Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-20 00:00:00

01 квітня 2014 року позивач звернулася до Радомишльського районного суджу з позовом до відповідача. Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 17 листопада 2015 року змінена підсудність розгляду справи та справу передано для розгляду до Малинського районного суду. В судовому засіданні позивач вимоги підтримала повністю. Пояснила, що вона та [PERSON] є співвласниками житлового будинку № 42 по вул. В.Житомирська м. Радомишль, що підтверджується договором купівлі продажу від 01 вересня 1976 року. 18 жовтня 2010 року [PERSON] отримала державні акти на право власності на земельні ділянки серії ЯЗ № 433676 на земельну ділянку площею 0,0500 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарського будівель і споруд та серії ЯЗ № 433677 на земельну ділянку площею 0,0605 га для ведення особистого селянського господарства, які знаходяться за адресою: вул. В.Житомирська,42 м. Радомишль. З лівої сторони її земельна ділянка межує з земельною ділянкою [PERSON], а з правої сторони з земельною ділянкою Радомишльської міської ради, яку без належного дозволу використовує [PERSON] , яка разом з сімєю проживає за адресою: [INFO]. Відповідно до статті 152 Земельного Кодексу України ( 2001 року ), власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідач самовільно поваливши огорожу, захопила частину земельної ділянки, належної позивачу, перенісши огорожу на земельну ділянку [PERSON], вирубує дерева. З земельної ділянки позивача площею 0,0500 га було захоплено частину від 1,85 м до 2,06 м довжиною 38,95 м , а з земельної ділянки площею 0,0605 га захоплено частину шириною від 1,02 до 2,06 м , довжиною 52,85 м. Відповідач просить в задоволені позову відмовити повністю, в заперечення пояснила, що вона проживає [INFO]. В її користуванні знаходиться земельна ділянка площею 0,0667 га, яка виділена на підставі рішення Житомирського обласного суду від 26 травня 1998 року та рішення Радомишльської міської ради від 12 травня 1999 року. Тому вважає, що твердження позивача про те , що вона безпідставно використовує земельну ділянку є безпідставним. Суперечки з позивачем щодо використання земельної ділянки тривають з 1996 року. [PERSON] безпідставно звинувачує відповідача у захоплені її земельної ділянки та перенесені огорожі. [PERSON] позов підтримав повністю та просить вимоги позивача задовольнити. Представник третьої особи на стороні відповідача [PERSON] міської ради [PERSON] при вирішенні справи покладається на розсуд суду. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд вважає, що в задоволені позову слід відмовити повністю з наступних підстав. Відповідно до п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року N 7 « Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 р. в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120 ЗК 2001 року на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі статтею 377 ЦК, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 р. N 997-V - і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. При переході права власності на будинок або його частину за договором довічного утримання до набувача переходило право на земельну ділянку, де вони розташовані, на умовах, на яких ця ділянка належала відчужувачу. В разі переходу права власності на будівлі та споруди до кількох осіб право на земельну ділянку визначалось пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено в договорі відчуження останніх, а при переході права власності на будівлі та споруди до фізичних або юридичних осіб, які не могли мати у власності земельні ділянки, до них переходило право користування земельною ділянкою. З 1 січня 2010 р. до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК і статті 120 ЗК в редакції Закону України від 5 листопада 2009 р. N 1702-VI. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі - продажу від 01 вересня 1976 року [PERSON] і [PERSON] придбали та зареєстрували право власності на житловий будинок № 38 по вул. Ломоносова м. Радомишль ( в даний час вул. В.Житомирська,42) . ( т.1 а.с. 39-41). Відповідно до Рішення Радомишльської міської ради від 25 березня 2009 року, [PERSON] 18 жовтня 2010 року отримала державні акти на право власності на земельні ділянки: серії ЯЗ № 433676 на земельну ділянку площею 0,0500 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарського будівель і споруд та серії ЯЗ № 433677 на земельну ділянку площею 0,0605 га для ведення особистого селянського господарства, які знаходяться за адресою: вул. В.Житомирська,42 м. Радомишль. ( т.1 а.с. 8-9). Свідоцтвом про право власності на житло від 01 серпня 1994 року підтверджується , що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS]. ( в даний час вул. В.Житомирська.44/3. ) ( т.1 а.с.239). Рішенням Житомирського обласного суду від 26 травня 1998 року вирішено: виділити [PERSON] та [PERSON] земельну ділянку розміром 667 м-2 із загальної площі 2382 м-2. ( т.1 а.с. 27-28). Відповідно до рішення Радомишльської міської ради від 12 травня 1999 року № 162, [PERSON] виділено для ведення городництва по місцю проживання земельну ділянку площею 667 м-2 із загальної площі 2382 м-2 . ( т.1 а.с. 31). За клопотанням учасників судового засідання, для зясування питання, чи не порушені права сторін при користуванні належним їм земельними ділянками, переданими у власність та користування, судом було призначено судову земельно технічну експертизу. Висновком експерта від 18 квітня 2016 року встановлено наступне: Площа 0,2126 га межа та конфігурація земельних ділянок, якими фактично користуються [PERSON] та [PERSON] не відповідає площі, яка становить 0,2958 га межі та конфігурації, що зазначені генеральним планом до будинку; площа 0,2126 га межа та конфігурація земельних ділянок, якими фактично користуються [PERSON] та [PERSON] не відповідає площі, яка становить 0,2103 га межі та конфігурації, що зазначені в державних актах на право власності на земельні ділянки. Площа 0,0547 га межа та конфігурація земельної ділянки, якою фактично користується [PERSON] не відповідає площі , яка становить 0,0667 га межі та конфігурації , що зазначені в рішенні Житомирського обласного суду від 26 травня 1998 року. Невідповідність фактичних розмірів і площ земельних ділянок [PERSON], [PERSON]Г та [PERSON], що вказані в генеральних планах до будинку та державних актах могли виникнути при оформлені даних земельних ділянок. Встановлено факт накладання даних земельних ділянок, які складаються з двох фрагментів: 0,0067 га площа накладки земельної ділянки [PERSON] та [PERSON] з цільовим призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарського будівель і споруд на земельну ділянку, визначену рішенням Житомирського обласного суду від 26 травня 1998 року; 0,0023 га площа накладки земельної ділянки [PERSON] та [PERSON] з цільовим призначення для ведення особистого селянського господарства на земельну ділянку, визначену рішенням Житомирського обласного суду від 26 травня 1998 року. ( а.с. 97-116). Під час допиту в судовому засіданні експерт [PERSON] повністю підтвердила висновок земельно - технічної експертизи від 18 квітня 2016 року та показала , що під час проведення експертизи встановлені факти накладки земельної ділянки [PERSON] та [PERSON] на земельну ділянку [PERSON], визначену рішенням Житомирського обласного суду від 26 травня 1998 року. Дані накладки могли виникнути по причині неврахування рішення Житомирського обласного суду від 26 травня 1998 року при виготовлені технічної документації на земельні ділянки [PERSON] та [PERSON], яким визначені межі та конфігурація земельної ділянки [PERSON] Відповідно до статті 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Статтею 152 Земельного Кодексу України ( 2001 року) передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Позивач не надали суду належних та допустимих доказів про порушення її прав відповідачем внаслідок використання , переданої їй земельної ділянки. Також не спростувала [PERSON] і твердження [PERSON] яка пояснила, що будь - яких дій, спрямованих на порушення прав позивача як власника земельної ділянки, а саме зруйнування та перенесення паркану, захоплення земельної ділянки позивача , вирубування дерев, вона не вчиняла. Вимоги, які просить задовольнити [PERSON], а саме не вчиняти будь яких дій, спрямованих на порушення їй прав як власника земельних ділянок, їх використання, зведення паркану, усунення паркану з належних земельних ділянок, заборонити вирубувати дерева , інших дій, які порушують право власності на земельні ділянки є необґрунтованими, оскільки судом встановлено, що відповідач на момент вирішення судом позову не здійснювала даних порушень, а у випадку якщо дані факти будуть мати місце , то [PERSON] вправі звернутися до суду для захисту своїх прав. Тому суд приходить до висновку, що заявлений позов є необґрунтованим і в його задоволенні слід відмовити повністю. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати, повязані з проведенням експертизи в розмірі 4224 грн. ( т.2 а.с. 139-140). Враховуючи викладене,

Outcome: approved