Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-22 00:00:00

У вересні 2017 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позовні вимоги мотивовано тим, що протягом трьох років з травня 2013 року сторони проживали однією сім'єю та вели спільне господарство. За час перебування у фактичних шлюбних відносинах 17 травня 2015 року у них народився син [PERSON], який проживає з позивачем. В червні 2016 року сторони припинили спільне проживання та фактичні шлюбні відносини. [PERSON] зазначає, що вона самостійно, власними силами намагається матеріально забезпечити сина, доглядає та виховує дитину. Всупереч вимогам закону [PERSON] ухиляється від виконання свого обов'язку щодо утримання сина, не приймає участі в його вихованні, не виконує жодних з обов'язків, які покладені на нього законом, як батька дитини. За даних умов [PERSON] немає можливості належним чином самостійно, без участі батька, утримувати їх дитину. На думку позивача, [PERSON] може сплачувати аліменти в розмірі 5\~000 грн., оскільки є здоровим, працездатним, займається підприємницькою діяльністю, інших утриманців немає. Враховуючи вищевикладене, [PERSON] звернулася до суду з даним позовом та просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 5000 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з червня 2016 року і до повноліття дитини. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Також не заперечила проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився з невідомих причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. За таких обставин у відповідності до ст. 224 ЦПК України суд ухвалив заочне рішення у його відсутність на підставі наявних в справі доказів, оскільки представник позивача не заперечила проти такого порядку вирішення спору. Вислухавши пояснення представника позивача [PERSON], дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. З свідоцтва про народження серії І-АМ № 314453, виданого 07.07.2015 року відділом ДРАЦС реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, судом встановлено, що сторони по справі є батьками [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Відповідно до довідки квартального комітету «Лівобережний» № 1546 від 13.10.2017 року, судом встановлено, що син сторін зареєстрований та проживає разом з матір'ю [PERSON] за адресою: м. Вінниця, 1-й пров. С.Наливайка, 33/2. З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що [PERSON] є засновником споживчого товариства «Наталі» (22530, Вінницька область, Липовецький район, с. Козинці, вул. Перемоги, буд. 1А), яке займається роздрібною торгівлею в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами. Відповідно до положень ст. ст. 1-3 Конвенції ООН "Про права дитини" в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Статтею 27 вищевказаної Конвенції визначено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Виходячи з положень вищевказаної статті, утримання дитини є рівною мірою обовязком як матері, так і батька. А тому, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання сина. Визначаючи розмір аліментів, які слід стягнути з відповідача на утримання дитини, суд виходить з положень ст.ст. 181, 182 СК України. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 СК України) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачується щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Виходячи із наведеного, суд вважає, що відповідач може і повинен надавати матеріальну допомогу дитині. Так, судом враховується, що син проживає разом із позивачем [PERSON], відповідач [PERSON] є працездатною особою, засновником споживчого товариства «Наталі» та інших утриманців немає. Під час визначення розміру аліментів, судом враховано, що відповідач є засновником споживчого товариства «Наталі», однак жодних доказів про його доходи, представником позивача не надано. В зв'язку з цим, суд вважає, що розмір аліментів, який заявлений позивачем, слід стягнути в меншій сумі, оскільки суду не відомо, який розмір доходу [PERSON] отримує. Разом з тим, при визначені розміру аліментів судом враховано прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виходячи із вищевикладеного, засад розумності і справедливості, а також забезпечення інтересів неповнолітнього сина [PERSON], суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина в твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 грн., щомісячно, до його повноліття. Частиною 1 ст. 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає за необхідне стягнення аліментів розпочати з 19.09.2017 року, тобто з дня пред'явлення позову. Згідно ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути - 640,00 грн. судового збору. У відповідності до ст. 367 ЦПК України, суд допускає рішення в частині стягнення аліментів до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: partial