Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

Представник позивача звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача Київської міської ради, третя особа: державний нотаріус Першої Київської державної нотаріальної контори Василевська О.П., в якому просив суд: визнати за позивачем [PERSON] право власності, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO], - на квартиру [ADDRESS]. Заявлені позовні вимоги обгрунтовані тим, що в 1968 році членам ЖБК «Світлана», а саме: [PERSON], його дружині [PERSON] та їхній дочці [PERSON] надано вищевказану квартиру. [PERSON] помер в 1981 році, однак його дружина продовжувала сплачувати пайові внеску за квартиру які повністю сплатила в 1983 році. При цьому, її донька [PERSON] (після одруження - [PERSON]) в червні 1992 року виписалась із цієї квартири. Після смерті [PERSON] в серпні 2003 року, в цій квартирі залишився проживати син [PERSON] від першого шлюбу - [PERSON] який і прийняв спадщину після померлої матері, однак так і не зареєстрував нерухоме майно на своє ім.»я, хоча і був прийнятий у члени ЖБК «Світлана» в 204 році. В 2006 році [PERSON] помер, так і не зареєструвавши квартиру на своє ім»я. Спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] був його батько [PERSON], який у ставновлений строк спадщину не прийняв, а сам помер [INFO]. В силу ч.2 ст.1258 ЦК України оскільки спадкоємець першої черги спадщину не прийняв, то право на спадкування перейшло до спадкоємця другої черги, а даному випадку спадкоємцем другої черги після смерті [PERSON] була його рідна сестра по матері [PERSON], яка померла [INFO], тобто до закінчення шестимісячного строку з дати смерті [PERSON] Крім того, позивач вважає, що з урахуванням вимог ст..1276 ЦК України, оскільки [PERSON] померла до закінчення шестимісячно строку для прийняття спадщини після смерті її брата, [PERSON], то право на прийняття спадщини після його смерті перейшло до спадкоємців [PERSON]. ЇЇ спадкоємцями були чоловік - [PERSON] та донька [PERSON] (позивач). На день смерті [PERSON], його племінниця [PERSON] була неповнолітньою, однак в силу закону (ч.4 ст.1268 ЦК України) вона вважається такою, що прийняла спадщину. Таким чином, єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті [PERSON], є його племінниця - позивач по справі [PERSON], однак, остання не має можливості оформити спадщину у позасудовому порядку, оскільки державний нотаріус - третя особа у справі, відмовив у вчиненні нотаріальної дії у зв»язку із відсутністю правовстановлюючих документів та відсутністю державної реєстрації на спадкове майно, що і змусило позивача звернутись в суд за захистом своїх прав. До судового засідання стороною позивача було подано клопотання про розгляд справи у відсутність позивача та його представника, які заявлені позовні вимоги підтримують в повному обсязі, з підстав зазначених позові, та просять їх задовольнити. Відповідач, про час та місце розгляду справи, повідомлений належним чином, свого представника до суду не направив, надав письмові пояснення з про розгляд справи у відсутності свого представника на підставі наданих стороною доказів згідно чинного законодавства. Третя особа клопотала перед судом про розгляд справи у відсутність свого представника, та ухвалити рішення у справі згідно норм чинного законодавства. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За змістом ст. ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу ( ч.2 ст. 1223 ЦК України ). Згідно Рішення №2035 Жовтневої районної ради депутатів трудящих м. Києва від 1.07.1968 року надано житлову площу члену ЖБК «Світлана» [PERSON] та членам його сім»ї дружині [PERSON] та доньці [PERSON]. Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 3.06.1988 року, [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] і після реєстрації шлюбу їй було присвоєно прізвище «[PERSON]» (а.с.14). Копія свідоцтва про народження позивача [PERSON] серії [NUMBER] від 5.09.1991 року, підтверджує, що її батьками були [PERSON] та [PERSON] (а.с.15). [PERSON] (дідусь позивача [PERSON]) помер [INFO], що підтверджено повторним свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 27.12.2006 року (а.с.16). Судом встановлено, що відповідно до довідки ЖБК «Світлана» від 14 березня 2017р. №172, сума пайового внеску, що складає паєнакопичення за квартиру [ADDRESS], сплачена в повному розмірі 5.08.1983 року. Зі змісту довідки ЖБК «Світлана» від 14 березня 2017р. №173 вбачається, що [PERSON] була членом ЖБК «Світлана» з 1968 року та на день смерті [INFO] проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. На дату смерті [PERSON] її син [PERSON], був зареєстрований за вказаною адресою. Станом на 14.11.2016 року у вказаній квартирі ніхто не зареєстрований. Також, судом встановлено, що [INFO] померла бабуся позивачки - [PERSON], що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.17). Відповідно до ст.19-1 Закону України «Про кооперацію» член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу має право володіння, користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, дачею, гаражем, іншою будівлею, спорудою або приміщенням кооперативу, якщо він не викупив це майно. У разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного кооперативу чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна. Право власності на таке майно у члена кооперативу виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону. У відповідності з ч. 1 ст. 15 Закону України «Про власність»,(який діяв на час виникнення спірних правовідносин) член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Згідно п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди. Отже, оскільки судом встановлено, що пайові внески на кв.[ADDRESS], були сплачені нею ще в 1983 році, тому до складу спадщини після смерті померлої [PERSON] увійшла вищевказана квартира. Як встановлено судом, спадщину після смерті [PERSON] прийняв її син [PERSON], оскільки постійно проживав із спадкодавцем, проте, спадщину на своє ім»я не оформив. У відповідь на запит адвоката Даниленко О.В., Київське БТІ від 18.11.2016 за №14714 (И-2016) повідомило, що хгідно даних реєстрових книг Бюро, станом на 31.12.2012, реєстрація права власності на квартиру [ADDRESS] - відсутня. Окрім того, згідно інформаційної довідки (№68749521 від 22.09.2016 року) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об»єктів нерухомого майна щодо об»єкта нерухомого майна, відомості щодо квартири [ADDRESS] - відсутні (а.с.27). Розпорядженням Київської міської адміністрації від 23.12.2004 №2245 затверджено рішення зборів уповноважених членів ЖБК «Світлана» від 12.03.2004 про прийняття в члени ЖБК [PERSON] та закріплення за ним двокімнатної квартири [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] помер, про що свідчить копія свідоцтва про його смерть серії[NUMBER] від 24.11.2006 року (а.с.19), однак до цього вищевказану квартиру на своє ім.»я не зареєстрував. Спадкоємець першої черги після смерті [PERSON] був його батько [PERSON], проте, і він у встановлений законом строк вказане спадкове майно не прийняв, що підтверджується листом нотаріуса Першої Київської державної нотаріальної контори від 28.08.2007 за №4745/2-215 (а.с.11). [PERSON] помер [INFO], про що свідчить копія відповідного свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 4.10.2007 року (а.с.20). Вимоги ст.1258 ЦК України передбачають, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. В даному випадку суд прийшов до висновку, що оскільки спадкоємець першої черги після смерті [PERSON] - його батько [PERSON] спадщину не прийняв, то право на спадкування перейшло до спадкоємця другої черги - якою в даному випадку являється рідна сестра [PERSON] - [PERSON] (мати позивача). Однак, до закінчення шестимісячного строку здати смерті спадкодавця [PERSON], [PERSON] померла [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про її смерть серії серії [NUMBER] від 17.03.2007 року (а.с.18). Нормами ст.1276 ЦК України передбачено, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців. В даному випадку, оскільки [PERSON] померла до закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини після смерті її брата (по матері) [PERSON], то право на прийняття спадщини після його смерті перейшло до спадкоємців [PERSON] З урахуванням вимог ст.1261 ЦК України, спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] були її чоловік [PERSON] та їх донька [PERSON] ([INFO]), яка на день смерті [PERSON] ([INFO]) була неповнолітня (а.с.14,15). Вимогами чинного законодавства, а саме ч.4 чт.1268 ЦК України передбачено, що малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Суд погоджується з висновками сторони позивача, які зазначені безпосередньо в позові, про те, що оскільки на день смерті свого дядька [PERSON], позивач [PERSON] була неповнолітньою, то в силу закону, вона вважається такою, що прийняла спадщину. Батько позивача [PERSON] помер [INFO], про що вказано у відповідному свідоцтві про його смерть серії [NUMBER] від 8.06.2010 року (а.с.21). Враховуючи викладені обставини, суд прийшов до висновку, що єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті [PERSON] - є позивач [PERSON] Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (ч. 1 ст. 1296 ЦК України). Частиною 1 ст. 1297 ЦК України, передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ст. 66 Закону України «Про нотаріат» на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, державним нотаріусом за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину. Видача свідоцтва провадиться у строки, встановлені цивільним законодавством України. Згідно зі ст. 68 цього Закону, нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна. Як вбачається із матеріалів справи, на звернення позивача від 2.08.2016 року, державний нотаріус Першої київського державної нотаріального контори Василевська О.П., своєю постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS], яка належала [PERSON], який помер [INFO], спадкоємцем якого була його дружина [PERSON], яка померла [INFO], яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав, спадкоємцем якої був її син [PERSON], який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав, у зв»язку із тим, що право власності у померлого не виникло, оскільки відсутня державна реєстрація (а.с.22). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті. Відповідно до частини 3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини; згідно частини 5 ст. 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ст..1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Суд вважає, що позивач [PERSON] реалізувала своє право на прийняття спадщини за законом після померлого дядька [PERSON] в силу закону та не здійснювала відмову від прийняття спадщини. Позивач довела належними та допустимими доказами наявність свого права власності на вказану квартиру у порядку спадкування за законом після померлого дядька - [PERSON] У відповідності з ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України). Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, врахувавши пояснення Київської міської ради, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню шляхом визнання за [PERSON] права власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO], на квартиру [ADDRESS]. На підставі викладеного,

Outcome: approved