Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-23 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача: 08.07.2019 року, [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності, визнання права власності на Ѕ частину майна, мотивуючи її тим, що 12 листопада 1988 року між сторонами був укладений шлюб, який розірвано рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 08 червня 2017 року. Під час спільного проживання в шлюбі за спільні кошти на підставі договору купівлі-продажу жилого будинку від 29.11.1989р. сторони придбали у власність жилий будинок з надвірними спорудами, що розташований на присадибних землях колгоспу ім. Ватутіна Черкаського району Черкаської області розміром 0.06 га. Покупцем за даним договором виступала позивач. Згідно довідки від 10.12.1992р. №1471, виданої виконкомом Хацьківської сільської ради народних депутатів, домоволодіння в [ADDRESS] числиться за [PERSON] . Згідно витягу з рішення від 22.10.2009р. №30-4 про передачу земельних ділянок у приватну власність згідно матеріалів технічної документації розроблених ТО «Реноме груп», [PERSON] надано у власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2456 га, в тому числі: ріллі - 0,1287 га, під забудовою - 0,1169 га, в т.ч. під будівлями - 0,017 га, по фактичному використанню за адресою: [ADDRESS] - 0,02456 га. Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №611881 [PERSON] визнано власником земельної ділянки площею 0,2456 га, кадастровий номер 7124988000:02:002:0176, розташованої за адресою [ADDRESS] . На теперішній час подружні відносини між сторонами припинені. Шлюбного договору між ними укладено не було. Посилаючись на норми ст.ст.368,372 ЦК України, ст.ст.601,61,63,69,70,71 СК України позивач просила суд визнати об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] жилий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,2456 га, кадастровий номер 7124988000:02:002:0176, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою [ADDRESS] . Визнати за нею право власності на 1/2 частину жилого будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою [ADDRESS] та 1/2 земельної ділянки, загальною площею 0,2456 га, кадастровий номер 7124988000:02:002:0176, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою [ADDRESS] . Судові витрати покласти на відповідача. Сторони у дане судове засідання не зявились, хоча про час і місце його проведення повідомлялись в порядку п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, а тому неявка належно повідомлених сторін не перешкоджає розгляду справи згідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України. Заяви та клопотання, інші процесуальні дії у справі: 23.07.2019 року ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям провадження. Від позивача через канцелярію суду 19.09.2019 року надійшла письмова заява про розгляд справи без її участі та пропорційний розподіл судових витрат, зокрема з відповідача необхідно стягнути лише 6166,75 грн. 19.09.2019 року від відповідача через канцелярію суду надійшла письмова заява про розгляд справи без його участі, визнання позовних вимог, і пропорційний розподіл судових витрат. Встановлені судом обставини: Судом встановлено, що рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 08.06.2017 року, яке набрало законної сили 20.06.2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , укладений 12.11.1988 року - розірвано /Т.1, а.с.13/. На підставі договору купівлі-продажу жилого будинку від 29.11.1989 року [PERSON] продала [PERSON] домоволодіння, що розташоване на присадибних землях колгоспу Ім. Ватутіна Черкаського району Черкаської області /Т.1, а.с.16/. З технічного паспорту на жилий будинок індивідуального житлового фонду, який розташований по [ADDRESS] , від 15.12.1999 року вбачається, що останній складається з: житлового будинку з прибудовою під літерою «А-1», літньої кухні з прибудовою під літерою «Б,б», сараю під літерою "В", сараю під літерою «Г», погрібу під літерою «Д», вбиральні під літерою «Е», огорожі під номером 1-3, свердловини під номером 4 /Т.1, а.с. 17-23/. Відповідно до довідки виконкому Хацьківської сільської ради народних депутатів від 10.12.1992 року №1471, домоволодіння по [ADDRESS] , рахується за [PERSON] /Т.1, а.с. 25/. Згідно витягу з рішення Хацьківської сільської ради Черкаського району Черкаської області від 22.10.2009 року №30-4, [PERSON] надано у власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею - 0,2456 га /Т.1, а.с.28/. З державного акту на право власності на земельну ділянку від 21.06.2011 року, Серія ЯИ№611881 вбачається, що [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка, що розташована по [ADDRESS] , площею - 0,2456 га, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 7124988000:02:002:0176 /Т.1, а.с. 29/. 27.06.2019 року ПП «ТОВА» виготовлено висновок щодо ринкової вартості спірного домоволодіння та земельної ділянки, згідно якого загальна ринкова вартість останніх складає 366700 грн. без врахування ПДВ /Т.1, а.с36/. Відповідно до листа з КП «ЧООБТІ» від 24.09.2019 року №508, станом на 01.01.2013 року, право власності на домоволодіння, що розташоване по [ADDRESS] зареєстроване у ЧООБТІ за [PERSON] . Отже в судовому засіданні встановлено, що сторони в період шлюбу придбали домоволодіння, що розташоване по [ADDRESS] та отримали у власність земельну ділянку, що розташована по [ADDRESS] , площею - 0,2456 га, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 7124988000:02:002:0176. Право власність на вказану нерухомість зареєстровано за позивачем. Норми права, що підлягають застосуванню: Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. ч.1, ч. 2, ч. 3 ст.372 ЦК України встановлено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. ст. 60 СК України визначає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 1 ст.61 СК України - об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. ч. 1 ст. 69 СК України визначає, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України). Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. № 11 вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Відповідно до правової позиції Верховного суду України, викладеної в постанові №6-801цс16 від 07.09.2016 року ст. 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набутенею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу,але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи правоспільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт,що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно булонабуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктомспільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна дооб`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Позиція та висновки суду за результатами розгляду справи: Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд зазначає, що, навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення (див. рішення Суду у справі Олюджіч проти Хорватії, no. 22330/05, від 05.02.2009). Суд повторює, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (див. рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010). Дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності та повноті суд приходить до наступного. Домоволодіння, яке розташоване по [ADDRESS] та земельна ділянка, площею 0,2456 га, що розташована по [ADDRESS] , кадастровий номер 7124988000:02:002:0176, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, придбані/набуті сторонами, під час перебування у зареєстрованому шлюбі. Даний факт підтверджується матеріалами справи і не заперечується сторонами. Отже спірне домоволодіння та земельна ділянка як об`єкти спільної сумісної власності подружжя підлягають поділу у рівних частинах, з переліком усіх споруд у домоволодінні, відповідно до технічного паспорту. Враховуючи вищевикладене, та визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. У порядку розподілу спірного майна необхідно припинити за сторонами право спільної сумісної власності на домоволодіння та земельну ділянку, і визнати за кожним право власності на Ѕ частину нерухомого майна. Судові витрати: Суд вирішує судові витрати в порядку ч. 1 ст. 141 ЦПК України. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно пункту 1 ч. 3 ст.133ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. ст.137ЦПК України врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу. Так витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Згідно ч. 6 ст. 139 ЦПК України, розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Судом встановлено, що 24.06.2019 року між [PERSON] та адвокатом Кучер Юлією Вікторівною (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЧК №000565) було укладено договір про надання правової допомоги. Згідно квитанції до прибуткового касового ордера від 24.06.2019 року, [PERSON] сплачено адвокату Кучерк Ю.В. за надання правової допомоги гонорар у розмірі 10000 грн. Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера №2305 від 27.06.2019 року [PERSON] сплачено ПП «ТОВА» за виконання робіт з оцінки земельної ділянки та житлового будинку кошти у розмірі 500 грн. Враховуючи, що сторони просили суд поділити судові витрати порівну, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати у розмірі 6166,75 грн., які складаються з судового збору, витрат на правову допомогу та витрат за проведення експертної оцінки.

Outcome: approved