Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-09 00:00:00

01.04.2008 між товариством з обмеженою відповідальністю «Комерційний банк «Дельта» та [PERSON] було укладено договір № 003-07178-010408 на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки. Відповідно до п. 1.3 вказаного кредитного договору банк відкриває держателю кредитну лінію на загальну суму 30 000,00 грн. та на день укладання кредитного договору встановлює ліміт кредитної лінії на рахунку в сумі 1500.00 грн. Банк самостійно один раз на місяць може змінювати розмір ліміту кредитної лінії в межах кредитної лінії, при цьому сторони погодили, що у даному випадку Додаткова угода не складається. Відповідно до пункту 2.1 кредитного договору моментом надання банком держателю кредиту є день здійснення операції за допомогою картки або день утримання платежів за умови відсутності на рахунку власних коштів держателя. Згідно з умовами кредитного договору, держатель картки зобов'язаний щомісяця в строки, визначені Правилами, здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитною лінією, яка виникла за попередній звітний місяць, а також здійснювати погашення в повному обсязі заборгованості за овердрафтом, яка виникла за попередній звітний місяць, сплачувати всю суму процентів, нарахованих за користування кредитною лінією та/або овердрафтом за попередній звітний місяць, та всю суму пені, яка нарахована за попередній звітний місяць у разі порушення строків сплати заборгованості за кредитною лінією та/або овердрафтом та процентів за користування кредитною лінією та/або овердрафтом. Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 530 ЦК України визначено, що в разі, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За змістом ст.ст. 1046, 1048, 1049, 1050 ЦК України, за договором позики позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві таку ж суму коштів, а також проценти в розмірі, визначеному договором. З доданого до позовної заяви розрахунку вбачається, що у період з 02.06.2008 по 27.06.2008 відповідач отримав кредит у сумі 805,00 грн. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх обов'язків за кредитним договором, станом на 25.12.2012 у нього утворилась заборгованість в розмірі 1352,30 грн., з яких заборгованість за кредитом складає 382,60 грн.; заборгованість за відсотками - 374,17 грн.; заборгованість за комісіями - 595,53 грн. За правилами частини четвертої статті 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що визнання позивачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, у зв'язку з чим визнає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. До позовної заяви позивачем додано платіжне доручення № 83973555 від 26.11.2013, яким підтверджується сплата позивачем судового збору в розмірі 229,40 грн., отже відповідна сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи вищезазначене та

Outcome: approved