Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-12 00:00:00

01.12.2020 позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на відшкодування шкоди 19\~588, 72 грн; стягнути судові витрати по оплаті судового збору. Позов обґрунтовано тим, що 27.08.2018 між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВІДІ-СТРАХУВАННЯ» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту CLAU №12201, за яким були застраховані майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону і пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Ford Fiesta», реєстраційний номер [NUMBER] . 08.11.2018 у м. Житомирі по вул. Небесної Сотні трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Ford Fiesta», реєстраційний номер [NUMBER] , який перебував під керуванням [PERSON] , та автомобіля «ЗАЗ Daewoo», реєстраційний номер [NUMBER] , який перебував під керуванням [PERSON] . Постановою Богунського районного суду м.Житомира від 16.12.2018 [PERSON] було визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу країни про адміністративні правопорушення. 11.12.2018 на підставі заяви [PERSON] останній було виплачено страхове відшкодування у сумі 51230,50 грн. На день вчинення дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу відповідача була застрахована у ТДВ «Страхова компанія «Гардіан» згідно полісу АМ/4991201. 30.05.2019 ТДВ «СК «Гардіан» здійснило виплату страхового відшкодування на користь ТДВ «Страхова компанія «ВІДІ-СТРАХУВАННЯ» у розмірі 31641,78 грн, проте вказана сума заподіяні збитки у повному обсязі не покрила. Позивач вважає, що відповідач зобов`язаний сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, що здійснена ТДВ «Страхова компанія «Гардіан», яка становить 19\~588,72 грн. Ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 22.12.2020 відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження та призначено її до розгляду. 11.05.2021 відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, який також 13.05.2021 надійшов до суду електронною поштою. При вирішенні питання про прийняття відзиву, суддею встановлено наступне. Ухвалою суду про відкриття провадження у справі від 22.12.2020 встановлено відповідачу\~строк\~15\~днів з дня вручення копії ухвали про відкриття провадження у справі для подачі відзиву на позов та надання доказів в обґрунтування заперечень, якщо такі докази не надані позивачем. Як вбачається зі змісту рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, копію ухвали про відкриття провадження у справі від 22.12.2020 разом з копією позовної заяви та доданих до неї документів, відповідач отримала 10.01.2021. Отже, строк для подачі відзиву закінчився 25.01.2021. Відзив на позовну заяву відповідач подала 11.05.2021, тобто з пропуском строку, встановленого для подання відзиву. За приписами\~ч.1\~ст.127\~ЦПК України\~суд за\~заявою учасника\~справи поновлює\~пропущений процесуальний\~строк,\~встановлений законом,\~якщо визнає\~причини його\~пропуску поважними,\~крім випадків,\~коли цим\~Кодексом встановлено\~неможливість\~такого\~поновлення. Як передбачено ч.2 ст.126 ЦПК України документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Оскільки відзив поданий позивачем з пропуском процесуального строку, встановленого для його подання, про поновлення строку для подачі відзиву із зазначенням поважних причин, які зумовили пропуск процесуального строку, суду не заявлено, а тому, відповідно до ч.2 ст.126 ЦПК України відзив разом з доданими до нього документами залишається судом без розгляду. Повноважний представник позивача у судове засідання, яке за клопотанням представника позивача, здійснювалось в режимі відеоконференції зі Святошинським районним судом м.Києва, не прибув. Після з`ясування вказаних обставин відеоконференцзв`язок з технічних причин перервався. У зв`язку з неявкою сторін в засідання у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У судовому засіданні 04.03.2021 відповідач позовні вимоги визнала. Просила розстрочити виконання рішення, оскільки відповідач вагітна. У судове засідання, яким закінчується розгляд справи, відповідач не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином (а.с. 82). Відповідно до ч. 1\~ст. 223 ЦПК України\~неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання,\~не перешкоджає\~розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 27.08.2018 між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВІДІ - СТРАХУВАННЯ» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту CLAU №12201, за яким були застраховані майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону і пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Ford Fiesta», реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 3). Постановою Богунського\~районного суду\~м.\~Житомира від\~06.12.2018\~ [PERSON] визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) гривень.\~Як видно зі змісту постанови, 08.11.2018\~о 17\~годині 10\~хвилин [PERSON] ,\~керуючи транспортним\~засобом ЗАЗ\~Daewoo\~ [NUMBER] ,\~реєстраційний номер\~ [NUMBER] ,\~у м.\~Житомирі\~по вул.\~Небесної\~Сотні,\~26,\~під час\~руху заднім\~ходом,\~не переконалась,\~що це\~буде безпечно\~і не\~створить перешкод\~іншим учасникам\~дорожнього руху,\~не звернулась\~за допомогою\~до по\~сторонніх осіб,\~внаслідок чого\~здійснила зіткнення\~з транспортним\~засобом Ford\~Fiesta,\~реєстраційний номер\~ [NUMBER] ,\~який рухався\~у попутному\~напрямку.\~В результаті\~дорожньо-транспортної\~пригоди транспортні\~засоби отримали\~механічні пошкодження.(а.с. 9) 22.11.2018 [PERSON] звернулася до ТДВ «Страхова компанія\~«ВІДІ -\~СТРАХУВАННЯ» із\~заявою про\~виплату страхового\~відшкодування,\~яке просила\~перерахувати на\~рахунок офіційного\~дилера згідно\~доданого рахунку(а.с. 10). Як видно із ремонтної калькуляції №PMG0163 від 20.11.2008, вартість ремонту (з ПДВ) автомобіля Ford\~Fiesta,\~реєстраційний номер\~ [NUMBER] ,складає 53780,50 грн (а.с. 12). Відповідно до страхового акту ТДВ «Страхова компанія\~«ВІДІ -\~СТРАХУВАННЯ» №2586 від 04.12.2018, розмір страхового відшкодування на підставі договору CLAU №12201 від 27.08.2018 року, визначено у сумі 51230,50 грн (а.с. 54-55). 11.12.2018 ТДВ «Страхова компанія\~«ВІДІ -\~СТРАХУВАННЯ»на рахунок ТОВ «Альфа Моторс Груп» було перераховано кошти у сумі 51230,50 грн згідно страхового акту №2586 від 04.12.2018 (а.с. 56). 29.12.2018 ТДВ «Страхова компанія «ВІДІ - СТРАХУВАННЯ» звернулося до ТДВ «Страхова компанія «Гардіан» із заявою на виплату страхового відшкодування у сумі 51230,50 грн, оскільки цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу [PERSON] була застрахована у ТДВ «Страхова компанія «Гардіан» (а.с. 57-59). Згідно з випискою по рахунку ТДВ «Страхова компанія «ВІДІ - СТРАХУВАННЯ», 30.05.2019 ТДВ «Страхова компанія «Гардіан» було здійснено страхове відшкодування на користь ТДВ «Страхова компанія «ВІДІ - СТРАХУВАННЯ» у розмірі 31641,78 грн за шкоду, заподіяну [PERSON] (а.с. 59). 02.08.2019 представник позивача [PERSON] направив на адресу відповідача заяву про відшкодування шкоди, у якій просив перерахувати на рахунок позивача різницю між страховим відшкодування, яке було виплачено потерпілій особі у розмірі 51230,50 грн та сумою відшкодування, яке було виплачено позивачу ТДВ «Страхова компанія «Гардіан» у розмірі 31641,78 грн, яка становить 19588,72 грн. Заяву про відшкодування шкоди відповідач отримала 06.08.2019 (а.с. 60-61). У зв`язку з невідшкодуванням відповідачем у добровільному порядку завданої шкоди, позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення страхового відшкодування. Частиною першою статті 15\~Цивільного\~кодексу\~України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16\~Цивільного\~кодексу\~України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із частиною другою\~статті 1187 ЦК України\~шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речову право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до\~статей 993 ЦК України\~та 27\~Закону України «Про страхування», до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. З огляду на це, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або\~Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Таким чином, уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, реалізує право вимоги, передбачене\~статтями 993 ЦК України\~та 27\~Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, у якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18). Відповідно до ч.4 ст.206 Цивільного процесуального кодексу України, \~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі досліджених судом доказів, суд дійшов висновку, що вина [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди встановлена постановою Богунського районного суду м.Житомира від 06.12.2018 і вказана обставина в порядку\~статті 82 ЦПК України\~не підлягає доказуванню. Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 квітня 2018 року у справі №753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17) зазначив, що преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Згідно з приписами статей 12,\~13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Закріпивши принцип змагальності сторін, гарантує сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, рівні процесуальні можливості з метою захисту їхніх порушених, оспорюваних чи невизнаних прав та законних інтересів, зокрема й щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ч. 1\~ст. 81 ЦПК України). Розмір шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, доведено належними та допустимими доказами, та зважаючи на визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Щодо заяви відповідача про розстрочення виконання рішення суду, яка зроблена нею у судовому засіданні 04.03.2021, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 435 ЦПК України, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. З огляду на те, що відзив разом з доданими до нього документами залишено судом без розгляду, доказів щодо наявності обставин, передбачених ч.3, 4 ст.435 ЦПК України, які є підставою для розстрочення виконання судового рішення, відповідачем в інший спосіб не подано, тому заява про розстрочення виконання судового рішення є належним чином не обгрунтованою, а відтак, задоволенню не підлягає. Разом з тим, відповідач не позбавлена права звернутися до суду із заявою розстрочення виконання судового рішення у порядку, визначеному ст. 435 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст.142\~ЦПК\~України та ч. 3 ст.\~7\~Закону\~України\~«Про\~судовий\~збір» у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідному рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач до початку розгляду справи по суті визнала позовні вимоги, позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків сплаченого при поданні позовної заяви судового збору, що становить 1051,00 грн. На відповідача покладаються витрати по сплаті судового збору у розмірі 50% від суми, яка була сплачена при зверненні з даним позовом, а саме, в сумі 1051,00 грн.

Outcome: approved