Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

01 грудня 2016 року заступник прокурора Одеської області звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Одеської обласної державної адміністрації до [PERSON], треті особи на стороні відповідача, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: [PERSON], відділ Держгеокадастру у Білгород-Дністровському районі Одеської області про витребування майна з чужого незаконного володіння, посилаючись на те, що постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 29.04.2010 року у справі № 2а- 7932/08/1570 зобовязано відділ Держкомзему України в Білгород-Дністровському районі Одеської області, ДП «Центр земельного кадастру при Державному комітеті України по земельним ресурсам» в Одеській області видати особам, зазначених в списку громадян, учасникам судового процесу, вказаних в додатку до розпорядження голови Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області від 27.02.2008 року № 566-А-2008 державні акти на право приватної власності на земельні ділянки для індивідуального дачного будівництва, що розташовані за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, Шабівська сільська рада, Будацька коса. На підставі вказаної постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 29.04.2010 року, [PERSON] було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ№242984 від 31.12.2010 року, на підставі якого у власність останнього передано земельну ділянку площею 0,1000 га, цільове призначення для індивідуального дачного будівництва, що розташована за адресою: Одеська область , Білгород-Дністровський район, Шабівська сільська рада, Будацька коса, №10-А/12(за межами населеного пункту) (кадастровий номер земельної ділянки 5120887700:05:001:0073). У подальшому, 09.09.2015 року вказану земельну ділянку, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] відчужено на користь [PERSON] Позивач, посилаючись на ст. 116, 122 Земельного Кодексу України вказує на той факт, що єдиним власником земель, які передано для індивідуального дачного будівництва є Одеська обласна державна адміністрація, як орган уповноважений виконувати функції з розпорядження землею вказаної категорії, яка жодних рішень щодо передачі земель не приймала. На підставі вищевикладеного та з урахуванням ст. ст. 387,388 Цивільного Кодексу України, позивач просить суд витребувати з володіння [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER]) на користь Одеської обласної державної адміністрації земельну ділянку площею 0,1000 га, цільове призначення земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва, що знаходиться за адресою: Одеська область , Білгород-Дністровський район, Шабівська сільська рада, Будацька коса, №10-А/12(за межами населеного пункту)(кадастровий номер земельної ділянки 5120887700:05:001:0072, вартістю 60 тис.040грн.; стягнути з відповідача на користь прокуратури Одеської області сплачений судовий збір за подачу позову на розрахунковий рахунок №35213085000564 в ДКСУ м. Київ, МФО 820172, ЄДРПОУ 03528552 (юридична та поштова адреса: 65026, м. Одеса, вул. Пушкінська, 3). Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просить суд їх задовольнити, про що надав заяву. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причина неявки суду невідома. Треті особи на стороні відповідача, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: [PERSON], відділ Держгеокадастру у Білгород-Дністровському районі Одеської області, в судове засідання не зявились, про дату, час та місце судового засідання сповіщались належним чином, причину неявки суду не сповістили. Зі згоди представника позивача, про що свідчить заява представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що на підставі Постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2010 року, справа № 2а-7932/08/1570 та ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 09 вересня 2010 року, справа № 2а-7932/08/1570 за [PERSON] було зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га у межах згідно з планом, цільове призначення: для індивідуального дачного будівництва яка розташована за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, Шабівська сільська рада, Будацька коса, №10-А/12(за межами населеного пункту), та видано державний акт серії ЯГ№242984 (а.с.11,15-22) В подальшому, 09.09.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], відповідно до якого [PERSON] відчужив на користь [PERSON] земельну ділянку. [PERSON] зареєструвала своє право власності на земельну ділянку, площею 0,1 га, цільове призначення: для індивідуального дачного будівництва, яка розташована за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, с/рада, Шабівська, Будацька коса/біля селища Затока/(назва нечинна), земельна ділянка 10-А/12, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна (а.с.12-14). Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилається на ч.1 ст.116 та ч.3,4 ст.122 Земельного Кодексу України, відповідно до яких, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Районні державні адміністрації на їх території передають земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) сільськогосподарського використання; б) ведення водного господарства, крім випадків, передбачених частиною сьомою цієї статті; в) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо) з урахуванням вимог частини шостої цієї статті, крім випадків, визначених частиною сьомою цієї статті. Обласні державні адміністрації передають земельні ділянки на їх території із земель державної власності у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами третьою, сьомою цієї статті. Таким чином, позивач вказує на той факт, що єдиним власником земель, які передано для індивідуального дачного будівництва є Одеська обласна державна адміністрація, як орган уповноважений виконувати функції з розпорядження землею вказаної категорії. Натомість, як вбачається з матеріалів справи, згідно листа Одеської обласної державної адміністрації від 26.05.2016 року №3072/02-26/02/2498, протягом 2010-2011 років обласна державна адміністрація не приймала будь-яких розпоряджень про передачу у власність громадянам відповідно до наданого списку земельних ділянок для індивідуального дачного будівництва (а.с.25). Отже, відсутні підстави правомірності набуття права власності на спірну земельну ділянку [PERSON] . Як зазначено у постанові Верховного Суду України вiд 3 жовтня 2011 року, яка в обовязковому порядку підлягає застосуванню, при прийнятті рiшення мiсцевим судом, наголошено наступне: права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом пред'явлення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, встановленого ст.ст. 215, 216 ЦК України. Такий захист можливий лише шляхом задоволення вiндикацiйного позову у разi, якщо iснують пiдстави, передбаченi ст. 388 УК України, що дають право витребувати майно у добросовісного набувача. У відповідності до ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав i не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно вiд набувача лише у разі, якщо майно було загублене власником або особою, який він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Правові позиції Верховного Суду України, висловлені вище по тексту, зводяться до висновку про можливі способи захисту прав особи, з володіння та власності якої вибуло окреме майно. Приймаючи до уваги, що, як правило, у подібних правовідносинах майно за ланцюгом перепродається декілька разів за правочинами, сторонами яких реальний власник не виступає, а також враховуючи презумпцію добросовiсностi набуття права власності, яку майже неможливо спростувати, титульний власник спірного майна на момент вирушення аналогічної категорії cпopiв майже завжди є добросовісним набувачем. Верховним Судом наголошено, що реальний власник майна, права якого порушені у подібних ситуаціях, має право пред'явити до добросовісного набувача виключно вимоги віндикацiйного характеру, оскільки застосування реституції є неможливим по відношенню до особи, яка не є стороною правочину. Істотною обставиною, яка має значення для правильного вирішення аналогiчнux cпopiв є встановлення факту відсутності у первісного продавця в ланцюгу договорів купiвлi-продажу майна. Наслідком встановлення такого факту є визнання недійсним першого iз договорів купівлі-продажу за позовом дійсного (реального) власника, права якого порушені, що цілком кореспондується iз його правомочностями та повноваженнями, визначеними ч. 3 ст. 215 ЦК України. Лише за результатами встановлення цього факту, виходячи iз правової конструкції ст. 388 ЦК України, суд вправі задовольняти позовні вимоги про витребування майна вiд остаточного набувача за наявності на це визначених законом підстав. З матеріалів справи вбачається, що на момент розгляду справи, власником спірного майна є [PERSON]. Зважаючи на законодавче встановлення презумцiї добросовiсностi набуття права власності та вiдсутнiсть будь-яких доказів, якi б спростовували факт добросовісного набуття [PERSON] права власності на спірне майно, випливає, що [PERSON] є добросовісним набувачем спірного майна. Однак, з огляду на вище приведений правовий аналіз вcіx обставин справи в їх сукупності слід зазначити, що, в даному випадку, спірне майно вибуло з володіння власника - держави в особі Одеської обласної державної адміністрації поза його волею, що підтверджується вiдсутнiстю будь-яких розпоряджень з боку Одеської обласної державної адміністрації про передачу у власність громадянам земельних ділянок для індивідуального дачного будівництва впродовж 2010-2011 рр. Наведене, в силу положень п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України є підставою для витребування вiд добросовісного набувача [PERSON] спірного майна на користь власника - держави в особі Одеської обласної державної адміністрації. При цьому, згідно з ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Враховуючи встановлення наявності правових підстав для витребування вiд відповідача по справі нерухомого майна, вiдповiдно до ст. 388 ЦК України, [PERSON], в силу положень ст. 330 ЦК України, не набула права власності на спірне майно. У звязку з не набуттям [PERSON] права власності на спірне майно та наявності правовux підстав для його витребування на користь власника, у даного вiдповiдача вiдсутнi будь-якi підстави для користування cпiрним майном. Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі: Одеської обласної державної адміністрації до [PERSON], треті особи на стороні відповідача, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: [PERSON], відділ Держгеокадастру у Білгород-Дністровському районі Одеської області про витребування майна з чужого незаконного володіння є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. У відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. В звязку обґрунтованістю позовних вимог також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 1378 грн.

Outcome: approved