Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-05 00:00:00

У квітні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, у якому просив стягнути з [PERSON] «СК «Провідна» на його користь суму страхового відшкодування у розмірі 6 806,59 грн та всі судові витрати. Позов обґрунтовано тим, що 19.05.2016 у м. Бахмач Чернігівської області, по вул. Пушкіна сталася ДТП за участі та з вини водія [PERSON], який керував належним йому транспортним засобом DAEWOO MATIZ д/н [NUMBER], та автомобіля [NUMBER], що належить позивачу [PERSON], яким на законних підставах керував [PERSON] (батько позивача). Водіями транспортних засобів учасників ДТП за взаємною згодою складено повідомлення до відповідача (європротокол), були викликані представники відповідача, сфотографоване місце ДТП, встановлені причини та обставини ДТП. Листом від 17.06.2016 року № 17-10/7842, у відповідь на заяву [PERSON], відповідачем було повідомлено про відмову позивачу у виплаті страхового відшкодування, з посиланням на порушення п.33.2 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме відсутність у позивача поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Вказану відмову позивач вважає незаконною, через відсутність правових підстав для відмови у здійсненні страхової виплати. Розмір страхового відшкодування визначено згідно звіту про визначення вартості матеріального збитку від 26.07.2016. Ухвалою Бахмацького районного суду Чернігівської області від 15.05.2017 залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, [PERSON] та [PERSON] Рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 31 жовтня 2017 року у задоволенні позову [PERSON] відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його вимоги та стягнути з відповідача страхове відшкодування у розмірі 6 806,59 грн та всі судові витрати, посилаючись на незаконність рішення, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування матеріального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що фактично порушення порядку повідомлення про страховий випадок сталося внаслідок порушення працівником ПАТ «СК «Провідна» своїх обовязків. Лише неможливість встановлення факту ДТП, причини та обставин її настання дає право відповідачу відмовити у виплаті страхового відшкодування. Заявник зазначає, що наголошуючи на вичерпності переліку підстав для застосування європротоколу, суд першої інстанції забув про вичерпний перелік підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування, а порушення ст. 33 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на яку послався суд відмовляючи у позові, не є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування. У запереченнях [PERSON] «СК «Провідна» просить відхилити апеляційну скаргу [PERSON] та залишити без змін рішення суду першої інстанції. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача адвоката [PERSON], третьої особи [PERSON], які підтримали апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню,а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову, з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог [PERSON], суд першої інстанції виходив з того, що водії [PERSON] та [PERSON], за участі котрих 19.05.2016 в м. Бахмачі, по вул. Пушкіна сталася ДТП, не мали права складати європротокол, оскільки транспортний засіб, яким керував [PERSON] не був забезпечений в розумінні положень п.1.7. ст. 1 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» і в даному випадку вищевказані особи повинні були діяти відповідно до вимог п. 33.1.1 ст. 33 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та п.2.10 Правил дорожнього руху, зокрема повідомити про ДТП орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття поліцейських. Однак погодитись з таким висновком районного суду не може апеляційний суд, у звязку з невідповідністю висновків суду обставинам справи та неправильним застосуванням останнім норм матеріального права. Судом по справі встановлено, що 19.05.2016 о 09 год. 10 хв. у м. Бахмач Чернігівської області, по вул. Пушкіна, 11а сталася ДТП за участі водія [PERSON], який керував транспортним засобом DAEWOO MATIZ д/н [NUMBER], та [PERSON], який керував транспортним засобом ЗАЗ TF69Y0 д/н [NUMBER]. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САЕ 279361 автомобіль марки ЗАЗ, модель TF69YO, тип легковий седан-В, номер шасі (кузова, рами) Y6DTF69Y0B0256767, реєстраційний номер [NUMBER] зареєстрований за [PERSON], в особливих відмітках зазначений дозвіл керування [PERSON] (а.с. 162). Відразу після ДТП, 19.05.2016, сторонами спільно складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол), до якого внесені дані щодо учасників події, складено схему пригоди та зазначено зауваження водіїв, згідно яких [PERSON] визнав себе винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 49). За даними європротоколу цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу DAEWOO MATIZ д/н [NUMBER] [PERSON] була застрахована у [PERSON] «СК «Провідна» згідно з полісом № АЕ/4708859 від 02.09.2015 року, термін дії якого з 03.09.2015 по 02.09.2016 (а.с. 4, 49). Цивільна відповідальність водія ЗАЗ TF69Y0 д/н [NUMBER] [PERSON], була застрахована у ВАТ НАСК "Оранта" згідно з полісом АЕ 3802557, термін дії якого з 01.05.2015 по 30.04.2016 (а.с. 49). На місці пригоди був присутній працівник [PERSON] «СК «Провідна» [PERSON], який цього ж дня прийняв заяву про виплату страхового відшкодування від [PERSON]С.(а.с. 66). [PERSON], допитаний в якості свідка, пояснив, що прибув на місце пригоди, автомобілі були на місці пригоди, але не в положенні зіткнення, він зробив декілька фото і поїхав в офіс страхової компанії, де й прийняв заяву про виплату страхового відшкодування. На те, що поліс одного з водіїв на час складання європротоколу втратив термін дії уваги не звернув. Факт даної дорожньо-транспортної пригоди не заперечувався відповідачем [PERSON] «СК «Провідна» під час розгляду справи, останнім наголошувалось лише на відсутності документів на підтвердження страхової події. [PERSON] «СК»Провідна» від 17.06.2016 № 17-10/7842, у відповідь на заяву [PERSON], останньому повідомлено про відмову у виплаті страхового відшкодування, з посиланням на порушення п.33.2 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме на те, що в момент настання ДТП транспортний засіб позивача не був забезпечений (а.с. 5). В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача отримав механічні ушкодження та згідно звіту про визначення матеріального збитку від 26.07.2016 вартість матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ ЗАЗ TF69YO, реєстраційний номер [NUMBER] складає 6 806,59 грн. (а.с. 6-7). Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи механізму та обставин дорожньо-транспортної пригоди № 347 від 19.09.2017: у дорожній ситуації, що склалася водій автомобілю [NUMBER] [PERSON] не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем [NUMBER] шляхом виконання вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України, з моменту виникнення небезпеки для руху і в його діях не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України; дії водія автомобілю [NUMBER] [PERSON] не відповідали вимогам п. 10.5 Правил дорожнього руху і знаходились з технічної точки зору в причинному зв'язку з виникненням події вказаної ДТП (а.с. 134-140). Згідно з ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі по тексту - Закон) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. У відповідності до п. 22.1. ст. 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Положеннями ст. 33 Закону визначено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний: дотримуватися передбачених правилами дорожнього руху обов'язків водія, причетного до дорожньо-транспортної пригоди; вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди; поінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси; невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально (п. 33,1). У разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов'язку інформувати відповідний підрозділ Національної поліції про її настання. У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідного підрозділу Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку (п. 33.2). Водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов'язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів) (п. 33.3). Відповідно до п. 33-1.1 ст. 33-1 Закону страхувальник, інша особа, відповідальність якої застрахована, водій транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, особа, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), зобов'язані сприяти страховику та МТСБУ в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, а саме: надати для огляду належний їй транспортний засіб або інше пошкоджене майно, повідомити страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) про всі відомі їй обставини та надати для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо цієї дорожньо-транспортної пригоди протягом семи робочих днів з дня отримання нею відповідної інформації або документа. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати ці дії, вони мають підтвердити це документально. Виходячи з вищевикладеного, та враховуючи, що матеріалами справи підтверджено факт настання ДТП 19.05.2016, тобто страхового випадку, який є підставою для виплати страхового відшкодування [PERSON], особі винній у ДТП, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована у ПАТ «СК «Провідна», остання не мала правових підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування. Статтями 32 та 37 Закону встановлено випадки, коли шкода не відшкодовується та підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування. Так, Відповідно до цього Закону страховик або МТСБУ не відшкодовує: шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону; шкоду, заподіяну забезпеченому транспортному засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду; шкоду, заподіяну життю та здоров'ю пасажирів, які знаходилися у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, та які є застрахованими відповідно до пункту 6 статті 7 Закону України "Про страхування"; шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду; шкоду, заподіяну при використанні забезпеченого транспортного засобу під час тренувальної поїздки чи для участі в офіційних змаганнях; шкоду, яка прямо чи опосередковано викликана чи якій сприяли іонізуюча радіація, викликане довільним ядерним паливом радіоактивне отруєння, радіоактивна, токсична, вибухова чи в іншому відношенні небезпечна властивість довільної вибухової ядерної сполуки чи її ядерного компонента; шкоду, пов'язану із втратою товарної вартості транспортного засобу; шкоду, заподіяну пошкодженням або знищенням внаслідок дорожньо-транспортної пригоди антикварних речей, виробів з коштовних металів, коштовного та напівкоштовного каміння, біжутерії, предметів релігійного культу, картин, рукописів, грошових знаків, цінних паперів, різного роду документів, філателістичних, нумізматичних та інших колекцій; шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди, якщо вона відбулася внаслідок масових заворушень і групових порушень громадського порядку, військових конфліктів, терористичних актів, стихійного лиха, вибуху боєприпасів, пожежі транспортного засобу, не пов'язаної з цією пригодою; шкоду, заподіяну життю та здоров'ю водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду (п.п. 32.1-32.10 ст. 32 Закону). Підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов'язані з виконанням ними громадянського чи службового обов'язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров'я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону); невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди (п/п 37.1.1-37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону). Зазначених вище випадків чи підстав для відмови у здійсненні страхового відшкодування колегією суддів не встановлено, доказів на підтвердження зворотного відповідачем не надано. Посилання відповідача на відсутність документів на підтвердження дати, часу, обставин ДТП та ступеня винуватості її учасників є безпідставними, зважаючи на те, що представник страховика був особисто присутній на місці ДТП під час складання європротоколу, мав доступ та можливість здійснити огляд місця пригоди та пошкоджених транспортних засобів, доказів, які б підтверджували неможливість страховика встановити причини та обставини ДТП відповідачем не надано, вина [PERSON] підтверджена висновком експерта, наявним у матеріалах справи, сума страхового відшкодування сторонами не оспорюється. Згідно положень ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Статтею 3 Закону передбачено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що, оскільки матеріалами справи підтверджено факт настання страхового випадку, відсутність випадків та підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування, підтверджено вину [PERSON] у спричиненні ДТП 19.05.2016, відповідальність якого застрахована в ПАТ «СК «Провідна», сума страхового відшкодування визначена висновком спеціаліста та сторонами не оспорюється, ПАТ «СК «Провідна» має відшкодувати шкоду, завдану позивачу. Та обставина, що строк дії полісу [PERSON] закінчився, не звільняє страхову компанію, в якій була застрахована відповідальність водія [PERSON], винного в ДТП, від обовязку відшкодування страхової виплати потерпілій стороні у відповідності до положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Таким чином, рішення районного суду на підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу п.2 ч.2 ст.79 ЦПК України. Частиною 1 статті 84 ЦПК України визначено, що витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони. Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. З 01.01.2017 прожитковий мінімум для працездатної особи встановлено в розмірі 1 600 грн, тобто витрати на правову допомогу адвоката складають 640 грн за 1 год. (1 600 грн х 40%). В суді інтереси позивача [PERSON] представляв адвокат [PERSON] на підставі договору про правову допомогу від 12.10.2016 (а.с. 9). Згідно квитанцій до прибуткового касового ордера № 25 від 15.09.2017 та № 34 від 30.10.2017 за надання правової допомоги [PERSON] сплатив адвокату [PERSON] 4 032 грн (а.с. 165, 166) . В матеріалах справи наявний акт про надання юридичних послух адвоката від 31.10.2017, в якому міститься розрахунок оплати послуг за надання правової допомоги на вищевказану суму (а.с. 167). Апеляційний суд погоджується з наданим адвокатом розрахунком витрат на правову допомогу та вважає його обґрунтованим. Частинами 1, 5 статті 88 ЦПК України встановлено, що у випадку якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Оскільки позовні вимоги та апеляційна скарга [PERSON] підлягають задоволенню, у матеріалах справи наявні належні докази понесення позивачем у суді першої та апеляційної інстанцій витрат по сплаті судового збору та витрат на правову допомогу, відповідно підлягають присудженню на користь [PERSON] сума судового збору у розмірі 640 грн за подання до суду позовної заяви, сума судового збору у розмірі 704 грн за апеляційний розгляд справи та витрат на правову допомогу у розмірі 4 032 грн, а разом 5 376 грн.

Outcome: approved