Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-10 00:00:00

02.02.2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовними вимогами, якими просить визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна №8513, а саме, квартири №19 в будинку №6-а, що розташована за адресою: Одеська область, м.Ізмаїл, вул.Перекопської дивізії, укладений між [PERSON] з одного боку та [PERSON], яка діяла від імені [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], з іншого боку, 26.09.2000 року, посвідчений Одеською товарною біржею. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до даного договору позивачка придбала у відповідачів квартиру №19 в будинку №6-а, що розташована за адресою: Одеська область, м.Ізмаїл, вул.Перекопської дивізії, та стала її власницею. Вищевказаний договір був посвідчений старшим експертом Одеської товарної біржі відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу», який діяв станом на момент укладання договору, а право власності було зареєстровано КП «Ізмаїльське МБТІ» 27.10.2000 року. На момент підписання вказаного договору, проведений розрахунок за нерухоме майно та продавцями отримано всю зазначену в договорі суму. Враховуючи викладене, позивачка просить суд визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна №8513 від 26.09.2000 року дійсним. Позивачка в судове засідання не зявилася, сповіщена належним чином, представник позивачки надав суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні, просив розглядати справу у його відсутність та відсутність позивачки, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не зявилися, сповіщені про час та дату судового розгляду належним чином через розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області https://iz.od.court.gov.ua/sud1510/, про причини неявки суд не повідомили, заяв про розгляд справи у їх відсутності не надали, заперечення проти позовних вимог не надали, тому суд відповідно до ч.4 ст.223, ч.1 ст.280 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у звязку з відсутністю заперечень проти такого вирішення справи представника позивачки. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що згідно Договору №5813 купівлі-продажу нерухомого майна від 26.09.2000 року а саме, квартири [ADDRESS], укладеним між [PERSON], яка діяла від імені [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та [PERSON], власником квартири [ADDRESS] стала [PERSON] (а.с.6-7). Всі зобовязання за договором сторонами виконані в повному обсязі, а саме, відповідно до п.5 договору вказана квартира продана за 1000 грн., які отримані продавцем до підписання даного договору, та належать новому власнику [PERSON] Згідно свідоцтва про зміну імені серії І-ЖД №009039, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області 25.11.2014 року, позивачка змінила прізвище з «Баранова» на «Ковальова» (а.с.8). На теперішній час вказаний договір не оскаржений та не скасований. Договір купівлі-продажу нерухомого майна від 26.09.2000 року посвідчений Одеською товарною біржею, реєстровий №5813, право власності зареєстровано КП «Ізмаїльське МБТІ», про що свідчить реєстраційний напис. Згідно довідки КП «Ізмаїльське МБТІ» від 10.04.2018 року №552, відповідно до матеріалів інвентарної справи на обєкт нерухомості по вул.51-ої Перекопської дивізії,6а в м.Ізмаїлі Одеської області, власником квартири [ADDRESS] станом на 31.12.2012 року зареєстрована [PERSON] (1/1 частка) на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна №5813 від 26.09.2000 року, посвідченого Одеською товарною біржею, зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно в реєстровій книзі за №63ж/91 від 27.10.2000 року. Як вбачається з паспорту громадянина України серії КМ 993651, виданого Ізмаїльським РВ ГУДМС України в Одеській області 15.01.2016 року, [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO] в м.Ізмаїлі Одеської області. (а.с.10). Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК 2003 року передбачено, що положення зазначеного Кодексу застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. \~ Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК 2003 року положення цього Кодексу застосовується до тих прав і обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. \~ Оскільки правовідносини виникли до набрання новим Кодексом чинності, так як договір купівлі-продажу нерухомого майна був укладений до вступу в законну силу Цивільного Кодексу України в редакції 2003 року, і не мають подовжувального характеру, тому суд при розгляді справи керується положеннями ЦК 1963 року. \~ Згідно ст.ст.\~128,224,227 ЦК УРСР\~(1963 рік), діючого на час розгляду справи, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності визнається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону або договору. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває у податковій заставі. Відповідно до роз'яснень, даних в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28.04.78 р., із змінами від 25.05.98 р. «Про судову практику у справах про визнання угод недійсними» угоди купівлі-продажу (зокрема при придбанні на біржових торгах) \~житлового будинку (квартири) або його (її) частини підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. При цьому, якщо така угода виконана повністю або частково однією із сторін, а інша сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд на підставі ч.2 ст.47 ЦК на вимогу сторони, що виконала угоду має право визнати її дійсною. На час укладення зазначеного договору діяла ст.15 Закону України «Про товарну біржу», згідно якої не вимагалось подальше нотаріальне посвідчення угоди, укладеної на біржі. Відповідно до пунктів 1.1., 1.4., 1.7., 1.9 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, які знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету України з житлово-комунального господарства від 09.06.98 року №121, Інструкція визначала порядок здійснення державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна в Україні. Державній реєстрації в бюро технічної інвентаризації підлягають об'єкти нерухомості, розташовані на всій території України. Реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна здійснюється на підставі правовстановлюючих документів за рахунок коштів власників нерухомого майна. Пунктом 2 Інструкції визначений порядок здійснення державної реєстрації, відповідно до підпункту 2.1. ґ) на оригіналі правовстановлювального документа робиться реєстраційний напис.\~ Додатком 1 до вказаної Інструкції визначений перелік правовстановлюючих документів, на підставі яких здійснюється державна реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна. Відповідно до пункту 9 Переліку зазначено: «Договори купівлі-продажу, обміну, зареєстровані біржею». Відповідно до п.49 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18.06.1994 року і чинної на момент укладення договору між сторонами (26.09.2000 року), - договір купівлі - продажу, зареєстрований на біржі є документом, що підтверджує право власності на квартиру, що відчужується. Згідно зі ст.220 ч.2 ЦК України якщо сторони домовились відносно всіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне чи часткове виконання договору, проте одна зі сторін ухиляється від нотаріального його посвідчення, суд може визнати цей договір дійсним. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення договору не потрібне. При укладенні договору всі вимоги, передбачені ст.15 Закону України «Про товарні біржі», між сторонами виконано належним чином, про що свідчить сам договір. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що реєстрація за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] здійснена відповідно до діючого на той час законодавства. З оглядом на вищевказане, враховуючи, що сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне виконання договору, суд визнає вищевказаний договір дійсним. У відповідності зі ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ст.ст.12,13,77,78,79,80,81,82 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Outcome: approved