Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

У вересні 2015 року позивач звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за договором строкового банківського вкладу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами укладено договір банківського вкладу, за умовами якого позивач передав банку грошові кошти у сумі 10000 доларів США, під 9% річних. Позивач зазначає, що з січня 2014 року відповідач припинив щомісячну виплату відсотків, чим порушив умови договору. У червні 2015 року позивач звернувся до відповідача із вимогою про повернення суми вкладу та нарахованих відсотків, однак йому було відмовлено. За таких обставин, позивач просить стягнути з відповідача суму банківського вкладу у розмірі 10000 доларів США, нараховані проценти у сумі 1346,30 доларів США, 3% річних у загальній сумі 2141,14 грн. Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила суд задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначила, що договір банківського вкладу був укладений між позивачем та відокремленим структурним підрозділом «ПАТ КБ «ПриватБанк», розташованим у АР Крим. У зв'язку з тимчасовою окупацією АР Крим, позивач не має доступу до свого майна та можливості здійснювати банківську діяльність на території АР Крим. У засобах масової інформації оприлюднені дані, що усе майно, яке знаходиться на території АР Крим та належить ПАТ КБ «ПриватБанк», буде реалізоване, за рахунок чого здійснюватиметься розрахунок з вкладниками банку. На даний час Автономна некомерційна організація «Фонд захисту вкладників» взяла на себе зобов'язання по виплаті на користь вкладників грошових коштів, які ними були передані на зберігання відповідачу, відтак відповідач не позбавлений права звернутися до вказаної організації з приводу отримання депозиту. Крім того, позивачем не надано оригіналів договору банківського вкладу та квитанції на підтвердження внесення готівки на рахунок відповідача. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне. 08 серпня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір депозитного вкладу № SAMDN80000727736330 (Вклад «Стандарт»), за умовами якого позивач передав банку грошові кошти у сумі 10000 доларів США, процентна ставка по вкладу складає 9% річних. Строк депозитного вкладу сторонами погоджено до 08 серпня 2013 року. (п. 1 договору) Відповідно до п. 6 договору у разі, якщо після закінчення строку вкладу, клієнт не заявив банку про відмову в продовженні строку, вклад автоматично вважається продовженим ще на один строк, вказаний у п. 1 договору. Згідно з п. 7 договору сторони мають право достроково розірвати даний договір, повідомивши про це іншу сторону за два банківські дня до дати розірвання договору. В разі повернення вкладу за ініціативою клієнта до спливу мінімального строку вкладу, вказаного у п.1 договору, клієнту повертається сума вкладу та сплачуються проценти, нараховані по ставці вкладу «до вимоги» за фактичний строк користування коштами. Договір укладений у простій письмовій формі, підписаний сторонами. У відповідності до положень ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. За приписами ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Відповідно до ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Згідно зі ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Банк має право змінити розмір процентів, які виплачуються на вклади на вимогу, якщо інше не встановлено договором. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. За змістом ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Матеріалами справи підтверджено, що між сторонами був укладений договір банківського вкладу (депозиту) у простій письмовій формі. Договір депозиту укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та зі сторони банку підписаний Головою Правління, відтак договірні правовідносини виникли безпосередньо між позивачем та юридичною особою банку. Згідно з квитанцією від 08 серпня 2012 року № 10 позивачем передано банку грошові кошти у загальній сумі 10000 доларів США. (а.с. 9) Після 08 серпня 2013 року дія договору банківського вкладу була автоматично пролонгована до 08 серпня 2014 року. Позивачем до матеріалів справи долучені копії договору та квитанції, оригінали вказаних документі оглянуті судом під час розгялуд справи. Як вбачається з матеріалів справи, 01 червня 2015 року позивач звернувся до відповідача із заявою про розірвання договору банківського вкладу та вимогою повернути грошові кошти. Вказана заява отримана банком та на неї надана відповідь, датована 18 червня 2015 року. (а.с. 5-7) Банк у своїй відповіді посилався на неможливість здійснення банківської діяльності на території АР Крим та призупинення обслуговування клієнтів та роботи відділень. За правилами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінюючі докази, зібрані у матеріалах справи, суд вважає, що факт виникнення між сторонами договірних правовідносин підтверджений належними доказами, ці обставини не спростовані відповідачем. Відповідно до ст.95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. Відповідно до п.5 Постанови Правління Національного Банку України від 06 травня 2014 року №260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя», банки, у тому числі ПАТ КБ «Приватбанк», зобов'язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів. Статтею 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що банк відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства. З огляду на зазначені вимоги законодавства, доводи представника відповідача щодо розміщення вкладу у відокремленому підрозділі ПАТ КБ "ПриватБанк", розташованому у АР Крим, та прийняття рішення про припинення діяльності на території півострова філій ПАТ КБ "ПриватБанк", є безпідставними, оскільки договір укладений між позивачем та юридичною особою ПАТ КБ «ПриватБанк», місцезнаходження якої є м.Дніпропетровськ. Припинення діяльності відокремленого підрозділу само по собі не дає підстав для невиконання юридичною особою банку взятих на себе зобов'язань відповідно до умов договору. Твердження представника відповідача про запровадження окупаційною владою механізму виплат по вкладам відхиляються судом, оскільки відповідачем не надано доказів на підтвердження факту виконання зобов'язання, передбаченого договором банківського вкладу, а посилання на зміну сторони у зобов'язанні є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах законодавства. Суд погоджується з розрахунком суми вимог, який виконаний позивачем станом на 27 липня 2015 року, проценти за користування вкладом нараховані позивачем за фактичний строк користування депозитними коштами до дати здійснення позивачем розрахунку. Крім того, враховуючи те, що за порушення строків виконання грошового зобов'язання у договорі банківського вкладу не передбачена відповідальність, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача трьох процентів річних в порядку, передбаченому ст.625 ЦК України, є законними та обґрунтованими. Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку про задоволення позову та вирішує стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по договору банківського вкладу, що виникла станом на 27 липня 2015 року, а саме: заборгованість з видачі вкладу у сумі 10000 доларів США, проценти по банківському вкладу у сумі 1346 доларів США 30 центів, три проценти річних у загальній сумі 2141,14 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача судовий збір у сумі 2995,19 грн. в дохід держави.

Outcome: approved