Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

01.09.2016 року [PERSON] звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення грошових коштів (1/3 частки спадкового майна) та відшкодування частини витрат, здійснених на поховання спадкодавця, в якому він просив: 1. Визнати за ним право власності на 1/2 частку спадкового майна, яке залишилось після смерті [PERSON] та складається із грошових коштів в сумі 24590 грн. 25 коп. . 2. Стягнути з [PERSON] на його користь 3333 грн. 33 коп. . 3. Стягнути з [PERSON] на його користь 12000 грн. 00 коп. . 4. Стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на його користь 1060 грн. 17 коп. . 5. Стягнути з [PERSON] на його користь 6733 грн. 08 коп. як компенсацію 1/3 частини витрат, здійснених ним на поховання спадкодавця [PERSON]. 6. Стягнути з [PERSON] на його користь 6733 грн. 08 коп. як компенсацію 1/3 частини витрат, здійснених ним на поховання спадкодавця [PERSON]. 7. Стягнути з [PERSON] та [PERSON] на його користь понесені ним судові витрати (вхідний № 28796/16 від 01.09.2016 року) (а. с. 3 5) . 10.11.2016 року представник відповідачів [PERSON], [PERSON] за угодами адвокат [PERSON] надав в судовому засіданні заперечення на позовну заяву по справі № 592/8066/16-ц, в якому він зазначив про те, що, ознайомившись з позовною заявою [PERSON] від 01.09.2016 року по справі № 592/8066/16-ц бажає зазначити наступне. 1. Позивач [PERSON] у позовній заяві посилається на те, що [PERSON] та його брат [PERSON] , відповідно до отриманої довідки КЗК Сумської обласної ради Сумська обласна філармонія , спільно отримали 24590 грн. 25 коп. , з яких: - 1590 грн. 25 коп. компенсація за невикористану відпустку з 02.09.2014 року по 27.02.2015 року померлої [PERSON] ; - 13000 грн. повернутий борг колег [PERSON] , які ніби то отримав [PERSON] ; - 10000 грн. кошти, які були знайдені в робочому столі [PERSON] та які були порівну поділені між [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) . Ч. 2 ст. 61 СК України передбачено, що обєктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Крім того, згідно ст. 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у звязку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сімї, а у разі їх відсутності входять до складу спадщини. Таким чином, грошові кошти у розмірі 1590 грн. 25 коп (компенсація за невикористану відпустку померлої [PERSON] І.) є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] . Що стосується інших грошових коштів, а саме: 13000 грн. та 10000 грн. він бажає зазначити наступне. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. З довідки КЗК Сумської обласної ради Сумська обласна філармонія від 01.04.2016 року, наданої [PERSON] , вбачається ніби-то наявність відносин позики між [PERSON] та її колегами на суму 13000 грн. . Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує, передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Тобто наявність відносин позики та розрахунки повинні підтверджуватись відповідним письмовим документом. Згідно ст. 1051 ЦК України якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. У довідці КЗК Сумської обласної ради Сумська обласна філармонія від 01.04.2016 року зазначено про те, що гроші в сумі 13000грн. , які повернули артисти, як борг померлій [PERSON] , було віддано сину [PERSON] . Однак факт відносин позики, як і передача грошей, не може бути підтверджений такою довідкою. Як зазначено в ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Таким чином, факт наявності договору позики між [PERSON] та артистами, як і передачі грошових коштів будь-яким особам, включаючи [PERSON] не може підтверджуватись довідкою КЗК Сумської обласної ради Сумська обласна філармонія від 01.04.2016 року, а тому суд не повинен приймати до уваги цей доказ, оскільки він є недопустимим. Що стосується грошових коштів у розмірі 10000 грн. , які були знайдені у столі [PERSON] , то це власні кошти [PERSON] , які зберігались на робочому місті його матері, а тому вищезазначені кошти не мають ніякого відношення до спільної сумісної власності подружжя, як про це заявив у позовній заяві [PERSON] . Жодних доказів того, що ці кошти є спільним майном та належать [PERSON] , він не надав. Довідка КЗК Сумської обласної ради Сумська обласна філармонія від 01.04.2016 року не є належним доказом та не свідчить про власника цих грошових коштів. 2. Що стосується посилань позивача щодо організації поховання [PERSON] зазначив наступне. Відповідно до ст. 1232 ЦК України спадкоємці зобовязані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Тобто вищевказані витрати повинні бути розумними, що стосується їхнього розміру та необхідності здійснення. Як зазначив у своїй позовній заяві [PERSON] на організацію поховання [PERSON] було витрачено 35199 грн. 24 коп. . Оскільки трудовим колективом КЗК Сумської обласної ради Сумська обласна філармонія було зібрано на поховання [PERSON] кошти у розмірі 15000 грн. , то власні витрати [PERSON] становлять 20199 грн. 24 коп. , з яких: - 10421 грн. вартість комплексу ритуальних послуг; - 4778 грн. 24 коп. вартість поминального обіду на 80 осіб; - 20000 грн. вартість комплексного гранітного памятника. Він вважає, що вищевказані витрати [PERSON] на організацію поховання [PERSON] , є нерозумними. Також невідомо, чи ніс ці витрати саме [PERSON] . Стосовно витрат на ритуальні послуги на суму 10421 грн. . Відповідно до довідки ФОП [PERSON] від 06.10.2016 року № 06/10 [PERSON] 01.03.2015 року замовив ритуальні послуги та товари ритуальної приналежності на суму 10421 грн. . Однак відтворити, які саме товари ритуальної приналежності та послуги надавалися, не має можливості, оскільки первинний облік господарських операцій не ведеться. А тому неможливо встановити, чи були витраті [PERSON] на товари ритуальної приналежності та послуги розумними, оскільки невідомо, що саме входило до складу ритуальних послуг та проданих товарів. Крім того, в довідці зазначено про те, що квитанція № 0154 від 01.03.2015 року була виписана і надана [PERSON] як замовнику. Однак ідентифікація особи не проводилась. Таким чином, неможливо стверджувати, що саме [PERSON] сплачував за замовлені товари ритуальної приналежності та послуги, оскільки замовник і платник можуть не співпадати. Хто саме був платником грошей в сумі 10421 грн. невідомо. Відповідно до довідки КП Спеціалізований комбінат від 10.10.2016 року № 01-14/233 середня вартість ритуальних послуг (гроб, хрест, яма, перенесення тіла померлого, послуги катафалку, доставка атрибутики, вінок) становить 3503 грн. . Таким чином, по-перше, не доведено, що ці витрати поніс саме [PERSON] , а по-друге, вищевказані витрати на ритуальні послуги у розмірі 10421 грн. є нерозумними. Тому, вимоги [PERSON] в цій частині є безпідставними. Стосовно витрат в розмірі 40000 грн. на встановлення памятника. Він хоче зазначити про те, що позивачем було витрачено 40000 грн. на виготовлення та встановлення комплексного гранітного памятника з надгробком (на двох осіб) , столом та гранітною огорожею. Половину з вищевказаної суми, а саме: 20000 грн. [PERSON] просить відшкодувати. Відповідно до ст. 6 Закону України Про поховання та похоронну справу усі громадяни мають право на поховання їхнього тіла та волевиявлення про належне ставлення до тіла після смерті. Волевиявлення про належне ставлення до тіла після смерті може бути виражене у побажанні бути похованим у певному місці, за певними звичаями, поруч з певними раніше померлими. Він хоче зазначити, що факт встановлення комплексного гранітного памятника з надгробком (на двох осіб) було спільним бажанням [PERSON] та [PERSON] , взагалі нічим не підтверджується. Про таке бажання [PERSON] не знав ні [PERSON] , ні його брат [PERSON] . Тому взагалі не зрозуміло, чому саме [PERSON] вирішив встановлювати гранітний памятник, гранітну огорожу, стіл. Згоду на такі дії [PERSON] , [PERSON] не давали, усі дії були вчинені ним на власний розсуд. Як зазначається в довідці КП Спеціалізований комбінат від 10.10.2016 року № 01-14/233 середня вартість памятника з установкою та доставкою становить 2384,75 грн. . Виходячи з вищевказаних даних, він вважає, що витрати на виготовлення та встановлення комплексного гранітного памятника є нерозумними, тобто є великими за розміром та не були необхідними при тих обставинах. Окремо хоче звернути увагу суду на те, що позивач просить у позовній заяви відшкодувати вартість поминального обіду. Ст. 2 Закону України Про поховання та похоронну справу визначає поховання померлого як комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечить законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у звязку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов. Виходячи з визначення поняття поховання відповідно до закону до таких витрат можна віднести ті, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу. Отже, витрати на проведення поминального обіду, який проводиться після поховання, не відносяться до витрат на поховання, відшкодувати які зобовязані спадкоємці у відповідності до ст. 1232 ЦК України, а відтак стягненню не підлягають. Виходячи з вищевикладеного, він погоджується з необхідністю відшкодування позивачу суми 1590,25 грн. , а в іншій частині він просив суд відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог (а. с. 51 53) . 20.01.2017 року представник відповідачів [PERSON], [PERSON] за угодами адвокат [PERSON] надав в судовому засіданні письмові пояснення по справі № 592/8066/16-ц, в яких він зазначив про те, що 05.12.2016 року в судовому засіданні представник [PERSON] надав суду свої пояснення стосовно даної справи. Він вважає за необхідне надати наступні письмові пояснення. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. 1. Стосовно довідки Департаменту інфраструктури міста від 18.05.2016 року він зазначив наступне. Як зазначено у вищевказаній довідці [PERSON] була зареєстрована з 03.08.2005 року за адресою: м. Суми, вул. Ватутіна, 1. За цією ж адресою разом з нею був зареєстрований [PERSON] . Тобто, довідка департаменту інфраструктури міста від 18.05.2016 року підтверджує лише факт реєстрації [PERSON] та [PERSON] , а не факт того, що [PERSON] та [PERSON] мали спільне бажання на встановлення комплексного гранітного памятника з надгробком (на двох осіб) , як про це зазначив представник позивача у судовому засіданні. Таким чином, він вважає, що довідка є доказом лише факту реєстрації осіб за вказаною адресою. 2. Стосовно довідки КЗК СОР Сумська обласна філармонія від 01.12.2016 року. Згідно довідці КЗК СОР Сумська обласна філармонія [PERSON] та [PERSON] отримали грошові кошти у розмірі 1590 грн. 25 коп. , як компенсацію за невикористану відпустку з 02.09.2014 року по 27.02.2015 року померлої [PERSON] . Однак доказів отримання грошових коштів синами [PERSON] позивачем не надано. Що стосується 13000 грн. , які зазначені у довідці від 01.12.2016 року як повернутий борг колег [PERSON] . З довідки вбачається ніби-то наявність відносин позики між [PERSON] та її колегами на суму 13000 грн. . Представник позивача зазначив, що ці кошти не належать КЗК СОР Сумська обласна філармонія . Тому КЗК СОР Сумська обласна філармонія не має права встановлювати, кому належать ці кошти та видавати з цього приводу довідки. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі. Тому факт відносин позики між третіми особами як і передача грошей, не може бути підтверджений довідкою КЗ СОР Сумська обласна філармонія . Згідно ст. 1051 ЦК України якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Як зазначено у ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Таким чином, факт наявності договору позики між [PERSON] та артистами, як і передачі грошових коштів будь-яким особам, включаючи [PERSON] не може підтверджуватись а ні довідкою КЗК Сумської обласної ради Сумська обласна філармонія від 01.04.2016 року, а ні показаннями [PERSON] , а тому суд не повинен приймати до уваги ці докази, оскільки вони є недопустимим. 3. Представник позивача у судовому засіданні заявив про те, що грошові кошти у розмірі 10000 грн. , які були знайдені у робочому столі [PERSON] 28.10.2015 року є спільною власністю подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) . Ч. 2 ст. 61 СК України передбачено, що обєктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Однак [PERSON] взагалі не надано ніяких доказів, що вищезазначені грошові кошти є спільною власністю, а тому цей факт нічим не підтверджується. Ним було зазначено у запереченнях від 10.11.2016 року про те, що знайдені кошти у розмірі 10000 грн. є власними коштами [PERSON] , які зберігались на робочому місті [PERSON] , а тому вищезазначені кошти не мають ніякого відношення до спільної сумісної власності подружжя, як про це заявив представник [PERSON] . 4. Хоче зазначити про те, що позивачем було витрачено 40000 грн. на виготовлення та встановлення комплексного гранітного памятника з надгробком (на двох осіб) , столом та гранітною огорожею та 10421 грн. на ритуальні послуги. Представник позивача 05.12.2016 року у судовому засіданні зазначив про те, що поховання [PERSON] було на належному рівні здійснено [PERSON] . Діючим законодавством взагалі не закріплене таке поняття, як належний рівень поховання. У той же час Державним комітетом України з питань житлово-комунального господарства встановлений необхідний мінімальний перелік окремих видів ритуальних послуг від 19.11.2003 року № 193 і ритуальні послуги, які здійснюються КП Спеціалізований комбінат повністю відповідають вищезазначеному переліку. Крім того, хоче зазначити про те, що факт встановлення комплексного гранітного памятника з надгробком (на двох осіб) було спільним бажанням [PERSON] та [PERSON] взагалі нічим не підтверджується. Про таке бажання його матері [PERSON] не знав ні [PERSON] , ні його брат [PERSON] . Тому взагалі незрозуміло, чому саме [PERSON] вирішив встановлювати гранітний памятник, гранітну огорожу, стіл. Згоду на такі дії вони не давали, усі дії були вчинені ним на власний розсуд. Таким чином, він вважає що витрати на ритуальні послуги, виготовлення та встановлення комплексного гранітного памятника є нерозумними та не були необхідними при тих обставинах. З яких підстав позивач вважає, що йому необхідно компенсувати 20000 грн. невідомо. Це лише його припущення (а. с. 71, 72) . У відкритому судовому засідання представники позивача [PERSON] за довіреністю [PERSON], [PERSON] позов підтримали, надали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просили позов задовольнити. У відкритому судовому засіданні представник відповідачів [PERSON], [PERSON] за угодами адвокат [PERSON] позов не визнав, надав пояснення, аналогічні викладеним в запереченні на позовну заяву, в письмових поясненнях, просив відмовити у задоволенні позову. Вислухавши пояснення представників позивача [PERSON] за довіреністю [PERSON], [PERSON], представника відповідачів [PERSON], [PERSON] за угодами адвоката [PERSON], свідків: [PERSON], [PERSON], дослідивши та перевіривши письмові докази справи, встановивши такі юридичні факти та відповідні їм правовідносини, суд дійшов наступного висновку. 28 лютого 2015 року померла дружина позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про її смерть серія І-БП № 236424 від 02.03.2015 року (а. с. 8) . Факт їхніх подружніх відносин за життя підтверджується свідоцтвом про одруження серія І-БП № 665345 від 26.10.2002 року (а. с. 9) . За життя дружина заповіту не складала. Спадкоємцями майна померлої за законом першої черги стали позивач, а також два її сини від першого шлюбу: [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про їх народження серія І-БП № 188739 від 01.07.2015 року та серії VІІ-УР № 1211024 від 06.09.1968 року (а. с. 10, 11) . [PERSON] смерті дружини позивач, а також сини спадкодавця прийняли спадщину в порядку ст. 1269 ЦК України, подавши до Першої Сумської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини й отримавши в подальшому свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частку кожен. Спадковим майном, на яке було отримано вищевказані свідоцтва є також 1/2 частина грошових вкладів з належними до них відсотками, що знаходились у Петропавлівському відділенні № 1 Сумської філії ПАТ КБ Приватбанк (а. с. 12) . 01.04.2016 року з отриманої довідки комунального закладу культури Сумської обласної ради Сумська обласна філармонія , де за життя працювала дружина, позивач дізнався про те, що [PERSON] та [PERSON] вищевказаним закладом було видано: - 1590 грн. 25 коп. як компенсацію за невикористану відпустку з 02.09.2014 року по 27.02.2015 року померлої дружини позивача; - 13000 грн. (повернутий борг колег померлої дружини позивача) отримав [PERSON] ; - 5000 грн. (половину грошових коштів, які було знайдено в робочому столі померлої дружини позивача) віддано [PERSON] , решту 5000 грн. отримав [PERSON] (а. с. 13) . З огляду на вищевикладене, відповідачі спільно отримали 24590 грн. 25 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у звязку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сімї, а у разі їх відсутності входять до складу спадщини. Отже, спадковим законодавством регулюються питання наступництва не тільки тих прав та обовязків, які мають цивільно-правову природу, але і визначають також особливості переходу до спадкоємців деяких правовідносин за участю спадкодавця, які не мають цивілістичного характеру. За загальним правилом вказані у цій статті виплати передаються членам сімї спадкодавця, причому незалежно від того, чи виступають вони одночасно спадкоємцями після його смерті. Існування цієї норми викликано бажанням законодавця матеріально забезпечити членів сімї спадкодавця, який, імовірно, принаймні частину одержаних сум спрямував би на їх утримання або витратив би спільно з ними. ЦК України не містить визначення поняття членів сімї спадкодавця. Згідно ч. 2 ст. 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Із змісту цієї норми можна зробити висновок про те, що обовязковою умовою для визнання особи членом сімї спадкодавця і одержання права на виплату зазначених коштів є факт спільного проживання з ним. Разом з тим, як випливає з абзаців другого та третього цієї статті, ця вимога не стосується дітей спадкодавця, а також другого з подружжя, який з поважних причин не проживав спільно з ним. Оскільки ЦК України не згадує про наявність жодних переваг у одержання сум виплат одними членами сімї перед іншими, відтак ці суми розподіляються між особами, що звернулися за їх одержанням, порівну, за винятком випадків, коли інший порядок передбачений у спеціальних нормативних актах з питань соціального захисту та забезпечення. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) . Тобто, право спільної власності є правовою конструкцією, що характеризується множинністю субєктів та єдністю обєкта. Іншими словами, даний інститут оформлює відносини з приводу приналежності майна (речі) одночасно кільком субєктам відносин власності (співвласникам) , якими можуть виступати будь-які субєкти права власності фізичні, юридичні особи, держава, територіальні громади тощо. Як і кожен індивідуальний власник, субєкти права спільної власності на свій розсуд володіють, користуються і розпоряджаються належним їм майном. Проте на відміну від індивідуальних власників правомочності володіння, користування і розпорядження даним майном вони здійснюють сумісно, на засадах спільної згоди. З викладеного випливає, що спільна власність не є яким-небудь новим, особливим різновидом (формою) власності, а засновується на існуючих формах власності. Вона не є особливим економічним відношенням власності, а лише становить різновид якого-небудь самостійного відношення власності, що полягає у одночасному присвоєнню конкретних матеріальних благ кількома особами. У даному випадку не виникає ніякої змішаної форми власності , адже кожний учасник залишається самостійним власником свого майна, а стосовно спільного обєкта правомочності власника здійснюються спільно як належні одночасно кільком особам. Закон закріплює існування двох видів права спільної власності: з визначенням часток учасників спільна часткова і без визначення таких часток спільна сумісна. Центральним у їх розмежуванні є те, що частка співвласників у праві спільної часткової власності є вираженою арифметично (1/2, 2/3, 4/5, тощо) . Натомість частка учасника спільної сумісної власності у спільному майні завчасно не визначена. Остання встановлюється при поділі майна між співвласниками, а також при виділі частки когось із них. Із змісту ч. 4 ст. 355 ЦК випливає законодавча презумпція спільної часткової власності, оскільки згідно даної норми спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Даний підхід є цілком виправданим, оскільки учасник спільної часткової власності наділений значно ширшими можливостями щодо реалізації своїх повноважень, що втілюється, зокрема, у наданій йому законом (ст. 361 ЦК України) можливості самостійно розпорядитися своєю часткою. Натомість учасники права спільної сумісної власності значно більшою мірою звязані між собою відносинами співвласності внаслідок того, що право власності кожного з них поширюється на усе майно. Саме тому на практиці значно частіше складаються відносини спільної часткової власності, а підстави виникнення права спільної сумісної власності розглядаються як вичерпні. Однією з підстав Згідно ч. 2 ст. 61 СК України обєктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Дана стаття визначає загальні засади визначення обєктів права спільної сумісної власності подружжя. Загальний її зміст полягає в тому, що закон заздалегідь не обмежує коло обєктів права спільної сумісної власності подружжя, зараховуючи до них будь-яке майно. Ця стаття відносить до обєктів права спільної сумісної власності подружжя заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи, одержані одним з подружжя. Дана норма викладена в новій, більш досконалій редакції за попередню, що існувала до 22.12.2006 року та встановлювала, що зазначені суми належать до спільної сумісної власності подружжя, якщо вони: 1) внесені до сімейного бюджету; або 2) внесені на особистий рахунок одного з подружжя у банківську (кредитну) установу. Враховуючи те, що грошові кошти в більшості випадків створюють основу майнового благополуччя сімї, новелу закону, спрямовану на зміцнення режиму спільної сумісної власності, який поширюється на дані кошти в усіх випадках, слід визнати доцільною. Варто звернути увагу на існування певної суперечності у нормах, що визначають правову долю доходів, одержаних одним з подружжя. В той час як ч. 2 ст. 61 СК України однозначно відносить відповідні грошові суми або доходи, одержані в іншій формі, до числа обєктів спільної сумісної власності подружжя, ст. 58 СК України передбачає виникнення права власності одного з подружжя на плоди, приплід або дохід (дивіденди) , одержані від речі, за умови, що дана річ належить йому або їй особисто. Співвідношення зазначених норм слід розглядати наступним чином. Якщо продукція, плоди та доходи, одержані одним з подружжя за рахунок майна, яке належить йому на праві особистої власності, це майно також є обєктом його особистої власності. Якщо продукція, плоди та доходи були одержані за рахунок спільного сумісного майна, вони, відповідно, стають обєктом спільної сумісної власності подружжя. Разом з тим, якщо доходи були одержані одним з подружжя хоча і на основі особистого майна, але буде встановлено, що другий з подружжя брав участь в управлінні цим майном або у догляді за ним, за рішенням суду згідно ч. 2 ст. 62 СК України дохід (приплід, дивіденди) може бути визнаний обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, грошові кошти в сумі 24590 грн. 25 коп. є їхньою з покійною дружиною спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Оскільки спільна сумісна власність не передбачає визначення часток учасників, а поширюється на усе майно, при здійсненні поділу такого майна слід виходити з презумпції рівності часток. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Саме вартість майна подружжя в цілому, а не лише вартість речей, має враховуватись при застосуванні принципу рівності часток подружжя. Згідно ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі. З моменту прийняття спадщини двома або більше спадкоємців спадкове майно, як правило, є обєктом їх спільної часткової власності. Термін спільна часткова власність використовується в даному випадку умовно, враховуючи, що до складу спадщини входять не тільки речові права, але й зобовязальні права, права інтелектуальної власності тощо, а також обовязки спадкодавця. Тому частка у спадщині не те ж саме, що і частка у праві спільної власності. Проте враховуючи схожість у правовому регулюванні при здійсненні поділу спадщини або виділу частки у натурі можуть використовуватись норми, які регулюють поділ майна, що є у спільній частковій власності або виділ частки з цього майна. Спадкові частки, належні спадкоємцям, є переважно не реальними, а ідеальними, тобто вираженими чисельно (1/2, 1/3, тощо) . Лише у випадку чіткого визначення у заповіті того майна, яке переходить до спадкоємців, це майно поділу не підлягає, а є обєктом особистої власності того спадкоємця, якому воно призначено. Зміст ст. 1278 ЦК України встановлює презумпцію рівності часток спадкоємців, яка може бути спростована лише заповітом. Таким чином, вона не дозволяє спадкоємцям поділити спадщину на свій розсуд, одержавши при поділі частку меншу від встановленої законом або заповітом, а вимагає проведення поділу у суворій відповідності із спадковими частками. Отже, 1/2 частина отриманих [PERSON] та [PERSON] від КЗК СОР Сумська обласна філармонія грошових коштів, а саме: 12295 грн. 13 коп. належить [PERSON] на праві особистої приватної власності, а інша 1/2 часина є спадковим майном, яке повинно спадкуватись всіма трьома спадкоємцями на загальних підставах, тобто по 4098 грн. 38 коп. кожному. З огляду на вищевикладене, його частина отриманих відповідачами від адміністрації КЗК СОР Сумська обласна філармонія грошових коштів склала 16393 грн. 50 коп. . Оскільки є достовірні відомості про те, що відповідач [PERSON] одноособово отримав 5000 грн. , які є спадковим майном, 1/2 та 1/3 частки від вказаної суми складають 3333 грн. 33 коп. з розрахунку: 1) 5000 : 2 = 2500 грн. (1/2 частина спільного майна подружжя) ; 2) 2500 : 3 = 833 грн. 33 коп. (1/3 частина спадкового майна) ; 3) 2500 + 833,33 = 3333 грн. 33 коп. . Крім того, також достовірно відомо про те, що [PERSON] одноособово отримав 18000 грн. , які є спадковим майном, 1/2 та 1/3 частки від вказаної суми складають 12000 грн. з розрахунку: 1) 18000 : 2 = 9000 грн. (1/2 частина спільного майна подружжя) ; 2) 9000 : 3 = 3000 грн. (1/3 частина спадкового майна) ; 3) 9000 + 3000= 12000 грн. . В той же час обидва відповідачі отримали від адміністрації КЗК СОР Сумська обласна філармонія 1590 грн. 25 коп. як компенсацію за невикористану відпустку. З огляду на це 1/2 та 1/3 частки від вказаної суми складають 1060 грн. 17 коп. з розрахунку: 1) 1590,25 : 2 = 795 грн. 13 коп. (1/2 частина спільного майна подружжя) ; 2) 795,13 : 3 = 265 грн. 04 коп. (1/3 частина спадкового майна) ; 3) 795,13 +265,04= 1060 грн. 17 коп. . Відповідно до ч. 1 ст. 541 ЦК України солідарний обовязок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобовязання. Отже, зобовязання з множинністю осіб можуть мати солідарний характер. При чому солідарною може бути як вимога кредиторів, так і обовязок боржників. За правилами даної статті солідарні зобовязання виникають тільки у випадках, встановлених договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обовязку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Дана стаття визначає механізм реалізації вимог кредитора в разі солідарності боржників, який побудований за принципом один за всіх та всі за одного . Кредитор може предявити вимогу до всіх співборжників разом або до кожного з них як повністю, так і в частині боргу. В разі якщо кредитор звернувся з вимогою до одного із солідарних боржників, але не отримав від нього виконання взагалі або в якійсь частині, він вправі звернутися із вимогами до будь-якого з інших солідарних боржників. Будь-який із солідарних боржників вправі захищатися від вимог кредитора, посилаючись на обставини, які виникли із правовідношення, яке звязує даного боржника та кредитора. Жодний солідарний боржник, навіть той, який частково виконав зобовязання, не вибуває із зобовязального правовідношення до моменту повного погашення вимог кредитора. Тільки стовідсоткове задоволення вимог кредитора припиняє зобовязання між ним та солідарними боржниками. Таким чином, загальна сума грошових коштів, яка підлягає стягненню з [PERSON] склала 3333 грн. 33 коп. , а з [PERSON] 12000 грн. . Крім того, з обох співвідповідачів у солідарному порядку слід стягнути 1060 грн. 17 коп. . Крім того, організацію поховання дружини було здійснено позивачем. На поховання дружини трудовим колективом Комунального закладу культури Сумської обласної ради Сумська обласна філармонія було зібрано 15000 грн. , що підтверджується довідкою КЗК СОР Сумська обласна філармонія № 75 від 01.04.2016 року (а. с. 13) , які в подальшому були витрачені на похорон, а саме: - 01.03.2015 року позивачем було замовлено у ФОП [PERSON] (похоронна служба Траур) виконання всього комплексу ритуальних послуг у звязку з похованням дружини, вартість витрачених грошових коштів склала 10421 грн. , що підтверджується квитанцією № 0154 від 01.03.2015 року (а. с. 14) ; - 02.03.2015 року позивачем в Комбінаті громадського харчування Сумського НАУ було замовлено поминальний обід на 80 осіб: родичів , близьких та колег померлої дружини, сума даних витрат становить 4778 грн. 24 коп. , що підтверджується квитанцією КГХ СНАУ від 02.03.2015 року та довідкою даного закладу (а. с. 15, 16) . 10.09.2015 року позивачем з ФОП [PERSON] було укладено договір замовлення № 234а на виготовлення та встановлення комплексного гранітного памятника на могилі дружини (а. с. 17) . Встановлення комплексного гранітного памятника з надгробком (на двох осіб) було їхнім спільним бажанням за життя, яке він і виконав у повному обсязі. За даним договором виконавцем було виготовлено комплексний гранітний памятник з гранітним постаментом, столом та гранітною огорожею, встановлено його на могилі, а також викладено тротуарну плитку по периметру огорожі, що підтверджується фототаблицями з місця поховання (а. с. 18, 19) . Загальна вартість вищезазначених робіт склала 40000 грн. , що підтверджується розрахунковими квитанціями ФОП [PERSON] № 749 від 08.10.2015 року, № 234а від 11.09.2015 року та № 779 від 05.11.2015 року (а. с. 20 22) . Вищевказані грошові кошти було сплачено позивачем одноособово. Оскільки комплексний гранітний памятник складається з двох надгробків він вважає, що вартість одного з них склала половину, а саме: 20000 грн. . Таким чином, загальна сума витрат на поховання дружини склала 35199 грн. 24 коп. . З них сума в розмірі 15000 грн. є допомогою трудового колективу КЗК СОР Сумська обласна філармонія . Особисто витрати позивача склали 20199 грн. 24 коп. . З урахуванням вищевикладеного, 1/3 частина від витрачених позивачем коштів на поховання дружини склала 6733 грн. 08 коп. . Підтвердженням того, що організацією поховання дружини займався лише позивач і всі вищевказані кошти було сплачено лише ним, слугують дані про замовника послуг, вказані у вищезазначених документах. Відповідачі, як спадкоємці 1/3 частки майна після померлої матері, не брали участь у грошових витратах на поховання спадкодавця та добровільно не компенсували позивачу хоча б їх частину. Крім того, позивач особисто за свої кошти організовував та оплатив в кафе Спорт поминання дружини на 40 день та рік після смерті, витративши при цьому 9067 грн. і жодної допомоги від відповідачів в цьому також не отримав (а. с. 25, 26) . Сплачені позивачем грошові кошти на поховання дружини належали йому на праві особистої приватної власності, оскільки були його заощадженнями, отриманими у виді заробітної плати та пенсійних виплат в період з березня 2015 року по жовтень 2015 року. Підтвердженням цього є довідка з місця його роботи: Сумського НАУ від 29.08.2016 року № 478 про його заробітну плату, отриману в 2015 році, відповідно до якої у період з березня 2015 року по жовтень (включно) 2015 року він отримав 32096 грн. 89 коп. заробітної плати (а. с. 23) . Крім того, розмір отриманої позивачем пенсії за вищевказаний період склав 34933 грн. 93 коп. , що підтверджується довідкою УПФУ в м. Сумах № 495 від 15.03.2016 року (а. с. 24) . З огляду на те, що кожен з відповідачів успадкував 1/3 частку майна померлої, він усно звертався до кожного з них із проханням компенсувати частину витрат, понесених ним у звязку з похованням його дружини та їх матері. Відповідачі відмовили йому задоволенні вищевказаного прохання. Відповідно до ч. 1 ст. 1232 ЦК України спадкоємці зобовязані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Отже, у звязку із відкриттям спадщини у спадкоємців зявляються обовязки. Дана стаття встановлює дві додаткові особливості покладення на спадкоємців обовязку щодо покриття витрат на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. По-перше, вказані витрати повинні бути розумними, що стосується їхнього розміру та необхідності здійснення. По-друге, закон обмежує права кредитора щодо відшкодування таких витрат спадкоємцями трирічним строком до настання смерті спадкодавця. Право вимоги щодо відшкодування витрат може мати будь-який субєкт, в тому числі і той, який водночас є спадкоємцем. Витрати, які зробив позивач для поховання дружини, були необхідними та розумними, а тому вважаю, що відповідачі як рідні сини та спадкоємці майна померлої матері, повинні були брати участь у них пропорційно набутої кожним частки у спадщині. Оскільки спадкоємцями цього зроблено не було, позивач був змушений звернутись до суду з відповідним позовом для захисту свого права. Крім того, суд бере до уваги те, що загальними засадами цивільного законодавства є, в тому числі, справедливість, добросовісність та розумність. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Ці принципи закріплюють у національному законодавстві положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року, відповідно до якої кожному гарантується право на справедливий судовий розгляд. Кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обовязків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Таким чином, оскільки представником відповідачів [PERSON], [PERSON] за угодами адвокатом [PERSON] не було надано суду будь-яких переконливих доказів того, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] відшкодували витрати, які були зроблені позивачем на поховання спадкодавця, а також оскільки представником відповідачів [PERSON], [PERSON] за угодами адвокатом [PERSON] не було надано суду будь-яких переконливих доказів на спростування доводів позивача, на основі зясованих обставин, на які представники позивача [PERSON] за довіреністю [PERSON], [PERSON], представник відповідачів [PERSON], [PERSON] за угодами адвокат [PERSON] посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, давши їм належну оцінку, відтак суд дійшов висновку про те, що позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення грошових коштів (1/3 частки спадкового майна) та відшкодування частини витрат, здійснених на поховання спадкодавця слід задовольнити. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved