Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-05 00:00:00

01 серпня 2016 року позивач [PERSON] звернулась до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ майна при розірванні шлюбу. В обґрунтування позову зазначив, що з відповідачкою по справі зареєстрував шлюб 05 березня 2010 року у Жовтневому відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 96. Згодом, подружжя уклало шлюбний договір від 10.07.17р., нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 2077. Однак, позивач зазначає, що сімейне життя з [PERSON] не склалось. Почуття любові зникло. З 15.01.17р. [PERSON] та [PERSON] проживають окремо один від одного, внаслідок чого, збереження укладеного шлюбу стало неможливим. Подружжя припинило сімейно-шлюбні стосунки та ведення спільного господарства. Позивач зазначає, що примирення між ним та [PERSON] не можливо. Просить суд розірвати шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 05.08.10р. у Жовтневому відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 96; поділити майно, що є спільною власністю [PERSON] та [PERSON] у відповідності до шлюбного договору від 10.07.17р., який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 2077 наступним чином: квартиру [ADDRESS], загальна площа 266 кв.м., житлова площа 193,9 кв.м. передати в особисту приватну власність [PERSON] Позивач в судове засідання не з'явилася, про явку в судове засідання була повідомлена належним чином, надала суду заяву, у якій позов підтримала у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, суду причини неявки не повідомив, про явку в судове засідання був повідомлений належним чином. Згідно зі ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 жовтня 2017 року постановлено розглядати справу заочно на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає заявлені вимоги такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про одруження серії 1-КИ № 166283, між [PERSON] та [PERSON], укладено шлюб який зареєстровано 05.08.10р. у Жовтневому відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 96. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Позов про розірвання шлюбу не може бути пред'явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки злочину, щодо другого з подружжя або дитини. Чоловік дружина мають право пред'явити позов про розірвання шлюбу протягом вагітності дружини, якщо батьківство зачатої дитини визнане іншою особою. Чоловік, дружина мають право пред'явити позов про розірвання шлюбу до досягнення дитиною одного року, якщо батьківство щодо неї визнане іншою особою або за рішенням суду відомості про чоловіка як батька дитини виключено із актового запису про народження дитини. Опікун має право пред'явити позов про розірвання шлюбу, якщо цього вимагають інтереси того з подружжя, хто визнаний недієздатним. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст.ст. 69, 70,71 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Відповідно до положень ст. ст. 92,93 СК України, шлюбним договором регулюються майнові відносини між подружжям, визначаються їхні майнові права та обов'язки. Шлюбний договір може бути укладено між особами, які подали заяву про реєстрацію шлюбу, а також подружжям. Сторони справи є подружжям, тому мають право на укладання шлюбного договору між собою. Згідно ч.2 ст. 97 СК України сторони можуть домовитися про непоширення на майно, набуте ними за час шлюбу, положень статті 60 цього Кодексу і вважати його спільною частковою власністю або особистою приватною власністю кожного з них. Сторони можуть включити до шлюбного договору будь-які інші умови щодо правового режиму майна, якщо вони не суперечать моральним засадам суспільства. (ч.5 ст. 97 СК України) Як випливає з витягу з Державноо реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності квартира [ADDRESS] є приватною власністю [PERSON] на підставі договору дарування, серія та номер: р.№864, бланк НАО 671371, виданий 16.11.2015 року. Суд враховує, що між подружжям було укладено шлюбний договір від 10.07.17р., за реєстровим № 2077, згідно якого квартира [ADDRESS], передається в особисту приватну власність [PERSON] Проти зазначеного в позовній заяві [PERSON] не заперечує. Умови укладеного сторонами шлюбного договору не суперечать вимогам ст.ст. 60, 97 СК України та не порушують і вимог ст.368, 203, 215 ЦК України. Зважаючи на те, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі і позов предявлено належною особою, а також окреме проживання та відсутність взаєморозуміння між подружжям, причин, що перешкоджають розірванню шлюбу, в судовому засіданні не встановлено. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 235 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Відповідачка не виявила бажання змінювати прізвище, а тому суд вирішив залишити відповідачці шлюбне прізвище. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі ст.ст. 60, 69-71, 92-93, 97,110- 112 6СК України,

Outcome: approved