Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

02.02.2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому (з урахуванням уточнень) просить суд стягнути з ТОВ «[PERSON] Плюс» на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 50 100,00 грн. та судовий збір в розмірі 704,80 грн. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 12 грудня 2017 року між ним та ТОВ «[PERSON] Плюс» було укладено попередній договір купівлі - продажу транспортного засобу № 7/ПД-0076, за яким сторони зобовязались у встановлений строк укласти договір купівлі-продажу транспортного засобу (надалі - основний договір) - автомобіля марки Renault Duster нового року випуску на умовах попереднього договору (пункти 1.1- 1.2. попереднього договору). Згідно з пунктом 1.5 попереднього договору сторони зобовязались укласти основний договір у строк до 13 грудня 2017 року за умови повного виконання позивачем пункту 2.1. попереднього договору. Якщо за станом на дату укладення основного договору (13.12.2017) транспортний засіб не буде придбаний відповідачем, то сторони визначають, що основний договір буде укладено на п'ятий день після придбання транспортного засобу відповідачем, про що останній зобовязується повідомити позивача у письмовому вигляді із зазначенням конкретної дати, часу і місця укладення основного договору. В такому випадку кінцевим терміном укладення основного договору сторони визначили 01.10.2018р. На виконання умов пункту 2.1. попереднього договору 12.12.2017р. ним здійснено оплату авансу відповідачу в сумі 50100грн. Станом на 13.12.2017 року (передбачену попереднім договором дату укладення основного договору) основний договір між ним і відповідачем укладений не був. Жодних повідомлень від відповідача про придбання чи не придбання транспортного засобу для його наступної передачі на адресу позивача від відповідача не надходило, пропозиції про укладення основного договору сторонами не направлялись, що, з огляду на норми ч. 3 ст.635 ЦК України, свідчить про припинення зобов'язання, встановленого попереднім договором. У грудні 2017 року ним було надіслано заяву на адресу відповідача з проханням повернути сплачені ним кошти за попереднім договором. Листом ТОВ «[PERSON] Плюс» його повідомило, що повернення виплаченого внеску за попереднім договором купівлі-продажу транспортного засобу не передбачено. Отже, в порушення норм закону відповідач добровільно не повернув йому безпідставно набуті ним грошові кошти, оскільки підстава, на якій відповідачем були набуті грошові кошти, згодом відпала. Вважає, що зобовязання між ним і відповідачем за попереднім договором припинились на підставі ч. 3 ст. 635 ЦК України, грошові кошти в сумі 50100грн. сплачені ним на користь відповідача в якості авансу за попереднім договором, з огляду на положення ст. 1212 ЦК України, є такими, що набуті без достатньої правової підстави (є безпідставно набутим майном) та підлягають поверненню. Представник позивача у судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, та зазначив, що підтримує позов у повному обсязі та проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача ТОВ «[PERSON] Плюс» відзив на позов чи пояснення не надав, в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином, про причину неявки суд не повідомив, тому суд відповідно до п. 1 ч.1 ст. 280 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у звязку з відсутністю заперечень проти такого вирішення справи представника позивача. 13.02.2018р. ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області задоволено заяву представника позивача [PERSON] [PERSON] про забезпечення позову та накладено арешт на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю «[PERSON] Плюс» в сумі 50100 грн. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що 12.12.2017 між позивачем та відповідачем було укладено попередній договір №7/ПД-0076 купівлі-продажу транспортного засобу - автомобіля марки Renault Duster. Згідно квитанції №ПН544 від 12.12.2017р. на виконання умов пунктів 2.1, 2.2 попереднього договору 12.12.2017, позивачем здійснено оплату авансу відповідачу в сумі 50 100 грн. 16.12.2017 позивач звернувся до відповідача з заявою про повернення йому сплаченої суми за попереднім договором №7/ПД-0076 від 12.12.2017 50100 грн. Листом ТОВ «[PERSON] Плюс» (без номеру та дати) позивачу повідомлено, що відповідно до умов попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу №7/ПД-0076 від 12.12.2017, повернення виплаченого внеску за договором не передбачається. У разі якщо покупець прийняв рішення змінити або доповнити даний договір, потрібно звернутися відповідним чином, та зазначити бажані умови. Зазначено, що відповідач буде намагатися виконати взяті на себе зобовязання у найкоротші терміни. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Одностороння відмова від зобовязання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У відповідності до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Статтею 635 ЦК України встановлено, що попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Для вирішення питання щодо правомірності вимог позивача про повернення сплачених відповідачу коштів, необхідно встановити чи є чинним укладений попередній договір та чи порушено відповідачем умови та строки укладення основного договору. Так, згідно п. 1.5 попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу №7/ПД-0076 від 12.12.2017р., сторони зобовязались укласти основний договір 13 грудня 2017 року за умови повного виконання позивачем пункту 2.1. попереднього договору. Якщо на зазначену вище дату майно не буде придбане продавцем з метою його відчуження покупцеві, то сторони визначили, що основний договір буде укладено на 5 (п'ятий) день після придбання продавцем майна, про що останній зобовязується повідомити покупця у письмовому вигляді із зазначенням конкретної дати, часу і місця укладення основного договору. В такому випадку кінцевим терміном укладення основного договору сторони визначили 01.10.2018р. Суду не надано доказів того, що ТОВ «[PERSON] Плюс» відмовляється чи ухиляється від укладення основного договору, зміни в попередній договір щодо строків укладання основного договору не внесені, а тому з боку продавця нема порушень пункту 1.5 укладеного попереднього договору, отже й відсутні підстави для повернення авансу до закінчення кінцевого терміну укладення основного договору, яким, як вбачається із абзацу 2 п.1.5 договору є 01.10.2018р. Посилання позивача, що відповідачем не подано йому письмове повідомлення про дату укладення основного договору є також таким, що не відповідає умовам попереднього договору, так як на відповідача покладено обовязок повідомити покупця у письмовому вигляді із зазначенням дати укладення основного договору лише у випадку придбання продавцем майна. У разі відсутності факту такого придбання, відсутні й підстави для надіслання відповідачем позивачу будь-яких письмових повідомлень. Як вбачається із матеріалів справи, враховуючи те, що кінцевим терміном укладення основного договору сторони визначили 01.10.2018р., листом ТОВ «[PERSON] Плюс» (без номеру та дати) позивачу повідомлено, що товариство зацікавлене в подальшій співпраці з ним, та буде намагатися виконати взяті на себе зобовязання, тобто зобовязання між позивачем і відповідачем за попереднім договором не припинились. А до припинення зазначених зобовязань (до 01.10.2018р.) відсутні й будь-які підстави для вимоги позивачем повернення сплачених у якості авансу грошових коштів. Хибним також\~є посилання\~позивача на\~ст.1212\~ЦК України,\~так як\~дана норма\~не застосовується\~до спірних\~правовідносин,\~з огляду\~на те,\~що отримані\~відповідачем кошти\~не є\~безпідставно набутим\~майном,\~а є\~такими,\~що отримані\~відповідачем згідно\~умов попереднього\~договору від\~12.12.2017р.,\~який станом\~на день\~ухвалення судового\~рішення є\~чинним, не був розірваний чи визнаний недійсним, термін для укладення основного договору ще не сплив. Отже підстава набуття вказаних коштів ще не відпала, як то помилково зазначає позивач в уточненій позовній заяві. З цих підстав невірним є посилання позивача у позові на припинення зобовязання, встановленого попереднім договором, на підставі ч.3 ст.635 ЦК України, так як визначені у попередньому договорі терміни для укладення основного договору ще не сплили. Твердження, що сплачена сума є авансом не піддаються сумніву, а отже викладені щодо цього у позовній заяві доводи судом не досліджуються. Будь-яких порушень з боку відповідача норм законодавства про захист прав споживачів, судом також не встановлено. Статтями 15 та 16 ЦК України, передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 78, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Таким чином, вимоги позивача є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed