Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-11 00:00:00

Харківська міська рада в особі представника Коваль Г.Ю. звернулась до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовною заявою до [PERSON] про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати в сумі 529781,49 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що Харківською міською радою відповідно до ст. 189 Земельного Кодексу України здійснено заходи самоврядного контролю з питань використання та охорони земель територіальної громади міста Харкова, додержання вимог земельного законодавства. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 12.08.2019 року № 177069194 право власності на нежитлову будівлю літ. «А-2» загальною площею 554,6 кв.м., літ. «К-1» загальною площею 16,9 кв.м., літ. «Г-1» площею 98,7 кв.м., літ. «Б-1» площею 1200,7 кв.м. по [ADDRESS] з 06.07.2016 року зареєстроване за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.07.2016 року № 3233. Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 13.08.2019 року № НВ-0003583662019 земельна ділянка по [ADDRESS] з кадастровим номером 6310136900:04:001:0053 зареєстрована як об`єкт цивільних прав 31.01.2014 року. Площа земельної ділянки згідно Витягу складає 0,3791 га, форма власності земельної ділянки - комунальна. Також позивач зазначив, що відповідно до інформації ГУ ДФС у Харківській області від 19.04.2018 року № 8760/9/20-40-13-09-19 [PERSON] зареєстрований як платник земельного податку за земельну ділянку по [ADDRESS] , та станом на 16.04.2018 року сплачено земельного податку: 2016 - 25 314,14 грн., 2017 - 26 832,99 грн. Розрахунок розміру безпідставно збережених [PERSON] коштів у розмірі орендної плати здійснювався ХМР на підставі витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки по [ADDRESS] (кадастровий номер 6310136900:04:001:0053) від 24.06.2019 року № 1043/0/45-19, виданий відділом у м. Харкові ГУ Держгеокадастру у Харківській області. Враховуючи вищенаведене, [PERSON] у період з 01.10.2016 року по 30.09.2019 року не сплачував за використання земельної ділянки по [ADDRESS] плату за землю у встановленому законодавчими актами розмірі, внаслідок чого зберіг за рахунок ХМР як власника земельної ділянки за вказаною адресою майно - грошові кошти у розмірі орендної плати. Посилаючись на вказані обставини позивач просить стягнути виниклу заборгованість з відповідача, а також стягнути понесені позивачем судові витрати. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02.12.2019 року у вищевказаній цивільній справі № 641/9037/19 було відкрито провадження та призначено розгляд справи в загальному позовному провадженні. В судове засідання представник позивача не з`явилася , надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, та зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Представник відповідача [PERSON] до судового засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку, про причини своєї неявки суду не повідомив. У наданому до суду відзиві на позовну заяву зазначив, що позовні вимоги ХМР належним чином не обґрунтовані та ґрунтуються на хибних висновках, у зв`язку з чим задоволенню не підлягають. ХМР помилково вважає доведеним власне твердження, що [PERSON] використовує зазначену земельну ділянку, яка має площу 0,3791 га, оскільки за відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за вказаною адресою знаходяться не тільки нежитлові будівлі, які належать відповідачу. Так, нежитлова будівля літ. «Е-2» загальною площею 1305,2 кв.м., розташована за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] , на підставі рішення Господарського суду Харківської області від 04.08.2008 року по справі № 47/228-08. Нежитлові будівлі літ. «Ж-1» площею 25,3 кв.м., літ. «З-1» площею 10,7 кв.м., розташовані за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № У-12-641-Н від 10.12.1997 року. Також, зазначив, що згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, право власності на земельну ділянку не зареєстровано у встановленому законом порядку, що підтверджується інформаційною довідкою № 209284371 від 18.05.2020 року. Земельна ділянка на яку посилається позивач не є об`єктом цивільних прав, що виключає можливість обчислення розміру безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати за землю, оскільки об`єктом оренди може бути тільки земельна ділянка як сформований у встановленому законодавством порядку об`єкт цивільних прав. До судового засідання відповідач не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку, про причини своєї неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів , поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи встановлено, що відповідачу на праві приватної власності належать нежитлові будівлі: А-2 площею 554,6 кв.м., літ. К-1 площею 16,9 кв.м., літ. Г-1 площею 98,7 кв.м., літ. Б-1 площею 1200,7 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 366004463101. Відповідно до листа ГУ ДФС у Харківській області № 8760/9/20-40-13-09-19 від 19.04.2018 року [PERSON] зареєстрований як платник земельного податку за земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] , та станом на 16.04.2018 року сплачено земельного податку: 2016 рік 25314,14 грн., 2017 рік 26832,99 грн З Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-0003583662019 від 13.08.2019 року земельна ділянка, площею 0,3791 га, за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 6310136900:04:001:0053, є комунальною власністю, має цільове призначення 11.02 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, категорія земель: землі промисловості, транспорту, зв`язку енергетики, оборони та іншого призначення, для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель літ. «А-2», літ. «Б-1», літ. «Г-1» (виробничого призначення). Крім того, з акту обстеження земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] кадастровий номер: 6310136900:04:001:0053 від 12.08.2019 року вбачається, що [PERSON] з 06.07.2016 по теперішній час використовує земельну ділянку площею 0,3791 га, кадастровий номер: 6310136900:04:001:0053 по [ADDRESS] без виникнення права власності/користування та без державної реєстрації цих прав у відповідності до ст.ст. 125, 126 Земельного Кодексу України. Також, обстеженням встановлено, що на вищевказаній земельній ділянці розташовані три нежитлові будівлі літ. «А-2», «Г-1», «Б-1» право власності на які зареєстровані за [PERSON] , та використовуються останнім для експлуатації та обслуговування вказаних нежитлових приміщень. Враховуючи все вищенаведене, [PERSON] у період з 01.10.2016 року по 30.09.2019 року не сплачував за користування земельною ділянкою по [ADDRESS] плату за землю у встановленому законодавчими актами розмірі, внаслідок чого зберіг за рахунок Харківської міської ради, як власника земельної ділянки, за вказаною адресою майно - грошові кошти у розмірі орендної плати в розмірі 529 781,49 грн. За приписами статті 2 Закону України "Про місцеве самоврядування", місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. В силу частин 3, 5 статті 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. Згідно зі статтями 13, 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Земля та її надра є об`єктами права власності Українського народу, від імені якого право власності здійснюють органи державної влади і місцевого самоврядування у межах, визначених Конституцією України і законами України. Відповідно до положень Конституції України право комунальної власності територіальної громади захищається державою на рівних умовах з правом власності інших суб`єктів. Кожне порушення закону під час використання земельної ділянки є порушенням інтересів держави. Матеріалами справи підтверджується, що [PERSON] , набувши право власності на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці комунальної форми власності, належним чином у встановленому законодавством порядку не оформив речового права на вказану земельну ділянку. Таким чином, підставами для звернення із вказаним позовом стало порушення інтересів держави в особі територіальної громади у сфері використання земель, бездіяльність Харківської міської ради, як органу, уповноваженого на виконання відповідних функцій у даних правовідносинах щодо вжиття заходів до стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів у вигляді несплаченої орендної плати за користування земельною ділянкою. Згідно зі статтею 125 ЗК України право власності, право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Встановлено, що відповідач правомірно володіє нерухомим майном за адресою: [ADDRESS] , яке зареєстроване за ним на підставі свідоцтва про право на спадщину № 3233 від 05.07.2016 року, яке знаходиться на спірній земельній ділянці. З моменту виникнення права власності на вказане нерухоме майно у відповідача виник обов`язок оформити та зареєструвати речове право на відповідну земельну ділянку, яка знаходиться під нежитловою будівлею, проте речові права відповідачем на земельну ділянку не зареєстровано. За змістом статті 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та нерухоме майно та їх обтяжень. Згідно зі статтею 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності (підпункт14.1.147пункту14.1статті14 ПК України). Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1статті 14 ПК України). Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому згідно з пунктом «д» частини першої статті 156 ЗК України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки. Відповідно до частин першої, другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України. За змістом положень глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. Частиною першою статті 93 та статтею 125 ЗК України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права. Землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт «в» частини 1статті 96 цього Кодексу). Згідно із частиною першою статті 120 ЗК України та частиною першою статті 377 ЦК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду, регламентується ЗК України. Так, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (частина друга статті 120 ЗК України). Набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою у попереднього землекористувача (пункт «е» частини першої статті 141 ЗК України). Отже, за змістом вказаних положень виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте з огляду на приписи частини другої статті 120 ЗК України не вважається правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розташоване це нерухоме майно. До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України. З приводу посилань представника відповідача [PERSON] на те, що відповідач [PERSON] не використовує спірну земельну ділянку суд зазначає наступне. Безпідставне набуття [PERSON] спірної земельної ділянки не є результатом протиправного діяння, а є наслідком законних дій, а саме отримання відповідачем у власність нежитлових приміщень на підставі свідоцтва про право на спадщину № 3233 від 05.07.2016 року, яке безпосередньо пов`язане із земельною ділянкою. Правочин, за яким переходить право власності на житлові будинки, будівлі, споруди, тягне за собою перехід права на земельну ділянку, на якій знаходиться відповідне нерухоме майно. Новий власник будинку (будівлі, споруди) у зв`язку з цим не звільняється від необхідності оформлення права на земельну ділянку відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень». Таким чином, речові права відповідача на земельну ділянку не реєструвались, він не набув належних прав власності або користування щодо земельної ділянки, а тому використовує земельну ділянку без достатніх правових підстав. Предметом позову у цій справі є стягнення з власника об`єкту нерухомого майна безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою, на якій ці об`єкти розміщені. При цьому виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте з огляду на приписи частини другої статті 120 ЗК України не вважається правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розташоване це нерухоме майно. Отже, до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Для кондикційних зобов`язань важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 ЦК України). Такі висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц, від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17, від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17. Суд приходить до висновку про те, що правова підстава для набуття (збереження) майна - земельної ділянки по [ADDRESS] , у відповідача відсутня, у Харківської міської ради правомірно виникло право на стягнення коштів, отриманих безпідставно, як суми, яку мав би отримати місцевий бюджет. Доводи представника відповідача щодо відсутності статусу, як об`єкта цивільних прав, невизначених меж земельної ділянки та неналежності, недопустимості доказів грошової оцінки земельної ділянки, спростовуються матеріалами справи. Суд погоджується з розрахунком позивача, оскільки він здійснений на підставі Земельного кодексу України; Податкового кодексу України; Порядку впровадження нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.08.2016, затвердженого рішенням Харківської міської ради від 31.05.2019 №911/0/45-19. Визначаючи суму, яка підлягає стягненню, позивач взяв до уваги акт обстеження, визначення меж, площі та конфігурації спірної земельної ділянки від 12.08.2019 року, та вирахували цю суму шляхом множення вартості одного квадратного метру спірної земельної ділянки (відповідно до проведеної та затвердженої нормативно-грошової оцінки земель м. Харкова станом на рік розрахунку) на всю площу земельної ділянки, що використовується [PERSON] , а також на розмір ставки орендної плати за земельну ділянку із врахуванням сплачених відповідачем сум земельного податку. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно з положеннями ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вищевикладене, [PERSON] як фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки. Отже, суд вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати в сумі 529 781,49 грн є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 липня 2020 року по справі № 463/12532/18, провадження № 61-21651св19. Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved