Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-13 00:00:00

Як вбачається зі змісту позову, 19.07.2018 року [PERSON] разом зі своїм чоловіком прибула на зупинку громадського транспорту в с. Ліщин Житомирського району та чекала на рейсовий автобус, який рухається сполученням "Ліщин-Житомир". Знаходячись на вищевказаній зупинці, [PERSON] помітила рейсовий автобус марки ЛАЗ, д.н.з. [NUMBER] , білого кольору, водій якого перед кінцевою зупинкою не зупинився, щоб висадити пасажирів, які їхали з м. Житомира, як він це робив раніше, а під`їжджаючи до зупинки на великій швидкості різко зупинився так, що переднє колесо знаходилось поблизу позивача і в цей час стався його вибух, внаслідок чого дрібне каміння із-під колеса полетіло в неї, наносячи травми обличчя та грудей. При заміні пошкодженого колеса водієм автобуса "ЛАЗ" [PERSON] було видно, що на шині, яка вибухнула, не було видно протектора, воно було лисе. У своїх поясненнях слідчому поліції водій автобуса визнав подію із розірванням колеса, а ушкодження пасажирів не помітив, хоча бачив і знав про нанесення позивачу тілесних ушкоджень, відвідував її в день аварії за місцем проживання позивача. За словами [PERSON] , за медичною допомогою вона зверталася в ЖЦРЛ в день аварії 19.07.2018 року, де була оглянута лікарем окулістом та травматологом, був проведений забір крові на алкоголь, а згідно з актом судово-медичного обстеження №1867 від 31.07.2018 року позивач отримала травму лівого ока. Позивач стверджує, що за фактом дорожньо-транспортної пригоди було відкрито кримінальне провадження №12018060170000999, яке 20.05.2019 року закрите у зв`язку з тим, що за висновком судово-медичної експертизи потерпілою отримані легкі тілесні ушкодження. В обґрунтування вартості моральної шкоди [PERSON] зазначила, що перебуваючи на зупинці громадського транспорту, зовсім не очікувала, що внаслідок розриву колеса автобуса вона отримає тілесні ушкодження, у неї підвищився тиск, всі плани були зірвані, переживала стрес, потім ще кілька тижнів мала спостерігати за сінцями, які повільно сходили з обличчя, голова боліла впродовж місяця після події та позивачу на даний час страшно проходити біля автобусів та інших транспортних засобів. Починаючи із 19.07.2018 року [PERSON] зверталася до слідчих органів, давала пояснення про аварію, виїжджала для проведення судово-експертної медичної комісії, до прокуратури, у міську та районну лікарні, проходила обстеження, витрачала кошти на лікування, купувала білети на проїзд в транспорті та медикаменти в аптеках для лікування. Все це потребувало від позивача вжиття додаткових зусиль для організації свого життя та на даний час вона не може нормально працювати і відпочивати, що завдає їй моральних страждань. Позивач вважає, що заподіяну їй моральну шкоду, яку вона оцінює в 10 000 грн. повинен відшкодувати власник джерела підвищеної небезпеки - перевізник ФОП [PERSON] . Крім моральної шкоди позивач також просить стягнути з відповідача матеріальні збитки на лікування, листування із страховими компаніями та на автотранспортні витрати в сумі 293,69 грн. (а.с. 32). Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира від 01.03.2021 року прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження. 09.04.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву від 05.04.2021, в якому ФОП [PERSON] заперечив проти заявлених до нього позовних вимог, вважає їх безпідставними та такими що не підлягають до задоволення. Зазначає, що до позовної заяви не додано належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів заподіяння працівниками відповідача матеріальних збитків позивачу, протиправності їх діяння, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Підозра у вчиненні кримінального правопорушення за вищевказаних [PERSON] обставин органом досудового розслідування не вручена жодній особі, в тому числі і працівникам ФОП [PERSON] , як і відсутнє судове рішення, що набрало законної сили, яким би було встановлено вину працівників відповідача у заподіянні тілесних ушкоджень позивачу. Відповідач звертав увагу, що із наданих позивачем до справи копій чеків на оплату ліків не можливо встановити їх відповідність виданим позивачу лікарем відповідних рецептів під час лікування, а надані копії квитків на автобус не свідчать про поїздки у відповідні дні саме позивача до медичного закладу, органів досудового розслідування та прокуратури з приводу заподіяних йому тілесних ушкоджень. Крім того [PERSON] не надала доказів на підтвердження розміру спричиненої шкоди, з яких міркувань вона виходила визначаючи розмір в сумі 10 000 грн., а саме не зазначила характеру, обсягу та глибини заподіяних позивачу моральних страждань, їх наслідків. [PERSON] 09.04.2021 до суду було подано відповідь на відзив, в якій позивач підтримала свої доводи, наведені у позові та не погодилась із запереченнями відповідача. Ухвалою від 13.04.2021, занесеною до протоколу судового засідання, до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача залучено ПрАТ «СК «Перша». В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, зазначених у позові та відповіді на відзив, просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову з підстав, наведених у відзиві. Додав, що це вже третя справа, в якій позивачем виступає [PERSON] або [PERSON] , та в усіх цих справах представник позивача подає майже одні й ті самі докази, зокрема квитанції та квитки, проте представник не долучає докази, що ці ліки (Ципрофарм та Синяк-off гель) були виписані саме [PERSON] . На переконання представника, жоден синець або садно не може тягнути за собою відшкодування моральної шкоди у 10 000 грн. Витрати на переписку зі страховими компаніями не можуть бути відшкодовані, оскільки це не стосується предмету спору, так як до них [PERSON] вимог не заявляла. Крім того, за словами представника, відсутнє будь-яке рішення, яким встановлено, що позивачу в результаті події 19.07.2018 року завдано тілесних ушкоджень, судово-медичне обстеження [PERSON] проводилось майже через 14 днів, а адмінматеріал взагалі не складався. Представник вважає, що процес фактично ініційовано з єдиною метою - отримати грошові кошти. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши й дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності та кожен окремо, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Зі змісту наявної у матеріалах справи копії постанови про закриття кримінального провадження від 20.05.2019 вбачається, що 19.07.2018 року близько 10 год. 45 хв., в с. Ліщин, Житомирського району, Житомирської області, на зупинці громадського транспорту, внаслідок розриву колеса рейсового автобуса сполученням «Житомир-Ліщин», марки «ЛАЗ 4207», р.н.з. [NUMBER] , було заподіяно тілесні ушкодження [PERSON] 20.11.2018 до СВ Житомирського РВП Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області надійшла ухвала Богунського районного суду міста Житомира, згідно якої слідчий суддя зобов`язав Житомирського РВП Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області уповноважених внести відомості до ЄРДР за заявою [PERSON] . За вказаним фактом зареєстроване кримінальне провадження №12018060170000999 від 23.11.2018 року, що було закрито на підставі згаданої вище постанови від 20.05.2019 року за відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 287 КК України (а.с. 13-15). Згідно з Актом судово-медичного обстеження №1867 від 01.08.2018 року у [PERSON] виявлено синець та садно на обличчі, які утворились від дії тупого твердого предмету, не виключено в термін та за обставин, вказаних обстеженою та відносяться до легких тілесних ушкоджень (а.с. 17-18). За змістом довідки Комунального некомерційного підприємства Центральна районна лікарня Житомирської районної ради від 23.09.2019 року №1355, позивач 19.07.2018 року зверталася за медичною допомогою до лікаря-травматолога та зі слів [PERSON] травму отримано при ДТП (аварії рейсового автобуса) 19.07.2018 року близько 10 год. 45 хв. на зупинці маршрутного транспорту у с. Ліщин. За результатами обстежень був поставлений діагноз «Забій м`яких тканин, синець нижньої повіки лівого ока» та рекомендовано огляд окуліста. За наслідками огляду окулістом 19.08.2018 позивачу був поставлений діагноз «Підшкірна гематома нижньої повіки лівого ока. Далекозорість слабого ступеню обох очей» та рекомендовано очні краплі «Ципрофарм», мазь «Синяк-off» (а.с. 11). На підтвердження позовних вимог в частині понесення витрат на лікування після отриманої травми 19.07.2018 року, позивачем долучено копії квитанцій про придбання ліків (а.с. 34). Згідно з розрахунком позивача, розмір матеріальних збитків, які були понесені ним на лікування очей, запити до ПАТ «СК «Країна» та ПрАТ «СК «Перша», поїздки до аптеки та пошти, становить 293,69 грн., з яких - на лікування 84,11 грн., на проїзд 142 грн. та на поштові послуги 67,58 коп. (а.с. 33). Протягом розгляду справи представник позивача також долучав проїзні квитки на підтвердження ним проїзду за маршрутом «Ліщин-Житомир-Ліщин» (а.с. 76, 84). Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусила зробити для відновлення свого порушеного права. Як передбачено статтею 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно зі ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Встановлено, що 25.01.2018 року між Станишівською сільською радою Житомирського району Житомирської області та ФОП [PERSON] був укладений Договір №11 про розрахунки та перевезення пільгової категорії пасажирів автомобільним транспортом за рахунок місцевого бюджету, що регламентує взаємовідносини сторін щодо здійснення розрахунків за надані послуги по перевезенню пільгових категорій громадян Станишівської сільської ради за рахунок коштів місцевого бюджету автотранспортом на приміських маршрутах, зокрема «Житомир АС2 - Ліщин - Житомир». За указаним договором Перевізник (ФОП [PERSON] ) взяв на себе зобов`язання забезпечити на маршрутах перевезення окремих категорій громадян, відшкодування витрат за пільгове перевезення яких здійснюється Станишівською сільською радою у відповідності до Бюджетного кодексу України, Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 року №76-VIII, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» ( п. 2.1.1. Договору). Термін дії Договору встановлений із 01.01.2018 по 31.12.2018 року (а.с. 19-20). Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] автобус ЛАЗ 4207, реєстраційний номер [NUMBER] , на праві власності належить [PERSON] (а.с. 8). ФОП [PERSON] видано дорожній лист № 831979 на рейс за маршрутом Житомир-Ліщин на 19.07.2019 року, водій [PERSON] . У дорожньому листі наявні відмітка «Технічний стан перевірено, виїзд дозволено» (а.с. 22). Таким чином матеріалами справи підтверджено, що станом на 19.07.2018 фактично автобус ЛАЗ 4207, реєстраційний номер [NUMBER] , належав ФОП [PERSON] на праві користування. Суд не вбачає підстав для задоволення вимог [PERSON] в частині відшкодування матеріальних збитків в сумі 293,69 грн., так як позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б вказували на те, що ліки відповідно до наданих ним квитанцій, були придбані саме для лікування отриманих травм. Так само, як і не надано доказів, що квитки на проїзд в транспорті були використані позивачем саме для проїзду до аптеки та пошти, а зі змісту квитанцій ПАТ «Укрпошта» взагалі не можливо встановити відправника та зміст поштового відправлення. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Фактичною підставою для застосування відповідальності на підставі ст. 1167 ЦК України є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Згідно з п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Так, у даному випадку судом було встановлено, що автобус ЛАЗ 4207, реєстраційний номер [NUMBER] , перебував у користуванні відповідача - фізичної особи-підприємця [PERSON] . За встановлених у судовому засіданні обставин справи суд дійшов висновку про доведеність факту заподіяння шкоди [PERSON] , що є наслідком вибуху колеса автобуса ЛАЗ 4207, реєстраційний номер [NUMBER] , 19.07.2018 року на зупинці громадського транспорту, оскільки позивач змушена була звертатись до лікарів медичної установи, де було констатовано наявність тілесних ушкоджень, що спричинило фізичний біль, призвело до моральних переживань позивача у зв`язку з ушкодженням здоров`я. За правилами ч. 3 ст. 23 ЦК України та п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року №4«Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, з урахуванням характеру, обсягу і глибини страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення тощо) і з урахувань інших обставин - стану його здоров`я, істотності вимушених змін в його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому судом враховуються вимоги розумності і справедливості. Таким чином в ході судового розгляду справи знайшло свої підтвердження те, що внаслідок фізичних та моральних страждань з вини відповідача [PERSON] заподіяно моральну шкоду. Враховуючи обставини заподіяння шкоди, глибину моральних страждань позивача внаслідок неможливості протягом тривалого часу відновити порушені права та виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, суд вважає можливим визначити розмір відшкодування моральної шкоди у 8 000 грн. З огляду на те, що [PERSON] у передбаченому процесуальним порядком способу не зверталась із заявами про збільшення розміру позовних вимог, суд не вбачає підстав для відшкодування понесених нею (її представником) витрат у вигляді проїзду за маршрутом «Ліщин-Житомир-Ліщин» (а.с. 76, 84) як судових витрат, оскільки згідно з ч. 1 ст. 138 ЦПК України витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. З огляду на викладене,

Outcome: partial