Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-19 00:00:00

02.06.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до Верхньодніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, третя особа: Управління Держземагенства України у Верхньодніпровському районі Дніпропетровської області, про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Позовні вимоги мотивовані тим, що 07.05.2013 р. померла її мати [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина, в тому числі на належну їй земельну ділянку, розташовану на землях Дмитрівської сільради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, площею 7.520 га, кадастровий номер 1221084100:01:097:0778, вартістю 82140 грн. 80 коп. Право на зазначену земельну ділянку належало її матері [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Право на земельну ділянку її мати успадкувала після смерті своєї матері, позивачки баби [PERSON]. Відповідно до витягу управління Держземагенства у Верхньодніпровському районі від 15.05.2013р., право власності на земельну ділянку, зареєстровано за її бабусею [PERSON] Право власності на земельну ділянку як спадщину за заповітом позивачки мати при житті зареєструвати не встигла, на підставі чого позивач просить визнати за нею право власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, що входить до складу спадщини, що відкрилась після смерті її матері [PERSON], яка померла 07.05.2013р., площею 7.520 гектарів, кадастровий номер 1221084100:01:097:0778, вартістю 82140 грн. 80 коп., яка належала спадкодавцеві на праві свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого та виданого державним нотаріусом Верхньодніпровської державної нотаріальної контори 05 квітня 2011 року, номер спадкової справи 286/2010. Судові витрати покласти на неї. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 24 червня 2015р., замінено неналежного відповідача Верхньодніпровську районну державну адміністрацію на належного відповідача Дмитрівську сільську раду Верхньодніпровського району. Позивачка в судове засідання 24 червня 2015 року зявилася, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав вказаних в позовній заяві. Надалі позивачка в судові засідання не з'явилася, про день, час та місце судового засідання повідомлена належним чином. Надала суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутністю (а.с.38). Відповідач - Дмитрівська сільська рада Верхньодніпровського району в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового засідання повідомлений належним чином. Надав суду Листа в якому просив розглядати справу без участі представника ради (а.с.37). Третя особа - відділ держкомзему у Верхньодніпровському районі, в судове засідання 24 червня 2015 року з'явився, просив вирішити справу відповідно до вимог діючого законодавства. Надалі в судове засідання не зявився, про час, день та місце судового засідання повідомлений належним чином. Суд, заслухавши позивача, представника третьої особи, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Судом встановлено, що на підставі Державного Акту на право приватної власності на землю серії ДП ВДДм 000679, виданого 26 квітня 1999р. Дмитрівською сільською радою Верхньодніпровського району, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №893, [PERSON] передана у власність земельна ділянка, площею 7,520 га, яка розташована на території Дмитрівської сільської ради (а.с. 4). 29 травня 2010 року [PERSON] померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії 1-КИ № 351735, яке видане 15.06.2010р. виконкомом Дмитрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області (а.с.8). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входила, зокрема вищевказана земельна ділянка та спадщину прийняла [PERSON], що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 05.04.2011р. за №26597872 та Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 05.04.2011р.(а.с. 5-6). За життя [PERSON] не зареєструвала своє право власності на спірну земельну ділянку. Відповідно до ст. 81 Земельного Кодексу України (в редакції що діяла на час прийняття земельної ділянки в порядку спадкування), громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, прийняття спадщини. Таким чином, [PERSON] - спадкодавець за життя набула право власності на земельну ділянку з підстав, визначених діючим законодавством, та на день смерті [PERSON] була власником земельної ділянки, площею 7,520 га, яка розташована на території Дмитрівської сільської ради. А само по собі нездійснення державної реєстрації права власності ні є підставою для припинення права, оскільки така підстава не передбачена нормами діючого законодавства. 07 травня 2013 року [PERSON] померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії 1-КИ № 512187, яке видане 08.05.2013р. виконкомом Вишнівської селищної ради П'ятихатського району Дніпропетровської області (а.с. 9) та після її смерті залишилося спадкове майно, яке складається, зокрема із вказаної земельної ділянки. Позивачка є донькою померлої [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії ІІ-КИ №381209, виданим 17.08.1977р. Вишнівською селищною радою П'ятихатського району Дніпропетровської області, та Свідоцтвом про укладання шлюбу серії І-КИ №295308, виданим 05 серпня 1995р. виконкомом Вишнівської селищної ради П'ятихатського району Дніпропетровської області (а.с.16-17). Листом державний нотаріус П'ятихатської державної нотаріальної контори повідомив суд, що після смерті [PERSON] в П'ятихатській ДНК заведена спадкова справа за №186/2013 від 29 травня 2013р. Спадкоємицею, яка подала заяву та прийняла спадщину є її дочка: [PERSON] (а.с.32). Крім того, позивачка звернулася до державного нотаріуса П'ятихатської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, що належала [PERSON] Постановою державного нотаріуса П'ятихатської державної нотаріальної контори від 08 липня 2015 року відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, після смерті матері [PERSON], в зв'язку з тим, що спадкодавець не зареєстрував своє право власності на земельну ділянку (а.с. 34). Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (чч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України). Згідно зі ст.ст. 1217, 1223 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.. Статтями 1268, 1269 ЦК України, передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст.ст. 1258, 1261 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Таким чином, судом встановлено, що спадкодавець [PERSON], за життя набула право власності на спірну земельну ділянку, відповідно до діючого законодавства; після її смерті спадщину прийняла позивачка, яка є спадкоємцем першої черги; наявність інших спадкоємців судом не встановлено, а також відповідач не заперечує проти задоволення позову, тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Обов'язок суду вирішити питання про розподіл судових витрат передбачений ст. ст. 214, 215 ЦПК України. При цьому суд зазначає, що норми ст. ст. 88, 214, 215 ЦПК України, носять імперативний характер та не можуть бути змінені за згодою сторін (за виключенням випадків укладання мирової угоди). Таким чином, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати, а саме судовій збір у розмірі 821 (вісімсот двадцять одна) грн. 41 коп.

Outcome: approved