Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом про примусове стягнення заборгованості з відповідача, посилаючись на той факт, що 29 червня 2011 року між [PERSON] та Житомирським регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», з Державною спеціалізованою фінансовою установою «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву був укладений та підписаний кредитний договір №10, згідно якого Відповідачу було надано кредит на умовах забезпечення, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання у сумі 393120,00 гривень, строком повернення 318 місяців починаючи з моменту перерахування кредитних коштів на рахунок Позичальника - [PERSON] (п. 1.1 кредитного договору). Сума кредиту у розмірі 393120,00 грн. відповідно до п. 1.2 кредитного договору, вказаного вище, була надана Відповідачу на будівництво житла, що знаходиться за [ADDRESS] загальною площею 70 квадратних метрів з договором про будівництво житла від 23.06.2011 року №11-11-ВК. Відповідач свої зобов'язання не виконав та станом на 30 грудня 2015 року за відповідачем рахується заборгованість на суму 46918,82 грн. (сума по тілу кредиту 2764,00 грн., сума по відсотках кредиту 40358,71 грн. + сума пені 3796,11 грн. = 46918,82 грн.). Представник позивача позов підтримав з підстав зазначених в ньому та просив розглядати справу у його відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився. У відповідності до ч.5 ст.74 ЦПК України належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи за адресою проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача та представника позивача, що відповідає вимогам ст.224 та ч.2 ст.158 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, судом були встановлені наступні факти. 29 червня 2011 року між [PERSON] та Житомирським регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», з Державною спеціалізованою фінансовою установою «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву був укладений та підписаний кредитний договір №10, згідно якого Відповідачу було надано кредит на умовах забезпечення, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання у сумі 393120,00 гривень, строком повернення 318 місяців починаючи з моменту перерахування кредитних коштів на рахунок Позичальника - [PERSON] (п. 1.1 кредитного договору) (а.с.4-7). Станом на 30 грудня 2015 року за відповідачем рахується заборгованість на суму 46918,82 гривень, яка складається з: - сума по тілу кредиту 2764 гривень; - сума по відсотках кредиту 40358 гривень 71 копійку; - сума пені 3796 гривень 11 копійок (а.с.42-43). Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Визначення поняття зобов'язання міститься у ч.1 ст.509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання це право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормою ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (статті 530, 631 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). У відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача понесені позивачем витрати по оплаті судового збору.

Outcome: approved