Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

У липні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, стверджуючи, що з серпня 2008 року по серпень 2011 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем, який є батьком малолітнього [PERSON], [INFO]. Відповідач не надає їй належної матеріальної допомоги на утримання їхньої дитини. Позивачка вказує, що відповідач дитину не виховує та не виконує своїх батьківських обов'язків щодо піклування дитини, її виховання, не цікавиться дитиною з того часу, як на Донбасі розпочалася війна і їхній район почали бомбити, тощо. У зв'язку з цим позивачка просить суд: - позбавити [PERSON], [INFO] батьківських прав щодо його малолітнього сина - [PERSON], [INFO]; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина - [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі, а саме у розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO]. Позивачка була належним чином сповіщена про день і час судового розгляду справи, однак до суду не з'явилася та надала заяву про розгляд справи без її участі, просила позов задовольнити та не заперечувала проти заочного рішення у справі (а.с.14). Представник служби у справах дітей Іллічівської міської ради був належним чином сповіщений про день і час судового розгляду справи, однак до суду не з'явився та надав до суду висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітньої дитини (а.с.23-24). Відповідач був належним чином сповіщений про день і час судового розгляду справи, однак до суду не з'явився, причини своєї відсутності до суду не надав. Згідно ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, у зв'язку з неявкою відповідача за даною цивільною справою, суд вважає за необхідне розглядати справу в заочному порядку. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження, [PERSON] народився, [INFO] (а.с.7). Батьками дитини вказано [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до копії рішення Петровського районного суду м.Донецька від 12 серпня 2011 рок, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.8). Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною. Пунктами 15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007р. №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно зі ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та встановлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Органом опіки та піклування подається суду письмовий висновок щодо розв'язання спору, складений на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно висновку виконавчого комітету Іллічівської міської ради як органу опіки та піклування №1-17-865 від 20.11.2015 року (а.с.23-24), виконавчий комітет вважає за недоцільне позбавлення батьківських права гр.[PERSON] щодо малолітнього сина [PERSON] (а.с.23-24). Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належ-них умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008р. по справі "Савіни проти України" зазначається "що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини." Разом з тим, позивачкою не надано суду переконливих доказів того, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків і вирішення даного спору можливе тільки у разі позбавлення його батьківських прав. Отже, рішення суду про позбавлення відповідача батьківських прав в даному випадку є передчасним, а тому слід відмовити в задоволені позову про позбавлення батьківських права гр.[PERSON] щодо малолітнього сина [PERSON]. Відповідно до п.18 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України вказано, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків, з урахуванням її характеру, особи батька, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Ураховуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини. Разом з тим, підлягає задоволенню вимога позивачки про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина - [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі, а саме у розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття, виходячи з наступного. Згідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття, про що теж говорить ст.180, 181 Сімейного Кодексу України. Крім того, відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Також, у відповідності зі ст.ст.180, 183 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У разі спору розмір аліментів визначається судом. У відповідності зі ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує матеріальне становище й стан здоров'я дитини та платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних батьків, дружини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч.1-2 ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного, та

Outcome: partial