Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-05 00:00:00

У квітні 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В обґрунтування вимог зазначила, що з 01.04.2011 р. була прийнята на роботу до відповідача на посаду бухгалтера - касиру. Починаючи з 2015 р. вона неодноразово подавала заяви про звільнення за власним бажанням, проте наказу про її звільнення не видавалося. З 18. 12.2015 р. її примусово без особистої заяви відправили у відпустку. З наказом про відпустку не ознайомили. 04.03.2016 року відповідач звільнив її за п. 1 ст. 40 КЗпП України за скороченням чисельності або штату працівників. При звільненні їй не було видано трудову книжку та не ознайомлено з наказом про звільнення, трудову книжку та копію наказу про звільнення їй було видано лише 12.03.2016 р.. З даним звільненням не згодна, так як вважає його незаконним, оскільки на час звільнення перебувала у відпустці, інша робота їй не була запропонована, з попередженням про наступне звільнення не пізніше ніж за два місяці вона не була ознайомлена Тому вважає наказ про звільнення винесено за відсутністю на те підстав та з порушенням діючого законодавства. Позивач та її представник [PERSON] у судовому засіданні підтвердили обставини викладені у позовній заяві, зазначивши, що були порушені права позивача оскільки вона не була попереджена про наступне звільнення у зв'язку із скороченням штату, оскільки 18.12.2015 р. не була допущена до робочого місця, відсторонена від посади, та їй було заборонено знаходитися на робочому місці, оскільки відносно неї призначено службове розслідування, а на цей період їй надається оплачувана відпустка. Тобто 18.12.2015 р. вона не працювала, знаходилася у відпустці. Одночасно із попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації роботи їй повинно було запропонувати іншу роботу, проте відповідачем цього не було зроблено. Крім того зміни в організації виробництва та праці, взагалі не стосувалися посади касир-бухгалтер, тобто вона звільнена з посади, якої не існувало в штатному розпису. Просили суд наказ від 04.03.2016 р. визнати незаконним, поновити позивача на роботі на посаді бухгалтера-касира, стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з урахуванням підвищення мінімальної заробітної плати з 01.01.2017 р. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав і пояснив, що позивач була звільнена з законних підстав. 18.12.2015р. відповідачем було видано наказ про відпустку [PERSON] з 18.12.2015 р. по 18.01.2016 р. При цьому остання була ознайомлена з даним наказом в приміщенні підприємства, одночасно з вказаним наказом вона була ознайомлена з попередженням від 18.12.2015 р. №1812-02/1 про скорочення штату підприємства та про звільнення в строк не раніше ніж через 2 місяці, проте позивач відмовилася від підпису, про складено акт. Крім того у вказаному попереджені було повідомлено про відсутність вакантних посад та запропоновано звернутися за допомогою до державної служби зайнятості. З цими наказами позивач була ознайомлена своєму робочому місці в робочий час в присутності багатьох с свідків. 18.01.2016 р. було видано наказ №1801-02/2 згідно до якого у зв'язку із наявністю у позивача невикористаної відпустки за минули періоди було надано оплачувану відпустку на період з 19.01.2016 р. по 19.02.2016 р., остання була присутня на підприємстві 19.01.2016 р. оскільки після минулої відпустки це мав би бути її перший робочий день, проте від підпису у наказі вона відмовилася. Після закінчення відпустку у перший робочий день 22.02.2016 р. [PERSON] на роботу не виходили, в період з 22.03.2016 р. по 04.03.2016 р. [PERSON] була відсутня на робочому місці та не приступила до виконання своїх посадових обов'язків без пояснення причини про що було складено доповідна записка від 04.03.2016 р., та 04.03.2016 р. було видано наказ №00000003-0000000093 про звільнення останньої з 04.03.2016 р. з займаної посади у зв'язку із змінами в організації виробництва та праці, скороченням чисельності або штату відповідно з п. 1 ст. 40 КЗпП. [PERSON] отримала копію цього наказу та трудову книжку 12.03.2016 р. про що свідчить її підпис, та повний розрахунок при звільненні. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що працює начальником автоколони в ТОВ «Марвей Траспорт» 18.12.2015 р. позивач знаходилася на своєму робочому місці в бухгалтерії підприємства. Вони зайшли в приміщення бухгалтерії та повідомили [PERSON] про те, що у зв'язку із призначенням службового розслідування її діяльності їй надана відпустка в якій вона не була тривалий час та попереджено про скорочення штату. Відпустка була призначена з 18.12.2015 р. по 18.01.2016 р. [PERSON] відмовилася підписувати наказ про відпустку. З травня місяця на підприємстві відбувалося скорочення штату. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що на підприємстві ТОВ «Марвей Траспорт», з травня 2015 р. відбувалося скорочення штату. [PERSON] була попереджена про наступне скорочення, проте вона відмовилася від підпису вказавши, що без адвоката не буде нічого підписувати. Крім того їй була призначена відпустка з 18.12.2015 р. по 18.01.2016 р. [PERSON] відмовилася підписувати документи про скорочення штату, а саме наказ. Вона була присутня при відмові [PERSON] від підпису. Вона не знає складалися документи про відмову від підпису у наказі про скорочення. 19.01.2016 р. остання вийшла на роботи, проте знову була відправлена у відпустку. Керівництво не довіряло [PERSON] проводило розслідування. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що працює диспетчером в ТОВ «Марвей Траспорт», 18.12.2015 р. вона була присутня про повідомленні [PERSON] про скорочення штату та відправку її у відпустку з 18.12.2015 р. по 18.01.2016 р. від підпису остання відмовилася. З травня 2015 р. підприємство на половину було скорочено. Був складено акт про відмову від підпису [PERSON] від підпису у попередженні про скорочення штату. Вона підписувала акт, все що там зазначено відповідало в дійсності. Її також попереджували про скорочення штату, але не скоротили. [PERSON] повідомляли 18.12.2015 р. про скорочення штату. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що працює в ТОВ «Марвей Траспорт», скорочення на підприємстві відбувалося, у зв'язку із чим працівників повідомляли про скорочення штату. В грудні 2015 р. [PERSON] була попереджена в бухгалтерії про наступне скорочення штату та відпустку. Від підпису останні відмовилася та пішла у відпустку. У січні 2016 р. вона знову була відправлена у відпустку. Про відмову [PERSON] від підпису у наказі від підпису про відпустку із послідуючим скороченням він підписав наказ та попередження. Але він точно не пам'ятає. Суд вислухав пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Відповідно до статті 5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам правовий захист від необґрунтованої відмови в прийомі на роботу та незаконного звільнення, а також сприяння в збереженні роботи. В силу ст. 9 Конвенції МОП №158 "Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця", ст.10 ЦПК України саме на роботодавцеві лежить обов'язок надати докази обґрунтованості звільнення працівника. Судом встановлено, що 01.04.2011 року позивач на підставі особистої заяви від 01.04.2011 р. та наказом №МТ-2-0000000008 від 1 квітня 2011 р. була прийнята в ТОВ «Марвей Транспорт» на посаду бухгалтера-касира, про що зроблено відповідний запис в трудовій книжці ( а.с. 5,80,81). Згідно штатного розпису ТОВ «Марвей Транспорт» введеного в дію з 01.03.2011 р. на підприємстві була передбачена посада бухгалтера - касира ( а.с. 82). 18.12.2015 року адміністрацією ТОВ «Марвей Транспорт» було видано попередження №1812-02/1 про майбутнє звільнення [PERSON] не раніше двох місяців від дати цього попередження у зв'язку із тим, що згідно нового штатного розкладу від16.12.2015р. на підприємстві посада касира-бухгалтера не передбачена, вакантних посад з відповідною професією чи спеціальністю не мається.(а.с. 30). Згідно акту від 18.12.2015 р. про відмову від підпису, складеного в присутності [PERSON], [PERSON], [PERSON] вбачається, що [PERSON] було ознайомлено та вручено вищезазначене попередження, шляхом зачитування в голос та передачею [PERSON], проте остання відмовилася від підпису ( а.с. 31). Наказом №14/1 від 18.12.2015 р. про тимчасове відсторонення від займаної посади [PERSON] зокрема на період проведення службового розслідування [PERSON] надано оплачувана відпустка з 18.12.2015 р. по 18.01.2016 р. В наказі відсутня підпис [PERSON] про ознайомлення ( а.с. 39). Згідно наказу №МТ-00000030-0000000093 [PERSON] від 18.12.2015 р. надана щорічна основна відпустка з 18.12.2015 р. по 18.01.2016 р. Підпис працівника відсутня ( а.с. 44) Згідно акту від 18.12.2015 р. про відмову від підпису, складеного в присутності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] вбачається, що [PERSON] було ознайомлено та вручено вищезазначені накази 14/1 від 18.12.2015 р. та №МТ-00000030-0000000093 від 18.12.2015 р. шляхом зачитування в голос [PERSON], проте остання відмовилася від підпису ( а.с. 72). За результатами проведеного службового розслідування складено акт від 18.01.2016 р. та видано наказ №14/2 від 18.01.2016 р. про порушення трудової дисципліни [PERSON] притягнення її до дисциплінарної відповідальності. В даному наказі підпис [PERSON] про ознайомлення відсутня ( а.с. 42). Згідно акту від 18.01.2016 р. про відмову від підпису, складеного в присутності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], вбачається, що [PERSON] було ознайомлено та вручено вищезазначеним актом службового розслідування та наказом, шляхом зачитування в голос [PERSON], проте остання відмовилася від підпису ( а.с. 43). Згідно наказу №1801-02/2 від 18.01.2016 р. [PERSON] надано щорічна основна відпустка зі збереженням на цей період місця роботи та заробітної плати на період з 19.01.2016 по 19.02.2016 р. Підпис [PERSON] про ознайомлення відсутня (а.с. 70) Згідно наказу №МТ-00000001-0000000093 [PERSON] надана щорічна основна відпустка з 19.01.2016 р. по 19.02.2016 р. Підпис працівника відсутня ( а.с. 45) Згідно акту від 19.01.2016 р. про відмову від підпису, складеного в присутності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] вбачається, що [PERSON] було ознайомлено та вручено вищезазначені накази№1801-02/2 від 18.01.2016 р. та №МТ-00000001-0000000093 шляхом зачитування в голос [PERSON], проте остання відмовилася від підпису ( а.с. 71). Як вбачається з середньосписочної чисельності працівників ТОВ «Марвей Транспорт» за грудень 2015 р. січень 2016 р. лютий 2016 р., березень 2016 р. [PERSON] у грудні 2015 р. знаходилася 79 год. у відпустці, у січні 2016 р. 151 год. у відпустці, у лютому 2016 р. 120 год. у відпустці, у березні 2016 р. ані робочих, а ні відпустки не було ( а.с. 46-49). Згідно доповідної складної [PERSON] від 22.02.2016 р. касир-бухгалтер ТОВ «Марвей-Транспорт» [PERSON] після закінчення відпустки який їй було надано з 19.01.2016 р. по 19.02.2016 р. не вийшла на роботу з 22.02.2016 р. у перший робочий день після відпустки, на робочому місці відсутня до роботи не стала ( а.с. 50). Згідно доповідної складної [PERSON] від 04.03.2016 р. касир-бухгалтер ТОВ «Марвей-Транспорт» [PERSON] після закінчення відпустки 19.02.2016 р. до виконання своїх посадових обов'язків не приступила, на роботу не виходила, відсутня на робочому місці з 22.02.2016 р. по 04.03.2016 р. ( а.с. 51). Згідно до протоколу загальних зборів учасників товариства №161215 від 16.12.2015 р. внесено зміни до організації структури Товариства шляхом внесення змін до штатного розкладу Товариства, а саме вирішено з ціллю скорочення та оптимізації затрат Товариства, змінити організаційну структуру Товариства, скоротити штатний розклад Товариства, та затвердити новий штатний розклад Товариства. [PERSON] учасник Товариства відсутня ( а.с. 32). Згідно штатного розкладу ТОВ «Марвей Транспорт» затвердженого протоколом загальних зборів учасників ТОВ «Марвей Транаспорт» №161215 від 16.12.2015 р. передбачено 54 штатних одиниць водіїв, по 1 штатній одиниці генерального директора, зам. генерального директора, директора по розвитку, головного бухгалтеру, начальника автоколони, 3 штатної одинці механіка, 2 штатні одиниці диспетчера -касира, 2 штатні одиниці медпрацівника ( а.с. 33). Згідно штатного розкладу ТОВ «Марвей Транспорт» затвердженого наказом організації №231015 від 23.10.2015 р. на період листопада 2015 р. було передбачено 60 штатних одиниць водіїв, по 1 штатній одиниці генерального директора, зам. генерального директора, директора по розвитку, головного бухгалтеру, начальника автоколони, 3 штатної одинці механіка, 4 штатні одиниці диспетчера -касира, 2 штатні одиниці медпрацівника ( а.с. 34). Згідно табелю обліку використаного робочого часу за період з 01.12.2015 р. по 31.12.2015 р. кількість днів відпустки [PERSON] 14 днів, згідно табелю обліку використаного робочого часу за період з 01.01.2016 р. по 31.01.2016 р. кількість днів відпустки [PERSON] 31 днів, згідно табелю обліку використаного робочого часу за період з 01.02.2016 р. по 29.02.2016 р. кількість днів відпустки [PERSON] 19 днів( а.с. 83-84) Згідно табелю обліку використаного робочого часу за період з 01.03.2016 р. по 31.03.2016 р. кількість неявок [PERSON] на роботу 32 години (а.с. 86). Згідно особистої заяви [PERSON] від 27.01.2016 р. надісланої на адресу ТОВ «Марвей Транспорт» остання просить звільнити її з займаної посади з 01.02.2016 р. на підставі ст. 38 КЗпП у зв'язку із порушенням трудового законодавства ( а.с. 87,88). З особової картки працівників [PERSON] надавалася основна щорічна відпустка з 18.12.2015 р. по 18.01.2016 р. та з 19.01.2016 р. по 19.02.2016 р. ( а.с. 91-92). Згідно запису №24 в трудовій книжці, позивача звільнено 04.03.2016р. за п.1 ст.40 КЗпП України, про що видано наказ №00000003-0000000093 від 04.03.2016р. (а.с.5,3). З цього наказу вбачається, що позивача звільнено у зв'язку із зміною в організації виробництва та праці, скороченням чисельності або штату працівника відповідно з п. 1 ст. 40 КЗпП на підставі штатного розпису ТОВ «Марвей Транспорт» від 16.12.2015 р., попередження від 18.12.2015 р. №1812-02/1, протоколу відмови від підпису про ознайомлення з попередженням від 16.12.2015 р. Підпис [PERSON] про ознайомлення відсутня ( а.с. 3). Як вбачається із заяви [PERSON] від 12.03.2016 р. остання просить провести з нею розрахунок при звільненні, у зв'язку із її звільненням 04.03.2016 р., заяву отримано 12.03.2016 р. ( а. с. 4). Згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір з працівником у випадку зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Згідно ст. 40 КЗпПп не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. Відповідно до ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Згідно з пп.2, 3 цієї статті при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації. Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників. Даних про те, що позивачка попереджалася про звільнення, що їй пропонувалася інша робота у матеріалах справи відсутні і відповідач також не надав про це документи. Суд не приймає до уваги як належні та допустимі докази, акт складений відповідачем про ознайомлення позивачки з попередженням шляхом усного зачитування та відмовою її від підпису, оскільки позивач з 18.12.2015 року перебувала у відпустці. Крім того, відповідач не надав будь-яких доказів, що скорочення штату було обгрунтоване та викликалось виробничими причинами. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивачку звільнено з роботи з порушенням трудового законодавства і вона підлягає поновленню на роботі. Відповідно до ст.. 235 КЗпП України у разу звільнення з роботи без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір, При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Оскільки [PERSON] звільнено без законної підстави, то, на підставі ч.ч. 1,2 ст. 235 КЗпП України при її поновленні на попередній роботі, суд приймає рішення про виплату їй середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Таким чином, вимоги позивача про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі. Сума середнього заробітку, яка підлягає стягненню на користь позивача вирішується на підставі п.п. 2, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженою Постановою КМ України від 08.02.1995 р. №100. Згідно довідки №МТ-00000003 від 11.03.2016 року наданої відповідачем середньоденна заробітна плата складає 70,00 грн. Таким чином сума вимушеного прогулу яка підлягає стягненню на користь позивачки складає 22050 грн. (315 днів*70 грн.).(а.с.52)

Outcome: approved