Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

01 вересня 2016 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась [PERSON] з позовом до ФОП [PERSON] про захист авторських прав. В обґрунтування позову зазначено, що 15 січня 2016 року у магазині де веде господарську діяльність відповідач був зафіксований факт публічного показу та розповсюдження шляхом публічної пропозиції продажу товарів, які є видозміненою репродукцією, копією, картин позивача. Позивач дозволу на вказане не надавала, тому вона просить захистити її авторське право, порушене шляхом показу та піратства контрафактних картин під назвами «Хор имени Веревки…» та «Поющая тетя…» фізичною особою - підприємцем [PERSON], шляхом стягнення з відповідача на користь позивачки суму компенсації за порушення авторських прав в розмірі 29\~000,00 грн. та стягнути з відповідача судові витрати по справі (а.с. а.с. 2-5, 29-33). В судовому засіданні представник позивача обставини викладені в позовній заяві підтримав, позов просив задовольнити в повному обсязі. Вказував, що відповідачем, без згоди позивача здійснювалось розповсюдження товарів, які є видозміненою репродукцією, копією, картин позивачки. Проти розгляду справи в заочному порядку не заперечував. Відповідач у судові засідання для розгляду справи не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин суд вважає за можливим розглянути дану цивільну справу у заочному порядку відповідно до вимог Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України. Дослідивши матеріали даної цивільної справи, заслухавши пояснення представника позивача, вислухавши показання свідків, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. З наявних в матеріалах справи документів вбачається, що у 2009 році [PERSON] створила твір образотворчого мистецтва, а саме картину під назвою «Хор имени Веревки» (а.с.52). На підтвердження права на вказану картину позивачкою надане свідоцтво про реєстрацію авторського права на твір № 54868 від 20 травня 2014 року та рішення про реєстрацію авторського права на твір (а.с. а.с. 49, 50). Авторством права позивачки на вказаний твір підтверджується також її підписом на вказаній картині (а.с.52). У 2008 році [PERSON] створила твір образотворчого мистецтва, а саме картину під назвою «Поющая тетя» (а.с.57). На підтвердження права на вказану картину позивачкою надане свідоцтво про реєстрацію авторського права на твір № 54869 від 20 травня 2014 року та рішення про реєстрацію авторського права на твір (а.с. а.с. 54, 55). Авторством права позивачки на вказаний твір підтверджується також її підписом на вказаній картині (а.с.57). Згідно ч.1 ст.418 Цивільного Кодексу України (надалі ЦК України) право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об'єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом. Відповідно до ч.1 ст. 421 ЦК України суб'єктами права інтелектуальної власності є: творець (творці) об'єкта права інтелектуальної власності (автор, виконавець, винахідник тощо) та інші особи, яким належать особисті немайнові та (або) майнові права інтелектуальної власності відповідно до цього Кодексу, іншого закону чи договору. Згідно ч.1 ст.422 ЦК України право інтелектуальної власності виникає (набувається) з підстав, встановлених цим Кодексом, іншим законом чи договором. Відповідно до абз.2 ст.1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» автор це фізична особа, яка своєю творчою працею створила твір. Згідно ч.2, абз. 4 ч.5 ст.11 цього ж закону авторське право на твір виникає внаслідок факту його створення. Для виникнення і здійснення авторського права не вимагається реєстрація твору чи будь-яке інше спеціальне його оформлення, а також виконання будь-яких інших формальностей. Про реєстрацію авторського права на твір Установою видається свідоцтво. За видачу свідоцтва сплачується державне мито, кошти від сплати якого перераховуються до Державного бюджету України. Розмір і порядок сплати державного мита за видачу свідоцтва визначаються законодавством. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що у позивача наявні немайнові авторські права, а також майнові на зазначений твір. 15 січня 2016 року в магазині продажу меблів та декору, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Героїв Сталінграду 31Д, на другому поверсі торгівельного центру «Ельдорадо», де відповідно до інформаційного куточку споживача здійснює господарську діяльність фізична особа-підприємець [PERSON], був зафіксований факт публічного показу та розповсюдження шляхом публічної пропозиції продажу товарів виготовлених з використанням обєктів авторських прав [PERSON], а саме картини під назвою «Хор имени Веревки», що є видозміненою репродукцією, копією картини [PERSON] та картини під назвою «Поющая тетя», що є видозміненою репродукцією, копією картини [PERSON], про, що було складено акт фіксації факту публічного показу та розповсюдження продукції №\~133417 від 15 січня 2016 року (а.с.14). З відкритих відомостей єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що станом на 15 січня 2016 року [PERSON] вів господарську діяльність, як фізична особа-підприємець [PERSON] (а.с.6-7). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] вказав, що дійсно на другому поверсі торгівельного центру «Ельдорадо» розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Героїв Сталінграду 31Д він бачив розповсюдження творів виготовлених з використанням обєктів авторських прав належних [PERSON] (а.с.69-70). В судовому засіданні був оглянутий відеозапис вказаної вище події, де під час зйомки у вказаному вище приміщенні дійсно вбачається факт розповсюдження творів схожих на твори належних [PERSON] (а.с. а.с. 39, 70). Відповідно до пп. 1, 2 ч.1 ст.424 ЦК України майновими правами інтелектуальної власності є право на використання об'єкта права інтелектуальної власності, виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності. Згідно ст.15 Закону України «Про авторське право і суміжні права» до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) належать виключне право на використання твору автором (чи іншою особою, яка має авторське право) дозволяє йому використовувати твір у будь-якій формі і будь-яким способом. Виключне право автора (чи іншої особи, яка має авторське право) на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами дає йому право дозволяти або забороняти: розповсюдження творів шляхом першого продажу, відчуження іншим способом або шляхом здавання в майновий найм чи у прокат та шляхом іншої передачі до першого продажу примірників твору. Представник позивача в судовому засіданні вказував, що позивачка дозволу відповідачу на розповсюдження її творів не надавала. Відповідно до ч.1, п.2 ч.2 ст.432 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права інтелектуальної власності відповідно до\~статті 16\~цього Кодексу. Суд у випадках та в порядку, встановлених законом, може постановити рішення, зокрема, про: застосування разового грошового стягнення замість відшкодування збитків за неправомірне використання об'єкта права інтелектуальної власності. Розмір стягнення визначається відповідно до закону з урахуванням вини особи та інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до пп. «а», «б», ст. 50 Закону України «Про авторське право і суміжні права» порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для судового захисту, є вчинення будь-якою особою дій, які порушують особисті немайнові права суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, визначені статтями 14 і 38 цього Закону, та їх майнові права, визначені статтями 15, 39, 40 і 41 цього Закону, з урахуванням передбачених статтями 21-25, 42 і 43 цього Закону обмежень майнових прав; б) піратство у сфері авторського права і (або) суміжних прав - опублікування, відтворення, ввезення на митну територію України, вивезення з митної території України і розповсюдження контрафактних примірників творів (у тому числі комп'ютерних програм і баз даних), фонограм, відеограм і програм організацій мовлення. Згідно пп. «г» абз.2 ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» при порушеннях будь-якою особою авторського права і (або) суміжних прав, передбачених статтею 50 цього Закону, недотриманні передбачених договором умов використання творів і (або) об'єктів суміжних прав, використанні творів і об'єктів суміжних прав з обходом технічних засобів захисту чи з підробленням інформації і (або) документів про управління правами чи створенні загрози неправомірного використання об'єктів авторського права і (або) суміжних прав та інших порушеннях особистих немайнових прав і майнових прав суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права і (або) суміжних прав мають право: подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій. Відповідно до абз.2 п.42 постанови Пленуму ВСУ від 04 червня 2010 року № 5 «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» при вирішенні відповідних спорів судам слід мати на увазі, що компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав, а не розміру заподіяних збитків. Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права і (або) суміжних прав. Для визначення суми такої компенсації, яка є адекватною порушенню, суд має дослідити: факт порушення майнових прав та яке саме порушення допущено; об'єктивні критерії, що можуть свідчити про орієнтовний розмір шкоди, завданої неправомірним кожним окремим використанням об'єкта авторського права і (або) суміжних прав; тривалість та обсяг порушень (одноразове чи багаторазове використання спірних об'єктів); розмір доходу, отриманий унаслідок правопорушення; кількість осіб, право яких порушено наміри відповідача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо. З огляду на вищевикладене, та приймаючи до уваги, що в судовому засіданні був встановлений факт порушення відповідачем майнових прав позивача, що виразився у публічному показі та розповсюдженні двох різних творів з двома різними обєктами інтелектуальної власності, права на які належать позивачу, суд приходить до висновку, що у позивачки наявне право на стягнення з відповідача компенсації на її користь. Відповідно до пп. «г» ч.2 ст.52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» суд має право постановити рішення чи ухвалу про виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат, замість відшкодування збитків або стягнення доходу. Позивачкою заявлені вимоги про стягнення з відповідача суми компенсації в розмірі 29\~000 грн., що знаходиться в межах розміру встановленого законом і складає мінімальний розмір такої компенсації за кожним фактом порушення, допущеним відповідачем. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат розгляду справи, суд вважає за необхідне судові витрати понесені позивачем (а.с. 1) покласти на відповідача в розмірі 551 грн. 20 коп. Відповідно до абз.3 пп.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» в редакції, яка діяла на момент подання позову, сума судового збору необхідна до сплати за вказаний позов становила 551 грн. 21 коп. Разом з тим, позивачем було надано документ про сплату судового збору в розмірі 580 грн., тому відповідно до ст. 7 Закону України «Про судовий збір» позивач має право звернутись до суду із клопотанням про повернення переплаченої суму судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved