Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-07 00:00:00

01.10.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, яка складає 394\~851,89 грн., звернути стягнення на предмет застави транспортний засіб CHERY TIGGO, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] (далі Автомобіль), шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон) за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом та стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Свої вимоги мотивує тим, що 16.04.2008 року між ЗАТ «Альфа-банк» (далі банк), правонаступником якого є позивач, та відповідачем був укладений кредитний договір про надання кредиту у розмірі 14\~605,94 доларів США грн. зі сплатою відсотків. Одночасно з метою забезпечення виконання зобовязання з відповідачем було укладено договір застави, відповідно до умов якого він передав в заставу банку Автомобіль. Банк свої зобовязання перед відповідачем виконав в повному обсязі. Останній, в свою чергу, порушив свої договірні зобовязання та ухиляється від їх виконання, у звязку з чим у нього виникла заборгованість на суму 394\~851,89 грн. Сторони в судове засідання не прибули. Представник позивача надіслав письмову заяву, в якій просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, проти прийняття заочного рішення не заперечив. Враховуючи те, що про час і місце розгляду справи відповідач був повідомлений в порядку, визначеному ст. 76 ЦПК України, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення з судовими повістками, про причини неявки до суду він не повідомив, заперечення проти позову не подав, тому суд вважає за можливе ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Однією із засад цивільного судочинства є свобода договору (ст. 3 ЦК), яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (ч. 1 статті 626 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Статтями 1049, 1050, 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то й права і обовязки виникають у кожного контрагента. Судом встановлено, що 03.04.2008 року відповідач звернувся до банку з анкетою про отримання кредиту для придбання автомобілю на суму 14\~605,94 доларів США. 16.04.2008 року банк, з однієї сторони, та відповідач [PERSON]І, з другої, уклали договір про надання кредиту та заставу Автомобіля, згідно з умовами якого відповідач отримав споживчий кредит на придбання автомобіля у розмірі 14\~605,94 доларів США зі сплатою 10,2 % річних за користування кредитом строком до 16.04.2014 року. Кредитний договір складається з двох розділів: розділ № 1 «Базові умови кредитування» та розділ № 2 «Загальні умови кредитування», які нероздільно звязані між собою та складають єдиний документ. Кредитні кошти були перераховані на рахунок продавця Автомобіля ТОВІ «Сі Ей Автомотів» з метою оплати за Автомобіль за договором купівлі-продажу № 214232-1990 від 06.04.2008 року. Згідно з п. 2.11 розділу № 1 договору з метою забезпечення виконання усіх грошових зобов'язань позичальника [PERSON] за цим договором в повному обсязі він передав, а банк прийняв у заставу рухоме майно Автомобіль. Право застави у банка виникає з моменту укладення договору. У випадках невиконання або неналежного виконання позичальником зобов'язань за договором банк має право здійснити звернення стягнення на предмет застави (розділ № 2 п.4.4.4. договору). За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 20 Закону України «Про заставу», ст. 589 ЦК України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, а також у разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Застава, як правовий інститут цивільного законодавства виконує забезпечувальну функцію, тобто спрямований на те, щоб гарантувати кредитору-заставодержателю задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна, незалежно від майнового стану боржника, і наявності у нього заборгованості перед іншими кредиторами, отже застава встановлюється для гарантування майнових інтересів кредитора-заставодержателя. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаться на момент фактичного задоволення. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано. Перед укладенням кредитного договору відповідач був вільним в погодженні всіх умов кредитування в банку, з умовами та правилами надання кредиту, тарифами, порядком погашення по кредиту відповідач був ознайомлений та погодився з ними, про що свідчать його підписи. Відповідно до виписки по особовим рахункам відповідача від 19.08.2015 року, банк свої зобовязання за Договором виконав та надав відповідачу 16.04.2008 року обумовлену суму кредиту. Відповідач зобовязався повертати кредит відповідно до Графіку погашення заборгованості, який є невідємною частиною договору, сплатити проценти за користування кредитом щомісячно за фактичний строк користування кредитом виходячи з 30 днів у місяці та 360 у році, сплачувати комісії за управління кредитом, сплачувати неустойки, а вразі невиконання чи несвоєчасного виконання зобовязання в частині повернення кредиту та/або сплати процентів, комісії сплатити пеню в розмірі 1 % від простроченої суми за кожний день прострочення.(Розділ 2 п. 3 пп.3.4, п. 8 Договору). Незважаючи на вимогу банку від 21.09.2015 року про дострокове повернення кредиту, відповідач суму заборгованості не погасив. Належним чином не виконуючи умови кредитного договору щодо своєчасного погашення кредиту та сплати відсотків, на день звернення позивача до суду з даним позовом заборгованість відповідача за Договором станом на 19.08.2015 року склала 12\~667,46 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 279\~790,84 грн. та по відсоткам 5\~209,36 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 115\~061,05 грн. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, певних змістом зобовязання (неналежне виконання). При порушенні зобовязання наступають правові наслідки, установлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, відповідач не виконує умови кредитного договору, припинив погашення кредиту і відсотків та на день подачі позовної заяви до суду заборгував позивачу грошові кошти. Таким чином, невиконання відповідачем своїх договірних зобовязань порушило право позивача на своєчасне та в повному обсязі отримання грошових коштів, які були надані в кредит, та є підставою відповідно до статті 27 Закону України «Про заставу» для звернення стягнення на заставлене майно, яке перебуває у власності [PERSON] Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, зобовязання мають виконуватись відповідно до умов договору і вимог закону та припиняються з моменту їх належного виконання. Правильність проведеного позивачем розрахунку відповідачем не спростована, будь-яких клопотань на його спростування ним не заявлено, як і не було надано власного розрахунку, що свідчить про погодження з вказаною в позовній заяві сумою. При вирішенні питання щодо доцільності звернення стягнення на предмет застави суд приймає до уваги, що сума заборгованості по кредиту становить 394\~851,89 грн., а вартість предмета застави 92 200 грн., тобто сума заборгованості за кредитом є співмірною з вартістю заставного майна, а також той факт, що відповідач, згідно розрахунку заборгованості, з квітня 2010 року не вносив кошти на виконання умов кредитного договору. На підставі вищевказаного, суд вважає доведеним факт неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору, відтак позовні вимоги позивача є обґрунтованими і підтверджуються належними доказами. Суд вважає за необхідне встановити початкову ціну предмета застави на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. З відповідача також належить стягнути судовий збір, понесений позивачем при подачі позову.

Outcome: approved