Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

У листопаді 2016 року позивача [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом. У підтвердження свої вимог позивач посилається на те, що 01 січня 2015 року помер її батько [PERSON], який на день смерті проживав та був зареєстрований за адресою [ADDRESS]. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді ? частки квартири розташованої за адресою [ADDRESS], яка належала померлому на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого відділом по приватизації житлового фонду Луганської міської ради народних депутатів 15 березня 1994 року. Спірна квартирна була приватизована її батьками - [PERSON], матірю [PERSON], сестрою [PERSON], племінником [PERSON] в рівних частках. До складу спадкової маси після смерті [PERSON] входило право власності на іншу ? частку квартири розташовану за адресою [ADDRESS] належну померлому на підставі рішення Ленінського районного суду м. Луганська від 16 червня 2014 року, яку він успадкував після смерті дружини [PERSON], яка померла 29 грудня 1994 року. В оформленні спадкових справ нотаріус відмовив, оскільки правовстановлюючі документи на спадкове майно не були зареєстровані у встановленому законом порядку. Просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на ? частку квартири розташованої за адресою [ADDRESS] після смерті батька [PERSON], померлого 01 січня 2015 року, яка належала померлому на підставі свідоцтва про право власності на житло та визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на ? частку квартири розташованої за адресою [ADDRESS] після смерті батька [PERSON], померлого 01 січня 2015 року, належну померлому на підставі рішення Ленінського районного суду м. Луганськ від 16 червня 2014 року, яку він успадкував після смерті дружини [PERSON], яка померла 29 грудня 1994 року. Позивач [PERSON] в судовому засіданні участі не брала та надала суду заява про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позову наполягала. Згоди на заочний розгляд справи не надала. Уповноважений представник відповідача - Ленінської міської ради в судове засідання не зявився, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку. Суд не має можливості надіслати засобами поштового зв'язку на їх адресу до м. Луганська, судові виклики, оскільки УДППЗ «Укрпошта» не здійснює пересилання пошти, зокрема до м. Луганська. Третя особа - Третя Київська державна нотаріальна контора уповноваженого представника у судове засідання не направили, надали заяву про розгляд справи за відсутності їх представника. Суд, беручи до уваги заяву позивача про розгляд справи за її відсутності та наполяганні на позовних вимогах та заяву третьої особи про розгляд справи без їх участі, дослідивши в судовому засіданні надані докази, оцінивши їх у сукупності, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, всебічно зясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON], оскільки судом встановлено наступні обставини. \~ \~ \~ \~ \~ \~ Позивач є донькою [PERSON] та [PERSON], що підтверджується\~ копією свідоцтва про народження VII-УР № 0901310 виданого 07 липня 1966 року (а.с. 9). [PERSON] померла 29 грудня 1994 року в м. Луганську у віці 59 років, про що видане свідоцтво про смерть серії I-ЕД № 321050 (а.с. 10). [PERSON] помер 01 січня 2015 року в м. Сватове у віці 79 років, про що видане свідоцтво про смерть серії I-ВЛ № 458365 (а.с. 11). Те, що [PERSON] до шлюбу мала прізвище «Циба», підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 9). На час смерті [PERSON], був власником грошових вкладів, які позивач успадкувала, що підтверджено свідоцтвом про право на спадщину (а.с. 12), про що внесено реєстраційний запис до Спадкового реєстру (а.с. 13). Окрім цього відповідно до свідоцтва про право власності на житло виданого відділом по приватизації житлового фонду Луганської міської ради народних депутатів 15 березня 1994 року (а.с. 14), співвласниками квартири розташованої за адресою [ADDRESS] є [PERSON], [PERSON], та члени сімї [PERSON], племінником [PERSON] в рівних частках, тобто по ? частці, про що також вказано у технічному паспорті на квартиру (а.с. 20-22а). Таким чином після смерті батьків позивача залишилась спадщина в цілому на ? частку вищезазначеної квартири, з якої ? частка після смерті батька [PERSON], та ? частка після смерті батька [PERSON] належна йому на підставі рішення Ленінського районного суду м. Луганськ від 16 червня 2014 року, яку він успадкував після смерті дружини [PERSON], яка померла 29 грудня 1994 року (а.с.15). Частки квартири які належать на праві власності [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у встановленому законом порядку, про що наявна інформація у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с. 16, 17). Натомість у реєстрі відсутній відповідний запис про державну реєстрацію ? частки квартири, яка належала [PERSON] [PERSON] за життя заповіт не склав та інші спадкоємці за законом окрім його доньки [PERSON] відсутні. Зі змісту\~ст. 1261 ЦК України\~вбачається, що позивач - донька померлого [PERSON], є спадкоємцем за законом першої черги. Відповідно до\~ст. 1223 ЦК України\~право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту - спадкоємці за законом. Відповідно до\~ст. 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід\~прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 5\~ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Позивач як спадкоємець першої черги за законом, у встановлений законом строк прийняла спадщину шляхом звернення до нотаріальної контори, в свою чергу Завідувач Третьої київської державної нотаріальної контори 08 вересня 2016 року письмово проінформував про можливість [PERSON] звернення до суду для визнання права власності на спадкове майно,оскільки за життя спадкодавця нерухоме майно не було зареєстроване (а.с. 23), отже реалізувати право на спадкове майно\~шляхом\~отримання свідоцтва про право власності на спадкове майно у нотаріальній конторі виявляється неможливим з незалежних від неї причин. Як було встановлено судом, спадщина після смерті [PERSON] відкрилася в місті Луганську. Відповідно до [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», а саме пункту 3.1 при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Відповідно до ч. 3 ст. 3\~Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"\~права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного\~Закону\~права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності\~Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Крім того, суд враховує, що в Постанові № 5 Пленуму [PERSON] Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» в п. 5 указано, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК України) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (стаття 5 ЦК України). Відповідно до ч. 5\~ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки використана позивачем реалізація її права на спадкове майно\~\~через такий механізм, як звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини і неможливість її оформлення з незалежних від неї підстав, виявилася неможливою. Тому реалізувати своє право на спадкове майно позивач може лише через суд, у відповідності до\~статті 16\~\~ЦК України\~. На підставі викладеного, у відповідності до ст.ст. 1216, 1223, 1261, 1268, 1272 ЦК України, ст.ст. 212-215 ЦПК України, - \~

Outcome: approved