Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-01 00:00:00

01.08.2016 року КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров'я» звернулася до Суворовського районного суду м. Одеси із заявою\~ про надання\~ психіатричної\~ \~\~допомоги у примусовому порядку [PERSON], [INFO], який проживає за адресою: [INFO], б. 11, кв. 12, посилаючись на те, що [PERSON] госпіталізований в психіатричний заклад за заявою опікуна. Рішенням Іллічівського районного суду Одеської області від 26.07.2005 року [PERSON] визнаний недієздатним, призначений опікуном мати хворого [PERSON] [PERSON] з 1994 року інвалід 2-ї группи по псіхіатричному захворюванню- безстроково. Діагноз «шизофренія, маячна форма, епізодична течія за наростаючим психопатоподібним дефектом». У зв'язку з госпіталізацією за даним діагнозом та відсутністю згоди особи на лікування в добровільному порядку в медичному закладі, КУ «ООМЦПС», звернулась до суду з заявою про вирішення питання про доцільність госпіталізації в психіатричний стаціонар в примусовому порядку. У судовому засіданні лікар психіатр психіатричного відділення КУ «ООМЦПЗ» [PERSON] наполягав на тому, щоб [PERSON] було госпіталізовано, у звязку з тяжким захворюванням. Законний представник [PERSON] батько [PERSON] підтримала думку лікаря. У судовому засіданні [PERSON], назвав своє прізвище ім'я та по батькові, дату народження, де проживає. Із заявою психіатричної лікарні про примусову госпіталізацію був не згоден. Пояснив, що протягом тривалого часу постійно знаходиться в лікарні . Ані законний представник, ані лікар не навели жодних підстав в обґрунтування своїх вимог щодо необхідності примусового лікування [PERSON] в умовах стаціонару КУ. Прокурор у судовому засіданні також не знайшла жодних підстав для задоволення заяви про примусову госпіталізацію [PERSON] Вислухавши пояснення представника КУ «Одеський обласний медичний центр психіатричного здоров'я», прокурора, особи, відносно якої подана заява, його законного представника, вивчивши надані документи,\~ суд вважає, що заява задоволенню не підлягає за наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 14\~ \~\~Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22.02.2000 р. особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Однак, в судовому засіданні, не виявлено будь-яких фактів, які б вказували на вчинення реальних дій [PERSON], що являють собою небезпеку для нього чи оточуючих, або неспроможність самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на даний момент часу. Суд вважає, що дії лікарів-психіатрів по госпіталізації [PERSON] були правомірними, оскільки на початок огляду у нього виявлялися ознаки психічного захворювання, однак факти, вказані в історії хвороби та заяві в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed