Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-27 00:00:00

01.12.2015 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини його заробітної плати та усіх видів доходів, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з часу подачі позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначила, що сторони перебувають у шлюбних відносинах з 20.08.1999 року. Позивачка власними силами намагається матеріально забезпечити дитину, відповідач на протязі останнього року перестав надавати кошти до сімейного бюджету, від виконання свого обовязку по утриманню дитини ухиляється. На момент звернення до суду згоди між сторонами по справі щодо способу виконання відповідачем свого обовязку з утримання дітей не досягнуто. Оскільки, як відомо позивачці, відповідач працює, має постійну заробітну плату, то вона бажає стягувати з нього аліменти у частці від заробітної плати. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву від 28.12.2015 року про розгляд справи за її відсутності, на позовних вимогах наполягала та просила їх задовольнити у повному обсязі (а.с. 18). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав суду заяву від 28.12.2015 року про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував (а.с. 19). Враховуючи, що сторони до суду не прибули, в матеріалах справи мається достатня кількість доказів для вирішення справи по суті, суд відповідно до вимог ч.2 ст. 197 ЦПК України вважає за доцільне ухвалити рішення без участі сторін по справі та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Судом встановлені наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом було встановлено відповідно до даних АДБ ГУ ДМС України в Харківській області, що відповідач зареєстрований за адресою: [INFO], що відрізняється від даних позивачки, яка вказала адресу місця реєстрації відповідача щодо вулиці проживання як «вул. Кооперативна, 11» (а.с.14). 20.08.1999 року був укладений шлюб між позивачкою та відповідачем по справі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, зареєстрований у Первомайському міському відділі реєстрації актів цивільного стану Харківської області (актовий запис №166) (а.с. 7). Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження від 24.12.1999 року, виданого Первомайським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківської області (актовий запис №279) (а.с. 9). Неповнолітній [PERSON] мешкає разом з позивачкою по справі, що підтверджується довідкою про склад сім`ї КП «Жилсервіс» Первомайської міської ради Харківської області від 30.11.2015 року/ Відповідач по справі в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини на момент пред`явлення позову не надає. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, а відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька або у твердій грошовій сумі. Згідно з ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи, що позивачка визначила розмір аліментів у розмірі 1/4 частини доходу відповідача, суд вважає, що вказана сума є достатньою для утримання неповнолітньої дитини, а тому вимоги позивачки щодо цієї частини позову є законними та підлягають задоволенню. В порядку ч.3 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути розмір судового збору в сумі 487,20 грн., оскільки позивачка була звільнена від сплати судового збору при подачі вказаної позовної заяви. Стосовно витрат на правову допомогу у сумі 400,00 грн. за складання позовної заяви, то тут суд вважає, незважаючи на згоду відповідача з позовними вимогами, що позивачу слід відмовити відповідно до норм ч.4 ст. 174 ЦПК України, виходячи з наступного. Згідно з п.47 та п.48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу компенсуються стороною відповідача у випадку надання належних доказів, що такі витрати стороні по справі (позивачу) надавалися. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтвердженні та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Позивач, окрім квитанції (а.с. 11), яка не відповідає нормам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» (не містить печатки відповідного субєкту, який надавав таку допомогу, а в разі, якщо така особа, працює без печатки, не містить даних про її реєстраційний номер облікової картки платника податків для звірки, організаційно-правову форму здійснення діяльності (наприклад, фізична особа-підприємець, самозайнята особа, тощо) та фразу «працюю без печатки»), інших доказів надання правової допомоги суду не надав, зокрема і щодо розрахунку, в якому саме процентному відношенні від мінімальної заробітної плати особа, яка складала позовну заяву, встановила розмір винагороди (5, 10, 40 або іншій процент від мінімальної заробітної плати, відповідно до вимог Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах) та за який час позовна заява була складена і які відповідні дії проведені (вивчення документів, безпосереднє складання заяви, тощо), тому вказана вимога підлягає відхиленню. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Виходячи з вищенаведеного,

Outcome: partial