Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

01.08.2017 року [PERSON] звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом до Миколаївської міської ради про визначення частки у спільному сумісному майні, визнання права власності в порядку спадкування за законом. Позивач в судове засідання не зявився, надав до суду письмову заяву просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши матеріали справи та оцінивши в сукупності надані докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 22 грудня 2007 року померла мати позивача [PERSON], після якої відкрилася спадщина, яку позивач прийняв у повному обсязі. Так, після матері залишилося наступне спадкове майно: 105/200 (ста пяти двохсотих) часток житлового будинку № 6 (шість), що знаходиться за адресою: місто Миколаїв, провулок Суднобудівний, що належала спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Жовтневою державною нотаріальною конторою 03.01.2003р. за реєстровим №1-4 та зареєстрованого в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації 02.07.2003 року реєстраційний номер 16921798. Частина земельної ділянки під вказаним будинком; Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.07.2017 року, виданого позивачу [PERSON] миколаївською державною нотаріальною конторою, він прийняв і оформив 105/200 часток житлового будинку №6 (шість), по пров. Суднобудівному і є єдиним спадкоємцем першої черги за законом всього майна, яке залишила після смерті мати позивача, зокрема й частини у спадщині, від якої відмовився брат позивача [PERSON] Crop Олександрович. Мати заповіту не залишала. 05 травня 2010 року помер брат позивача [PERSON]. У цілому, житловий будинок №6 по пров. Суднобудівному складається з: будинку камяного, позначеного на плані літерою Б, загальною площею 64, 8 кв.м: до нього примикають господарчі та побутові будівлі та споруди: літня кухня-літ. А, погріб- літ. З; навіс- літ. Л, споруда - 7,І,II, огрожі- 1, 2, 6. Також, позивач є власником 95/200 часток вищезазначеного будинку, відповідно до договору купівлі - продажу від 12.09.1979 року, посвідченого [PERSON] миколаївською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого у ММБТІ 21.09.1979 року. Тобто, на теперішній момент позивач є власником цілого будинку за вищезазначеною адресою. Відповідно до довідки від 18.07.2017р. №15-1992, виданої Управлінням містобудування та архітектури Миколаївської області, відповідно до Реєстру топонімів м.Миколаєва провулок Суднобудівний (укр. назва), переулок Судостроительный, (рос. назва), це один і той провулок. 14 липня 2017 року позивач звернувсь із заявою до державного нотаріуса [PERSON] державної нотаріальної [PERSON] про видачу свідоцтва про право власності і на земельну ділянку під будинком по провулку Суднобудівному № 6, частина якої перейшла позивачу у спадок після смерті матері. Але, нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної [PERSON] була винесена постанова про відмову вчинення нотаріальних дій, у звязку з тим, що не було подано відомостей (інформації) та документів, для оформлення спадкових прав. А саме: нотаріус в своїй постанові зазначила, що позивачем був поданий на підтвердження права власності на зазначену земельну ділянку за матірю позивача, Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА 748306, виданий 19.12.2005р. Миколаївською міською радою на двох осіб - на позивача та його матір, з якого не можливо встановити частку в спільній сумісній власності, яка належить як позивачу так і матері, у звязку цим неможливо визначити склад спадкового майна. Дійсно, відповідно до вказаного акту позивач та його мати володіли на праві приватної спільної сумісної власності земельною ділянкою за адресою: місто Миколаїв, провулок Суднобудівний, 6. цільове призначення якої: для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Вказана земельна ділянка розміром 753 кв.м., кадастровий номер: 4810136300:02:031:0002, була передана у власність на підставі Рішення Миколаївської міської ради від 31.03.2005 року №32/16. На той момент позивач та його мати були співвласниками будинку, який розташований на цій земельній ділянці, відповідно я: 95/200 і моя мати 105/200 часток. Вищезазначений державний акт про право власності на землю був зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування за №010500101123. Позивач є спадкоємцем першої черги після матері, окрім нього спадкоємців не має. Але, оскільки не визначені ідеальні частини в праві спільної власності на земельну ділянку, Свідоцтво про право на спадщину після матері позивачем не отримано. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч.1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ч. 1 ст. 1225 Цивільного кодексу України, право власності на земельну ділянку Переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ч. 1 ст. 86 Земельного кодексу України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Із роз'яснень, викладених у п. 21 Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» за №7 від 16 квітня 2004 року, вбачається, якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Позивач є власником 95/100 частини будинку з 1979 року, мати позивача була з 2003 року, тобто на ті частки які утворилися вперше при перетворення одноосібної власності на будинок у спільну часткову. Відповідно до ч.1 ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. Також відповідно до ч.4. 5 ст. 89 ЗК України віл 25.10.2001 № 2768-ІІІ співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Відповідно до ст. 125 ЗК право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. У відповідності до ч. 1.2. ст. 158 ЗК України - власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. У відповідності до ст. 392 ЦК України - власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України - у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Відповідно до ст. 15 ЦК України - кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 16 ЦК України - кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права. Також згідно Листа № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року Вищого спеціалізованного суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що судам потрібно враховувати, що якщо нотаріусом відмовлено особі в оформленні права на спадщину (видачі, свідоцтва про право на спадщину), вона може звернутися до суду за захистом своїх прав відповідно до ст. 16 ЦК України та п. 23 ППВСУ від 30 травня 2008 № 7 - у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Враховуюче вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved