженнями, які призвели до втрати працездатності та необхідності лікування. [PERSON] було визнано інвалідом 2-ї групи. Крім цього він розлучився із своєю дружиною та не може, в силу свого фізичного стану, приймати активну участь у вихованні дитини. На підтвердження заподіяння моральної шкоди позивач надав висновок експерта психолога, відповідно до якого [PERSON] , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди заподіяно моральну шкоду у розмірі 1 000 000 грн. Зважаючи на викладене вище, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду в розмірі 995 282,34 грн. (1 000 000 грн. - 4717,66 грн.) та витрати на проведення психологічного дослідження у розмірі 25 000 грн. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 09.11.2020 року було відкрито провадження у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 64). 20.01.2021 року до суду надійшов відзив, у якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, зазначаючи, що дорожньо-транспортна пригода відбулась при зіткненні двох транспортних засобів, одним з яких керував водій, що перебував у трудових відносинах з відповідачем, а іншим особа, яка щойно отримала водійське посвідчення, та в салоні автомобіля якої перебував позивач, повинна була рухатись з відповідним обмеженням швидкості, проте не дотримувалась даних вимог, чим порушила п.п. 12.3., 12.9 (б) ПДР України, що підтверджується показами свідка [PERSON] . Крім цього зазначав, що позовні вимоги ґрунтуються на висновку спеціаліста-психолога, який не є судовим експертом за даною спеціалізацією (а.с. 73-78). 01.02.2021 року представником позивача було надано відповідь на відзив, у якій той не погоджуючись з доводами відповідача та зазначає, що вина [PERSON] , який є працівником відповідача, встановлена вироком суду, що набрав законної сили, при цьому судом не встановлено будь-яких порушень з боку водія автомобіля, у якому перебував позивач. Щодо розміру відшкодування вказує, що наданий ним висновок є належним доказом, а розмір заявленої моральної шкоди є таким, що повністю узгоджується із обставинами справи (а.с. 90-93). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 17.02.2021 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с. 104-105). В судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Представник відповідача проти позову заперечував з підстав, зазначених у відзиві. 3-тя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день розгляду справи повідомлявся належним чином Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення спеціаліста, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. У судовому засіданні встановлено, що 02 листопада 2017 року на автодорозі Київ-Чоп зі сторони вул. Бударіна в напрямку вул. Зв`язківців у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «МАЗ 543205» д.н. [NUMBER] із напівпричепом «МАЗ 975800», д.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «ЗАЗ Sens» д.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , внаслідок якої було заподіяно шкоду здоров`ю позивача, який був пасажиром автомобіля «ЗАЗ Sens». Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 15 лютого 2019 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді 3 років з іспитовим строком - 3 роки без позбавлення права керування транспортним засобом (а.с. 8-15). У свою чергу, відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Також, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.7 своєї постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року за №14, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Інші прийняті в рамках кримінальної справи чи справи про адміністративне правопорушення постанови оцінюються судом згідно з положеннями ст. 212 ЦПК України. Таким чином, з огляду на вищевикладене, вина 3-ї особи [PERSON] у ДТП доказуванню не підлягає. З цих же підстав суд не приймає до уваги посилання представника відповідача у відзиві на те, що ДТП сталася також у зв`язку з порушенням водієм автомобіля «ЗАЗ Sens» д.н. [NUMBER] п.п. 12.3., 12.9 (б) ПДР України. У судовому засіданні встановлено, що на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] перебував у трудових відносинах з Приватним акціонерним товариством «Автомобіліст.». Як вбачається з відповіді Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», на користь [PERSON] було здійснено страхове відшкодування в розмірі 156 670,79 грн., з яких 94 353.13 грн. відшкодування шкоди, пов`язаної з лікуванням, 57 600 грн. відшкодування за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності та 4717.66 грн. на відшкодування моральної шкоди (а.с. 16). Відповідно до виписок із медичної картки стаціонарного хворого [PERSON] останній знаходився на стаціонарному лікуванні з діагнозом: закрита черпно-мозкова травма, неморагічний забій головного мозку, перлом кісток носа, забої м`яких тканин обличчя, травматичний субарахноїдальний крововилив, забій нижньої долі лівої легені, імбібіція верхньої долі легені кров`ю, забій серця, розрив уретри перелом 2-6 ребер зліва, центральний вивих лівого стегна, перелом лонної, сідалішньої та бокової крижі справа в період з 2.11.2017р. по 22.11.2017р., а також в періоди з 3.03.2018р. по 12.03.2018р., з 16.07.2019р. по 25.07.2019р., з 28.11.2019р. по 7.12.2019р. (а.с. 20-27). В результаті отриманих травм позивачу було встановлено 2-гу групу інвалідності за загальним захворюванням (а.с. 17). Позивач має неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] (а.с. 36). Так, згідно ст. 56 КПК України потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушення шкоди в порядку, передбаченому законом. У силу вимог ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до частини першої, пунктів 1,3 частини другої статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Крім того відповідно роз`яснень даних в п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача, та вина останнього в її заподіянні. Зокрема суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин, та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому. Відповідно до ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. При вирішенні питання щодо відшкодування моральної шкоди суд враховує обставини справи, а саме характер та тривалість лікування травм, спричинених позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також негативні наслідки, в тому числі, пов`язані із отриманими позивачем в результаті ДТП тілесними ушкодженнями, які є суттєвими, приносили біль остатньому, змушували позивача витрачати свій час на відновлення на реабілітацію, постійне лікування, терпіти неодноразові хірургічні втручання з видалення металевих деталей, якими скріплювали позивачу поламані кістки, дотримуватись встановленого медичного режиму та рекомендації лікарів, що безумовно змінило звичайне життя позивача. Крім того, внаслідок отриманих травм, відповідачу встановлено 2-гу групу інвалідності та заборонено важку працю. Також він не може у повній мірі, враховуючи його фізичний стан, брати участь у вихованні неповнолітнього сина. З висновку спеціаліста психолога [PERSON] убачається, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди , яка сталася 02.11.2017 року [PERSON] дійсно заподіяні моральні страждання, грошовий еквівалент яких можна визначити в розмірі 1 000 000 грн. Обсяг моральних страждань (моральної шкоди) не є кінцевим і встановлений на момент обстеження. Допитаний в судовому засіданні спеціаліст психолог [PERSON] суду пояснив, що в ході психологічного дослідження був застосований метод вільної розповіді, опитування, а також психологічне тестування позивача. Під час вільної розповіді позивач розповів психологу, що до аварії позивач мав власний бізнес, винаймав квартиру в Києві, аби частіше бачитись із сином, зараз у зв`язку із відсутністю заробітку він втратив таку можливість. Позивач наразі проживає разом із матір`ю, яка була вимушена вийти з пенсії та працювати листоношею, оскільки сім`я має великі борги за лікування. У позивача звузилось коло спілкування, він перебуває у поганій фізичній формі, оскільки не має можливості вести активний спосіб життя. Разом з тим, суд вважає, що сума моральної шкоди, визначена висновком спеціаліста психолога та заявлена позивачем є необґрунтованою та надмірно завищеною, оскільки в повній мірі не відповідає обставинам справи. Враховуючи суть позовних вимог, характер діянь відповідача, які не є умисними, тривалість страждань позивача, ступінь втрати здоров`я та виходячи із принципу розумності, виваженості і справедливості суд визначає розмір моральної шкоди в 100 000 грн., що буде відповідати обставинам справи, а саме: встановленої вироком суду вини водія [PERSON] та наявністю тілесних ушкоджень у позивача, отриманих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, тимчасового розладу його здоров`я та пов`язаних із цим моральним стражданням. Зазначене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленим у постанові від 15 грудня 2020р. у справі № 752/17832/14-ц, провадження № 14-538цс19), згідно якого "визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та спірмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення". Оскільки така шкода заподіяна позивачу внаслідок винних дій [PERSON] , який на час вчинення вказаної дорожньо-транспортної пригоди перебував у трудових відносинах із ПрАТ «Автомобіліст», така моральна шкода має бути стягнута саме із останнього. Таким чином суд приходить до висновку про стягнення із відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 95 282,34 грн., що становить різницю між сплаченою страховою компанією грошовою сумою на відшкодування моральної шкоди - 4717.66 грн. та визначеним судом розміром моральної шкоди в 100 000грн., а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволеннюю Вимога про стягнення на користь позивача витрат на проведення психологічного обстеження зі складення висновку в розмірі 25 000грн. задоволенню не підлягає, оскільки даний висновок не є висновком експерта, а тому дані витрати не відносяться до передбачених ч. 3 ст. 133 ЦПК України витрат, пов`язаних із розглядом справи. Враховуючи, що позивач [PERSON] звільнений від сплати судового збору, з відповідача ПрАТ «Автомобіліст.» на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2102грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial