Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-15 00:00:00

У лютому 2014 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачів [PERSON] та [PERSON] заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 25 січня 2011 року, між КС «Херсонський кредит» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 3376, за яким кредитна спілка надала останньому кредит в розмірі 36000 грн. строком до 25 січня 2012 року, зі сплатою 48 % річних від суми залишку кредиту. В якості забезпечення виконання [PERSON] своїх зобов'язань щодо погашення кредиту та інших платежів, передбачених кредитним договором, між КС «Херсонський кредит» та [PERSON] було укладено договір поруки № 3376 від 25.01.2011 року, відповідно до умов якого поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і позичальник. Станом на 17.02.2014 року заборгованість по кредитному договору становить 71317 грн. В ході розгляду справи позивач від заявлених вимог до [PERSON] відмовився, про що судом 29 грудня 2014 року була постановлена відповідна ухвала. Заочним рішенням від 29 грудня 2014 року позов КС «Херсонський кредит» було задоволено та стягнуто з [PERSON] на її користь заборгованість за кредитним договором № 3376 від 25.01.2012 року в розмірі 71317 грн., а також судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 713 грн. 17 коп., а всього - 72030 грн. 17 коп.. 10 листопада 2017 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про скасування вищевказаного рішення, та ухвалою суду від 18 грудня 2017 року заочне рішення суду від 29 грудня 2014 року було скасовано, справу призначено до судового розгляду. Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, на їх задоволенні наполягав з підстав, викладених у заяві. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, просив суд відмовити в його задоволенні, пояснив, що дійсно 25.01.2011 року він отримав кредит в КС «Херсонській кредит» на суму 36 000 грн., договір був укладений на один рік і останній платіж мала здійснити колишня дружина, проте, вона цього не зробила. Особисто він не міг сплачувати кредит, оскільки мав тяжке матеріальне становище та хвору дитину, а потім виїхав до Польщі. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. ст. 1049, 1050 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЗУ "Про кредитні спілки" кредитна спілка може укладати від свого імені договори та інші угоди. Частиною ч. 1 ст. 21 зазначеного Закону передбачено право кредитної спілки надавати кредити своїм членам на умовах їх платності, строковості та забезпеченості в готівковій та безготівковій формі, а відповідно до частини 2 зазначеної статті спілка має право самостійно встановлювати розмір плати (процентів) за користування кредитами, наданими кредитною спілкою. Після укладення договору між позивачем і відповідачем, відповідно до ст. 509 ЦК України, виникли певні зобов'язання, що є правовідносинами, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Ці зобов'язання, згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України, повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В разі порушення зобов'язання, у відповідності до вимог ст. 611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Судом встановлено, що 25 січня 2011 року, між кредитною спілкою "Херсонський кредит" та [PERSON] був укладений кредитний договір № 3376, згідно з яким позивач надав відповідачу кредит в сумі 36000 грн. на строк до 25 січня 2012 року, а відповідач прийняв на себе зобов'язання повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, передбачених кредитним договором. Пунктом 1.1 кредитного договору передбачена сплата відсотків за користування кредитом у розмірі 48 % річних від суми залишку кредиту. Позивач виконав взяті на себе зобов'язання та надав [PERSON] кредит в розмірі 36000 грн. Відповідно до умов договору п. 2.2. кредит надавався на дванадцять місяців, тобто відповідач мав повернути надані кошти 25 січня 2012 року та сплатити проценти за його користування. За п. 9.2. у випадку прострочення позичальником виконання кредитного зобов'язання за цим договором, на нього покладається обов'язок сплати процентів за користування кредитом в подвійному розмірі від розміру процентної ставки зазначеній у п. 1.1. за весь період прострочення, тобто 96 % річних, що складає 0,2630 % за кожен день користування кредитом. За пунктом 3.1.1.3 кредитодавець має право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів за зазначених у договорі обставин. [PERSON] відповідно до графіку погашення кредиту мав сплачувати відсотки та здійснювати часткове повернення суми боргу в розмірі 3831 грн. 88 коп., щомісяця, але свій обов'язок не виконав. Так, з наданої суду довідки про виконання графіку платежів за кредитним договором № 3376 від 25.01.2011 року, відповідно до п.9.2. п.9 Договору споживчого кредиту, за період з 05.11.2011 року по 17.02.2014 року (день звернення до суду ) спілкою було використано право нарахування подвійного відсотка за 836 днів, яке виникло 25.05.2011 року в зв'язку із простроченням кредитних зобов'язань більше ніж на місяць, сума нарахованого підвищеного відсотку за цей період становить 49 021, 24 грн.., що також підтверджується доданою довідкою-розрахунком боргу за кредитом на 17.02.2014 року. При цьому, заборгованість за тілом кредиту становить 22 295,76 грн., тобто, загальна сума боргу відповідача за договором кредиту №3376 від 25 січня 2011 року станом на 17 лютого 2014 року становить 71 317 грн. Оскільки відповідач порушив умови кредитного договору, за якими повинен був повернуті грошові кошти в строк до 25 січня 2012 року, відповідно до графіку погашення кредиту платежі здійснював не належним чином, на теперішній час заборгованість за кредитним договором складає 71 317 грн., до суду позивач звернувся у лютому 2014 року, тобто у межах стоку позовної давності, доказів протилежного відповідачем [PERSON] надано не було, а тому у суду є підстави для стягнення грошових коштів, наданих в кредит та процентів за користування кредитом, з відповідача в примусовому порядку, відповідно до умов кредитного договору від 25 січня 2011 року. Також, відповідно до п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору. На підставі ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved