Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-26 00:00:00

У серпні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики від 18 серпня 2013 року в розмірі 49219 грн. 92 коп., що за курсом Національного банку України станом на день подачі позову еквівалентно 1800 доларів США. В обґрунтування позову зазначав, що 18 серпня 2013 року між ним і [PERSON] був укладений договір позики, за умовами якого [PERSON] отримав від нього в борг грошові кошти в розмірі 1800 доларів США, які зобов`язувався повернути йому в строк до 18 серпня 2015 року, про що власноручно написав розписку, чим підтвердив отримання ним грошових коштів у вказаному розмірі та взяв на себе зобов`язання повернути кошти у встановлений строк. Своїх зобов`язань щодо повернення суми боргу [PERSON] належним чином не виконав, суму позики йому не повернув. На неодноразові його спроби врегулювати спір у досудовому порядку відповідач не реагує, тому він змушений був звернутися до суду з цим позовом. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Волошин І.В. у судовому засіданні позов підтримали, надали пояснення, аналогічні викладеному вище, просили суд задовольнити позовні вимоги повністю. Останній звернув увагу суду на те, що зі змісту відзиву на позов вбачається, що відповідач [PERSON] не заперечує того факту, що розписку було написано ним власноручно. Підпис відповідача, що відображений в розписці, є аналогічними з підписами [PERSON] , що містяться у відзиві на позов, паспорті громадянина Грузії та виданій йому посвідці на постійне проживання, що підтверджує факт написання саме ним розписки. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином. У поданому відзиві на позов відповідач просив суд у задоволенні позову [PERSON] про стягнення суми боргу відмовити, посилаючись на те, що ніяких доларів США у 2013 році він у [PERSON] у позику не брав, тим більше терміном повернення у 2015 році. Позивач вводить суд в оману та надає підроблену (виправлену) розписку, у якій відсутній застережений напис "виправленому вірити". Дане виправлення зроблено навмисно, щоб не пропустити строк звернення до суду (позовну давність). Надана позивачем розписка від 18 серпня 2013 року є неналежним доказом у справі, вона не підтверджує укладення сторонами договору позики та відповідно передачу йому позивачем грошових коштів. У тексті розписки, де зазначено строк виконання зобов`язання, внесено виправлення, змінено останню цифру, що унеможливлює встановити строк виконання зобов`язання. Докази того, що позивач [PERSON] , починаючи із 2015 року, звертався до нього (відповідача) з вимогою повернути кошти відсутні. У розписці відсутня інформація про те, що при передачі коштів були присутні свідки, зокрема, дружина позивача [PERSON] , яка є зацікавленою особою у справі. Також розписка містить неправдиві відомості про відповідача, які ідентифікують його особу. У виданих державними органами Грузії офіційних документах (паспорті) не зазначається "по батькові". Розписка, на яку посилається позивач як на підставу свого позову, не містить всіх істотних умов договору позики, розмір грошових коштів чітко не визначений, валюта позики не вказана. Розписка є недопустимим доказом у справі, підстави для задоволення позову відсутні. Представник відповідача адвокат Кочмарьова Т.С. у суді позов не визнала, надала суду пояснення, аналогічні викладеному у відзиві на позов, просила у задоволенні позову відмовити. З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України). Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов`язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов`язку щодо першої сторони. У ч. 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ч. 2 ст. 640 ЦК України). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Тлумачення ст. ст. 207, 1046, 1047 ЦК України свідчить про те, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є письмовим документом, який боржник (позичальник) видає кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання ним від кредитора певної грошової суми або речей із зобов`язанням їх повернення у визначений цим документом строк. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної ним у постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Аналогічні правові висновки зроблені і викладені Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 та постанові від 18 січня 2017 року у справі № 6-2789цс16. Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц викладено правовий висновок та зазначено, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Суд встановив, що 18 серпня 2013 року відповідач [PERSON] (далі - Позичальник) надав позивачу [PERSON] розписку про отримання ним у борг від [PERSON] суми коштів у розмірі 1800 доларів США, що на день передачі грошей за курсом НБУ у гривневому еквіваленті становить 14652 грн. Суму позики в іноземній валюті Позичальник зобов`язувався повернути Позикодавцю до 18 серпня 2015 року. У визначений вказаною розпискою строк [PERSON] своїх зобов`язань належним чином не виконав, отриману ним у борг від [PERSON] грошову суму в розмірі 1800 доларів США позивачу відповідач не повернув, що є порушенням грошового зобов`язання. Досліджуючи вказану розписку, судом встановлено, що шаблон розписки із зазначенням відомостей про Позикодавця, зокрема, дати його народження, місця проживання, паспортних даних, було виготовлено на комп`ютері позивачем [PERSON] . Всі інші відомості у розписці: відомості про Позичальника, дати його народження, місця проживання, паспортних даних, суми та валюти позики - 1800 $, що є символом доларів США, гривневого еквіваленту суми позики, строку повернення грошових коштів в іноземній валюті, підпису із зазначенням прізвища та ініціалів позичальника, заповнені власноручно відповідачем [PERSON] , також він же особисто підписав цю розписку. Свідок [PERSON] , дружина позивача, у суді показала, що сторони досить тривалий час товаришували, вони підтримували дружні відносини, відтак позивач мав довіру до відповідача. Також вона повідомила суду про те, що відповідач звернувся до позивача з проханням надати йому в позику грошові кошти в розмірі 1800 доларів США на ремонт автомобіля, вказану суму позики в іноземній валюті позивач передав відповідачу, після чого той 18 серпня 2013 року написав відповідну розписку. Шаблон розписки готовив її чоловік, позивач [PERSON] , всі інші відомості в розписці власноручно заповнював відповідач [PERSON] , він же її особисто підписував. Розписка в її присутності складалася у місті Бровари в автомобілі. Щодо наведення в останній цифрі року повернення суми позики, повідомила, що для більш чіткого вираження року повернення відповідач навів декілька разів останню цифру, що візуально виглядає як виправлення. Суму боргу у визначений в розписці строк відповідач позивачу не повернув, на неодноразові прохання [PERSON] щодо повернення суми позики [PERSON] ніяким чином не реагував. Відповідач [PERSON] договір позики у судовому порядку не оспорював, недійсним цей договір не визнавався. Факту отримання від [PERSON] у борг коштів у розмірі 1800 доларів США, взагалі, у відзиві на позов відповідач не заперечує, вказуючи лише на те, що у 2013 році ніяких доларів у [PERSON] він не брав. Зазначаючи у відзиві про недоліки розписки від 18 серпня 2013 року, факту написання ним даної розписки та її підпису особисто відповідач [PERSON] не заперечував, будь-яких доказів на спростування факту підписання ним вказаної розписки суду відповідач не надав, вказуючи лише на те, що дана розписка не є належним доказом у справі. Із дослідженого судом листування між сторонами, зафіксованого в соціальній мережі Facebook, наданого позивачем, вбачається, що [PERSON] , починаючи з 2015 року, звертався неодноразово до [PERSON] , нагадував відповідачу про боргові зобов`язання перед ним та просив якнайшвидше повернути борг. Також, позивач пропонував відповідачу сплачувати борг частинами. У свою чергу [PERSON] запевняв [PERSON] , що борг йому він обов`язково поверне. Вказана переписка сторін здійснювалася у період зазначений в розписці про отримання грошових коштів у борг. Із даного листування вбачається, що відповідач [PERSON] факту існування між ним та позивачем [PERSON] боргових зобов`язань не заперечував. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що розписка від 18 серпня 2013 року, на підставі якої позивач просить стягнути на його користь з відповідача заборгованість за договором позики в розмірі еквівалентному 1800 доларів США містить умови отримання [PERSON] від [PERSON] грошей в борг у вказаній сумі, із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів, тому суд вважає, що вказана розписка відповідає вимогам ст. 1046 ЦК України. Факт укладення між сторонами 18 серпня 2013 року договору позики, його умов та одержання [PERSON] від [PERSON] грошових коштів у борг в іноземній валюті в розмірі 1800 доларів США підтверджується власноручно написаною відповідачем розпискою, оригінал якої зберігається у позивача та наданий суду. Будь-яких доказів на спростування того, що [PERSON] зазначену розписку не писав, відповідачем суду не надано, останнім клопотання про призначення у справі відповідної судової експертизи для спростування факту написання розписки [PERSON] не заявляв. У ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. За змістом ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У ч. 1 ст. 526 ЦК України закріплено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом ч. ч. 1, 2, 3 ст. 545 ЦК України кредитор, прийнявши виконання зобов`язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У ч. 1 ст. 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. За змістом ч. 1 ст. 192, ч. 1 ст. 524, ч. 1 ст. 533 ЦК України законним платіжним засобом на всій території України є грошова одиниця України - гривня. Грошове зобов`язання має бути виражене та виконане у грошовій одиниці України - гривні. Відповідно до ч. 2 ст. 524, ч. 2 ст. 533 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Суд встановив, що всупереч вимогам закону та умовам договору позики від 18 серпня 2013 року [PERSON] своїх зобов`язань за цим договором належним чином не виконав, грошові кошти в розмірі 1800 доларів США, що за курсом валют, встановленим НБУ на момент подачі до суду позову, становить 49219 грн. 92 коп., [PERSON] він не повернув. Факт невиконання [PERSON] своїх зобов`язань за укладеним сторонами договором позики від 18 серпня 2013 року та не повернення у визначений договором строк до 18 серпня 2015 року [PERSON] грошової суми в розмірі 1800 доларів США підтверджується наявним у позивача оригіналом боргового документа - написаною відповідачем розпискою про отримання грошових коштів у вказаному розмірі. Зі змісту відзиву на позов вбачається, що [PERSON] не заперечує того факту, що вказану розписку написано ним власноручно. Підпис відповідача, що відображений в розписці, є схожим з його підписами, що містяться у відзиві на позов, паспорті громадянина Грузії та посвідці на постійне проживання. Доводи [PERSON] щодо необґрунтованості позову [PERSON] є недоведеними, доказів на спростування заявлених позивачем вимог відповідачем суду не надано, зокрема, підтвердження того, що розписку від 18 серпня 2013 року відповідач не писав та грошових коштів у розмірі 1800 доларів США в борг у позивача не брав. Посилання відповідача [PERSON] на зроблені в розписці виправлення року повернення грошових коштів, суд до уваги не приймає, оскільки як встановлено судом підготовлений позивачем бланк розписки заповнював безпосередньо сам відповідач, він же особисто зазначав відомості про Позичальника, суму та валюту позики, строк повернення суми боргу. Вважаючи, що дана розписка має певні недоліки, зокрема, щодо валюти позики, строку повернення, він міг про це вказати в розписці, зробивши відповідні зауваження, про те цього він не зробив. За змістом ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У ч. 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що своїх зобов`язань за договором позики від 18 серпня 2013 року [PERSON] не виконав, отриману ним суму позики у визначений договором строк позивачу не повернув, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] є обґрунтованим та підлягає задоволенню у межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, тому на користь позивача з відповідача підлягає стягненню заборгованість за договором позики від 18 серпня 2013 року в розмірі 49219 грн. 92 коп., що станом на 14 серпня 2018 року за курсом Національного банку України еквівалентно 1800 доларів США. Також відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений при подачі до суду позову судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved