Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-12 00:00:00

У квітні 2021 року позивачка звернулася до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. В обґрунтування позову зазначила, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі за час перебування у якому у сторін народилося двоє синів - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 07 серпня 2018 року шлюб між сторонами було розірвано. Як зазначає позивачка, після розірвання шлюбу діти проживають з нею та перебувають на повному її утриманні. Відповідно до судового наказу №757/9195/20-ц, виданого 18 березня 2020 року Печерським районним судом міста Києва, з відповідача стягуються аліменти в розмірі однієї третини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до повноліття дітей. Однак у 2020 році син [PERSON] досяг повноліття та вступив до вищого навчального закладу Військовий інститут телекомунікацій та інформатизації імені Героїв Крут.У зв`язку із навчанням, [PERSON] не має змоги працевлаштуватись, самостійно себе утримувати на даний час. Наразі матеріальну допомогу синові у повній мірі забезпечує позивачка, з якою син проживає. У свою чергу відповідач не надає допомоги позивачці по утриманню повнолітнього сина, який навчається. За наведених обставин позивачка, звернулась до суду за захистом своїх прав та просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини щомісячно зі всіх видів його заробітку (доходу), розпочинаючи з моменту подачі позову і до досягнення ним 23-х років за умови його навчання. Ухвалою судді Печерського районного суду м Києва від 21 травня 2021 року, у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін з пропозицією викласти свою позицію у заявах по суті позову з надання відповідних доказів на підтвердження викладених у них обставин. 21 липня 2021 року на адресу суду надійшов відзив відповідача на позов, у якому відповідач зазначає, що до вступу до вищого навчального закладу, а саме: Військового Інституту телекомунікацій та інформатизації імені Героїв Крут син, [PERSON] проживав з батьком, що підтверджується Актом обстеження депутата Боярської міської Ради Юрченка В.В. від "09" червня 2020 року, відтак у позивачки відсутнє право звернення до суду з даним позовом. Крім того, зазначив, що у відповідності до пункту 1 Розділу III Правил прийому до Військового Інституту телекомунікацій та інформатизації імені Героїв Крут, фінансування підготовки здобувачів вищої освіти у Військовому інституті здійснюється за рахунок видатків державного бюджету (за державним замовленням). Також зазначив, що звертаючись до суду з даним позовом, позивачка повинна довести наявність обставин, які надають право стягувати аліменти на повнолітнього сина, що продовжує навчання. Однак таких доказів позивачкою до суду не надано. За таких обставин, вважає відповідач, оскільки повнолітній син перебуває на повному речовому, продовольчому та фінансовому забезпеченні за рахунок державного бюджету Міністерства оборони України, позивачка не довела існування всіх юридичних фактів, які у своїй сукупності надають право стягувати аліменти на підставі статті 199 СК України, що є її процесуальним обов`язком, не надала будь-яких доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність у сина потреби в матеріальній допомозі саме у зв`язку з навчанням (понесення витрат на харчування, проїзд, проживання, придбання підручників тощо). З посиланням на вищенаведене обґрунтування просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Позивачка у судовому засіданні підтримала позов у повному обсязі. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вивчивши зміст поданих учасниками заяв по суті позову, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який згодом на підставі рішення суду було розірвано. Під час перебування у зареєстрованому шлюбі у сторін народилося двоє синів - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . [PERSON] є повнолітнім та вступив до вищого навчального закладу, а саме: Військового інституту телекомунікацій та інформатизації імені Героїв Крут, що підтверджується довідкою за №1/53/17/354 від 12 квітня 2021 року. Відповідно до довідки №1/53/17/354 від 12 квітня 2021року, курсант 1-го курсу, солдат [PERSON] перебуває на військовій службі (навчається) у Військовому інституті телекомунікацій та інформатизації імені Героїв Крут з 25 серпня 2020 року по теперішній час. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачка утримує повнолітнього сина, який в період навчання потребує матеріальної допомоги, однак, у зв`язку з відсутністю допомоги з боку відповідача, як батька, вона вимушена звернутись до суду із даним позовом. Заперечуючи проти позовних вимог, сторона відповідача вказувала, зокрема, на те, що син сторін із позивачкою не проживає, перебуває на повному речовому, продовольчому та фінансовому забезпеченні за рахунок державного бюджету Міністерства оборони України, у зв`язку з навчанням у вищому військовому навчальному закладі, доказів утримання сина позивакою відсутні, а відтак і відсутні правові підстави для стягнення аліментів із відповідача на користь позивача. Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, та заперечень на позов, суд приймає до уваги те, що відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України, визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198). Згідно із частиною першою статті 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Разом з тим, статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання). Аналогічні правові висновки висловлені у постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року № 6-1296цс15. У пункті 2 постанови Пленумом Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років, продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі та можливість надавати таку допомогу. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини необхідно враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. При цьому, подаючи до суду позовну заяву, особа має довести наявність вищевказаних фактів, які надають право стягувати аліменти на повнолітню дочку, сина, що продовжують навчання. У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В ході розгляду справи було встановлено, що син сторін [PERSON] є повнолітнім та вступив до вищого навчального закладу, а саме: Військового інституту телекомунікацій та інформатизації імені Героїв Крут, що підтверджується довідкою за №1/53/17/354 від 12 квітня 2021 року. Відповідно до пункту 1 Розділу III Правил прийому до Військового Інституту телекомунікацій та інформатизації імені Героїв Крут, фінансування підготовки здобувачів вищої освіти у Військовому інституті здійснюється за рахунок видатків державного бюджету (за державним замовленням). У відповідності до статті 167 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», порядок проживання курсантів (слухачів) у казармах (спальних приміщеннях) і гуртожитках, а також соціально-побутові умови визначаються статутами вищих військових навчальних закладів та положеннями про військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти згідно з вимогами статутів Збройних Сил України та наказами Міністра оборони України. Згідно з п.6 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки є видом військової служби. При цьому статтями 9 та 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Продовольче забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України. На запитання суду позивачка підтвердила, що син дійсно перебуває на речовому, продовольчому та фінансовому забезпеченні навчального закладу за рахунок державного бюджету та проживає в умовах казарми. Таким чином, посилання позивачки на акт вих. 1006 від 19 липня 2021 р./20 липня 2021 р., складений депутатом Боярської міської ради Сидором О.С., на підтвердження того, що син перебуває на повному фінансовому її забезпеченні суд не приймає, оскільки позивачка в судовому засіданні визнала ту обставину, що її син перебуває на речовому, продовольчому та фінансовому забезпеченні навчального закладу за рахунок державного бюджету. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи встановлено, що син сторін з позивачкою не приживає, у задоволенні позову слід відмовити у зв`язку з відсутністю у позивачки права на звернення до суду з даним позовом. В той же час, повнолітній син не позбавлений права самостійно звернутися до суду з позовом про стягнення з відповідача на його користь аліментів у зв`язку з навчанням, у разі доведення існування всіх юридичних фактів. На підставі викладеного, та ст. ст. 184, 185, 199, 200 СК України,

Outcome: dismissed